CELEX: 62002CJ0304
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Kalastus
Jäsenvaltioilla oleva valvontavelvollisuus
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan
Täytäntöönpanon laiminlyönti
EY 228 artikla
Kiinteämääräisen hyvityksen maksaminen
Uhkasakon määrääminen

1       Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan, että yhteisöjen tuomioistuin
–       toteaa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut EY 228 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan, koska se ei ole toteuttanut
tarvittavia toimenpiteitä asiassa C-64/88, komissio vastaan Ranska, 11.6.1991 annetun tuomion (Kok. 1991, s. I-2727) täytäntöönpanemiseksi
–       velvoittaa Ranskan tasavallan maksamaan komissiolle Euroopan yhteisön omat varat -tilille 316 500 euron suuruisen uhkasakon
jokaiselta päivältä, jolloin edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion noudattamiseksi tarvittavat
toimenpiteet viivästyvät, tässä asiassa annettavan tuomion julistamisesta lähtien siihen päivään asti, kunnes edellä mainitussa
asiassa komissio vastaan Ranska annettu tuomio pannaan täytäntöön
–       velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Yhteisön säännöstö

Valvontaa koskeva säännöstö
2       Neuvosto on ottanut käyttöön eräitä valvontatoimenpiteitä, jotka koskevat jäsenvaltioiden alusten harjoittamaa kalastustoimintaa.
Nämä toimenpiteet on määritetty ajallisesti peräkkäin jäsenvaltioiden alusten harjoittamaa kalastustoimintaa koskevien tiettyjen
valvontatoimenpiteiden käyttöönottamisesta 29 päivänä kesäkuuta 1982 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2057/82 (EYVL
L 220, s. 1), joka on kumottu ja korvattu tietyistä kalastustoiminnan valvontatoimenpiteistä 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetulla
neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2241/87 (EYVL L 207, s. 1, s. 32), joka on puolestaan kumottu ja korvattu 1.1.1994 lähtien
yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetulla neuvoston asetuksella
(ETY) N:o 2847/93 (EYVL L 261, s. 1, s. 118).
3       Näissä asetuksissa määritetyt valvontatoimenpiteet ovat keskeisiltä osin samanlaiset.
4       Asetuksen N:o 2847/93 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi perustetaan yhteisön järjestelmä, johon kuuluvat erityisesti
säännökset seuraavien toimenpiteiden teknisestä valvonnasta:
–       kalavarojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet,
–       rakenteelliset toimenpiteet,
–       yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvät toimenpiteet,
sekä niiden seuraamusten tehokkuutta koskevat tietyt säännökset, joita sovelletaan, jos edellä mainittuja toimenpiteitä laiminlyödään.
2. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on toteutettava yhteisön säännösten mukaisesti tarkoituksenmukaiset toimenpiteet kyseisen
järjestelmän tehokkuuden varmistamiseksi. Niiden on annettava toimivaltaisten viranomaistensa käyttöön riittävät keinot täyttää
tässä asetuksessa määritellyt kyseisten viranomaisten tarkastus‑ ja valvontatehtävät.”
5       Kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kaikkien voimassa olevien säilyttämis- ja valvontatoimenpiteisiin liittyvien säännösten noudattamisen varmistamiseksi kunkin
jäsenvaltion on valvottava kalastuksen ja siihen liittyvä toiminnan harjoittamista alueellaan ja suvereniteettiinsa tai lainkäyttövaltaansa
kuuluvilla merialueilla. Kunkin jäsenvaltion on tarkastettava kalastusaluksia ja valvottava kaikkia toimia, erityisesti kalojen
purkamis-, myynti-, kuljetus- ja varastointitoimia sekä purkamisten ja myynnin kirjaamista tämän asetuksen soveltamisen varmistamiseksi.”
6       Kyseisen asetuksen 31 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos tämän asetuksen nojalla toteutetun valvonnan tai tarkastuksen päätyttyä todetaan, että yhteisen kalastuspolitiikan
sääntöjä ei ole noudatettu, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että toteutetaan asianmukaiset toimenpiteet, joihin kuuluu hallinnollisen
menettelyn tai rikosoikeudellisen menettelyn aloittaminen vastuussa olevia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä vastaan
jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan nojalla aloitettujen menettelyjen on oltava luonteeltaan sellaisia, että ne asiaankuuluvan kansallisen
lainsäädännön mukaisesti varmistavat sen, että rikkomuksesta vastuussa oleva henkilö menettää rikkomuksen tuottaman taloudellisen
hyödyn, tai aikaansaavat vaikutuksia, jotka ovat suhteessa rikkomuksen vakavuuteen, ja ehkäisevät tehokkaasti muita samanlaatuisia
rikkomuksia.”

Tekninen säännöstö
7       Valvontaa koskevassa säännöstössä tarkoitetut kalavarojen tekniset säilyttämistoimenpiteet on määritetty erityisesti 25.1.1983
annetussa neuvoston asetuksessa N:o 171/83 (EYVL L 24, s. 14), joka on kumottu ja korvattu 7.10.1986 annetulla neuvoston asetuksella
N:o 3094/86 (EYVL L 288, s. 1), joka on puolestaan kumottu ja korvattu 1.7.1997 lähtien 29.4.1997 annetulla neuvoston asetuksella
N:o 894/97 (EYVL L 132, s. 1), joka on vuorostaan osittain kumottu ja korvattu 1.1.2000 lähtien kalavarojen säilyttämisestä
nuorten meren eliöiden suojelemiseksi toteutettavien teknisten toimenpiteiden avulla 30 päivänä maaliskuuta 1998 annetulla
neuvoston asetuksella (EY) N:o 850/98 (EYVL L 125, s. 1).
8       Näissä asetuksissa vahvistetut tekniset toimenpiteet ovat keskeisiltä osin samanlaiset.
9       Nämä toimenpiteet koskevat muun muassa verkkojen vähimmäissilmäkokoa, kieltoa kiinnittää verkkoon sellaisia osasia, joilla
voidaan tukkia verkon silmiä tai pienentää niiden kokoa, ja kieltoa saattaa myyntiin vähimmäiskokoa pienempiä kaloja (jäljempänä
alamittaiset kalat) sellaista saalista lukuun ottamatta, joka muodostaa vain rajoitetun prosenttiosuuden koko saaliista (jäljempänä
sivusaaliit).

Tuomio asiassa komissio vastaan Ranska
10     Yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska antamassaan tuomiossa seuraavaa:
”Ranskan tasavalta ei ole noudattanut asetuksen [N:o 2057/82] 1 artiklan ja asetuksen [N:o 2241/87] 1 artiklan mukaisia velvollisuuksia,
koska se ei ole vuosina 1984–1987 varmistanut sellaista valvontaa, jolla taataan kalavarojen säilyttämistä koskevien niiden
yhteisön teknisten toimenpiteiden noudattaminen, joista on säädetty asetuksessa [N:o 171/83] ja asetuksessa [N:o 3094/86].”
11     Yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi kyseisessä tuomiossa viisi Ranskan tasavaltaa vastaan esitettyä väitettä:
–       valvonnan riittämättömyys verkkojen vähimmäissilmäkoon osalta (tuomion 12–15 kohta)
–       valvonnan riittämättömyys siltä osin kuin kyse on sellaisten osasten kiinnittämisestä verkkoon, jotka on kielletty yhteisön
säännöstössä (tuomion 16 ja 17 kohta)
–       valvontavelvollisuuksien noudattamatta jättäminen sivusaaliiden osalta (tuomion 18 ja 19 kohta)
–       valvontavelvollisuuksien noudattamatta jättäminen siltä osin kuin kyse on sellaisten teknisten säilyttämistoimenpiteiden noudattamisesta,
joilla kielletään alamittaisten kalojen myynti (tuomion 20–23 kohta)
–       sen velvollisuuden noudattamatta jättäminen, jonka mukaan rikkomisten johdosta on nostettava syyte (tuomion 24 kohta).

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
12     Komissio pyysi 8.11.1991 päivätyllä kirjeellään Ranskan viranomaisia ilmoittamaan sille toimenpiteet, jotka oli toteutettu
edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion täytäntöönpanemiseksi. Ranskan viranomaiset vastasivat 22.1.1992,
että ne ”aikovat tehdä kaikkensa yhteisön säännösten noudattamiseksi”.
13     Ranskan satamiin tekemiensä lukuisien käyntien yhteydessä komission tarkastajat totesivat tilanteen kohentuneen, mutta he
toivat esiin lukuisia puutteita Ranskan viranomaisten suorittamassa valvonnassa.
14     Kehotettuaan Ranskan tasavaltaa esittämään huomautuksensa komissio antoi 17.4.1996 perustellun lausunnon, jossa se totesi,
että edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annettua tuomiota ei ollut pantu täytäntöön seuraavien kohtien osalta:
–       verkkojen vähimmäissilmäkoko ei ole yhteisön säännöstön mukainen
–       valvonta on riittämätöntä, minkä johdosta on mahdollista saattaa myyntiin alamittaisia kaloja
–       Ranskan viranomaisilla on salliva asenne rikkomisten syytteeseenpanon osalta.
15     Komissio kiinnitti huomiota siihen, että yhteisöjen tuomioistuimen antaman tuomion noudattamatta jättämisestä saattaa seurata
rahamääräisiä seuraamuksia, ja asetti Ranskan tasavallalle kahden kuukauden määräajan kaikkien niiden toimenpiteiden toteuttamiseksi,
jotka ovat tarpeen edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion täytäntöönpanemiseksi.
16     Ranskan viranomaisten ja komission yksiköiden välillä käydyssä kirjeenvaihdossa ensiksi mainitut viranomaiset ilmoittivat
komissiolle toimenpiteistä, jotka ne olivat toteuttaneet ja joita ne jatkossa toteuttavat valvonnan lisäämiseksi.
17     Samanaikaisesti toteutettiin tarkastuskäyntejä Ranskan satamissa. Niiden kertomusten perusteella, jotka koskivat 24.8.–28.8.1996
tehtyä käyntiä Lorientissa, Guilvinecissa ja Concarneaussa, 22.9.–26.9.1997 tehtyä käyntiä Guilvinecissa, Concarneaussa ja
Lorientissa, 13.10.–17.10.1997 tehtyä käyntiä Marennes-Oléronissa, Arcachonissa ja Bayonnessa, 30.3.–4.4.1998 tehtyä käyntiä
Etelä-Bretagnessa ja Aquitainessa, 15.3.–19.3.1999 tehtyä käyntiä Douarnenezissa ja Lorientissa sekä 13.7.–23.7.1999 tehtyä
käyntiä Lorientissa, Bénodet’ssa, Loctudyssa, Guilvinecissa, Lesconilissa ja Saint-Guénoléssa, komission yksiköt tekivät päätelmän,
jonka mukaan kaksi ongelmaa on jäljellä, eli yhtäältä valvonnan riittämättömyys, minkä johdosta on mahdollista saattaa myyntiin
alamittaisia kaloja, ja toisaalta Ranskan viranomaisten salliva asenne rikkomisten syytteeseenpanon osalta.
18     Tarkastajien kertomusten takia komissio antoi 6.6.2000 täydentävän perustellun lausunnon, jossa se totesi, että edellä mainitussa
asiassa komissio vastaan Ranska annettua tuomiota ei ollut pantu täytäntöön edellä mainitun kahden kohdan osalta. Komissio
toi esiin, että se katsoo tässä yhteydessä ”erityisen vakavaksi sen, että huutokauppoja koskevissa virallisissa asiakirjoissa
käytetään koodia ’00’, millä selvästi rikotaan tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämistä koskevien yhteisten vaatimusten
vahvistamisesta 26 päivänä marraskuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2406/96 [EYVL L 334, s. 1] säännöksiä”. Komissio
kiinnitti huomiota rahamääräisten seuraamusten mahdollisuuteen.
19     Ranskan viranomaiset väittivät 1.8.2000 päivätyssä vastauksessaan, että kansallinen kalastuksen valvonta oli kehittynyt merkittävästi
viimeisen tarkastuskertomuksen jälkeen. Kyseinen valvonta oli organisoitu sisäisesti uudelleen perustamalla ”yksikkö”, josta
tuli myöhemmin kalastuksen valvonnan ”valtuuskunta”, ja valvontamenetelmiä oli lisätty ottamalla käyttöön muun muassa partioveneet,
järjestelmä, jossa alusten sijaintia seurataan näyttöruudulla, sekä valvontahenkilöstölle jaettu ohjeisto.
20     Guilvinecin, Lesconilin, Saint-Guénolén ja Loctudyn kuntiin 18.6.‑28.6.2001 tekemällään tarkastuskäynnillä komission tarkastajat
totesivat, että valvonta on heikkoa, osa kaloista on alamittaisia ja kyseisiä kaloja saatetaan myyntiin koodilla ”00”.
21     Ranskan viranomaiset toimittivat 16.10.2001 päivätyllä kirjeellään komissiolle jäljennöksen meriasioista vastaaville aluevirastoille
ja departementtien virastoille osoitetusta ohjeistosta, jossa ne velvoitettiin huolehtimaan siitä, että koodin ”00” käyttö
loppuu 31.12.2001 mennessä, ja määräämään laissa säädettyjä seuraamuksia kyseisestä päivämäärästä lähtien toimijoille, jotka
eivät noudata tätä. Kyseiset viranomaiset vetosivat siihen, että sellaisten syytteiden määrä, jotka liittyvät vähimmäiskokoa
koskevien sääntöjen rikkomiseen, on noussut vuodesta 1998 lähtien, sekä siihen, että tuomitut rangaistukset ovat luonteeltaan
ennalta ehkäiseviä. Ne ilmoittivat myös vuonna 2001 hyväksytystä kalastuksen yleisestä valvontasuunnitelmasta, jossa määritettiin
ensisijaiset tavoitteet, joihin sisältyi kummeliturskakannan vahvistamista koskevan suunnitelman toteuttaminen ja kalojen
vähimmäiskoon noudattamisen tiukka valvonta.
22     Koska komissio katsoi, että Ranskan tasavalta ei ollut vieläkään pannut täytäntöön edellä mainitussa asiassa komissio vastaan
Ranska annettua tuomiota, se päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Oikeudenkäyntimenettely yhteisöjen tuomioistuimessa
23     Komissio esitti vastauksenaan kysymykseen, jonka yhteisöjen tuomioistuin oli esittänyt 3.3.2004 pidettävää istuntoa varten,
että sen yksiköt ovat käsiteltävänä olevan kanteen nostamisen jälkeen suorittaneet kolme uutta tarkastuskäyntiä (11.5.–16.5.2003
Sètessä ja Port-Vendresissa, 19.6.–20.6.2003 Loctudyssa, Lesconilissa, St-Guénoléssa ja Guilvinecissa sekä 14.7.–22.7.2003
Port-la-Nouvellessa, Sètessä, Grau-du-Roissa, Carrossa, Sanary-sur-Merissä ja Toulonissa). Komission mukaan näitä käyntejä
koskevista kertomuksista ilmenee, että niiden tapausten määrä, joissa alamittaisia kaloja oli saatettu myyntiin, oli vähentynyt
Bretagnessa, mutta Välimeren rannikolla oli edelleen ongelmia tonnikalan osalta. Niistä ilmenee myös, että purkamisen yhteydessä
tapahtuva valvonta ei ollut kovin yleistä.
24     Komissio selitti, että Ranskan viranomaisten toteuttamien toimenpiteiden tehokkuuden arvioimiseksi sen olisi saatava käyttöönsä
raportit ja tilastot, jotka koskevat niiden erilaisten kalastuksen valvonnan yleistä järjestämistä koskevien toimenpiteiden
toteuttamista, jotka Ranskan hallitus oli tuonut esiin.
25     Yhteisöjen tuomioistuimen kehotettua Ranskan hallitusta ilmoittamaan niiden merellä ja maalla tehtyjen tarkastusten lukumäärän,
jotka Ranskan viranomaiset olivat käsiteltävänä olevan kanteen nostamisen jälkeen suorittaneet huolehtiakseen siitä, että
kalojen vähimmäiskokoa koskevia sääntöjä noudatetaan, sekä todettujen rikkomisten määrän ja näiden rikkomisten oikeudelliset
seuraamukset, kyseinen hallitus jätti 30.1.2004 uudet tilastotiedot. Niistä ilmenee, että tarkastusten, havaittujen rikkomisten
ja annettujen tuomioiden lukumäärä oli pudonnut vuoden 2003 aikana vuoteen 2002 verrattuna.
26     Ranskan hallitus selitti merellä suoritetun valvonnan vähenemistä sillä, että ranskalaiset alukset oli kutsuttu torjumaan
Prestige-säiliöaluksen haaksirikosta aiheutunutta saastumista, ja maalla suoritetun valvonnan vähenemistä puolestaan sillä,
että kalastajat noudattivat sääntöjä paremmin kuin ennen. Hallitus selitti annettujen tuomioiden vähenemisen johtuvan loi
n° 2002‑1062 portant amnistie -nimisen lain (6.8.2002 annettu armahduslaki nro 2002‑1062; Journal Officiel de la République
Française n° 185, 9.8.2002, s. 13647) vaikutuksesta korostaen kuitenkin, että tuomittujen sakkojen keskimääräinen suuruus
oli kasvanut.

Väitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen

Kyseessä oleva maantieteellinen alue
27     Ensiksi on todettava, että edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion tuomiolauselmassa esitetty toteamus,
jonka mukaan Ranskan tasavalta ei ollut varmistanut sellaista valvontaa, jolla taataan kalavarojen säilyttämistä koskevien
niiden yhteisön teknisten toimenpiteiden noudattaminen, joista on säädetty asetuksissa N:o 171/83 ja N:o 3094/86, koskee ainoastaan
– kuten näiden asetusten 1 artiklan 1 kohdassa säädetystä rajoituksesta ilmenee – eräillä Koillis-Atlantin alueilla tapahtuvaa
kalavarojen pyyntiä ja aluksesta purkamista.
28     Kuten Ranskan hallitus on väittänyt ja komissio täsmentänyt 3.3.2004 pidetyssä istunnossa, käsiteltävänä oleva kanne koskee
siis ainoastaan tilannetta kyseisillä alueilla.

Tarkasteltava ajankohta
29     Komissio osoitti Ranskan tasavallalle ensimmäisen perustellun lausunnon 14.4.1996 ja sen jälkeen täydentävän perustellun lausunnon
6.6.2000.
30     Tästä seuraa, että tarkasteltava ajankohta arvioitaessa väitettyä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä sijoittuu
6.6.2000 päivätyssä täydentävässä perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymishetkeen, joka on kaksi kuukautta kyseisen
lausunnon tiedoksiantamisesta (asia C-474/99, komissio v. Espanja, tuomio 13.6.2002, Kok. 2002, s. I-5293, 27 kohta ja asia
C-33/01, komissio v. Kreikka, tuomio 13.6.2002, Kok. 2002, s. I-5447, 13 kohta).
31     Koska komissio on vaatinut Ranskan tasavallan tuomitsemista maksamaan uhkasakko, on myös selvitettävä, onko väitetty jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättäminen kestänyt siihen saakka, kun yhteisöjen tuomioistuin tutkii asian tosiseikat.

Jäsenvaltioita yhteisen kalastuspolitiikan osalta koskevien velvoitteiden laajuus
32     Asetuksen N:o 2847/93 1 artiklassa, jossa on kalastuksen osalta erityisesti ilmaistu jäsenvaltioille EY 10 artiklassa asetetut
velvoitteet, säädetään, että jäsenvaltiot toteuttavat asianmukaiset toimenpiteet kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevan
yhteisön järjestelmän tehokkuuden varmistamiseksi.
33     Asetuksessa N:o 2847/93 säädetään tältä osin jäsenvaltioiden yhteisestä vastuusta (ks. asetuksen N:o 2241/87 osalta asia C-9/89,
Espanja v. neuvosto, tuomio 27.3.1990, Kok. 1990, s. I-1383, 10 kohta). Tämä yhteinen vastuu merkitsee sitä, että kun jäsenvaltio
jättää jäsenyysvelvoitteensa noudattamatta, se loukkaa muiden jäsenvaltioiden ja niiden taloudellisten toimijoiden intressejä.
34     Jäsenvaltioille yhteisön säännöistä johtuvien velvoitteiden noudattaminen on ehdottoman tärkeää kalavarojen suojaamiseksi,
meren biologisten varojen säilyttämiseksi ja niiden hyödyntämiseksi kestävällä perustalla sekä taloudellisesti ja sosiaalisesti
tarkoituksenmukaisella tavalla (ks. kalastusvuosia 1991–1996 koskevan kiintiöjärjestelmän noudattamatta jättämisen osalta
yhdistetyt asiat C-418/00 ja C-419/00, komissio v. Ranska, tuomio 25.4.2002, Kok. 2002, s. I-3969, 57 kohta).
35     Asetuksen N:o 2847/93 2 artiklassa, jossa toistetaan asetuksen N:o 2241/87 1 artiklan 1 kohdassa säädetyt velvoitteet, jäsenvaltiot
velvoitetaan tätä varten valvomaan kalastuksen ja siihen liittyvän toiminnan harjoittamista. Siinä edellytetään, että jäsenvaltiot
tarkastavat kalastusaluksia ja valvovat kaikkia toimia, erityisesti kalojen purkamis‑, myynti‑, kuljetus‑ ja varastointitoimia
sekä purkamisten ja myynnin kirjaamista.
36     Asetuksen N:o 2847/93 31 artiklassa, jossa toistetaan asetusten N:o 2057/82 ja 2241/87 1 artiklan 2 kohdassa säädetyt velvoitteet,
jäsenvaltiot velvoitetaan nostamaan syyte havaittujen rikkomisten johdosta. Siinä todetaan tältä osin, että aloitettujen menettelyjen
on oltava luonteeltaan sellaisia, että ne varmistavat sen, että rikkomisesta vastuussa oleva henkilö menettää rikkomisen tuottaman
taloudellisen hyödyn, tai aikaansaavat vaikutuksia, jotka ovat suhteessa rikkomisen vakavuuteen, ja ehkäisevät tehokkaasti
muita samanlaatuisia rikkomisia.
37     Asetuksessa N:o 2847/93 annetaan siten täsmälliset tiedot niiden toimenpiteiden sisällöstä, jotka jäsenvaltioiden on toteutettava
ja joilla on pyrittävä varmistamaan kalastustoimen sääntöjenmukaisuus mahdollisten sääntöjenvastaisuuksien estämiseksi ja
samalla niistä rankaisemiseksi. Tämä päämäärä merkitsee sitä, että toteutettujen toimenpiteiden on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia
ja ennalta ehkäiseviä. Kuten julkisasiamies on 29.4.2004 antamansa ratkaisuehdotuksen 39 kohdassa todennut, kalastustoimintaa
tai siihen liittyvää toimintaa harjoittavien henkilöiden osalta on oltava vakava riski siitä, että jos he rikkovat yhteisen
kalastuspolitiikan sääntöjä, he jäävät kiinni ja heille määrätään asianmukaiset seuraamukset.
38     Näiden näkemysten perusteella on tutkittava, onko Ranskan tasavalta toteuttanut kaikki toimenpiteet, joita edellä mainitussa
asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annetun tuomion täytäntöönpano edellyttää.

Ensimmäinen väite: valvonnan riittämättömyys
Asianosaisten lausumat
39     Komissio väittää, että sen tarkastajien esittämistä toteamuksista ilmenee, että Ranskan viranomaisten harjoittama valvonta,
joka koskee kalojen vähimmäiskokoa koskevien yhteisön säännösten noudattamista, on edelleen puutteellista.
40     Komission mukaan Ranskan hallituksen esittämä tarkastusten määrän kasvu ei voi muuttaa näitä toteamuksia, sillä kysymys on
pelkästään merellä tehdyistä tarkastuksista. Kyseisen hallituksen vuosina 2001 ja 2002 hyväksymillä valvontasuunnitelmilla
ei puolestaan sellaisinaan lopeteta väitettyä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä. Näiden suunnitelmien toteuttaminen
edellyttäisi nimittäin päämäärien asettamista etukäteen, sillä nämä päämäärät ovat välttämättömiä kyseisten suunnitelmien
tehokkuuden ja toimivuuden arvioimiseksi. Näitä suunnitelmia olisi lisäksi todella sovellettava, mitä ei ollut voitu todeta
niiden käyntien yhteydessä, jotka oli tehty Ranskan satamiin suunnitelmien käyttöönoton jälkeen.
41     Ranskan hallitus huomauttaa ensiksikin, että tarkastuskertomuksia, joihin komissio nojautuu, ei ole missään vaiheessa saatettu
Ranskan viranomaisten tietoon, eivätkä kyseiset viranomaiset ole voineet vastata niihin sisältyviin väitteisiin. Nämä kertomukset
perustuvat lisäksi pelkkiin olettamiin.
42     Ranskan hallitus väittää seuraavaksi, että se ei ole edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annetun tuomion
julistamisen jälkeen lakannut vahvistamasta valvontajärjestelmäänsä. Tämä vahvistaminen on toteutettu lisäämällä merellä tehtyjen
tarkastusten määrää ja hyväksymällä vuonna 2001 yleinen valvontasuunnitelma, jota vuonna 2002 täydennettiin ”saaliin vähimmäiskokoa”
koskevalla valvontasuunnitelmalla. Kyseinen hallitus korostaa näiden toimenpiteiden tehokkuuden osalta, että se seikka, että
alamittaisia kaloja ei ole pidetty kaupan, on voitu todeta useiden komission tarkastajien suorittamien tarkastuskäyntien yhteydessä.
43     Ranskan hallitus toteaa lopuksi, että komissio tyytyy väittämään, että kyseisen hallituksen toteuttamat toimenpiteet eivät
ole asianmukaisia, mutta se ei ilmoita niitä toimenpiteitä, joilla väitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
voitaisiin lopettaa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
44     EY 226 artiklassa tarkoitetun menettelyn tavoin (ks. kalastusvuosia 1988–1990 koskevan kiintiöjärjestelmän noudattamatta jättämisen
osalta asia C-333/99, komissio v. Ranska, tuomio 1.2.2001, Kok. 2001, s. I-1025, 33 kohta) EY 228 artiklassa tarkoitettu menettely
perustuu siihen, että jäsenvaltion todetaan objektiivisesti jättäneen noudattamatta velvoitteitaan.
45     Komissio on käsiteltävänä olevassa asiassa esittänyt väitteensä tueksi sen tarkastajien laatimia kertomuksia tarkastuskäynneistä.
46     Vastauskirjelmässä esitettyä Ranskan hallituksen väitettä, jonka mukaan kertomuksia, joihin komissio on kanteessaan viitannut,
ei voida käyttää todisteena jatkuvasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä, koska niitä ei ole missään vaiheessa
saatettu Ranskan viranomaisten tietoon, ei voida hyväksyä.
47     Komission esittämiä kertomuksia tarkasteltaessa ilmenee, että kaikissa niissä vuotta 1998 myöhemmissä kertomuksissa, jotka
on liitetty asiakirja-aineistoon kokonaan tai laajoina otteina, viitataan sellaisten kokousten pöytäkirjoihin, joissa toimivaltaisille
kansallisille viranomaisille ilmoitettiin tarkastuskäyntien tuloksista ja joissa niillä oli siis mahdollisuus esittää huomautuksensa
komission tarkastajien toteamuksista. Vaikka tällaista viittausta ei sisälly aiempiin kertomuksiin, jotka on liitetty asiakirja-aineistoon
otteina, jotka koskevat yksinomaan kyseisten tarkastajien toteamia tosiseikkoja, on riittävää todeta tältä osin, että Ranskan
hallitus oli 1.8.2000 päivätyssä kirjeessään, joka oli osoitettu komissiolle vastauksena 6.6.2000 päivättyyn täydentävään
perusteltuun lausuntoon, esittänyt huomautuksensa näiden kertomusten sisällöstä riitauttamatta sitä, miten kyseiset kertomukset
oli annettu tiedoksi Ranskan viranomaisille.
48     Näin ollen on tutkittava, ovatko komission esittämiin tarkastuskäyntejä koskeviin kertomuksiin sisältyvät tiedot sellaisia,
että niiden perusteella voidaan objektiivisesti todeta, että Ranskan tasavalta jatkaa valvontavelvollisuuksiensa noudattamatta
jättämistä.
49     Sen tilanteen osalta, joka vallitsi 6.6.2000 päivätyssä täydentävässä perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä,
on todettava, että kertomuksista, joihin komissio viittasi kyseisessä lausunnossa (ks. tämän tuomion 17 kohta), ilmenee, että
tarkastajat olivat jokaisella suorittamallaan kuudella tarkastuskäynnillä voineet havaita alamittaisia kaloja. Ne olivat erityisesti
voineet havaita, että on olemassa markkinat alamittaisille kummeliturskille, joita pidetään kaupan nimellä ”merluchon” (pieni
kummeliturska) tai ”friture de merluchon” (frityyrikummeliturska) ja saatetaan myyntiin tunnuksella ”00” asetuksessa N:o 2406/96
vahvistettujen kaupan pitämistä koskevien vaatimusten vastaisesti.
50     Näistä kaikkiaan kuudesta käynnistä viiden käynnin yhteydessä oli toimivaltaisten kansallisten viranomaisten valvonnan puuttuessa
tapahtunut alamittaisten kalojen purkamista ja myyntiin saattamista. Kuten Ranskan hallitus on myöntänyt 6.6.2000 päivättyyn
täydentävään perusteltuun lausuntoon antamassaan 1.8.2000 päivätyssä vastauksessa, henkilöt, joita tarkastajat olivat voineet
tavata, ”eivät kuuluneet sellaiseen virkamiesryhmään, joka on toimivaltainen toteamaan, että kalastusta koskevaa säännöstöä
on rikottu, tai meriasioita hoitaviin virkamiehiin”. Kuudennen käynnin yhteydessä tarkastajat totesivat, että alamittaisia
kaloja oli purettu ja saatettu myyntiin sellaisten kansallisten viranomaisten läsnä ollessa, jotka ovat toimivaltaisia toteamaan,
että kalastusta koskevaa säännöstöä on rikottu. Kyseiset viranomaiset jättivät kuitenkin syytteet nostamatta säännösten rikkojia
vastaan.
51     Näiden seikkojen perusteella voidaan todeta, että alamittaisten kalojen myyntiin saattamista koskeva käytäntö on jatkunut,
koska toimivaltaiset kansalliset viranomaiset eivät ole puuttuneet asiaan tehokkaasti, ja tämä käytäntö on niin vakiintunut
ja yleinen, että se on kumulatiivisen vaikutuksensa takia omiaan vaarantamaan vakavasti kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa
koskevan yhteisön järjestelmän tavoitteet.
52     Lisäksi sen perusteella, että kaikissa kertomuksissa todetut tilanteet ovat samankaltaisia ja toistuvia, voidaan katsoa, että
nämä tapaukset ovat yksinomaan seurausta Ranskan viranomaisten toteuttamien toimenpiteiden rakenteellisesta riittämättömyydestä
ja näin ollen siitä, että kyseiset viranomaiset ovat jättäneet noudattamatta yhteisön säännöstön mukaisen velvoitteensa suorittaa
tehokasta, oikeasuhteista ja ennalta ehkäisevää valvontaa (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Ranska, tuomio 1.2.2001, 35
kohta).
53     On siis todettava, että Ranskan tasavalta ei ollut toteuttanut kaikkia edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991
annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä 6.6.2000 päivätyssä täydentävässä perustellussa lausunnossa asetetun
määräajan päättyessä ja että se oli tämän takia jättänyt noudattamatta EY 228 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei
ollut varmistanut yhteisön säännöksissä säädettyjen vaatimusten mukaista kalastustoiminnan valvontaa.
54     Ajankohtana, jolloin yhteisöjen tuomioistuin tutkii asian tosiseikkoja, vallitsevan tilanteen osalta on todettava, että saatavilla
olevat tiedot paljastavat, että merkittäviä puutteellisuuksia on edelleen.
55     Bretagneen kesäkuussa 2001 toteutetulla käynnillä (ks. tämän tuomion 20 kohta) komission tarkastajat olivat siten voineet
jälleen kerran havaita alamittaisia kaloja. Tälle samalle alueelle kesäkuussa 2003 tehdyllä myöhemmällä käynnillä (ks. tämän
tuomion 23 kohta) oli todettu tällaisten kalojen myyntiin saattamista koskevien tapausten vähentyneen. Tämä seikka ei kuitenkaan
ole ratkaiseva, kun otetaan huomioon maalla suoritetun valvonnan tehottomuutta koskevat samansuuntaiset toteamukset, jotka
ilmenevät näiden kahden käynnin yhteydessä laadituista kertomuksista.
56     Koska komissio on näin ollen esittänyt riittävästi näyttöä, joka osoittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen jatkumisen,
asianomaisen jäsenvaltion tehtävänä on kiistää esitetyt tiedot ja niiden seuraukset esittämällä vahvaa ja yksityiskohtaista
näyttöä (ks. vastaavasti asia 272/86, komissio v. Kreikka, tuomio 22.9.1988, Kok. 1988, s. 4875, 21 kohta ja asia C-365/97,
komissio v. Italia,tuomio 9.11.1999, Kok. 1999, s. I-7773, 84–87 kohta).
57     Tältä osin on todettava, että tieto, johon Ranskan hallitus vetosi vastineessaan ja jonka mukaan valvonta on lisääntynyt vuosina
2001 ja 2002 hyväksyttyjen suunnitelmien johdosta, on ristiriidassa sen tiedon kanssa, jonka tämä hallitus toimitti vastauksena
yhteisöjen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin (ks. tämän tuomion 26 kohta), sillä viimeksi mainittu tieto osoittaa, että
maalla ja merellä tehtyjen tarkastusten määrä on pienentynyt vuoden 2003 aikana vuoteen 2002 verrattuna.
58     Vaikka oletettaisiin, että tällaisten erilaisten tietojen voidaan Ranskan hallituksen väittämällä tavalla katsoa osoittavan,
että tilanne on parantunut, on kuitenkin niin, että toteutetut ponnistukset eivät ole omiaan poistamaan sitä, että jäsenyysvelvoitteita
on todetuin tavoin jätetty noudattamatta (em. asia komissio v. Ranska, tuomio 1.2.2001, 36 kohta).
59     Ranskan hallituksen väitettä, jonka mukaan se, että kalastajat noudattavat sääntöjä paremmin kuin ennen, oikeuttaa vähentämään
valvontaa, ei liioin voida tässä yhteydessä hyväksyä.
60     Kuten Ranskan hallitus on nimittäin vastineessaan itse väittänyt, sellaisiin toimiin ryhtyminen, joilla pyritään korjaamaan
toiminta- ja ajatustapoja, on pitkä prosessi. On siis katsottava, että valvonnan, jolla pyritään siihen, että kalojen vähimmäiskokoa
koskevia sääntöjä noudatetaan, yli kymmenen vuotta jatkunut rakenteellinen puutteellisuus oli saanut kyseiset toimijat toimimaan
tavalla, joka voidaan korjata vain pitkäaikaisella toimenpiteellä.
61     Kun otetaan huomioon komission esittämät yksityiskohtaiset tiedot, Ranskan hallituksen toimittamat tiedot eivät näin ollen
ole riittävän vahvaa näyttöä siitä, että toimenpiteet, jotka kyseinen hallitus on toteuttanut kalastustoiminnan valvonnan
osalta, ovat niin tehokkaita, että niillä täytetään kyseisen hallituksen velvollisuus varmistaa kalavarojen säilyttämistä
ja hoitoa koskevan yhteisön järjestelmän tehokkuus (ks. tämän tuomion 37 ja 38 kohta).
62     On siis todettava, että Ranskan tasavalta ei ollut toteuttanut kaikkia edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991
annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä siihen ajankohtaan mennessä, jolloin yhteisöjen tuomioistuin tutki
sille esitettyjä tosiseikkoja, ja että se on tämän takia jättänyt noudattamatta EY 228 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska
se ei ole varmistanut yhteisön säännöksissä säädettyjen vaatimusten mukaista kalastustoiminnan valvontaa.

Toinen väite: nostettujen syytteiden riittämättömyys
Asianosaisten lausumat
63     Komissio väittää, että syytteet, jotka Ranskan viranomaiset ovat nostaneet kalojen vähimmäiskokoon liittyvien yhteisön säännösten
rikkomisen takia, ovat riittämättömiä. Valvonnan riittämättömyys heijastuu yleisellä tasolla syytteiden määrään. Lisäksi Ranskan
hallituksen toimittamista tiedoista ilmenee, että vaikka rikkomisia on havaittu, syytteitä ei ole nostettu järjestelmällisesti.
64     Komissio toteaa niiden tilastojen osalta, jotka Ranskan hallitus esitti ennen 6.6.2000 päivätyssä täydentävässä perustellussa
lausunnossa asetetun määräajan päättymistä, että ne ovat liian yleisluonteisia, sillä ne koskevat Ranskan koko aluetta eikä
niissä täsmennetä, minkä tyyppisten rikkomisten johdosta syyte on nostettu.
65     Komissio katsoo myöhemmin toimitettujen tietojen osalta, että niistä ei voida päätellä, että Ranskan viranomaiset soveltaisivat
ennalta ehkäisevien seuraamusten politiikkaa kalojen vähimmäiskokoa koskevien sääntöjen rikkomisen osalta. Se huomauttaa,
että Ranskan hallitus ilmoitti sellaisten käyttäytymistapojen luettelosta, joilla rikotaan vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan
sääntöjä, 24 päivänä kesäkuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1447/1999 (EYVL L 167, s. 5) ja asetuksen N:o 1447/1999
soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.12.1999 annetun komission asetuksen N:o 2740/1999 (EYVL L 328, s.
62) nojalla vuoden 2001 osalta 73 tapausta, joissa oli rikottu kalojen vähimmäiskokoa koskevia säännöksiä. Ainoastaan kahdeksassa
tapauksessa eli 11 prosentissa kaikista tapauksista oli kuitenkin määrätty sakko.
66     Vaikka komissio myöntää, että 16.10.2002 päivätty oikeusministerin hallinnollinen soveltamisohje, johon Ranskan hallitus vetoaa,
oli asianmukainen toimenpide, se katsoo kuitenkin, että on syytä tarkistaa, miten kyseistä soveltamisohjetta sovelletaan.
Se huomauttaa tältä osin, että kyseisen hallituksen vuoden 2003 osalta toimittamat viimeiset luvut osoittavat, että julistettujen
tuomioiden määrä on pienentynyt.
67     Ranskan hallitus väittää, että niiden rikkomisten määrä, joiden johdosta on nostettu syyte, ja julistettujen tuomioiden merkitys
on kasvanut jatkuvasti vuodesta 1991 lähtien. Se korostaa kuitenkin, että pelkällä puhtaasti tilastollisella tarkastelulla,
joka koskee niiden rikkomisten määrää, joiden johdosta on nostettu syyte, ei voida selvittää valvontajärjestelmän tehokkuutta,
koska kyseinen tarkastelu perustuu toteennäyttämättömään olettamaan, jonka mukaan rikkomisten määrä on vakio.
68     Ranskan hallitus vetoaa oikeusministerin Rennesin, Poitiersin, Bordeaux’n ja Paun muutoksenhakutuomioistuinten virallisille
syyttäjille 16.10.2002 osoittamaan hallinnolliseen soveltamisohjeeseen, jossa kehotetaan nostamaan järjestelmällisesti syyte
rikkomisten johdosta ja vaatimaan ennalta ehkäisevän sakon määräämistä. Kyseinen hallitus myöntää kuitenkin, että tämä hallinnollinen
soveltamisohje ei vuonna 2002 eikä liioin vuonna 2003 tehonnut täysimääräisesti lain nro 2002–1062 johdosta, jolla myönnettiin
armahdus ennen 17.5.2002 tehtyjen rikkomisten osalta siltä osin kuin sakko ei ylittänyt 750:tä euroa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
69     Jäsenvaltioiden velvollisuudella huolehtia siitä, että yhteisön säännöstön rikkomiseen kohdistuu tehokkaita, oikeasuhteisia
ja ennalta ehkäiseviä seuraamuksia, on olennainen merkitys kalastuksen alalla. Jos jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset
nimittäin jättävät järjestelmällisesti asettamatta syytteeseen tällaisista rikkomisista vastuussa olevat henkilöt, sekä kalavarojen
säilyminen ja hoito että yhteisen kalastuspolitiikan yhdenmukainen soveltaminen vaarantuvat (ks. kalastusvuosia 1991 ja 1992
koskevan kiintiöjärjestelmän noudattamatta jättämisen osalta asia C-52/95, komissio v. Ranska, tuomio 7.12.1995, s. I-4443,
35 kohta).
70     Sen tilanteen osalta, joka käsiteltävänä olevassa tapauksessa vallitsi 6.6.2000 päivätyssä täydentävässä perustellussa lausunnossa
asetetun määräajan päätyttyä, on riittävää palauttaa mieleen tämän tuomion 49–52 kohdassa esitetyt toteamukset. On todettava,
että kansalliset viranomaiset ovat jättäneet noudattamatta yhteisön säännöstöön perustuvan velvollisuutensa nostaa syyte,
koska on osoitettu, että rikkomisiin, jotka kyseiset viranomaiset olivat voineet havaita, ei ollut puututtu ja että rikkojien
osalta ei ollut laadittu pöytäkirjoja (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Ranska, tuomio 11.6.1991, 24 kohta).
71     Sen tilanteen osalta, joka vallitsi yhteisöjen tuomioistuimen tutkiessa asian tosiseikat, on syytä viitata tämän tuomion 54–61
kohdassa esitettyihin toteamuksiin siitä, että valvonnassa on merkittäviä puutteellisuuksia edelleen. Ranskan hallituksen
esittämää seikkaa, jonka mukaan syytteeseenpantujen rikkomisten määrä on noussut, ei voida näiden toteamusten perusteella
pitää riittävänä. Kuten kyseinen hallitus nimittäin huomautti, pelkällä puhtaasti tilastollisella tarkastelulla, joka koskee
syytteeseen pantujen rikkomisten määrää, ei voida selvittää valvontajärjestelmän tehokkuutta.
72     Kuten komissio lisäksi esitti, Ranskan hallituksen toimittamista tiedoista ilmenee, että kaikkien havaittujen rikkomisten
johdosta ei ole nostettu syytettä. On myös ilmeistä, että kaikkiin sellaisiin rikkomisiin, joiden johdosta on nostettu syyte,
ei kohdistu ennalta ehkäiseviä seuraamuksia. Se seikka, että lukuisiin kalastukseen liittyviin rikkomisiin on voitu soveltaa
lakia nro 2002–1062, osoittaa siten, että kaikissa näissä tapauksissa on määrätty alle 750 euron suuruinen sakko.
73     Kun otetaan huomioon komission esittämät yksityiskohtaiset tiedot, Ranskan hallituksen toimittamat tiedot eivät näin ollen
ole riittävän vahvaa näyttöä siitä, että toimenpiteet, jotka kyseinen hallitus on toteuttanut kalastussäännöstön rikkomisen
syytteeseenpanon osalta, ovat niin tehokkaita, oikeasuhteisia ja ennalta ehkäiseviä, että niillä täytetään kyseisen hallituksen
velvollisuus varmistaa kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevan yhteisön järjestelmän tehokkuus (ks. tämän tuomion 37
ja 38 kohta).
74     On siis todettava, että sekä silloin, kun 6.6.2000 päivätyssä täydentävässä perustellussa lausunnossa asetettu määräaika päättyi,
että silloin, kun yhteisöjen tuomioistuin tutki sille esitettyjä tosiseikkoja, Ranskan tasavalta ei ollut toteuttanut kaikkia
edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä ja
että se on tämän johdosta jättänyt noudattamatta EY 228 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole varmistanut, että
kalastustoimintaa koskevan säännöstön rikkomisista nostetaan syyte yhteisön säännöksissä säädettyjen vaatimusten mukaisesti.

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä aiheutuvat rahamääräiset seuraamukset
75     Komissio on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle, että seuraamuksena siitä, että edellä mainitussa asiassa komissio vastaan
Ranska 11.6.1991 annettua tuomiota ei ole pantu täytäntöön, Ranskan tasavallalle määrätään päivittäinen uhkasakko nyt käsiteltävänä
olevassa asiassa annettavan tuomion julistamisesta siihen saakka, jolloin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen päättyy.
Kun otetaan huomioon todetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen erityiset tunnusmerkit, yhteisöjen tuomioistuin
katsoo asianmukaiseksi tutkia myös, voisiko kiinteämääräisen hyvityksen määrääminen olla asianmukainen toimenpide.

Uhkasakon ja kiinteämääräisen hyvityksen mahdollinen päällekkäisyys
Osapuolten lausumat ja yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
76     Saatuaan kehotuksen lausua siitä, voiko yhteisöjen tuomioistuin, kun se toteaa EY 228 artiklan 2 kohdan nojalla vireille pannussa
oikeudenkäynnissä, että jäsenvaltio, jota asia koskee, ei ole noudattanut sen tuomiota, määrätä kyseisen jäsenvaltion suorittamaan
sekä kiinteämääräisen hyvityksen että uhkasakon, komissio sekä Tanskan, Alankomaiden, Suomen ja Yhdistyneen kuningaskunnan
hallitukset ovat vastanneet myöntävästi.
77     Niiden perustelut nojautuvat ennen kaikkea siihen, että nämä kaksi toimenpidettä ovat toisiaan täydentäviä siltä osin kuin
niillä kummallakin pyritään ennalta ehkäisevään vaikutukseen. Näiden toimenpiteiden yhdistelmä on niiden mukaan katsottava
yhdeksi ja ainoaksi keinoksi saavuttaa EY 228 artiklassa asetettu päämäärä, eli ei pelkästään kannusteta asianomaista jäsenvaltiota
noudattamaan alkuperäistä tuomiota, vaan myös yleisemmin pienennetään sitä mahdollisuutta, että vastaavat rikkomiset toistuvat.
78     Ranskan, Belgian, Tšekin, Saksan, Helleenien, Espanjan, Irlannin, Italian, Kyproksen, Unkarin, Itävallan, Puolan ja Portugalin
hallitukset ovat esittäneet vastakkaisen väittämän.
79     Ne nojautuvat EY 228 artiklan 2 kohdan sanamuotoon, konjunktion ”tai”, jolle ne antavat erottavan merkityksen, käyttöön sekä
kyseisen määräyksen tarkoitukseen. EY 228 artiklan 2 kohta ei ole niiden mukaan luonteeltaan rankaiseva, koska sillä ei pyritä
rankaisemaan velvoitteensa laiminlyönyttä jäsenvaltiota, vaan sitä ainoastaan kannustetaan panemaan täytäntöön jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämistä koskeva tuomio. Olisi mahdotonta erottaa toisistaan useat jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen
ajanjaksot, ja ainoastaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kokonaiskesto olisi otettava huomioon. Rahamääräisten
seuraamusten päällekkäisyys olisi vastoin periaatetta, jolla kielletään se, että samasta toiminnasta määrätään kaksinkertainen
rangaistus. Koska lisäksi ei ole olemassa komission suuntaviivoja kiinteämääräisen hyvityksen laskemiseen sovellettavista
kriteereistä, se, että yhteisöjen tuomioistuin määräisi tällaisen rahamäärän maksettavaksi, loukkaisi oikeusvarmuuden ja avoimuuden
periaatteita. Se olisi myös vastoin jäsenvaltioiden yhdenvertaista kohtelua, koska tällaista toimenpidettä ei ole harkittu
asiassa C-387/97, komissio vastaan Kreikka, 4.7.2000 annetussa tuomiossa (Kok. 2000, s. I-5047) eikä asiassa C-278/01, komissio
vastaan Espanja, 25.11.2003 annetussa tuomiossa (Kok. 2003, s. I-14141).
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
80     EY 228 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn päämääränä on kannustaa velvoitteensa laiminlyönyttä jäsenvaltiota panemaan
täytäntöön jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva tuomio ja siten varmistaa yhteisön oikeuden tehokas soveltaminen.
Molemmilla tässä määräyksessä määrätyillä toimenpiteillä eli kiinteämääräisellä hyvityksellä ja uhkasakolla pyritään tähän
samaan päämäärään.
81     Se, kumpaa näistä kahdesta toimenpiteestä sovelletaan, riippuu siitä, miten niillä kummallakin osaltaan voidaan saavuttaa
tavoiteltu päämäärä käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteissa. Uhkasakon määrääminen tuntuu erityisen soveliaalta jäsenvaltion
kannustamiseksi lopettamaan mahdollisimman pian sellainen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, jolla olisi taipumus
jatkua ilman tällaista toimenpidettä, kun taas kiinteämääräisen hyvityksen määrääminen riippuu enemmän niiden seurausten arvioinnista,
joita asianomaisen jäsenvaltion velvoitteiden jättäminen panematta täytäntöön aiheuttaa yksityisille ja julkisille intresseille,
erityisesti silloin, kun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on jatkunut pitkään sen tuomion jälkeen, jossa se
alun perin todettiin.
82     Näin ollen ei ole poissuljettua turvautua EY 228 artiklan 2 kohdassa määrättyihin kahteen erityyppiseen seuraamukseen erityisesti
jos jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on kestänyt kauan ja jos sillä on myös taipumus jatkua.
83     Tätä tulkintaa ei voida kiistää sillä, että EY 228 artiklan 2 kohdassa on käytetty konjunktiota ”tai” yhdistämään tuomittavissa
olevat rahamääräiset seuraamukset. Kuten komissio sekä Tanskan, Alankomaiden, Suomen ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset
ovat väittäneet, kyseisellä konjunktiolla voi kielitieteellisestä näkökulmasta katsottuna olla joko vaihtoehtoinen tai päällekkäinen
merkitys, ja sitä on siis tulkittava siinä asiayhteydessä, jossa sitä on käytetty. EY 228 artiklan tarkoituksen kannalta konjunktion
”tai” käyttö kyseisen määräyksen 2 kohdassa on siis ymmärrettävä päällekkäisessä merkityksessä.
84     Erityisesti Saksan, Helleenien, Unkarin, Itävallan ja Puolan hallitusten esittämä vastaväite, jonka mukaan uhkasakon ja kiinteämääräisen
hyvityksen määrääminen päällekkäisesti ottamalla sama jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen ajanjakso huomioon kaksi
kertaa on vastoin non bis in idem -periaatetta, on myös hylättävä. Koska jokaisella seuraamuksella on oma tehtävänsä, seuraamus
on määritettävä kyseisen tehtävän täyttävällä tavalla. Tästä seuraa, että kun uhkasakko ja kiinteämääräinen hyvitys tuomitaan
samanaikaisesti maksettavaksi, jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kesto otetaan huomioon yhtenä kriteerinä muiden
joukossa sen määrittämiseksi, mikä on asianmukainen pakottamisen ja ennalta ehkäisemisen taso.
85     Erityisesti Belgian hallituksen esittämää väitettä, jonka mukaan kiinteämääräisen hyvityksen laskemista koskevien komission
suuntaviivojen puuttuessa tällaisen rahamäärän määrääminen maksettavaksi loukkaisi oikeusvarmuuden ja avoimuuden periaatteita,
ei voida liioin hyväksyä. Vaikka tällaiset suuntaviivat todellakin myötävaikuttavat komission toiminnan avoimuuden, ennustettavuuden
ja oikeusvarmuuden turvaamiseen (ks. uhkasakon laskemista koskevien suuntaviivojen osalta edellä mainittu asia komissio v.
Kreikka, tuomio 4.7.2000, 87 kohta), on kuitenkin niin, että yhteisöjen tuomioistuimelle EY 228 artiklan 2 kohdassa annetun
vallan käyttämisen edellytyksenä ei ole se, että komissio antaa tällaiset säännöt, jotka missään tapauksessa eivät voi sitoa
yhteisöjen tuomioistuinta (em. asia komissio v. Kreikka, tuomio 4.7.2000, 89 kohta ja em. asia komissio v. Espanja, tuomio
25.11.2003, 41 kohta).
86     Ranskan hallituksen esittämän vastaväitteen osalta, jonka mukaan uhkasakon ja kiinteämääräisen hyvityksen määrääminen päällekkäisesti
käsiteltävänä olevassa tapauksessa loukkaisi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, koska tällaista ei ollut harkittu edellä
mainitussa asiassa komissio vastaan Kreikka 4.7.2000 annetussa tuomiossa ja edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Espanja
25.11.2003 annetussa tuomiossa, on todettava, että yhteisöjen tuomioistuimen on kussakin asiassa arvioitava tuomittavat rahamääräiset
seuraamukset ottamalla huomioon käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteet. Se seikka, että aikaisemmin ratkaistuissa tapauksissa
ei ole määrätty päällekkäisiä toimenpiteitä, ei näin ollen voi sellaisenaan olla este tällaisten päällekkäisten seuraamusten
määräämiselle myöhemmässä tapauksessa, kun tällainen päällekkäisyys vaikuttaa asianmukaiselta ottaen huomioon todetun jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämisen luonne, vakavuus ja jatkuvuus.

Yhteisöjen tuomioistuimen harkintavalta määrättävissä olevien rahamääräisten seuraamusten osalta
Osapuolten lausumat ja yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
87     Komissio sekä Tšekin, Unkarin ja Suomen hallitukset ovat vastanneet myöntävästi kysymykseen, voiko yhteisöjen tuomioistuin
tarvittaessa poiketa komission esityksestä ja määrätä jäsenvaltion maksamaan kiinteämääräisen hyvityksen, vaikka komissio
ei ole tehnyt tämänsisältöistä esitystä. Näiden osapuolten mukaan yhteisöjen tuomioistuimella on asiassa harkintavalta, joka
ulottuu asianmukaisimmaksi katsottavan seuraamuksen määrittämiseen komission tältä osin tekemistä esityksistä riippumatta.
88     Ranskan, Belgian, Tanskan, Saksan, Helleenien, Espanjan, Irlannin, Italian, Alankomaiden, Itävallan, Puolan ja Portugalin
hallitukset ovat toista mieltä. Ne esittävät tältä osin pääasiaa ja oikeudenkäyntimenettelyä koskevia väitteitä. Pääasian
osalta ne väittävät, että se seikka, että yhteisöjen tuomioistuin käyttää tällaista harkintavaltaa, loukkaa oikeusvarmuuden,
ennakoitavuuden, avoimuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita. Saksan hallitus lisää tähän, että yhteisöjen tuomioistuimella
ei missään tapauksessa ole tarvittavaa poliittista legitimiteettiä käyttää tällaista valtaa alalla, jossa poliittista tarkoituksenmukaisuutta
koskevilla arvioilla on huomattava merkitys. Edellä mainitut hallitukset korostavat oikeudenkäyntimenettelyn osalta, että
näin laaja valta ei ole yhteensoveltuva kaikille jäsenvaltioille yhteisen yleisen siviiliprosessuaalisen periaatteen kanssa,
jonka mukaan asianosaisten vaatimukset sitovat tuomioistuinta, ja ne painottavat kontradiktorisen menettelyn välttämättömyyttä,
jotta asianomainen jäsenvaltio voisi käyttää puolustautumisoikeuksiaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
89     Niiden väitteiden osalta, jotka perustuvat oikeusvarmuuden, ennakoitavuuden, avoimuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteisiin,
on syytä viitata tämän tuomion 85 ja 86 kohdassa esitettyyn arviointiin.
90     Saksan hallituksen sen väitteen osalta, joka perustuu siihen, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole poliittista legitimiteettiä
tuomita rahamääräistä seuraamusta, jota komissio ei ole esittänyt, on syytä erottaa toisistaan EY 228 artiklan 2 kohdassa
määrätyn menettelyn eri vaiheet. Kun komissio on käyttänyt jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn
aloittamista koskevaa harkintavaltaansa (ks. erityisesti EY 226 artiklan osalta asia C-74/02, komissio v. Saksa, tuomio 25.9.2003,
Kok. 2003, s. I-9877, 17 kohta ja asia C-477/03, komissio v. Saksa, tuomio 21.10.2004, 11 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa),
kysymys siitä, onko asianomainen jäsenvaltio pannut yhteisöjen tuomioistuimen aiemmin antaman tuomion täytäntöön, alistetaan
oikeudenkäyntimenettelyyn, jossa poliittiset näkökohdat ovat merkityksettömiä. Suorittaessaan tehtäväänsä lainkäyttäjänä yhteisöjen
tuomioistuin arvioi, missä määrin kyseessä olevassa jäsenvaltiossa vallitseva tilanne on alkuperäisen tuomion mukainen, ja
tarvittaessa se arvioi edelleen jatkuvan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen vakavuuden. Tästä seuraa, että kuten
julkisasiamies on todennut 18.11.2004 antamansa ratkaisuehdotuksen 24 kohdassa, rahamääräinen seuraamuksen määräämisen tarkoituksenmukaisuus
ja käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteisiin parhaiten soveltuvan seuraamuksen valinta voidaan arvioida ainoastaan niiden
toteamusten perusteella, jotka yhteisöjen tuomioistuin esittää EY 228 artiklan 2 kohdan nojalla annettavassa tuomiossa, ja
ne eivät siis kuulu politiikan alaan.
91     Väite, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuin komission esityksistä poiketessaan tai ne ylittäessään loukkaa yleistä siviiliprosessuaalista
periaatetta, jonka mukaan asianosaisten vaatimukset sitovat tuomioistuinta, ei liioin ole perusteltu. EY 228 artiklan 2 kohdassa
määrätty menettely on nimittäin yhteisön oikeudelle ominainen erityinen oikeudenkäyntimenettely, jota ei voida samaistaa siviiliprosessiin.
Uhkasakon ja/tai kiinteämääräisen hyvityksen tuomitsemisella maksettavaksi ei pyritä korvaamaan mitään vahinkoa, jonka asianomainen
jäsenvaltio olisi aiheuttanut, vaan sillä pyritään käyttämään kyseiseen jäsenvaltioon nähden taloudellista pakkoa, jolla sitä
kannustetaan lopettamaan todettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen. Määrättävät rahamääräiset seuraamukset on
siis tuomittava sen mukaisesti, minkä verran tarvitaan taivuttelua, jotta kyseinen jäsenvaltio muuttaa toimintaansa.
92     Niiden puolustautumisoikeuksien osalta, jotka asianomaisella jäsenvaltiolla on oltava ja joita Ranskan, Belgian, Alankomaiden,
Itävallan ja Suomen hallitukset ovat painottaneet, on tuotava esiin, että kuten julkisasiamies on 18.11.2004 antamansa ratkaisuehdotuksen
11 kohdassa todennut, EY 228 artiklan 2 kohdassa määrätty menettely on katsottava tuomioiden täytäntöönpanoa koskevaksi erityiseksi
oikeudenkäyntimenettelyksi, eli toisin sanoen täytäntöönpanokeinoksi. Menettelyllisiä takeita, jotka kyseisellä jäsenvaltiolla
on oltava, on siis arvioitava tässä asiayhteydessä.
93     Tästä seuraa, että kun kontradiktorisessa menettelyssä on todettu, että yhteisön oikeuden noudattamatta jättäminen jatkuu,
niissä puolustautumisoikeuksissa, jotka jäsenyysvelvoitteensa laiminlyöneelle jäsenvaltiolle on myönnettävä suunniteltujen
rahamääräisten seuraamusten osalta, on otettava huomioon tavoiteltu päämäärä, eli sen varmistaminen ja takaaminen, että toimitaan
jälleen laillisesti.
94     Siltä osin kuin kyse on siitä, onko Ranskan tasavalta tässä asiassa tosiasiallisesti toiminut tavalla, jonka perusteella voidaan
määrätä rahamääräisiä seuraamuksia, on todettava, että sillä on ollut mahdollisuus puolustautua oikeudenkäyntiä edeltäneen
menettelyn ajan, joka kesti lähes yhdeksän vuotta ja jonka johdosta annettiin kaksi perusteltua lausuntoa, sekä lisäksi käsiteltävänä
olevassa tapauksessa järjestetyssä kirjallisessa käsittelyssä ja 3.3.2004 pidetyssä istunnossa. Tämä tosiseikkojen tarkastelu
on johtanut yhteisöjen tuomioistuimen toteamaan, että Ranskan tasavalta jättää edelleen jäsenyysvelvoitteensa noudattamatta
(ks. tämän tuomion 74 kohta).
95     Komissio, joka oli kahdessa perustellussa lausunnossa kiinnittänyt Ranskan tasavallan huomiota siihen, että on olemassa vaara
rahamääräisistä seuraamuksista (ks. tämän tuomion 15 ja 18 kohta), ilmoitti yhteisöjen tuomioistuimelle kriteerit (ks. tämän
tuomion 98 kohta), jotka voidaan ottaa huomioon määritettäessä rahamääräisiä seuraamuksia, joilla on tarkoitus käyttää Ranskan
tasavaltaan nähden taloudellista pakkoa, joka riittää siihen, että se saadaan lopettamaan jäsenyysvelvoitteidensa noudattamatta
jättäminen mahdollisimman pian, sekä lisäksi sen, miten näitä eri kriteerejä painotetaan. Ranskan tasavalta lausui näistä
kriteereistä kirjallisessa käsittelyssä ja 3.3.2004 pidetyssä istunnossa.
96     Yhteisöjen tuomioistuin kehotti 16.6.2004 antamallaan määräyksellä osapuolia lausumaan siitä, että jos yhteisöjen tuomioistuin
toteaisi, että jäsenvaltio ei ole toteuttanut aikaisemman tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä, ja jos komissio
on vaatinut, että yhteisöjen tuomioistuin tuomitsee tämän jäsenvaltion maksamaan uhkasakon, voiko yhteisöjen tuomioistuin
tuomita asianomaisen jäsenvaltion maksamaan kiinteämääräisen hyvityksen ja tarvittaessa jopa sekä kiinteämääräisen hyvityksen
että uhkasakon. Osapuolia kuultiin 5.10.2004 pidetyssä istunnossa.
97     Tästä seuraa, että Ranskan tasavallalla on ollut mahdollisuus esittää huomautuksensa kaikista oikeudellisista seikoista ja
tosiseikoista, jotka ovat tarpeen määritettäessä sen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen jatkumista ja vakavuutta,
josta kyseistä jäsenvaltiota moititaan, sekä niistä toimenpiteistä, jotka voidaan määrätä sen lopettamiseksi. Yhteisöjen tuomioistuimen
on määritettävä näiden kontradiktorisen menettelyn kohteena olleiden seikkojen perusteella ja sen mukaisesti, minkä verran
sen mielestä tarvitaan taivuttelua ja ennaltaehkäisevyyttä, ne rahamääräiset seuraamukset, jotka ovat asianmukaisia edellä
mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annetun tuomion mahdollisimman pikaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi
ja vastaavien yhteisön oikeuden rikkomisten toistumisen ehkäisemiseksi.

Asianmukaiset rahamääräiset seuraamukset käsiteltävänä olevassa tapauksessa
Uhkasakon määrääminen
98     Komissio on EY:n perustamissopimuksen [228] artiklassa määrätyn uhkasakon laskentatavasta 28 päivänä helmikuuta 1997 antamassaan
tiedonannossa 97/C 63/02 (EYVL C 63, s. 2) määrittämäänsä laskentatapaan nojautuen esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle,
että se määrää Ranskan tasavallalle edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annetun tuomion täytäntöönpanon
laiminlyönnin seuraamuksena uhkasakon, jonka määrä on 316 500 euroa jokaiselta viivästyspäivältä tässä asiassa annettavan
tuomion julistamispäivästä lähtien, kunnes edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annettu tuomio on pantu
täytäntöön.
99     Komissio katsoo, että uhkasakon määrääminen maksettavaksi on asianmukaisin väline siihen, että todettu rikkominen saadaan
loppumaan mahdollisimman pian, ja että käsiteltävänä olevassa asiassa uhkasakko, jonka määrä on 316 500 euroa jokaiselta viivästyspäivältä,
on oikeassa suhteessa rikkomisen vakavuuteen ja kestoon, kun otetaan samalla huomioon tarve määrätä tehokas seuraamus. Kyseinen
määrä on laskettu kertomalla 500 euron kiinteämääräinen perusmaksu kertoimella 10 (asteikolla 1–20) rikkomisen vakavuuden
perusteella, kertoimella 3 (asteikolla 1–3) rikkomisen keston perusteella ja kertoimella 21,1 (joka perustuu kyseessä olevan
jäsenvaltion bruttokansantuotteeseen ja äänimäärien painotukseen Euroopan unionin neuvostossa), jonka on tarkoitus ilmentää
kyseisen jäsenvaltion maksukykyä.
100   Ranskan hallitus väittää ensisijaisesti, että uhkasakon määräämiseen ei ole aihetta, koska se on lopettanut jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämisen, ja toissijaisesti, että vaaditun uhkasakon määrä ei ole oikeasuhteinen.
101   Kyseinen hallitus esittää, että komissio oli edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Kreikka 4.7.2000 annetussa tuomiossa
esittänyt rikkomisen vakavuuden osalta kerrointa 6, vaikka jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisellä vaarannettiin
kansanterveyttä ja vaikka mitään toimenpidettä ei ollut toteutettu aikaisemman tuomion panemiseksi täytäntöön, kun taas näitä
kahta seikkaa ei ole ilmennyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa. Kerrointa 10, jota komissio on käsiteltävänä olevassa tapauksessa
esittänyt, ei näin ollen voida hyväksyä.
102   Ranskan hallitus väittää myös, että edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annetun tuomion täytäntöönpanon
edellyttämillä toimenpiteillä ei voi olla välittömiä vaikutuksia. Kun otetaan huomioon väistämätön viive toimenpiteiden toteuttamisen
ja niiden vaikutuksen havaittavuuden välillä, yhteisöjen tuomioistuin ei voi ottaa huomioon koko sitä ajanjaksoa, joka on
kulunut ensimmäisen tuomion ja nyt annettavan tuomion julistamisen välillä.
103   Vaikka tältä osin on selvää, että uhkasakko on omiaan kannustamaan laiminlyöntiin syyllistynyttä jäsenvaltiota siihen, että
se päättää mahdollisimman nopeasti todetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen (em. asia komissio v. Espanja, tuomio
25.11.2003, 42 kohta), on muistettava, että komission ehdotukset eivät sido yhteisöjen tuomioistuinta ja että ne ovat ainoastaan
hyödyllinen viitelähtökohta (em. asia komissio v. Kreikka, tuomio 4.7.2000, 89 kohta). Yhteisöjen tuomioistuimen on harkintavaltaa
käyttäessään vahvistettava uhkasakko siten, että se on yhtäältä asianmukainen olosuhteiden kannalta ja toisaalta oikeassa
suhteessa sekä todettuun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämiseen että asianomaisen jäsenvaltion maksukykyyn nähden
(ks. vastaavasti em. asia komissio v. Kreikka, tuomio 4.7.2000, 90 kohta ja em. asia komissio v. Espanja, tuomio 25.11.2003,
41 kohta).
104   Näillä perusteilla ja kuten komissio on 28.2.1997 päivätyssä tiedonannossaan ehdottanut, kun yhteisön oikeuden yhdenmukainen
ja tosiasiallinen soveltaminen halutaan varmistaa määräämällä pakottavasta uhkasakosta, peruskriteereinä on otettava huomioon
lähtökohtaisesti rikkomisen kesto, sen vakavuusaste ja kyseisen jäsenvaltion maksukyky. Näitä kriteerejä sovellettaessa on
otettava erityisesti huomioon ne seuraukset, joita täytäntöönpanon laiminlyönnistä aiheutuu yksityisille ja julkisille eduille,
ja se kiireellisyys, jolla kyseinen jäsenvaltio on saatava noudattamaan velvoitteitaan (em. asia komissio v. Kreikka, tuomio
4.7.2000, 92 kohta).
105   Rikkomisen vakavuuden ja erityisesti täytäntöönpanon laiminlyönnistä yksityisille ja julkisille intresseille aiheutuvien seurausten
osalta on todettava, että yksi yhteisen kalastuspolitiikan keskeisistä tekijöistä on kestävällä pohjalla tapahtuva vesiluonnonvarojen
järkiperäinen ja vastuullinen hyväksikäyttö asianmukaisten taloudellisten ja sosiaalisten edellytysten mukaisesti. Nuorten
kalojen suojelu osoittautuu tässä yhteydessä ratkaisevaksi kantojen elvyttämisen kannalta. Yhteisessä politiikassa säädettyjen
teknisten säilyttämistoimenpiteiden, erityisesti kalojen vähimmäiskokoa koskevien vaatimusten, noudattamatta jättäminen muodostaa
siis vakavan uhkan tiettyjen lajien ja tiettyjen kalastusalueiden säilymiselle sekä vaarantaa yhteisen kalastuspolitiikan
olennaisen päämäärän tavoittelun.
106   Koska Ranskan viranomaisten määräämiä hallinnollisia toimenpiteitä ei ole toteutettu tehokkaasti, ne eivät voi vähentää todetun
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen vakavuutta.
107   Nämä seikat huomioon ottaen kerroin 10 (asteikolla 1–20) heijastaa siis asianmukaisesti rikkomisen vakavuutta.
108   Rikkomisen keston osalta on riittävää todeta, että se on huomattava, vaikka se laskettaisiinkin Euroopan unionista tehdyn
sopimuksen voimaantulosta eikä edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annetun tuomion julistamisesta
(ks. vastaavasti em. asia komissio v. Kreikka, tuomio 4.7.2000, 98 kohta). Komission esittämä kerroin 3 (asteikolla 1–3) on
näin ollen asianmukainen.
109   Komission esitys kertoa perusmaksu kertoimella 21,1, joka perustuu Ranskan tasavallan bruttokansantuotteeseen ja sen äänimäärään
neuvostossa, on asianmukainen keino heijastaa kyseisen jäsenvaltion maksukykyä samalla kun eri jäsenvaltioiden välillä tehdään
kohtuullinen ero (ks. em. asia komissio v. Kreikka, tuomio 4.7.2000, 88 kohta ja em. asia komissio v. Espanja, tuomio 25.11.2003,
59 kohta).
110   Perusmaksun eli 500 euron kertominen kertoimilla 21,1 (maksukyvyn perusteella), 10 (rikkomisen vakavuuden perusteella) ja
3 (rikkomisen keston perusteella) johtaa määrään, joka on 316 500 euroa päivää kohden.
111   Uhkasakon jaksottamisen osalta on kuitenkin otettava huomioon se, että Ranskan viranomaiset ovat määränneet hallinnollisia
toimenpiteitä, jotka voisivat toimia puitteina toteutettaessa edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991
annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä. Tarvittavat muutokset aikaisempiin käytäntöihin eivät kuitenkaan
voi olla äkillisiä, eikä niiden vaikutusta voida huomata välittömästi. Tästä seuraa, että mahdollinen toteamus rikkomisen
loppumisesta voidaan tehdä vasta sellaisen ajanjakson lopussa, jonka osalta voidaan arvioida kaikki saavutetut tulokset.
112   Nämä seikat huomioon ottaen uhkasakkoa ei ole tuomittava päiväkohtaisena vaan puolivuosittaisena.
113   Kaikki edellä esitetyt seikat huomioon ottaen Ranskan tasavalta on velvoitettava maksamaan komissiolle Euroopan yhteisön omat
varat ‑tilille uhkasakkona 182,5 x 316 500 euroa eli yhteensä 57 761 250 euroa kultakin sellaiselta kuuden kuukauden jaksolta
tämän tuomion julistamisesta lukien, jonka päättyessä edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annettua
tuomiota ei ole vielä pantu täytäntöön täysimääräisesti.
Kiinteämääräisen hyvityksen määrääminen
114   Senkaltaisessa tilanteessa, josta tässä tuomiossa on kyse, on tuomittava maksettavaksi kiinteämääräinen hyvitys, kun otetaan
huomioon se, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on jatkunut pitkään sen tuomion jälkeen, jossa se alun perin
todettiin, sekä kyseessä olevat julkiset ja yksityiset intressit (ks. tämän tuomion 81 kohta).
115   Käsiteltävänä olevan tapauksen erityiset olosuhteet arvioidaan asianmukaisesti, kun Ranskan tasavallan maksettavaksi tulevan
kiinteämääräisen hyvityksen määräksi vahvistetaan 20 000 000 euroa.
116   Ranskan tasavalta on siis velvoitettava maksamaan komissiolle Euroopan yhteisön omat varat -tilille kiinteämääräisenä hyvityksenä
20 000 000 euroa.

Oikeudenkäyntikulut
117   Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, ja koska Ranskan tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      –       Koska Ranskan tasavalta ei ole varmistanut yhteisön säännöksissä säädettyjen vaatimusten mukaista kalastustoiminnan valvontaa
ja
–
koska se ei ole varmistanut, että kalastustoimintaa koskevan säännöstön rikkomisista nostetaan syyte yhteisön säännöksissä
säädettyjen vaatimusten mukaisesti,
Ranskan tasavalta ei ole toteuttanut kaikkia asiassa C-64/88, komissio vastaan Ranska, 11.6.1991 annetun tuomion täytäntöönpanon
edellyttämiä toimenpiteitä, ja se on tämän johdosta jättänyt noudattamatta EY 228 artiklan mukaiset velvoitteensa.
2)      Ranskan tasavalta velvoitetaan maksamaan Euroopan yhteisöjen komissiolle Euroopan yhteisön omat varat -tilille uhkasakkona
57 761 250 euroa kultakin sellaiselta kuuden kuukauden jaksolta tämän tuomion julistamisesta lukien, jonka päättyessä edellä
mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 11.6.1991 annettua tuomiota ei ole vielä pantu täytäntöön täysimääräisesti.
3)      Ranskan tasavalta velvoitetaan maksamaan Euroopan yhteisöjen komissiolle Euroopan yhteisön omat varat -tilille kiinteämääräisenä
hyvityksenä 20 000 000 euroa.
4)      Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.