CELEX: 62002CJ0386
Prosto gibanje oseb
Odškodnina nekdanjim vojnim ujetnikom
Pogoj državljanstva zadevne države članice ob vložitvi odškodninskega zahtevka

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 39(2) ES.
To vprašanje je bilo predloženo v okviru tožbe, ki jo je vložil J. Baldinger, tožeča stranka v postopku v glavni stvari, zoper
zavrnitev Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter, tožene stranke v postopku v glavni stvari, odobritve mesečnega plačila
vojnim ujetnikom, določenega z avstrijsko zakonodajo.

Pravni okvir

Pravo Skupnosti
V skladu s členom 4(4) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene
osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kot je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES)
št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL 1997, L 28, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71), se ne uporablja za „sisteme
dajatev za žrtve vojne ali njenih posledic“.
Člen 7(1) in (2) Uredbe Sveta št. 1612/68 (EGS) z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL L 257, str.
2) določa:
„1.      Delavec, ki je državljan države članice, v drugi državi članici zaradi njegovega državljanstva ne sme biti deležen drugačnega
obravnavanja kot domači delavci v zvezi z zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, predvsem glede plačila, odpovedi in, če bi postal
brezposeln, glede vrnitve na delovno mesto ali ponovne zaposlitve.
2.      Uživa enake socialne in davčne ugodnosti kot domači delavci.“

Avstrijska zakonodaja
V skladu s členom 1 Kriegsgefangenenentschädigungsgesetz (zakona o odškodnini vojnim ujetnikom, v različici, objavljeni v
BGBl I, št. 40/2002, v nadaljevanju: KGEG):
1.
„Avstrijski državljani, ki
1.      so postali vojni ujetniki med prvo in drugo svetovno vojno; ali
2.      jih je tuja sila aretirala in priprla zaradi političnih ali vojaških razlogov med drugo svetovno vojno ali med obdobjem, ko
so Avstrijo zasedle zavezniške sile; ali
3.      niso bili na ozemlju Republike Avstrije zaradi političnega pregona ali grožnje, da bodo politično preganjani v smislu Opferfürsorgegesetz
(zakona o pomoči žrtvam) BGBl. št. 183/1947, in jih je tuja sila iz razlogov, navedenih zgoraj v pododstavku 2, aretirala
in priprla po začetku druge svetovne vojne,
so upravičeni do plačila v skladu z določbami tega zveznega zakona.“
Člen 4 KGEG določa:
„1.      Upravičenci po tem zveznem zakonu prejmejo mesečno plačilo dvanajstkrat na leto v znesku:
14,53 EUR, če je bil vojni ujetnik v smislu člena 1 vsaj tri mesece,
21,8 EUR, če je bil vojni ujetnik v smislu člena 1 vsaj dve leti,
29,07 EUR, če je bil vojni ujetnik v smislu člena 1 vsaj štiri leta,
36,34 EUR, če je bil vojni ujetnik v smislu člena 1 vsaj šest let.
2.      Plačila, ki se jih izplača v skladu z odstavkom 1, se ne obravnavajo kot dohodek pri določanju kompenzacijskega nadomestila
(Ausgleichszulagen) v skladu z obveznim socialnim zavarovanjem. […]“
Člen 11(1) KGEG določa:
„Za odločanje o zadevah v skladu s tem zveznim zakonom so pristojni:
1.      za prejemnike pokojnine ali pokojninske rente […] nosilec socialnega zavarovanja, odgovoren za izplačilo rente ali pokojnine,
z izjemo Splošnega zavoda za zavarovanje za nesreče (Allgemeine Unfallversicherungsanstalt);
2.      za prejemnike pokojnine za državne uradnike (Ruhegenuss) ali družinske pokojnine (Versorgungsgenuss), začasnega prejemka (Übergangsbeitrag),
oskrbnine (Versorgungsgeld), preživnine (Unterhaltsbeitrag) ali zaslužnega prejemka (Emeritierungsbezug) Zvezni pokojninski
urad (Bundespensionsamt);
[…]
7.      za prejemnike pokojninskih rent, dodatkov ali nadomestila na podlagi Kriegsopferversorgungsgesetz, Heeresversorgungsgesetz
in prejemnike denarne pomoči na podlagi Verbrechensopfergesetz Zvezni urad za socialne zadeve in invalide (Bundesamt für Soziales
und Behindertenwesen);
8.      v vseh drugih primerih Zvezni urad za socialne zadeve in invalide.“

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Iz predložitvenega sklepa izhaja, da se je J. Baldinger rodil v Avstriji 19. aprila 1927 in s tem postal državljan te države.
Od januarja 1945 do maja 1945 je služil v drugi svetovni vojni kot vojak v Deutsche Wehrmacht (nemške oborožene sile). Od
8. maja 1945 do 27. decembra 1947 je bil vojni ujetnik v Zvezi socialističnih sovjetskih republik.
J. Baldinger je nato delal v Avstriji, potem pa leta 1954 zapustil to državo z namenom, da poišče zaposlitev na Švedskem,
kjer je delal do leta 1964, preden je ponovno delal v Avstriji od l. 1964 do l. 1965. Aprila 1965 se je dolgoročno preselil
na Švedsko, tam delal in leta 1967 sprejel švedsko državljanstvo ter se hkrati odrekel avstrijskemu državljanstvu.
Od 1. maja 1986 je J. Baldinger od tožene stranke v postopku v glavni stvari prejemal invalidsko in starostno pokojnino. Vloga,
ki jo je dal J. Baldinger toženi stranki za odškodnino na podlagi KGEG, je bila zavrnjena z odločbo z dne 1. marca 2002, zoper
katero je bila na predložitveno sodišče vložena ničnostna tožba.
To sodišče opaža, da sporna dajatev, ki je bila uvedena v avstrijsko zakonodajo leta 2000, ni vezana na to, da ima upravičenec
status delavca, ali na pridobitev pravic, izvedenih na tej podlagi, predvsem pravice do pokojnine. Zgoraj navedena Uredba
št. 1408/71 se ne uporablja za sisteme dajatev za žrtve vojne ali njenih posledic. V takih sistemih je dajatev dodeljena z
namenom, da se ponudi odškodnina žrtvam na podlagi posebnega interesa države, ki plačuje.
J. Baldinger izpolnjuje pogoje za dodelitev sporne dajatve. Vendar mu je bila zavrnjena z edinim razlogom, da je po tem, ko
je bil vojni ujetnik, sprejel delo v drugi državi članici Evropske unije in navsezadnje tudi državljanstvo te države. Predložitveno
sodišče sprašuje, ali je ta pravna posledica, ki bi se lahko zaradi učinkov obravnavala kot posredna diskriminacija glede
na državljanstvo in glede na uporabo pravice prostega gibanja delavcev, združljiva s pravom Skupnosti, še posebej, ker izhaja
iz zakona, ki je bil sprejet po pristopu Republike Avstrije in Kraljevine Švedske k Evropski uniji.
V teh okoliščinah je Arbeits- und Sozialgericht Wien odločilo, da prekine odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predloži
vprašanje:
2.
„Ali je treba člen 48(2) Pogodbe ES (zdaj člen 39(2) ES) v zvezi s prostim gibanjem delavcev razlagati tako, da je v nasprotju
z nacionalno ureditvijo, v skladu s katero je pravica do denarne odškodnine, ki je bila prvič uzakonjena leta 2000, v korist
oseb, ki
1.      so postale vojni ujetniki med prvo in drugo svetovno vojno; ali
2.      jih je tuja sila aretirala in priprla zaradi političnih ali vojaških razlogov med drugo svetovno vojno ali med obdobjem, ko
so Avstrijo zasedle zavezniške sile; ali
3.      niso bile na ozemlju Republike Avstrije zaradi političnega pregona ali grožnje, da bodo politično preganjane in jih je tuja
sila iz političnih ali vojaških razlogov aretirala in priprla po začetku druge svetovne vojne,
pogojena z avstrijskim državljanstvom teh oseb ob vložitvi prijave?“

Vprašanje za predhodno odločanje
Treba je uvodoma opozoriti, da Sodišče ni dolžno odločati o razlagi nacionalnih določb, vendar pa mora na podlagi delitve
pristojnosti med sodišči Skupnosti in nacionalnimi sodišči upoštevati dejanski in pravni kontekst, v katerega je umeščeno
vprašanje za predhodno odločanje, kot ga je opredelilo predložitveno sodišče (glej zlasti sodbo z dne 29. aprila 2004 v zadevi
Pusa, C-224/02, Recueil, str. I-0000, točka 37).
Po mnenju predložitvenega sodišča je treba člen 1 KGEG v delu, v katerem se nanaša na „avstrijske državljane“, razlagati tako,
da je pravica do odškodnine, ki se v skladu s tem dodeli nekdanjim vojnim ujetnikom, pogojena s tem, da mora ta oseba imeti
avstrijsko državljanstvo ob vložitvi vloge za to dajatev. Predložitveno sodišče se sprašuje, ali je tak pogoj združljiv z
določbami Skupnosti o prostem gibanju delavcev.
Člen 4 Uredbe št. 1408/71, ki določa stvarno veljavnost uredbe, v odstavku 4 določa, da se ta uredba ne uporablja za „sisteme
dajatev za žrtve vojne ali njenih posledic“.
Dajatev, kot je ta sporna v postopku v glavni stvari, ki ni vezana na status delavca, je nekdanjim vojnim ujetnikom, ki dokažejo,
da so preživeli dolgo obdobje ujetništva, zagotovljena kot dokaz nacionalne hvaležnosti za pretrpljene stiske in se torej
plača v zameno za storitve, ki so jih opravili za državo.
Glede na ta cilj in pogoje za odobritev je taka dajatev zajeta s členom 4(4) Uredbe št. 1408/71, tako da je izključena iz
stvarne veljavnosti te uredbe (glej v zvezi s tem sodbi z dne 6. julija 1978 v zadevi Gillard, 9/78, Recueil, str. 1661, točka
13, in z dne 31. maja 1979 v zadevi Even, 207/78, Recueil, str. 2019, točki 12 in 23).
Poleg tega iz istih razlogov taka dajatev ne spada med ugodnosti, podeljene domačim delavcem načeloma zaradi statusa delavca
ali osebe, ki dejansko biva na nacionalnem ozemlju, in posledično ne izpolnjuje bistvenih značilnosti „socialn[ih] ugodnosti“,
ki so omenjene v členu 7(2) Uredbe (EGS) št. 1612/68 (zgoraj navedena sodba Even, točke od 20 do 24).
Do enakega sklepa je treba priti glede na člen 39(2) ES, ki se nanaša na pogoje zaposlitve, plačila ter druge delovne in zaposlitvene
pogoje, ki ne morejo zajeti odškodninskih dajatev, vezanih na to, kar so med vojno državljani storili za državo, in katerih
bistveni cilj je, da delavcem podelijo ugodnost za stiske, pretrpljene za to državo.
V teh okoliščinah je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 39(2) ES, člen 4(4) Uredbe št. 1408/71 in
člen 7(2) Uredbe št. 1612/68 razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki v okoliščinah, kot so te v postopku
v glavni stvari, ne priznava pravice do dajatve nekdanjim vojnim ujetnikom z obrazložitvijo, da prosilec ni imel državljanstva
zadevne države članice ob vložitvi zahteve, ampak je bil državljan druge države članice.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 39(2) ES, člen 4(4) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene
osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kot je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES)
št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, in člen 7(2) Uredbe Sveta (EGS) št. 1612/68 z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev
v Skupnosti je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni
stvari, ne priznava pravice do dajatve nekdanjim vojnim ujetnikom z obrazložitvijo, da prosilec ni imel državljanstva zadevne
države članice ob vložitvi zahteve, ampak je bil državljan druge države članice.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.