CELEX: 62003CJ0335
EAGGF
Toetus veiseliha tootmiseks
Kontrollid
Valimi esindatavus
Kontrollitulemuse ülekandmine eelnevatele aastatele
Põhjendamine

1       Portugali Vabariik taotleb oma hagis komisjoni 15. mai 2003. aasta otsuse nr 2003/364/EÜ, millega jäetakse ühendusepoolsest
rahastamisest välja teatavad Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EPATF) tagatisrahastust hüvitatavad liikmesriikide
kulutused (ELT L 124, lk 45, edaspidi „vaidlustatud otsus”) tühistamist osas, milles see puudutab Portugali Vabariiki.

Õiguslik raamistik

Kõnealused lisatasukavad
2       Nõukogu 27. juuni 1968. aasta määrusega (EMÜ) nr 805/68 veiseliha- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 148, lk 24),
mida on muudetud nõukogu 30. juuni 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2066/92 (EÜT L 215, lk 49) ja nõukogu 18. jaanuari 1993.
aasta määrusega (EMÜ) nr 125/93 (EÜT L 18, lk 1, edaspidi „määrus nr 805/68”), kehtestati lisatasude maksmise süsteem neile
tootjatele, kes peavad oma talumajapidamises pulle ja ammlehmi.
3       Selle alusel makstavate erinevat liiki lisatasude osas on määrusega nr 805/68 ette nähtud erilisatasu veiselihatootjatele,
kes peavad pulle (artikkel 4b), täiendav lisatasu erilisatasule (artikkel 4c), lisatasu ammlehmade pidajatele (artikkel 4d)
ning täiendav lisatasu, mida makstakse tootjatele, kellel on õigus erilisatasule ja/või ammlehmade pidaja lisatasule ning
kes vastavad teatud tingimustele (artikkel 4h). Portugali Vabariigi osas on erilisatasud ette nähtud ka nõukogu 15. juuni
1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 1600/92 Assooride ja Madeira heaks teatavate põllumajandussaaduste suhtes kohaldatavate erimeetmete
kohta (EÜT L 173, lk 1).

Kõnealuste lisatasude maksmise haldamine ja kontroll
4       Komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3886/92, milles sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 805/68 (veiselihaturu
ühise korralduse kohta) (EÜT L 391, lk 20) ettenähtud lisatasukavade üksikasjalikud rakenduseeskirjad, ning mida on muudetud
komisjoni 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 2311/96 (EÜT L 313, lk 9; edaspidi „määrus nr 3886/92”), sätestab nende
lisatasude maksmiseks vajalikud haldustingimused.
5       Määruse nr 3886/92 artikli 4 kohaselt on loomade ooteaeg – st ajavahemik, mille jooksul ei tohi loomi, kelle suhtes on esitatud
lisatasu taotlus, viia ära kindlaksmääratud kohast, kus neid võidakse kontrollida (üldreeglina tootja talumajapidamisest)
– pullide puhul kaks kuud alates taotluse esitamisele järgnevast päevast. Ammlehmade puhul on ooteaeg määruse nr 805/68 artikli 4d
lõike 5 ja määruse nr 3886/92 artikli 23 sätete koosmõju kohaselt kuus kuud alates taotluse esitamisele järgnevast päevast.
6       Nõukogu 21. aprilli 1970. aasta määruse (EMÜ) nr 729/70 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (EÜT L 94, lk 13),
muudetud nõukogu 22. mai 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 1287/95 (EÜT L 125, lk 1, edaspidi „määrus nr 729/70”) artikli 4 alusel
peavad liikmesriigid määrama ametiasutused ja organid, mis tegelevad EPATF tagatisrahastu poolt rahastatavate kulutuste maksmisega.
7       Nõukogu 27. novembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus-
ja kontrollisüsteem (EÜT L 355, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223), artikli 1 lõike 1 punktis b on sätestatud, et iga liikmesriik
peab looma ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, mida kohaldatakse määruse nr 805/68 artiklites 4a–4h veiselihatootjatele kehtestatud
lisatasude maksmise korrale. Seda süsteemi kohaldatakse ka muudele lisatasude või hüvitiste maksmise kordadele lamba- ja kitsekasvatuse
sektoris.
8       Sama määruse artiklis 8 on ette nähtud, et liikmesriigid teostavad abitaotluste halduskontrolli (lõige 1), et halduskontrolli
tuleb täiendada kohapealse kontrolliga, mis „hõlmab põllumajanduslike maatükkide valimit” (lõige 2) ja määravad nende kontrollimiste
koordineerimise eest vastutava asutuse (lõige 3).
9       Komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määruses (EMÜ) nr 3887/92, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühenduse teatavate
toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi kohaldamiseks (EÜT L 391, lk 36), muudetud komisjoni 29. juuli 1998. aasta
määrusega (EÜ) nr 1678/98 (EÜT L 212, lk 23, edaspidi „määrus nr 3887/92”), on määratud kindlaks tingimused, millele abitaotlused
peavad vastama (III jaotis), ning kontrolli (IV jaotis) ja kaasrahastamist puudutav regulatsioon (V jaotis).
10     Nimetatud määruse artikli 6 kohaselt „[h]aldus- ja kohapealset kontrolli tuleb teha nii, et oleks tagatud toetuste ja lisatasude
määramise tingimuste täitmine” (lõige 1) ning kontroll hõlmab eelkõige „deklareeritud maatükkide ja loomade ristkontrolli
tagamaks, et ühel kalendriaastal ei antaks abi põhjendamatult kaks korda” (lõige 2).
11     Sama artikli lõike 3 kohaselt peab kohapealne kontroll hõlmama märkimisväärse osa abitaotlustest, ning see osa peab olema
vähemalt 10% loomapidamistoetuse taotlustest või osalusteatistest.
12     Selle artikli lõike 5 esimese lõigu kohaselt toimub kohapealne kontroll ette teatamata ning hõlmab kõiki põllumajanduslikke
maatükke ja loomi, mille kohta on esitatud üks abitaotlus või mitu abitaotlust.
13     Sama lõike teisest lõigust tuleneb, et 10% loomapidamistoetuse taotluste osas, mida tuleb kohapeal kontrollida, tuleb vähemalt
50% loomadega seotud minimaalsetest kontrollidest teha ooteajal, välja arvatud pullide osas, kelle suhtes on määruse nr 3886/92
artikli 8 alusel määratud erilisatasu loomade tapmisajaks või loomade esmakordsel turuletoomisel nende tapmiseks.

Loomade identifitseerimine
14     Nõukogu 21. aprilli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 820/97, millega kehtestatakse veiste identifitseerimise ja registreerimise
süsteem ning mis käsitleb veiseliha ja veiselihatoodete märgistamist (EÜT L 117, lk 1), artiklis 3 on sätestatud:
„Veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem koosneb järgmistest osadest:
a)      kõrvamärgid loomade identifitseerimiseks;
b)      elektroonilised andmebaasid;
c)      loomapassid;
d)      register iga põllumajandusettevõtte kohta.”
15     Sama määruse artikli 4 kohaselt:
„1.      Kõik majandis peetavad pärast 1. jaanuari 1998 sündinud või pärast seda kuupäeva ühendusesiseseks kauplemiseks ettenähtud
loomad identifitseeritakse mõlemasse kõrva kinnitatava kõrvamärgiga, mille on heaks kiitnud pädev asutus. Mõlemal kõrvamärgil
on sama, kordumatu identifitseerimiskood, mis võimaldab identifitseerida iga looma ja majandi, kus loom on sündinud. […]
5.      Kõrvamärki ei tohi eemaldada ega asendada pädeva asutuse loata.
6.      Kõrvamärgid antakse majandile ning jaotatakse ja kinnitatakse loomadele pädeva asutuse poolt sätestatavas korras.”
16     Komisjoni 29. detsembri 1997. aasta määrus (EÜ) nr 2629/97 (EÜT L 354, lk 19; ELT eriväljaanne 03/22, lk 201) sätestab määruse
nr 820/97 kohaldamiseks tingimused, millele peavad veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi raames vastama kõrvamärgid,
põllumajandusettevõttes peetavad registrid ja passid.
17     Selle määruse artikli 1 lõike 1 kohaselt peab kõrvamärkidel olema vähemalt selle liikmesriigi pädeva asutuse või keskasutuse
nimi, kood või logo, kes on kõrvamärgid välja andnud, ning lõikes 2 osutatud sümbolid, st kahetäheline riigikood, millele
järgneb kuni 12 numbrit. Lisaks sellele infole näeb määruse artikkel 2 ette, et „[k]õrvamärgid vastavad järgmistele nõuetele:
a)      need on elastsest plastist;
b)      need on võltsimiskindlad ning kergesti loetavad looma kogu eluea jooksul;
c)      need on ühekordselt kasutatavad;
d)      nende kuju on selline, et nad püsivad looma küljes ilma seda kahjustamata;
e)      neil on üksnes artiklis 1 sätestatud eemaldamatud kirjad.”

EPATF raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega seonduv haldusmenetlus
18     Määruse nr 729/70 ja komisjoni 7. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1663/95, millega nähakse ette nõukogu määruse (EMÜ) nr 729/70
kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad seoses [EPATF] tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega
(EÜT L 158, lk 6; ELT eriväljaanne 03/18, lk 31), kohaselt määravad liikmesriigid EPATF tagatisrahastust rahastatavate kulutuste
koordineerimise eest vastutavad pädevad ametiasutused. Portugalis on vastavalt 27. märtsi 1998. aasta dekreetseaduse nr 78/98
(Diário da República I, A seeria, nr 73, 27.3.1998) artiklitele 1 ja 5 selle valdkonna pädev ametiasutus Instituto Nacional
de Intervenção e Garantia Agricola (edaspidi „INGA”).
19     Mis puudutab käesolevas asjas kohaldatavat menetlust, siis vastavalt määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punktile b kontrollib
ja hindab komisjon makseasutuste raamatupidamisarvestust pärast fondikomiteega konsulteerimist enne kõnealusele eelarveaastale
järgneva aasta 30. aprilli.
20     Komisjoni otsus raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise kohta, mis käsitleb esitatud aruannete ühtsust, täpsust
ja õigsust, ei takista hilisemate otsuste tegemist vastavalt sama artikli lõike 2 punktile c.
21     Artikli 5 lõike 2 punkt c näeb ette, et „[r]ahastamisest keeldumine ei või kehtida nende kulude osas, mis on tehtud varem
kui 24 kuud enne komisjonilt asjaomasele liikmesriigile kontrollide tulemuste kohta kirjaliku teate saatmist. […]”.

Asjaolud ja kohtueelne menetlus
22     Komisjoni talitused kontrollisid 18.–22. septembril 2000 EPATF tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise
raames teatavaid Alentejo’s (Portugal) loomakasvatusega tegelevaid põllumajandusettevõtteid, hindamaks neis põllumajandusettevõtetes
rakendatava praktika vastavust kõnealuse sektori suhtes kohaldatavate ühenduse õigusnormidega.
23     Komisjon teavitas 20. märtsi 2001. aasta kirjas Portugali ametiasutusi veisekasvatajatele makstavate lisatasude valdkonnas
uurimise nr 00/10 algatamisest määruse nr 1663/95 artikli 8 alusel põhjendusega, et „nad ei ole täies ulatuses kinni pidanud
määruste (EMÜ) nr 805/68, nr 3886/92, nr 3508/92 ja 3887/92 ning määruste (EÜ) nr 1254/1999 ja nr 2342/1999 sätetest”, millega
võib põhjendada ühe osa nende ametiasutuste poolt aruandes esitatud kulutuste väljajätmist ühenduse rahastamisest.
24     Komisjoni talitused on nimelt märkinud, et eelarveaastal 1999 ei viidud veiselihatootjatele makstava erilisatasu osas läbi
minimaalselt vajalikku arvu kohapealseid kontrolle, kuna „kahekuulise ooteaja jooksul kontrolliti ainult 4,4% taotlustest”,
samas kui määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 5 näeb ette 5%-lise kontrollimäära, mis vastab 50%-le sama artikli lõikes 3 ettenähtud
10%-lisest minimaalsest osast.
25     Samad talitused tuvastasid seoses kariloomade identifitseerimisega ka muid eeskirjade eiramisi, nagu näiteks eraldusmärkide
või passide puudumine osal loomadest, vajalike andmete passidesse ja lisatasutaotlustesse kandmata jätmine ning käsitsikirjutatud
kõrvamärkide harjumuspärane jätkuv kasutamine.
26     INGA tõi oma 28. mai 2001. aasta kirjas ning vastuses komisjoni talituste tähelepanekutele veiselihatootjate erilisatasu saamise
taotlustega seonduvate kohapeal toimunud kontrollide kohta esile asjaolu, et erinevate loomapidamistoetuste saamiseks esitatud
tervikliku ja ühekordse taotluse vastuvõtmise järel tuli nentida, et ooteajal läbiviidavate kohapealsete kontrollide 5%-line
miinimumtase oli saavutatud.
27     Loomade identifitseerimise osas avastasid siseriiklikud ametiasutused erinevat tüüpi märkide üheaegse kasutamise juhtumeid,
kuid täpsustasid, et käsitsi kirjutatud märkidel oli järgitud ametlikke identifitseerimisnumbreid ning et neid kasutati tulenevalt
vajadusest taastada kaotatud originaalmärgid, mida tuli ekstensiivse loomakasvatuse juures sageli ette.
28     Komisjon kutsus oma 31. oktoobri 2001. aasta kirjaga Portugali ametiasutusi osalema kahepoolsel arutelul ning märkis ära finantskorrektsioonid,
mida ta kavatses kasutada.
29     Koosolekul kinnitasid Portugali ametiasutused, et nad ei nõustu kavandatavate kindla määraga korrektsioonidega. Nad väitsid
eelkõige seda, et kõnealuse 1999. aasta jooksul märgistati loomi vastavate kõrvamärkidega nõuetekohasel viisil ning et Portugali
Vabariik on täitnud kontrolli puudutavaid õigusaktidest tulenevaid nõudeid. Komisjon nende kahe punkti osas oma seisukohta
ei muutnud.
30     Komisjon edastas 20. veebruari 2002. aasta kirjaga liikmesriigile ametlikult kahepoolse arutelu tulemusena tehtud järeldused
juhuks, kui Portugali ametiasutused peaksid pöörduma komisjoni 1. juuli 1994. aasta otsusega 94/442/EÜ, millega seatakse sisse
lepitusmenetlus Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise
raames (EÜT L 182, lk 45, edaspidi „otsus nr 94/442”), asutatud lepitusorgani poole.
31     30. mail 2002 saatsid komisjoni talitused nimetatud ametiasutustele määruse nr 1663/95 artikli 8 lõike 1 ja otsuse nr 94/442
artikli 1 lõike 1 punkti a alusel ametliku teate, milles tegid ettepaneku kohaldada ammlehmade hooldamiseks makstava lisatasuga
seonduvate kulutuste osas 2% määraga korrektsiooni ning pullikasvatajatele makstava erilisatasu osas 5% määraga korrektsiooni.
Nende korrektsioonide tulemuseks pidi olema see, et rahastamisest jäetaks välja neile protsentidele vastav summa EPATF-le
eelarveaasta 1999 kohta deklareeritud kulutustest.
32     Portugali ametiasutuste taotluse alusel kutsus otsusega nr 94/442 loodud lepitusorgani president nimetatud ametiasutused oma
22. novembri 2002. aasta kirjaga 16. detsembriks 2002 määratud istungile Brüsselis (Belgia).
33     Lepitusorgan märkis oma 3. jaanuari 2003. aasta aruandes, et ükski teine liikmesriik pole seni esitanud küsimust, mille tõstatasid
Portugali ametiasutused kontrollide minimaalmäära aluseks oleva baasmäära kohta. Organ märkis, et tal endal polnud kunagi
selles suhtes kahtlusi tekkinud ning et komisjoni talitustel ja nimetatud ametiasutustel esineb loomade märgistamisviiside
küsimuses endiselt eriarvamusi.
34     Lepitusmenetluse lõppedes märkis komisjon ühes 19. veebruari 2003. aasta kirjas, et „Portugali ametiasutuste poolt lepitusmenetluse
käigus esitatud argumentide kaalumise tulemusena leidsid talitused, et need argumendid ei vähenda tuvastatud puuduste tõsidust,
millele on viidatud kirjas, millega tehti teatavaks eelarveaasta 1999 suhtes kohaldatav korrektsioon […]”.
35     Olles konsulteerinud EPATF komiteega, kes oli tutvunud komisjoni talituste koostatud koondaruandega, võttis komisjon vastu
vaidlustatud otsuse.
36     Komisjon märgib selle otsuse lisas, et Portugali Vabariigi osas kuuluvad väljajäetavad kulutused „loomapidamistoetuste” valdkonda
ning ulatuvad 2 446 684,20 euroni, kindla määraga korrektsioonide (2% ja 5% vastavalt eelarvelahtritele) aluseks on võtmekontrollide
ja teiseste kontrollide puudujäägid eelarveaastal 1999.

Poolte nõuded
37     Portugali Vabariik palub Euroopa Kohtul:
–       tühistada vaidlustatud otsus;
–       mõista kohtukulud välja kostjaks olevalt institutsioonilt.
38     Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–       jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.

Hagi
39     Portugali Vabariik esitab vaidlustatud otsuse tühistamise nõude toetuseks kolm väidet, nimelt:
–       õigusnormi rikkumine määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 kohaldamisel;
–       viga faktiliste asjaolude hindamisel;
–       EÜ artiklis 253 osutatud põhjendamiskohustuse rikkumine.

Väide, mis tugineb õigusnormi rikkumisele määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 kohaldamisel
Poolte argumendid
40     Portugali valitsuse väidete kohaselt koostasid siseriiklikud ametiasutused alates eelarveaastast 1999 määruse nr 3508/92 artikli 1
lõike 1 punkti b esimese taande ja määruse nr 3887/92 artikli 5 kohaldamisel kõigi EPATF tagatisrahastu raames kasutatavate
„loomapidamistoetuste” abikavade kohta ühise tervikliku taotluse, mis hõlmas järgmist: erilisatasu pullide jaoks, ammlehmade
pidamise lisatasu, kompensatsioonihüvitised ning lamba- ja kitselihatootjate lisatasud. Kõigi selles terviklikus loomapidamistoetuste
taotluses osundatud lisatasude puhul oli ooteaja kestel toimuvate kontrollide tegelik määr (kaalutud keskmine) 6,3%, samas
kui veiselihaga seonduvate taotluste kontrollimäär sama perioodi jooksul oli 4,4%.
41     Vastupidiselt komisjoni poolt vaidlustatud otsuses kinnitatule leiab Portugali valitsus, et eelarveaasta 1999 jooksul peeti
määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 5 sätestatud eeskirjadest kinni, kuna loomapidamistoetuste taotlusi ja vastavaid kontrolle
tuleb tõlgendada ja hinnata majandi kui terviku seisukohalt lähtudes, st arvestades loomapidamistoetuste kavasid üldises plaanis
tervikuna.
42     Valitsus osutab oma argumentide toetuseks määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 esimesele lõigule, mille kohaselt viiakse kohapealsed
kontrollid läbi ilma ette teatamata ja kõigi ühe või mitme taotluse aluseks olevate loomade kohta.
43     Valitsuse väidete kohaselt ei ole selle sättega mõeldud seda, et kontrollid tuleks läbi viia iga toetuskava kohta eraldi.
Vastupidi, viidatud sätte sõnastus võimaldab järeldada, et kontrollid ja tingimused, millele need peavad vastama, nimelt ooteajal
läbiviidavate kontrollide miinimummäär, peavad kehtima kõigi taotluste kohta, mis seonduvad erinevate loomapidamistoetuste
kavadega.
44     Samuti käsitleb Portugali valitsus sama artikli lõike 5 teist lõiku ja lõiget 3 nende koostoimes selles suhtes veelgi märkimisväärsematena,
kuna nendega on ette nähtud ooteaja jooksul „loomadega seotud minimaalsetest kontrollidest […] 50%” läbiviimine vähemalt „10%
loomapidamistoetuste taotlustest või osalusteatistest” koosneva valimi suhtes”.
45     Muu hulgas tuletab valitsus meelde, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 kolmandas lõigus on sätestatud, et „[k]äesolevale
määrusele vastavat kohapealset kontrolli võib teha samaaegselt teiste ühenduse õigusaktides sätestatud kontrollidega”.
46     Lõpuks vaidlustab Portugali valitsus selle, mille ta väidab olevat uute eeskirjade tagasiulatuva kohaldamise, nimelt komisjoni
21. detsembri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2801/1999 (EÜT L 340, lk 29) tehtud muudatuse tulemusena saadud sätete kohaldamise.
Ta nendib, et selle muudatuse tulemusena näeb määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 5 ette, et 5% kohapealsetest kontrollidest,
mis peavad olema tehtud ooteajal, peavad olema tehtud iga toetuskava kohta eraldi.
47     Määruse nr 2801/1999 artikli 2 kohaselt kehtib see muudatus üksnes „taotlustele, mis on esitatud alates 1. jaanuarist 2000”
ning ei kehti eelarveaastal 1999 esitatud taotlustele. Seega nähtub, et komisjon on vaidlustatud otsuses kohaldanud õiguslikku
režiimi, mis ei kehtinud asjaolude esinemise ajal.
48     Komisjon vaidleb vastu sellele tõlgendusele, mis läheb tema väidete kohaselt vastuollu kõnealuse sätte mõtte ja sõnastusega.
49     Mis puudutab esimese väite esimest punkti, mis tuleneb võimalusest arvestada kõiki loomapidamistoetuste valdkonnas läbiviidud
kontrolle, siis komisjon leiab, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõigete 3 ja 5 sõnastus ei tekita mitte kuidagi võimalust
mõelda, et ooteaja nõutava kontrollide määra võib saavutada paljude toetuskavade raames läbiviidud kontrollide juurdearvestamise
teel.
50     Komisjon on seisukohal, et selline tõlgendus oleks vastuolus nimetatud määruse eesmärkidega, kuna sel juhul piisaks sellest,
kui liikmesriik saavutaks ooteaja jooksul 10%-lise kontrollimäära näiteks seonduvalt ammlehmade pidamiseks makstava lisatasu
ja lamba- ja kitselihatootjatele makstava lisatasuga, jõudmaks 6,66% suuruse kaalutud keskmiseni, ning saaks sellest tulenevalt
väita, et sama määruse artikli 6 lõigetega 3 ja 5 ettenähtud nõutav 5%-line kontrollimäär on ületatud, ilma et veiselihatootjatele
makstava erilisatasu osas oleks ühtki kontrolli läbi viidud.
51     Sama väite teise punkti osas, mis tugineb määruse nr 2801/1999 väidetavale tagasiulatuvale kohaldamisele, eitab komisjon selle
põhjendatust, viidates kahe poole kirjavahetusele ja teineteisele saadetud dokumentidele.
Euroopa Kohtu hinnang
52     Esimese väite esimene osa tugineb sellele, et väidetavalt on veiselihatootjatele makstava erilisatasu osas ooteajal läbiviidavate
kontrollide miinimummäära võimalik saavutada teiste loomapidamistoetuste osas läbiviidud kontrollide juurdearvestamise teel.
53     Selles suhtes tuleb meenutada, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 3 näeb ette, et „[k]ohapealne kontroll peab hõlmama märkimisväärse
osa abitaotlustest. See osa on vähemalt […] 10% loomapidamistoetuse taotlustest”. Nimetatud määruse artikli 6 lõige 1 näeb
muu hulgas ette, et kontrolli tuleb teha „nii, et oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste täitmine”. Lõpuks,
sama sätte artikli 4 kohaselt „[k]ohapeal kontrollitavad abitaotlused valib pädev asutus riskianalüüsi ning esitatud abitaotluste
esindavuse alusel”.
54     Nende sätete koos lugemisest nähtub ühemõtteliselt, et nende eesmärk on tagada toetuste määramise tingimuste tegelik täitmine.
Saavutatavate eesmärkide, st nii „tingimuste täitmise tagamise” kui ka kontrollitava valimi tegeliku „esindavuse” tagamisega
oleks vastuolus, kui teatavad toetuste liigid võiksid kontrolli alt kas täies ulatuses või osaliselt välja jääda ettekäändel,
et kontrollide miinimummäära võib saavutada teistes sektorites või teise toetuseliikide suhtes läbi viidud kontrollide kompensatsioonina
juurdearvestamise või nende abil kaalutud keskmise leidmise teel.
55     Neis tingimustes tuleb Portugali valitsuse pakutud tõlgendus tagasi lükata. Õigupoolest oleks sellise tõlgenduse kasutamine
võinud viia selleni, et teatavad toetuskavad oleks mitte ainult tõhusa kontrolli alt välja jäänud, vaid et nende suhtes poleks
üldse mitte mingisugust kontrolli rakendatud, kuna piisanuks sellest, kui saavutada ühe toetuskava osas piisavalt kõrge kontrollimäär
kompenseerimaks sellega mõne teise toetuskavaga seonduva kontrolli puudumist. Seesugune tagajärg oleks otseselt vastuolus
määrusega nr 3887/92 saavutatavate eesmärkidega.
56     Mis puudutab esimese väite teist punkti, mis tugineb määruse nr 2801/1999 väidetavale tagasiulatuvale kohaldamisele, siis
piisab sellest, kui nentida, et vaidlustatud otsuses ja sellele eelnenud teadetes ei sisaldunud viimati nimetatud määrusele
ühtki viidet. Kohaldatud finantskorrektsioon ei tugine seega mitte selle määruse, vaid määruse nr 3887/92 kohaldamisele versioonis,
mis oli varasem kui määrusega nr 2801/1999 sisseviidud muudatuste tulemusel saadu, ning mille tõlgendamisele käesolevas asjas
keskendutakse. Neil tingimustel ei ole vaidlustatud otsus tehtud määruse nr 2801/1999 alusel ning selle õigusakti tagasiulatuvast
kohaldamisest tulenevad argumendid tuleb seega tagasi lükata.
57     Eeltoodut arvestades tuleb Portugali valitsuse esitatud esimene väide tagasi lükata.

Väide, mis tugineb faktiliste asjaolude hindamisel tehtud veale
Poolte argumendid
58     Faktiliste asjaolude hindamisel tehtud veale tugineva väite raames esitab Portugali Vabariik kolm argumenti: esimene puudutab
kuupäeva, mil tuvastati eeskirjade eiramised; teine on seotud järelduste asjakohasusega; kolmas seondub valimi esindavusega.
59     Eeskirjade eiramise tuvastamise kuupäeva osas väidab Portugali valitsus, et kontrollid, mille tulemusena komisjon avastas
loomade identifitseerimisvahendite väidetavad puudujäägid, viidi läbi vahemikus 18.–22. september 2000. Seega, eelarveaastaga
1999 seonduvate korrektsioonide põhjendamiseks ei saa viidata 2000. aasta septembrikuu jooksul tehtud kontrollidele.
60     Komisjon vaidleb sellele väitele vastu, viidates määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c sõnastusele.
61     Järelduste asjakohasuse osas väidab Portugali valitsus, et kõik Portugalis kasutatud identifitseerimisvahendid vastavad tervikuna
määrusega nr 2629/97 sätestatud tingimustele ning seda isegi osas, mis puudutab asenduskõrvamärke, millel on käsitsi veekindla
tindiga kirjutatud number.
62     Komisjon vaidleb sellele väitele vastu, viidates kokkuvõtvale aruandele, kust nähtub, et loomade identifitseerimisega seonduvad
puudujäägid kahjustavad tõsiselt identifitseerimissüsteemi usaldusväärsust. Lisaks väidab komisjon, et määruse nr 3887/92
artikli 6 lõike 1 kohaselt on kontrollide eesmärgiks see, et „oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste täitmine”,
kuid käesolevas asjas tehtud kontrollide puhul seda järgitud ei ole.
63     Valimi esindavuse osas väidab Portugali valitsus oma hagis, et komisjon on eksinud faktiliste asjaolude hindamisel aastal
1999 ammlehmade pidamiseks makstava lisatasu osas tehtud kulutuste osas, kui võttis aluseks üksnes Alentejo regiooni – millel
on seda muust territooriumist eristavaid jooni –, koostamaks kogu riigi suhtes kehtiva esindava valimi, ega võtnud arvesse
asjaolu, et selles regioonis on loomakasvatus ekstensiivne, mille tagajärjeks on see, et omanikel on raskem loomi kontrollida.
64     Komisjon viitab õigusliku raamistiku üldisele ja abstraktsele iseloomule, kaalumaks, et kas ka juhul, kui regiooni, kus kontrollid
läbi viidi, iseloomustavad erilised asjaolud, tuleb ühenduse õigusnormidega ettenähtud tingimusi täita.
Euroopa Kohtu hinnang
65     Mis puudutab kõigepealt seda Portugali valitsuse väidet, mis tuleneb asjaolust, et komisjon ei peaks eelarveaastal 1999 tehtud
kulutustega seotud kindla määraga finantskorrektsioone põhjendama sellega, et kontrollimised ja süüks pandavad eeskirjade
eiramised toimusid eelarveaastal 2000, siis tuleb märkida, et komisjoni talituste poolt 2000. aasta septembris tehtud järelduste
põhjal võis komisjon põhjendatult eeldada, et Portugali loomade identifitseerimissüsteemis avastatud puudused olid tekkinud
enne kontrolliaastat ning seega mõjutasid need juba ka eelarveaastat 1999.
66     Esiteks, paljudel 2000. aasta septembris kontrollitud täiskasvanud loomadel ei olnud tõepoolest mitte mingisuguseid kõrvamärke
ega ka mitte mingisuguseid ametliku identifitseerimise tähiseid, samas kui asjakohaste ühenduse õigusaktide kohaselt oleksid
neil loomadel pidanud olema kummaski kõrvas ühesugused märgid sünnikuupäevast peale, st juba aastatel 1998 ja 1999.
67     Teiseks, komisjoni poolt läbiviidud kontrollid võimaldasid ühtlasi ka osutada mitmele puudujäägile, mis puudutavad üldiselt
nii loomade passe kui ka põllumajandusettevõttes peetavaid individuaalseid registreid.
68     Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt juhul, kui komisjon keeldub teatavaid kulutusi EPATF kuludesse kandmast põhjendusel,
et need on tekkinud liikmesriigile süüks pandavate ühenduse õigusnormide rikkumiste tulemusena, ei pea komisjon mitte ammendavalt
ära näitama, et liikmesriigi tehtud kontrollid on ebapiisavad või et edastatud arvandmed ei vasta tegelikkusele, vaid esitama
ka tõendeid siseriiklike ametiasutuste poolt tehtud kontrollide või kehtiva ühenduse õigusakti nõuetekohase kohaldamise suhtes
tekkinud tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta. Sellist komisjoni tõendamiskohustuse vähendamist selgitab asjaolu, et riigil
on EPATF raamatupidamisarvestuse kontrollimiseks ja heakskiitmiseks vajalike andmete kogumiseks ja kontrollimiseks parimad
eeldused, ning järelikult on riigi kohustus esitada kontrollide toimumise ning kui see on asjakohane, siis ka komisjoni väidete
ebatäpsuse kohta võimalikult üksikasjalikke ja täielikke tõendeid (vt selle kohta eelkõige 6. märtsi 2001. aasta otsus C-278/98:
Madalmaad
v.
komisjon, EKL 2001, lk I-1501, punktid 39–41; 19. septembri 2002. aasta otsus C-377/99: Saksamaa
v.
komisjon, EKL 2002, lk I-7421, punkt 95; 19. juuni 2003. aasta otsus C-329/00: Hispaania
v
. komisjon, EKL 2003, lk I-6103, punkt 68).
69     Kuna käesolevas asjas olid komisjoni poolt läbi viidud kontrollide tulemused, millele viidatakse käesoleva kohtuotsuse punktides 67
ja 68, sellised, et tekitasid komisjonil tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi Portugalis eelarveaastal 1999 kasutatud kariloomade
identifitseerimisviiside suhtes, on eelmises punktis viidatud kohtupraktika kohaselt Portugali valitsuse kohustus esitada
viidatud eelarveaasta jooksul kasutatud identifitseerimisviiside nõuetekohasuse kohta üksikasjalikumaid ja täielikumaid tõendeid,
et näidata, et komisjoni kahtlused ei ole põhjendatud.
70     Seega tuleb käesoleval juhul nentida, et Portugali valitsus ei ole selliseid tõendeid esitanud. Kuna komisjon teatas Portugali
ametiasutustele oma kontrollide tulemustest 20. märtsi 2001. aasta kirjaga, võis ta järelikult määruse nr 729/70 artikli 5
lõike 2 punkti c alusel eelarveaasta 1999 suhtes finantskorrektsioone kohaldada.
71     Seega tuleb neil tingimustel tagasi lükata Portugali valitsuse argument, mis tuleneb finantskorrektsioonide ekslikust ajalisest
kohaldamisest.
72     Edasi, mis puudutab valitsuse väidet komisjoni järelduste asjakohasuse puudumise kohta, siis tuleb märkida, et Portugali valitsus
ei ole komisjonile 2000. aasta septembris läbiviidud kontrollide järel saadetud erinevates kirjades vaielnud vastu loomade
identifitseerimiskorra teatavatele puudujääkidele ega iseäranis asjaolule, et paljudel komisjoni poolt kontrollitud loomadel
puudusid igasugused identifitseerimistähised või et need esialgsed identifitseerimismärgid oleks tulnud välja vahetada.
73     Seega, esiteks, nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktis 35 märkinud, on selline tegutsemisviis ilmselgelt vastuolus määruse
nr 820/97 artikli 4 lõike 1 sõnastusega, mis näeb ette, et „[k]õik põllumajandustalus peetavad pärast 1. jaanuari 1998 sündinud
või pärast seda kuupäeva ühendusesiseseks kauplemiseks ettenähtud loomad identifitseeritakse mõlemasse kõrva kinnitatava kõrvamärgiga,
mille on heaks kiitnud pädev asutus”. Määruse nr 2629/97 artiklis 1 ja artikli 2 punktides b ja e on täpsustatud, et kõrvamärkidel
peab olema teatud arv eemaldamatuid sümboleid, mis sisaldavad liikmesriigi selle pädeva asutuse nime, kes on kõrvamärgid välja
andnud, ja selle riigi koodi, kus loom esimest korda identifitseeritakse ning need peavad olema võltsimiskindlad ning kergesti
loetavad looma kogu eluea jooksul.
74     Teiseks on määruse nr 820/97 artikli 4 lõikes 5 on täpsustatud, et „[k]õrvamärki ei tohi eemaldada ega asendada pädeva asutuse
loata”. Seega, käesolevas asjas ei ole Portugali valitsus kuidagi näidanud, et loomakasvatajatele, kelle suhtes komisjon kontrollid
läbi viis, oleks selline luba antud.
75     Neil tingimustel tuleb tagasi lükata Portugali valitsuse argument, mis tuleneb komisjoni järelduste asjakohasuse puudumisest.
76     Lõpuks, mis puudutab teise väite raames esitatud kolmandat argumenti, mis tugineb valimi esindavuse puudumisele, sest kohapeal
toimunud kontrollide läbiviimisel piirduti üksnes Alentejo regiooniga ning laiendati tulemust kogu ülejäänud riigile.
77     Kuid selle argumendiga ei saa nõustuda. Esiteks, nagu komisjon heauskselt rõhutab, on kõnealuse valdkonna õiguslik raamistik
üldise ja abstraktse iseloomuga. Järelikult tuleb ühenduse õigusnormidega sätestatud tingimusi kohaldada üldiselt, seda isegi
juhul, kui regiooni, kus kontrollid läbi viidi, iseloomustavad erilised asjaolud.
78     Teiseks, komisjon kinnitas menetluse käigus, ilma et Portugali valitsus oleks talle selles küsimuses vastu vaielnud, et Alentejo
on kõnealust liiki kariloomade kasvatamise peamine piirkond, mida kinnitab ka Portugali valitsuse poolt hagiavaldusele lisas
toodud tabel. Olgugi et see viitab täiendavale lisatasule, mida makstakse tootjatele, kel on õigus erilisatasule ja/või ammlehmade
lisatasule ning kes vastavad teatud tingimustele, nähtub sellest tabelist selgelt Alentejo domineeriv positsioon teiste regioonide
suhtes. Järelikult on selle regiooni representatiivne iseloom kindel.
79     Mis puudutab ekstrapolatsiooni teel laiendamise võimalikkust teistele Portugali regioonidele, siis Euroopa Kohus on sedastanud,
et ühe regiooni andmete ekstrapolatsiooni teel teistele regioonidele laiendamine ei ole põhimõtteliselt keelatud (vt 4. märtsi
2004. aasta otsus C-344/01: Saksamaa
v.
komisjon, EKL 2004, lk I-2081, punkt 61). Kuid see peab alati olema faktidega põhjendatud. Käesolevas asjas põhjendab ekstrapolatsiooni
teel laiendamist asjaolu, et Alentejo on peamine regioon, kus veiseid kasvatatakse.
80     Eeltoodut arvestades tuleb Portugali valitsuse poolt esitatud teine väide täies ulatuses tagasi lükata.

Väide, mis tugineb EÜ artiklis 253 ette nähtud  põhjendamiskohustuse rikkumisele
Poolte argumendid
81     Portugali valitsus viitab oma kolmandas väites vaidlustatud otsuse ebapiisavale põhjendamisele, kuna selles ei ole ära toodud
ei Portugali ametiasutuste käitumist, mis on leitud olevat ühenduse õigusega vastuolus, ega õigusnorme, mida olevat rikutud.
82     Komisjon kinnitab Euroopa Kohtu praktikale viidates, et nii poolte kirjavahetusest ja teineteisele saadetud dokumentidest
kui ka vaidlustatud otsuse enda sõnastusest tuleneb selle õiguslik alus ja põhjendused, mis on viinud selle otsuse tegemiseni
ning seega on need piisavad EÜ artiklis 253 nõutud põhjendamiskohustuse täitmiseks.
Euroopa Kohtu hinnang
83     Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt sõltub selles artiklis viidatud põhjendamiskohustuse ulatus kõnealuse akti laadist ning
selle vastuvõtmise kontekstist (vt eelkõige 22. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C-54/91: Saksamaa
v.
komisjon, EKL 1993, lk I-3399, punkt 10).
84     Raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega seonduvate otsuste väljatöötamise eritingimusi arvestades tuleb otsuse
põhjendusi lugeda piisavaks, kui riik, kellele otsus on suunatud, on tihedalt seotud selle otsuse väljatöötamise menetlusega
ja kui talle olid teada põhjused, mille tõttu komisjon keeldus vaidlusalust summat EPATF kuludesse kandmast (vt eelkõige 19. juuni
2003. aasta otsus kohtuasjas C-329/00: Hispaania
v.
komisjon, EKL 2003, lk I-6103, punkt 83).
85     Käesolevas asjas, nagu komisjon väitis, nähtub toimikust, et Portugali valitsus oli kaasatud vaidlustatud otsuse väljatöötamisse
ning et komisjoni kahtlustest Portugalis kohaldatava kontrollisüsteemi suhtes oli Portugali ametiasutusi korduvalt teavitatud,
ning neil oli seega võimalus teha märkusi Portugalile süükspandavate eeskirjade eiramiste kohta.
86     Neil tingimustel tuleb vaidlustatud otsuse põhjendusi lugeda piisavaks.
87     Kuna ka kolmandat väidet ei saa vastuvõetavaks pidada, tuleb hagi täies ulatuses rahuldamata jätta.

Kohtukulud
88     Kodukorra artikli 69 lõike 2 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist Portugali Vabariigilt nõudnud ja viimane on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb
kohtukulud välja mõista Portugali Vabariigilt.
Eeltoodud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: portugali.