CELEX: 62008TJ0141
Kilpailu
Hallinnollinen menettely
Päätös, jolla todetaan sinetin murtaminen
Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohta
Todistustaakka
Syyttömyysolettama
Suhteellisuus
Perusteluvelvollisuus

Asiaa koskevat oikeussäännöt
[EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 20 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetään, että ”virkamiehillä ja muilla mukana olevilla
henkilöillä, jotka komissio on valtuuttanut tekemään tarkastuksen, on oikeus sinetöidä kaikki yrityksen tilat ja kirjanpito
tai asiakirjat siksi ajaksi ja siltä osin kuin on tarpeen tarkastuksen suorittamiseksi”.
Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla ”komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten
yhteenliittymille sakon, joka on enintään yksi prosentti edellisen tilikauden liikevaihdosta, jos tahallisesti tai tuottamuksellisesti
– – komission valtuuttamien virkamiesten tai muiden mukana olevien henkilöiden 20 artiklan 2 kohdan d alakohdan nojalla asettamat
sinetit on murrettu”.

Asian tausta
Euroopan yhteisöjen komissio määräsi 24.5.2006 tekemällään päätöksellä asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan mukaisesti tarkastuksesta
E.ON AG:n ja tämän määräysvallassa olevien yritysten tiloissa tutkiakseen niiden osallistumista kilpailua rajoittaviin sopimuksiin
koskevien epäilyjen paikkansapitävyyden. Tarkastus kantajana olevan E.ON Energie AG:n, joka on E.ON:n kokonaan omistama tytäryhtiö,
Münchenissä sijaitsevissa tiloissa alkoi 29.5.2006 iltapäivällä. Saatuaan tiedon tarkastuspäätöksestä kantaja ilmoitti, ettei
se vastusta tarkastusta.
Tarkastuksen toteuttivat neljä komission edustajaa ja kuusi Bundeskartellamtin (Saksan kilpailuviranomainen) edustajaa. Asiakirjoja,
jotka kyseiset edustajat valitsivat 29.5.2006 toteutetun tarkastuksen aikana yksityiskohtaisempaa tutkintaa varten, säilytettiin
huoneessa G.505, jonka kantaja antoi komission käyttöön. Koska tarkastusta ei saatu päätökseen saman päivän aikana, tarkastusryhmän
vastuuhenkilö sulki avaimella kyseisen huoneen oven, joka koostui lakatuista äänieristetyistä levyistä ja eloksoidusta alumiinista
valmistetusta karmista, ja kiinnitti siihen virallisen turvasinetin, jonka koko oli 90 x 60 mm (jäljempänä riidanalainen sinetti).
Sen pinta-alasta noin kaksi kolmasosaa oli kiinnitetty ovilevyn ja loput oven karmin päälle. Sinetin kiinnittämisestä laadittiin
pöytäkirja, jonka allekirjoittivat komission, Bundeskartellamtin ja kantajan edustajat. Tämän jälkeen tarkastajat poistuivat
kantajan tiloista ottaen mukaansa heille annetun huoneen G.505 avaimen. Vastauksena tiedusteluun kantaja totesi, että käytössä
oli komissiolle annetun avaimen lisäksi 20 yleisavainta, joilla pääsi huoneeseen G.505 (riidanalaisen päätöksen 19 perustelukappale).
Riidanalainen sinetti oli sininen tarra, jonka ylä- ja alareunassa oli keltaisia viivoja ja Euroopan lipun keltaisia tähtiä.
Alemmassa keltaisessa alueessa oli teksti, jonka mukaan komissio voi määrätä sakon, jos sinetti murretaan. Riidanalaisessa
sinetissä käytetyn turvakalvon oli valmistanut 3M Europe SA -niminen yhtiö (jäljempänä 3M) joulukuussa 2002. Komission tilauksesta
eräs kirjapaino painoi edellä mainitut tiedot turvakalvolle vuoden 2004 ensimmäisellä neljänneksellä.
Jos riidanalaisen sinetin kaltainen muovista valmistettu sinetti murretaan, valkoinen liima, jolla sinetti kiinnitetään alustaan,
muodostaa sinetin pinnalle tekstejä ”VOID”, jotka ovat kooltaan noin 12 Didot-pistettä (noin 5 mm) ja jotka jakautuvat tasaisesti
tarran koko pinnalle. Irrotettu sinetti tulee näiltä alueilta läpinäkyväksi, jolloin tekstit ”VOID” näkyvät myös sinetin päältä.
Tarkastusryhmä totesi palattuaan paikalle 30.5.2006 aamulla noin kello 8.45, että riidanalainen sinetti, joka oli edelleen
kiinnitettynä huoneen G.505 oveen, oli muuttunut.
Noin kello 9.15 tarkastusryhmän vastuuhenkilö avasi huoneen G.505 oven. Oven avaaminen aiheutti riidanalaisen sinetin ovilevyyn
liimatun osan irtoamisen, kun taas toinen osa pysyi liimattuna oven karmiin.
Sinetin murtamisesta laadittiin pöytäkirja, jossa todetaan muun muassa seuraavaa:
”– –
–        Sinetti oli kokonaisuudessaan liikkunut noin 2 mm pysty- ja sivusuunnassa, ja liimajälkiä näkyi sinetin alapuolella ja oikealla
puolella.
–        Teksti ’VOID’ oli selvästi nähtävissä sinetin koko pinnalla, ja sinetti oli edelleen oven karmin päällä eikä ollut repeytynyt.
–        Sen jälkeen, kun komission [virkamies] (M. K.) oli avannut oven, minkä aikana sinetti säilyi ennallaan eli se ei repeytynyt,
tekstistä ’VOID’ näkyi valkoisia jälkiä sinetin takapuolella (liimapinta).
–        Kun sinetti irtoaa, valkoinen teksti ’VOID’ jää yleensä alustaan, mikä tapahtui suurelta osin käsiteltävässä tapauksessa,
sillä teksti näkyi todellakin oven pinnassa.
–        Useita valkoisia jälkiä oli kuitenkin myös sinetin liimapinnalla, ei niillä sinetin takapuolen läpinäkyvillä alueilla, joilla
näkyi tekstejä ’VOID’, vaan näiden alueiden vieressä.”
Sinetin murtamisesta laaditun pöytäkirjan allekirjoittivat komission edustaja ja Bundeskartellamtin edustaja. Kantaja kieltäytyi
allekirjoittamasta sitä.
Riidanalaisesta sinetistä otettiin 30.5.2006 iltapäivällä digitaalisia kuvia matkapuhelimen kameralla.
Kantaja antoi 31.5.2006 ”sinetin kiinnittämisestä 30.5.2006 laadittuun pöytäkirjaan lisäselvityksen”, jonka sanamuoto on seuraava:
”1. Oven avaamisen jälkeen mitään muutoksia ei todettu huoneeseen varastoitujen asiakirjojen osalta.
2. Kun sinetti poistettiin 30.5.2006 illalla ennen sen korvaamista uudella, karmin päällä oleva teksti ’VOID’ ei ollut lainkaan
pyyhkiytynyt pois.
3. K oli läsnä sinettiä kiinnitettäessä edellisiltana, ja hänestä vaikutti siltä, että sinetin kiinnittäminen kesti huomattavan
kauan.”
Komissio esitti 9.8.2006 kantajalle tietojensaantipyynnön asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan mukaisesti. Kantaja vastasi siihen
23.8.2006 päivätyllä kirjeellä. Tietojensaantipyyntöjä osoitettiin lisäksi 29.8.2006 3M:lle, 31.8.2006 kantajan palveluksessa
olevalle siivousyritykselle (jäljempänä siivousyritys) ja 1.9.2006 kantajan vartiointiyksikölle.
Tarkastusryhmän kymmenen jäsentä täyttivät kyselylomakkeet, jotka liittyivät heidän havaintoihinsa riidanalaisen sinetin kiinnittämisestä
ja sen tilasta 30.5.2006 aamulla.
Komissio osoitti 2.10.2006 kantajalle väitetiedoksiannon. Käytettävissään olleiden tietojen perusteella se totesi muun muassa,
että riidanalainen sinetti oli murrettu ja että kantajan oli katsottava olevan siitä vastuussa, koska kyseinen rakennus oli
sen määräysvallassa.
Kantaja esitti 13.11.2006 huomautuksensa väitetiedoksiannosta.
Kantajan pyynnöstä kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja toteutti 6.12.2006 suullisen kuulemisen, johon myös 3M osallistui.
Komission pyynnöstä 3M vahvisti 21.12.2006 kirjallisesti tiettyjä suullisessa kuulemisessa esitettyjä toteamuksia.
Hallinnollisen menettelyn aikana kantaja toimitti komissiolle kolme luonnontieteellisen ja lääketieteellisen instituutin (jäljempänä
instituutti) asiantuntijalausuntoa.
Instituutti laati 21.3.2007 ensimmäisen asiantuntijalausunnon (jäljempänä instituutin lausunto I), jossa analysoitiin riidanalaisen
sinetin reaktioita leikkaaviin ja kuoriviin voimiin
.
Komissio antoi 11.4.2007 Kr:lle, joka on liimaustekniikoiden ja muovien käyttäytymisen valantehnyt asiantuntija, tehtäväksi
laatia kertomuksen tietyistä riidanalaisen sinetin toiminnan ja käsittelyn yksityiskohdista. Hän laati ensimmäisen kertomuksensa
(jäljempänä Kr:n kertomus I) 8.5.2007.
Instituutti laati 15.5.2007 toisen asiantuntijalausunnon (jäljempänä instituutin lausunto II), jossa analysoitiin riidanalaisen
sinetin reaktioita leikkaaviin voimiin vedettäessä ja puristettaessa sekä kuoriviin voimiin Synto-nimisen siivousaineen (jäljempänä
Synto) vaikutuksen jälkeen.
Komissio antoi 6.6.2007 päivätyllä kirjeellä kantajalle tiedon väitetiedoksiannon jälkeen vahvistetuista uusista tosiseikoista
tukeutuen 3M:n toteamuksiin ja Kr:n kertomukseen I ja antoi sille mahdollisuuden esittää tältä osin kirjallisia huomautuksia.
Kantaja toimitti 6.7.2007 komissiolle kirjalliset huomautukset ja pyysi uutta suullista kuulemista. Tämä pyyntö hylättiin.
Kantaja toimitti 1.10.2007 komissiolle instituutin kolmannen asiantuntijalausunnon, joka oli päivätty 27.9.2007 (jäljempänä
instituutin lausunto III) ja jossa analysoitiin riidanalaisen sinetin reaktioita kuoriviin voimiin vanhentumisen, Synton ja
ilmankosteuden vaikutuksesta.
Komissio antoi tämän jälkeen Kr:n tehtäväksi kommentoida kantajan 6.7.2007 päivättyyn kirjeeseen ja instituutin lausuntoihin
II ja III sisältyviä väitteitä ja huomautuksia. Kr. laati toisen kertomuksensa 20.11.2007 (jäljempänä Kr:n kertomus II).
Komissio antoi 23.11.2007 päivätyllä kirjeellä kantajalle tiedon komission 6.6.2007 päivätyn kirjeen lähettämisen jälkeen
vahvistetuista uusista tosiseikoista. Se antoi samalla kantajalle oikeuden tutustua merkityksellisiin asiakirjoihin ja erityisesti
Kr:n kertomukseen II.
Kantaja otti 10.12.2007 kantaa 23.11.2007 lähetettyihin asiakirjoihin.
Komissio vastaanotti 15.1.2008 kantajalta toisen kirjeen, johon oli liitetty niiden 20 henkilön valaehtoiset ilmoitukset,
joiden hallussa kantajan mukaan oli avain, jolla oli mahdollista päästä huoneeseen G.505 29.5.2006 illalla (jäljempänä avainten
haltijat). Nämä henkilöt vahvistivat näissä ilmoituksissa, että kyseisellä ajanjaksolla (29.5.2006 kello 19:n ja 30.5.2006
kello 9.30:n välisenä aikana) joko he eivät olleet rakennuksessa G tai he eivät olleet avanneet kyseisen huoneen ovea (riidanalaisen
päätöksen 42 perustelukappale).
Komissio teki 30.1.2008 päätöksen K(2008) 377 lopullinen sakon vahvistamisesta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan
1 kohdan perusteella sinetin murtamisen vuoksi (Asia COMP/B-1/39.326 – E.ON Energie AG) (jäljempänä riidanalainen päätös),
josta tehty tiivistelmä on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä 19.9.2008 (EUVL C 240, s. 6).
Riidanalaisen päätöksen päätösosassa todetaan seuraavaa:
”1 artikla
E.ON Energie AG on murtanut komission virkamiesten asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti kiinnittämän
sinetin ja on vähintään tuottamuksellisesti rikkonut saman asetuksen 23 artiklan 1 kohdan e alakohtaa.
2 artikla
1 artiklassa mainitun kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi E.ON Energie AG:lle määrätään 38 000 000 euron suuruinen sakko.
– –”

Menettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti esillä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 15.4.2008 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Kantaja vaatii, että
–        riidanalainen päätös on kumottava
–        toissijaisesti sakon määrää on alennettava asianmukaiseen määrään
–        komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että
–        kanne on kumottava kokonaisuudessaan
–        kantaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella unionin yleinen tuomioistuin (kahdeksas jaosto) päätti aloittaa suullisen käsittelyn.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 14.4.2010 pidetyssä istunnossa.

Oikeudellinen arviointi
Kantaja esittää kanteen tueksi yhdeksän kanneperustetta. Seitsemän ensimmäistä kanneperustetta koskevat sinetin murtamisen
toteamista ja kaksi viimeistä liittyvät sakon määrään.
Ensimmäinen kanneperuste koskee todistustaakan huomioon ottamista virheellisellä tavalla, toinen ”viran puolesta tapahtuvan
tutkimuksen periaatteen” noudattamatta jättämistä, kolmas väitteen mukaan virheellistä olettamaa sääntöjenmukaisesta sinetin
kiinnittämisestä, neljäs väitteen mukaan virheellistä olettamaa riidanalaisen sinetin ”ilmeisestä tilasta” tarkastusta seuraavana
päivänä, viides virheellistä olettamaa turvakalvon sopivuudesta komission sinettien viralliseen kiinnittämiseen, kuudes sitä,
että komissio ei ole ottanut huomioon ”muita mahdollisia tapahtumankulkuja”, jotka ovat voineet aiheuttaa riidanalaisen sinetin
tilan, seitsemäs syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamista, kahdeksas asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan rikkomista,
koska kantajan ei ole näytetty tehneen mitään virhettä, ja yhdeksäs EY 253 artiklan rikkomista ja suhteellisuusperiaatteen
loukkaamista sakon määrää vahvistettaessa.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan todistustaakka on otettu huomioon virheellisellä tavalla
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että in dubio pro reo -opin, syyttömyysolettaman periaatteen, joka on vahvistettu Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun,
ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklan
2 kohdassa, ja asetuksen N:o 1/2003 2 artiklan ensimmäisen virkkeen mukaan komissiolla on todistustaakka menettelyissä, joiden
päätteeksi voidaan määrätä sakkoja kartellioikeuden nojalla. Komissiolla oli velvollisuus kunnioittaa rikosoikeuden perustavanlaatuisia
takeita ja todistaa oikeudellisesti riittävällä tavalla kilpailusääntöjen rikkominen, jolloin mahdollisen epävarmuuden on
koiduttava kyseessä olevan yrityksen hyväksi. Kantajan mukaan oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun komissio tukeutuu olettamaan
siitä, että todettuja tosiseikkoja ei voida selittää muulla tavoin kuin siten, että ne ovat seurausta kilpailusääntöjen rikkomisesta,
on riittävää osoittaa olosuhteet, jotka selittävät komission toteamat tosiseikat eri tavalla ja joiden perusteella komission
kilpailusääntöjen rikkomisen toteamiseksi käyttämä tosiseikkojen selitys voidaan siis korvata toisella selityksellä.
Komission väitteestä, jonka mukaan riidanalaisen sinetin muuttuminen on joka tapauksessa ”ilmeinen todiste” sinetin murtamisen
aineellisesta osatekijästä, kantaja esittää, että tällainen todiste ei ole in dubio pro reo -opin mukainen. Kantajan mukaan
”ilmeinen todiste” ei asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan mukaisessa menettelyssä ole todiste, joka voitaisiin ottaa
huomioon, eikä missään tapauksessa riitä osoittamaan sellaista rikkomusta, jonka seuraamuksena on sakko. Vaikka viitatessaan
”ilmeiseen todisteeseen” komissio tarkoittaisi tosiasiallisesti aihetodistetta, se ei kantajan mukaan ole esittänyt yhtään
todistetta, koska se ei ole näyttänyt toteen yhtään aihetodistetta.
Lisäksi komission todistustaakkaa lisää kantajan mukaan käsiteltävässä asiassa sen oma toiminta.
Ensinnäkään käyttäessään riidanalaista sinettiä komissio ei toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä rajoittaakseen ”väärien
positiivisten reaktioiden” (eli tekstien ”VOID” ilmestymisen riidanalaiseen sinettiin huolimatta siitä, että sitä ei ole irrotettu)
vaaraa, joka johtuu erityisesti siitä, että sinetin säilyvyysaikaa ei ole noudatettu. Kantajan mukaan komission olisi pitänyt
todistaa, että riidanalaisen sinetin maksimaalisen säilyvyysajan kulumisesta huolimatta sinetti oli asianmukainen ja toimiva
29. ja 30.5.2006 välisenä yönä. Valmistajan toteamukset eivät ole tältä osin riittäviä, koska 3M mainitsi turvakalvoa koskevassa
selosteessa (jäljempänä tekninen seloste) ainoastaan kahden vuoden maksimaalisen säilyvyysajan eikä se vastauksessaan komission
kyselylomakkeeseen antanut lopullista lausuntoa tuotteen täsmällisestä toimivuusajasta. Kantajan mukaan komissio ei ole toimittanut
tällaista todistetta myöskään Kr:n kokeiden avulla, joita ei ole edes toteutettu itse riidanalaisella sinetillä. Instituutin
asiantuntijalausunnoista ilmenee kantajan mukaan lisäksi, että tarrasinetit ovat herkempiä niiden kiinnittämisolosuhteista
ja ilmankosteudesta riippuen.
Toiseksi komissio ei kantajan mukaan toteuttanut paikan päällä tarvittavia toimenpiteitä todisteiden säilyttämiseksi ottamalla
valokuvia riidanalaisesta sinetistä ennen oven avaamista, erityisesti kun otetaan huomioon kantajan edustajien komission virkamiehille
30.5.2006 aamulla riidanalaisen sinetin tilasta esittämät huomiot. Tältä osin sinetin murtamista koskeva pöytäkirja ei sellaisenaan
ole riittävä todiste riidanalaisen sinetin tilasta, koska tämä on laadittu tarkastuksen jälkeen.
Kun otetaan huomioon in dubio pro reo -oppi ja komission toiminnasta kantajan mukaan johtuva todistustaakan lisääntyminen,
kantajan mukaan ei ole mahdollista todeta kantajan syyksi luettavaa sinetin murtamista. Komissio ei ole osoittanut rikkomisen
aineellista osatekijää niin, ettei siitä jäisi järkevää epäilystä.
Kantaja katsoo, että, toisin kuin komissio toteaa, esillä oleva kanneperuste ei ole abstrakti vaan siinä väitetään konkreettisesti,
ettei ole todisteita siitä, että kantajan syyksi luettavat olosuhteet olisivat aiheuttaneet riidanalaisen sinetin tilan muuttumisen.
Jopa ilman kantajan esittämiä asiantuntijalausuntoja voidaan siis todeta, ettei sakkoseuraamuksen määrääminen ole oikeutettua.
Menettelyssä, jonka päätteeksi tehdään päätös sakon määräämisestä, kyseessä olevan yrityksen asiana ei ole esittää näyttöä
sen puolesta puhuvista seikoista tai ”muista mahdollisista tapahtumankuluista”. Komission pitää päinvastoin tutkia kokonaisvaltaisesti
kaikki yritystä vastaan ja sen puolesta puhuvat seikat ja esittää absoluuttiset todisteet, joiden perusteella ei jää järkevää
epäilystä siitä, että kantajan syyksi luettavat olosuhteet ovat aiheuttaneet riidanalaisen sinetin tilan muuttumisen. Pelkkä
kilpailusääntöjen rikkomisen todennäköisyys ei riitä sakon määräämiseksi varsinkaan, kun kantaja on esittänyt tarpeeksi epäilyjä
näytön esittämisen osalta.
Vaikka olisi myönnettävä, että ensi näkemältä komissio on toimittanut riittävän vakuuttavan näytön sinetin murtamisen osoittavista
seikoista, kantaja toimitti kuitenkin omien sanojensa mukaan menestyksellisesti vastanäyttöä. Se kykeni joka tapauksessa herättämään
epäilyjä siitä, olivatko komission todisteet riittäviä rikkomisen toteamiseksi. Toisin kuin komissio esittää riidanalaisen
päätöksen 44 perustelukappaleessa, kantaja ei omien sanojensa mukaan sinetin murtamisen osalta ”pelkästään maininnut mahdollista
muuta selitystä” tai ”maininnut epätyypillisen tapahtumankulun teoreettista mahdollisuutta” vaan tukeutui instituutin useisiin
asiantuntijalausuntoihin todistaakseen, että tietyt olosuhteet eli vanhentuneen sinetin käyttäminen, ilmankosteus, oven ja
oven karmin värähtely ja tästä aiheutuneet leikkaavat voimat sekä Synton vaikutus saattoivat aiheuttaa riidanalaisen sinetin
liukumisen, joka aiheutti tarkastusryhmän havaitseman ”vaikutelman vahingoittumisesta”. Kantajan mukaan menettelyssä, jonka
päätteeksi tehdään päätös sakon määräämisestä, ei voida katsoa, että sinetin välittävän aineen (käsiteltävässä asiassa turvakalvon)
valinnassa, säilytyksessä ja käytössä esiintyvät mahdolliset erityispiirteet olisivat täysin merkityksettömiä.
Esillä olevan kanneperusteen yhteydessä kantaja ehdottaa unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 65 artiklan c alakohdan
mukaisesti, että sen asianajajaa sekä E.ON:n toimihenkilöä kuullaan todistajina sen osalta, mikä oli riidanalaisen sinetin
tila 30.5.2006 aamulla.
Komissio vaatii, että ensimmäinen kanneperuste hylätään, koska se on muotoiltu abstraktisti eikä siinä ole tutkittu todisteiden
arvioimiseen ja riidanalaiseen päätökseen kohdistuvia konkreettisia vaikutuksia. Toissijaisesti komissio myös kiistää kantajan
väitteet.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 1/2003 2 artiklasta sekä EY 81 ja EY 82 artiklan soveltamista koskevasta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee,
että kilpailuoikeuden alalla silloin, kun kyse on kilpailusääntöjen rikkomista koskevasta oikeusriidasta, komission on näytettävä
toteamansa rikkominen toteen ja esitettävä oikeudellisesti riittävä näyttö rikkomisen perustana olevista tosiseikoista (asia
C-185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998, Kok., s. I‑8417, 58 kohta; yhdistetyt asiat C-2/01 P ja C-3/01
P, BAI ja komissio v. Bayer, tuomio 6.1.2004, Kok., s. I‑23, 62 kohta ja asia T-201/04, Microsoft v. komissio, tuomio 17.9.2007,
Kok., s. II‑3601, 688 kohta). Tällöin komission tehtävänä on hankkia riittävän täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella
voidaan vakuuttua siitä, että väitetty rikkominen on tapahtunut (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 29/83 ja 30/83, CRAM ja
Rheinzink v. komissio, tuomio 28.3.1984, Kok., s. 1679, 20 kohta; yhdistetyt asiat C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85,
C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok., s. I‑1307, Kok. Ep. XIV, s. I-123,
127 kohta ja yhdistetyt asiat T‑185/96, T‑189/96 ja T‑190/96, Riviera Auto Service ym. v. komissio, tuomio 21.1.1999, Kok.,
s. II‑93, 47 kohta).
Tämän jälkeen on huomautettava, että EY 230 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen yhteydessä unionin tuomioistuimen on valvottava
ainoastaan riidanalaisen toimen lainmukaisuutta (yhdistetyt asiat T-67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00, JFE Engineering ym.
v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II‑2501, 174 kohta).
Tuomioistuimen, joka käsittelee kumoamiskannetta sellaisesta komission päätöksestä, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen
ja määrätään päätöksen adressaateille sakkoa, on arvioitava, ovatko komission päätöksessään esittämät todisteet ja muut seikat
riittäviä osoittamaan väitetyn rikkomisen (edellä 49 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion
175 kohta).
Lisäksi tilanteessa, jossa esiintyy epätietoisuutta, tuomioistuimen on ratkaistava asia sen yrityksen hyväksi, jolle rikkomisen
toteamista koskeva päätös on osoitettu (ks. vastaavasti asia 27/76, United Brands v. komissio, tuomio 14.2.1978, Kok., s.
207, Kok. Ep. IV, s. 9, 265 kohta). Erityisesti käsitellessään sakkopäätöksen kumoamista koskevaa kannetta tuomioistuin ei
näin ollen voi todeta, että komissio on näyttänyt kyseisen rikkomisen toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, jos sillä
on tämän seikan osalta yhä epäilyksiä (edellä 49 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion
177 kohta).
Tällaisessa tilanteessa on otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, joka –sellaisena kuin se ilmenee muun muassa Euroopan
ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleesta – on yksi niistä perusoikeuksista, joita unionin tuomioistuimen – myös Euroopan
yhtenäisasiakirjan johdanto-osassa ja EU 6 artiklan 2 kohdassa sekä 7.12.2000 Nizzassa annetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan
(EYVL C 364, s. 1) 47 artiklassa vahvistetun – vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suojataan yhteisön oikeudessa. Kun otetaan
huomioon kyseessä olevien kilpailusääntöjen rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman
periaatetta sovelletaan erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomiseen liittyviin menettelyihin, jotka voivat
johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen (ks. vastaavasti mm. asia Öztürk, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio
21.2.1984, A-sarja, nro 73; asia Lutz, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.8.1987, A-sarja, nro 123-A; asia C-199/92
P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4287, 149 ja 150 kohta; asia C-235/92 P, Montecatini v. komissio, tuomio
8.7.1999, Kok., s. I-4539, 175 ja 176 kohta ja edellä 49 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio,
tuomion 178 kohta).
Kantaja tukeutuu oikeuskäytäntöön, joka koskee EY 81 artiklassa kiellettyjä yhdenmukaistettuja menettelytapoja ja jonka mukaan
kyseessä olevien yritysten samansuuntaista käyttäytymistä voidaan pitää todisteena kyseisen artiklan vastaisesta yhdenmukaisesta
menettelytavasta ainoastaan, jos yhdenmukaistettu menettelytapa on tämän ainoa uskottava selitys (edellä 48 kohdassa mainitut
yhdistetyt asiat CRAM ja Rheinzink v. komissio, tuomion 16 kohta). Yhdenmukaistettujen menettelytapojen osalta komission tehtävänä
on siis kyseessä olevien yritysten hallinnollisen menettelyn aikana esittämien väitteiden valossa tutkia kaikki kyseessä olevan
käyttäytymisen mahdollisen selitykset ja todeta kilpailusääntöjen rikkominen ainoastaan, jos kilpailusääntöjen rikkominen
on tämän ainoa uskottava selitys.
Jos näin ollen komissio toteaa kyseessä olevien yritysten käyttäytymiseen tukeutuen, että kilpailusääntöjä on rikottu, unionin
tuomioistuimen on kumottava kyseessä oleva päätös, jos nämä yritykset esittävät perustelut, jotka valaisevat komission toteamia
tosiseikkoja eri tavalla ja joiden perusteella komission esittämä tosiseikkojen selitys, jonka perusteella se totesi yhteisön
kilpailusääntöjä rikotun, voidaan korvata toisella uskottavalla selityksellä (edellä 48 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat
CRAM ja Rheinzink v. komissio, tuomion 16 kohta ja edellä 48 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Ahlström Osakeyhtiö ym. v.
komissio, tuomion 126 ja 127 kohta).
Samoin kuin silloin, kun komissio todetessaan EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomisen tukeutuu asiakirjatodisteisiin, kyseessä
olevien yritysten tehtävänä ei ole kuitenkaan pelkästään esittää vaihtoehtoista uskottavaa selitystä komission teorialle,
vaan niiden on myös vedottava siihen, että riidanalaisessa päätöksessä mainitut todisteet olivat riittämättömiä rikkomisen
olemassaolon toteen näyttämiseksi (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-305/94–T-307/94, T-313/94–T‑316/94, T-318/94, T-325/94,
T-328/94, T-329/94 ja T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 20.4.1999, Kok., s. II‑931, 725–728 kohta
ja edellä 49 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 187 kohta), on todettava, että esillä
olevan tapauksen kaltaisessa tapauksessa, kun komissio tukeutuu välittömiin todisteisiin, kyseessä olevien yritysten tehtävänä
on osoittaa, että komission esittämät todisteet ovat riittämättömiä. Oikeuskäytännössä on jo todettu, että tällainen käännetty
todistustaakka ei loukkaa syyttömyysolettaman periaatetta (ks. vastaavasti edellä 52 kohdassa mainittu asia Montecatini v.
komissio, tuomion 181 kohta).
Lisäksi on korostettava, että yritys ei voi siirtää todistustaakkaa komissiolle vetoamalla seikkoihin, joita se ei voi näyttää
toteen (ks. vastaavasti asia T-44/00, Mannesmannröhren-Werke v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II‑2223, 262 kohta ja
edellä 49 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 343 kohta). Toisin sanoen kun komissio
tukeutuu todisteisiin, jotka lähtökohtaisesti ovat riittäviä osoittamaan kilpailusääntöjen rikkomisen, ei riitä, että kyseessä
oleva yritys vetoaa sellaisen seikan mahdollisuuteen, joka voisi vaikuttaa kyseisten todisteiden todistusvoimaan, jotta komission
olisi todistettava, että tämä seikka ei ole voinut vaikuttaa todisteiden todistusvoimaan. Päinvastoin muutoin kuin tapauksissa,
joissa kyseessä oleva yritys ei voinut toimittaa tällaista todistetta komission käyttäytymisen vuoksi (ks. vastaavasti em.
asia Mannesmannröhren-Werke v. komissio, tuomion 261 ja 262 kohta ja edellä 49 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering
ym. v. komissio, tuomion 342 ja 343 kohta), kyseisen yrityksen tehtävänä on osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla yhtäältä
sen seikan olemassaolo, johon se vetoaa, ja toisaalta se, että tämä seikka kyseenalaistaa niiden todisteiden todistusvoiman,
joihin komissio tukeutuu.
Tämän kanneperusteen yhteydessä kantaja katsoo, että komission piti riidanalaisessa päätöksessä osoittaa siten, ettei siitä
ole järkevää epäilystä, että 30.5.2006 todettu riidanalaisen sinetin tilan muutos johtui kantajan toiminnasta, osoitettuaan
ensin, että kantajan väittämät eri seikat eivät voineet selittää kyseistä olomuotoa. Kantajan mukaan sen tehtävänä ei ole
näyttää toteen sen puolesta puhuvia seikkoja tai ”muita mahdollisia tapahtumankulkuja”. Pelkkä rikkomisen todennäköisyys ei
riitä sakon määräämiseksi varsinkaan, kun kantaja oli esittänyt riittävästi epäilyjä todistelun suhteen. Ensimmäisessä kanneperusteessaan
kantaja viittaa siis siihen, että riidanalainen sinetti oli vanhentunut, ilmankosteuteen, oven ja sen karmin värähtelyihin
ja tästä seuranneisiin leikkaaviin voimiin sekä Synton vaikutukseen, jotka kantajan mukaan saattoivat aiheuttaa riidanalaisen
sinetin liukumisen, joka aiheutti tarkastusryhmän havaitseman ”vaikutelman vahingoittumisesta”.
Tältä osin on todettava, että toisin kuin komissio väittää, kantajan esittämä kanneperuste ei ole abstrakti, koska kantaja
väittää lähinnä, että kun otetaan huomioon se, ettei komissio noudattanut periaatteita, jotka sääntelevät todistustaakkaa
yhteisön kilpailuoikeudessa, komissio ei ole todistanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että kantajan syyksi luettavat
seikat ovat aiheuttaneet riidanalaisen sinetin tilan muutoksen, minkä vuoksi riidanalainen päätös on kumottava.
Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee kuitenkin, että komissio ei ole jättänyt noudattamatta todistustaakkaa säänteleviä periaatteita.
Ensinnäkin riidanalaisen päätöksen 44 perustelukappaleessa todetaan nimittäin nimenomaisesti, että ”komission asiana on esittää
tarvittavat tosiseikat sinetin väitetyn murtamisen todistamiseksi”. Toiseksi komissio perusteli toteamustaan sinetin murtamisesta
riidanalaisen sinetin tilalla 30.5.2006 aamulla eli sillä, että komission mukaan sen koko pinnalla esiintyi tekstejä ”VOID”
ja sen takapuolella oli liimajäämiä, kuten komission ja Bundeskartellamtin tarkastajien ilmoituksista ja sinetin murtamista
koskevassa pöytäkirjassa esitetyistä toteamuksista ilmenee (riidanalaisen päätöksen 75 ja 76 perustelukappale).
Komissio viittasi näin ollen kuuden paikan päällä olleen tarkastajan ilmoituksiin ja siihen, että kantaja on allekirjoittanut
sinetin kiinnittämistä koskevan pöytäkirjan, ja totesi aluksi, että riidanalainen sinetti on kiinnitetty 29.5.2006 illalla
säännönmukaisesti (riidanalaisen päätöksen 50 ja 51 perustelukappale). Komissio totesi tämän jälkeen, kuten edellä 59 kohdassa
todetaan, että kyseisen sinetin tila oli 30.5.2006 aamulla muuttunut, mikä sen mukaan osoittaa, että sinetti oli murrettu
säännösten vastaisesti.
Riippumatta niiden todisteiden todistusvoimasta, joihin komissio tukeutuu ja joita on arvioitava tarkasteltaessa kolmatta,
neljättä ja viidettä kanneperustetta, on todettava, että komissio on oikeutetusti todennut riidanalaisen päätöksen 44 perustelukappaleessa,
että ”pelkkä maininta epätyypillisen tapahtumankulun teoreettisesta mahdollisuudesta ei voi olla riittävä” kilpailusääntöjen
rikkomisen poissulkemiseksi. Edellä 55 ja 56 kohdassa esitettyjen periaatteiden mukaisesti kantajan tehtävänä ei ole nimittäin
pelkästään näyttää toteen niitä eri seikkoja, joita se on esittänyt selittääkseen riidanalaisen sinetin tilan 30.5.2006, vaan
näyttää toteen myös se, että nämä seikat saattavat kyseenalaiseksi komission esittämien todisteiden todistusvoiman.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio tutki kuitenkin kantajan hallinnollisen menettelyn aikana esittämiä vaihtoehtoisia selityksiä,
jotka koskevat riidanalaisen sinetin tilaa 30.5.2006. Komissio katsoi kuitenkin, että nämä selitykset eivät osoittaneet, että
kyseinen tila johtui muista seikoista kuin sinetin murtamisesta (riidanalaisen päätöksen 62–68 ja 77–98 perustelukappale).
Näissä olosuhteissa ei voida todeta, että todistustaakkaa koskevia periaatteita ei olisi noudatettu.
Kantaja ei voi myöskään väittää, että komission todistustaakka olisi tullut raskaammaksi kahden seikan vuoksi eli sen, että
riidanalainen sinetti oli väitteen mukaan vanhentunut, ja sen vuoksi, ettei ole otettu valokuvia, jotka todistavat riidanalaisen
sinetin tilan ennen oven avaamista. Vaikka oletettaisiin, että nämä seikat olisi näytetty toteen riittävällä tavalla, olisi
tutkittava kantajan näitä seikkoja koskevien argumenttien valossa, tukevatko komission esittämät todisteet oikeudellisesti
riittävällä tavalla toteamusta asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetusta sinetin murtamisesta.
Tämä tutkimus toteutetaan kolmannen, neljännen ja viidennen kanneperusteen arvioinnin yhteydessä.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen kanneperuste on hylättävä.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan ”viran puolesta tapahtuvan tutkimuksen periaatetta” ei ole noudatettu
Asianosaisten lausumat
Kantaja viittaa yhdistetyissä asioissa 56/64 ja 58/64, Consten ja Grundig vastaan komissio, 13.7.1966 annettuun tuomioon (Kok.,
s. 429, Kok. Ep. I, s. 275) ja asiassa C-269/90, Technische Universität München, 21.11.1991 annettuun tuomioon (Kok., s. I‑5469,
Kok. Ep. XI, s. I-485) ja huomauttaa, että ”viran puolesta tapahtuvan tutkimuksen periaatteen” mukaan komission tehtävänä
on viran puolesta selvittää tosiseikat ja tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki asiaankuuluvat seikat. Kantajan mukaan
tätä ”periaatetta” on loukattu käsiteltävässä asiassa.
Ensinnäkin komission olisi pitänyt korjata Synton koostumukseen liittyvät ”ilmeiset epävarmuudet”. Komission ei olisi pitänyt
tyytyä toteamaan, ettei se tiennyt, mitä tuotetta instituutti oli käyttänyt kokeidensa yhteydessä (riidanalaisen päätöksen
85 perustelukappale). Instituutti osoitti instituutin lausunnossa II Synton sisältävän 2-(2-butoksietoksi)etanolia. Tämä aine
vaikuttaa vahingollisesti lukuisiin orgaanisiin aineisiin. Kr. puolestaan ei analysoinut Synton koostumusta mutta katsoi,
että puhdistusaine oli ”vesiliukoinen pintajännitystä alentava aine, joka sisältää 2-butoksietanolia ja 2-propanolia (isopropyylialkoholi)”.
Hänen mukaansa tällainen aine aiheuttaa ainoastaan alkoholin vaikutusten kaltaisia vaikutuksia, kun taas instituutin analysoima
aine aiheuttaa myös samoja vaikutuksia kuin eetteri ja näin ollen ylimääräisen liuotusvaikutuksen muun muassa liimoihin ja
huopakynän jälkiin nähden. Kantajan mukaan instituutin kokeiden tulosten olisi pitänyt antaa komissiolle kimmokkeen analysoida
Synton koostumusta tarkemmin. Komissio ei voi välttyä tältä yksinomaan sillä perusteella, että Synton ainoaa suureksi osaksi
vedetöntä versiota (jäljempänä Synto Forte) ei valmistajan ilmoituksen mukaan myydä litran pulloissa, joita siivousyritys
käytti (riidanalaisen päätöksen 85 perustelukappale). Kantajan mukaan ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että valmistaja
olisi antanut virheellisiä tietoja ja/tai Synton pakkaustapa olisi myöhemmin muuttunut.
Kantajan mukaan komissio ei myöskään ottanut huomioon sitä, että siivousyrityksen aiemmin käyttämä puhdistusaine (Synto Forte)
oli korvattu Syntolla vähän ennen tarkastusta, mistä ilmoitettiin komissiolle kantajan vastauksessa 19.10.2007 lähetettyyn
tietojensaantipyyntöön. Tältä osin ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että siivousyrityksellä oli vielä hallussaan
Synto Forten jäämiä. Komissio olisi voinut helposti analysoida käytettyä puhdistusainetta, koska kantaja oli ehdottanut, että
se lähettäisi sille osan pulloon jääneestä aineesta.
Toiseksi kantaja katsoo, että komissio laiminlöi tutkintavelvoitettaan, koska se ei tutkinut sitä väitettyä mahdollisuutta,
että avainten haltijat olisivat päästäneet huoneeseen G.505 kolmansia henkilöitä, eikä sitä väitettyä mahdollisuutta, että
joku olisi tunkeutunut tähän huoneeseen muulla tavoin. Komissio ei riidanalaisen päätöksen 98 ja 100 perustelukappaleessa
ottanut huomioon sitä, että kyseisen huoneen ovi oli paitsi sinetöity, myös lukittu sisäänpääsyn estämiseksi. Avainten haltijoiden
valaehtoisista ilmoituksista ilmenee kantajan mukaan, että kyseisen yön aikana kyseessä olevan huoneen ovessa olevaa lukkoa
ei ole avattu eikä ovea ole avattu. Kantaja vaatii, että tämä todistetaan kuulemalla näitä henkilöitä todistajina työjärjestyksen
65 artiklan c alakohdan mukaisesti.
Sikäli kuin komissio väittää, että muut henkilöt ovat voineet hankkia huoneen G.505 avaimen avainten haltijoilta (riidanalaisen
päätöksen 98 perustelukappale), kantaja väittää, että kun otetaan huomioon komission velvoite selvittää tosiseikat täydellisesti,
komission olisi pitänyt vaatia, että valaehtoisia ilmoituksia täydennetään, tai tutkia itse avainten sijoituspaikkaa.
Sikäli kuin komissio väittää, että valaehtoiset ilmoitukset eivät sulje pois sitä, että ”ovi on avattu muilla keinoin” (riidanalaisen
päätöksen 98 perustelukappale), komission olisi pitänyt tutkia huoneen G.505 lukkoa ja ovea voidakseen näyttää toteen murtautumisen
tai jonkinlaisen käsittely-yrityksen. Oven pinnan analysoinnin perusteella olisi voitu todeta, että oven avaaminen muilla
keinoin voidaan sulkea pois.
Kantaja toteaa lisäksi, ettei voida olettaa, että se olisi tietoisesti kannustanut jotakuta avaimen haltijoista vahingoittamaan
riidanalaista sinettiä ja/tai avaamaan oven. Se katsoo, että tälle mahdolliselle kolmannelle henkilölle voidaan Saksan oikeuden
mukaan määrätä virheellisen valaehtoisen ilmoituksen vuoksi rikosoikeudellinen seuraamus ja mahdollisesti suuri vahingonkorvausvelvollisuus.
Kolmanneksi kantaja väittää, että komissio loukkasi ”viran puolesta tapahtuvan tutkimuksen periaatetta” tarkastajien kyselylomakkeen
kysymyksen numero 6 muotoilulla, joka esti tarkastajien omien toteamusten toistamisen tai vaikutti siihen.
Komissio huomauttaa, että ensimmäinen kanneperuste on hylättävä, koska kantaja ainoastaan esittää yleisiä toteamuksia osoittamatta
sitä, miten esitetyt väitteet voisivat vaikuttaa riidanalaisen päätöksen laillisuuteen. Toissijaisesti se kiistää kantajan
väitteet.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten edellä 48 ja 49 kohdassa huomautetaan, kilpailuoikeuden alalla komission on näytettävä toteamansa rikkominen toteen
ja sen on esitettävä oikeudellisesti riittävä näyttö siitä, että tämän rikkomisen perustana olevat tosiseikat ovat olemassa.
Tällöin komission tehtävänä on hankkia riittävän täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä,
että väitetty rikkominen on tapahtunut.
Lisäksi on todettava, että komission on hyvän hallintotavan mukaisesti turvauduttava omiin menetelmiinsä aiheellisten tosiseikkojen
ja olosuhteiden selvittämiseksi (edellä 65 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Consten ja Grundig, s. 501).
Eräs yhteisön oikeusjärjestykseen luoduista takeista on toimivaltaisen toimielimen velvollisuus yksittäistapauksessa tutkia
huolellisesti ja puolueettomasti kaikki asiaankuuluvat seikat (ks. vastaavasti edellä 65 kohdassa mainittu asia Technische
Universität München, tuomion 14 kohta ja asia T-167/94, Nölle v. neuvosto ja komissio, tuomio 18.9.1995, Kok., s. II‑2589,
73 kohta).
Tältä osin on aluksi todettava, että kantajan kanneperusteella pyritään osoittamaan, että komissio ei ole tutkinut esillä
olevassa tapauksessa kaikkia asiaankuuluvia seikkoja erityisesti, kun se ei korjannut Synton koostumukseen liittyviä epävarmuuksia
eikä tutkinut riittävästi mahdollista pääsyä huoneeseen G.505. Jos oletetaan, että tällaiset puutteet voivat mahdollisesti
alentaa komission riidanalaisessa päätöksessä käyttämien todisteiden todistusvoimaa, ne voivat vaikuttaa tämän päätöksen laillisuuteen.
Ensinnäkin kantajan väitteestä, jonka mukaan komissio antoi epävarmuuden vallita 30.5.2006 käytetyn puhdistusaineen koostumuksen
osalta, on todettava ensiksi, että toisin kuin kantaja väittää, riidanalaisen päätöksen 85 perustelukappaleessa komissio ei
pelkästään totea, ettei se tiedä, mitä ainetta instituutti käytti kokeissaan. Komissio totesi kyseisessä perustelukappaleessa
yhtäältä, että Kr:n kertomuksista I ja II ilmeni, että Synton vaikutus riidanalaisen sinetin pinnalla ei voinut vaikuttaa
millään tavoin sinetin toimintaan. Toisaalta se kiisti kantajan väitteen, jonka mukaan Kr. ei käyttänyt kokeissaan alkuperäistä
puhdistusainetta.
Komissio totesi nimittäin pyytäneensä siivousyritystä itseään toimittamaan sille täsmälleen samaa puhdistusainetta kuin se,
jota kantajan tiloissa käytettiin 29. ja 30.5.2006 välisenä yönä, ja että koesarjoissa käytettiin ainoastaan tätä puhdistusainetta.
Tämän jälkeen on todettava, että riidanalaisen päätöksen 85 perustelukappaleessa mainitulla toteamuksella, jonka mukaan komissio
ei tiennyt, mitä ainetta instituutti käytti kokeissaan, vastataan kantajan väitteeseen, jonka mukaan instituutti testasi ainetta,
jonka kantaja oli lähettänyt sille, ja totesi, että kyseessä oli vedetön liuotin, jonka pääainesosa on 2-(2-butoksietoksi)etanoli.
Valmistajan ilmoitusten mukaan Synto Fortea, joka on Synton ainoa suureksi osaksi vedetön versio, ei myydä litran pulloissa,
joita väitteen mukaan käytettiin huoneen G.505 oven puhdistamiseen, eikä sitä käytetä puhdistusaineena vaan tahranpoistoaineena.
Toiseksi on todettava, ettei komissiolla ollut velvollisuutta analysoida Synton koostumusta, koska se käytti kokeissaan Syntoa,
jota siivousyritys käytti huoneen G.505 oveen ja jonka se lähetti suoraan komissiolle, mitä kantaja ei kiistänyt, kun siltä
kysyttiin tästä istunnossa. Lisäksi siivousyrityksen komissiolle lähettämästä 5.9.2006 päivätystä kirjeestä ja erityisesti
tämän yrityksen komission toiseen kysymykseen antamasta vastauksesta ilmenee, että Syntoa on tosiasiallisesti käytetty kyseisen
huoneen oven puhdistamiseen. Myöskään Synton turvallisuutta koskevassa tuoteselosteessa ei mainita, että Synto sisältäisi
2-(2-butoksietoksi)etanolia.
Kolmanneksi on todettava, ettei kantaja kiistä sitä, että valmistajan internetsivulla olevien tietojen mukaan Synto Fortea
ei myydä litran pulloissa, joita siivousyritys käytti. Tältä osin kantajan väitteet, joiden mukaan ei voida sulkea pois sitä
mahdollisuutta, että valmistaja olisi antanut virheellisiä tietoja tai että pakkaustapa olisi myöhemmin muuttunut, eivät ole
vakuuttavia, eikä niiden tueksi ole missään tapauksessa esitetty todisteita.
Neljänneksi on todettava, että myös kantajan väitteet, joiden mukaan ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että siivousyrityksellä
olisi ollut hallussaan väitteen mukaan aiemmin käytetyn Synton aggressiivisemman version jäämiä, on hylättävä. Yhtäältä kantaja
ei nimittäin selitä, miksi tätä versiota, joka on haitallisempi puupinnoille, olisi käytetty sen tilojen ovien puhdistukseen.
Toisaalta riidanalaisen päätöksen 85 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio pyysi siivousyritystä itseään toimittamaan
sille täsmälleen samaa siivousainetta kuin se, jota käytettiin kantajan tiloissa 30.5.2006, ja se käytti ainoastaan tätä ainetta
lukuisissa koesarjoissaan. Kantaja ei ole kiistänyt tätä toteamusta.
Koska komission valtuuttama asiantuntija toteutti kokeensa nimenomaan sillä puhdistusaineella, jota siivousyritys käytti 29.
ja 30.5.2006 välisenä yönä, komissiolla ei ollut mitään syytä analysoida sen koostumusta.
Toiseksi kantaja väittää, että komissio ei noudattanut ”viran puolesta tapahtuvan tutkimuksen periaatetta”, kun se ei tutkinut
sitä mahdollisuutta, että avainten haltijat olisivat päästäneet huoneeseen G.505 kolmansia henkilöitä tai että joku olisi
tunkeutunut tähän huoneeseen muulla tavoin.
Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaan komissio voi määrätä sakkoja, kun ”komission valtuuttamien virkamiesten
tai muiden mukana olevien henkilöiden – – asettamat sinetit on murrettu” tahallisesti tai tuottamuksellisesti. Tämän säännöksen
mukaan komission on siis todistettava sinetin murtaminen. Sen sijaan sen tehtävänä ei ole osoittaa, että sinetöityyn huoneeseen
on tosiasiallisesti menty tai että siellä säilytettyihin asiakirjoihin on koskettu. Käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen
74–76 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio on todellakin katsonut, että riidanalainen sinetti oli murrettu. Tältä osin
komissio totesi (riidanalaisen päätöksen 74 perustelukappaleessa) erityisesti, että ”sinetin tila 30.5.2006 aamulla ant[oi] aiheen
päätellä, että se oli poistettu työhuoneen ovesta yön aikana ja että tämä ovi oli näin ollen voitu avata sillä välin”. Edellä
esitetyn valossa kantajan väitteet, joiden mukaan kyseisen huoneen oven lukkoa ei ole avattu eikä ovea ole avattu kyseisen
yön aikana ja joita väitteen mukaan tukevat avainten haltijoiden valaehtoiset ilmoitukset, ovat vaikutuksettomia.
Kuten komissio toteaa, avainten haltijoiden valaehtoiset ilmoitukset, jotka on tehty 2.9. ja 22.12.2007 välisenä aikana eli
lähes puolitoista vuotta tapahtumien jälkeen, eivät missään tapauksessa voi muuttaa komission riidanalaisessa päätöksessä
esittämää toteamusta sinetin murtamisesta, koska kuten kantajan komission tietojensaantipyyntöön antamista vastauksista ilmenee,
muilla henkilöillä oli potentiaalisesti mahdollisuus käyttää avainta, jolla huoneen G.505 ovi voidaan avata. Komissiolla ei
näin ollen ollut velvollisuutta tutkia sitä mahdollisuutta, että avainten haltijat olivat päästäneet huoneeseen kolmansia
henkilöitä tai että joku oli tunkeutunut huoneeseen G.505 muilla tavoin.
Kolmanneksi kantaja väittää, että komissio ei noudattanut ”viran puolesta tapahtuvan tutkimuksen periaatetta” tarkastajien
kyselylomakkeen kysymyksen numero 6 muotoilulla, joka esti tarkastajien omien toteamusten toistamisen tai vaikutti siihen.
Tällainen väite on hylättävä. Tällä kysymyksellä kysyttiin nimittäin tarkastusryhmän jäseniltä aihetodisteista, jotka puhuivat
sinetin murtamisen toteamisen puolesta, erityisesti kun otetaan huomioon sinetin murtamista koskevaan pöytäkirjaan kirjatut
havainnot eli tekstien ”VOID” esiintyminen riidanalaisen sinetin koko pinnalla sekä liiman esiintyminen sen ympärillä ja takapuolella.
Kyselylomakkeen muotoilu ei näin ollen estänyt tarkastajien omien toteamusten toistamista.
Tarkastajien kyseiseen kyselylomakkeeseen antamista vastauksista ilmenee sitä paitsi, että kysymyksen numero 6 yhteydessä
he todellakin mainitsivat seikkoja, joita he henkilökohtaisesti muistivat tältä osin. Esimerkiksi Kl. totesi, että hänelle
tuli välittömästi se vaikutelma, että ”sinetti oli muuttunut sen kiinnittämisen jälkeen, [ja että hän kirjasi] kirjallisesti
tähän päätelmään johtavat huomio[nsa] ja [liitti] ne sinetin murtamista koskevan pöytäkirjan liitteiksi”. Ko. totesi ”huoma[nneensa],
että sinetti oli ’siirtynyt’ ja että teksti ’VOID’ oli näkyvissä”, mutta että hän ”ei katsonut sinetin takapuolelle”. L puolestaan
totesi, että hän ”varmisti henkilökohtaisesti sinetin tilan seuraavana päivänä” ja huomasi, että se ”oli siirtynyt noin 2
mm”, mutta että hän ei ”kiinnittänyt erityistä huomiota tekstin ’VOID’ esiintymiseen sinetin päällä”. N totesi myös ”muista[vansa]
hyvin huoma[nneensa] henkilökohtaisesti, että teksti ’VOID’ näkyi sinetin koko pinnalla” ja että ”sinetin murtamisesta vaikuttivat
todistavan myös liimajäämät ovessa sinetin reunan välittömässä läheisyydessä”. M totesi, että ”pöytäkirjassa esitetty kuvaus
[piti] paikkansa” ja että hän ”muotoili[si] b kohdan konkreettisemmin seuraavasti: liimajäämiä sinetin kahdella reunalla;
kyse oli tekstin ’VOID’ 1–2 mm:n suuruisista palasista”.
Tämän seurauksena toinen kanneperuste on hylättävä.

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan oletus sinetin säännönmukaisesta kiinnittämisestä on virheellinen
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio katsoi riidanalaisen päätöksen viidennessä perustelukappaleessa virheellisesti, että oli vahvistettu,
että riidanalainen sinetti oli vahingoittumaton, kun se kiinnitettiin huoneeseen G.505 29.5.2006, ja että se oli täysin kiinnittynyt
oveen ja sen karmiin, kun tarkastusryhmä poistui paikalta noin kello 19.30.
Ensinnäkään riidanalaisen sinetin säännönmukainen kiinnittäminen ei ole kiistatonta. Jo vastauksessaan väitetiedoksiantoon
kantaja kiisti sen, että riidanalainen sinetti olisi kiinnittynyt täydellisesti kyseessä olevan alustan pintaan. Asiakirjoista
voidaan kantajan mukaan päätellä korkeintaan, että sinettiä kiinnitettäessä läsnä olleiden tarkastajien pintapuolisen vaikutelman
mukaan riidanalainen sinetti oli liimattu kyseessä olevan alustan pintaan, mikä ei ole riittävää perustelemaan toteamusta
säännönmukaisesta kiinnittämisestä. Kantaja huomauttaa, että teknisessä selosteessa selvitetään, että tämäntyyppinen sinetti
kiinnittyy tiettyihin eri pintoihin sillä edellytyksellä, että ne on aiemmin puhdistettu. Tällaista puhdistamista ei kuitenkaan
toteutettu. Lisäksi kyseessä oleva ovi koostuu lakatuista äänieristävistä levyistä ja eloksoidusta alumiinista valmistetusta
karmista, joita ei mainita teknisessä selosteessa.
Kantajan mukaan ei ole myöskään osoitettu, että riidanalainen sinetti olisi irrotettu suojakalvostaan valmistajan ohjeiden
mukaisesti. Jopa 3M myönsi aiemman vahingoittumisen mahdollisuuden, jos sinettiä käsitellään virheellisesti (riidanalaisen
päätöksen 60 perustelukappale). Instituutin lausunnosta III ilmenee kantajan mukaan, että sinetin kiinnittäminen valmistajan
ohjeiden vastaisesti ei välttämättä aiheuta tekstien ”VOID” välitöntä ilmestymistä sinettiin. Näin ollen väitteellä, jonka
mukaan sinettiä kiinnitettäessä läsnä olleet henkilöt olisivat huomanneet välittömästi merkit riidanalaisen sinetin riittämättömästä
kiinnittymisestä (riidanalaisen päätöksen 54 perustelukappale), ei kantajan mielestä ole merkitystä. Lisäksi kantaja kiistää
sen, että riidanalainen sinetti oli irrotettu säännönmukaisesti suojakalvostaan, että se voitiin kiinnittää ongelmitta, että
se kiinnittyi huoneen G.505 oveen ja sen karmiin vahingoittumattomana ja ilman näkyvissä olevia tekstejä ”VOID” ja että tietyt
tarkastajat olivat havainnoineet sitä tarkkaavaisesti. Kantaja ei voinut tarkistaa tätä, eikä komissio ole todistanut tätä.
Kantaja toteaa lisäksi, että tarkastajien ilmoitukset riidanalaisen sinetin kiinnittämisen sujumisesta ovat ristiriitaisia.
Niiden väitteiden osalta, jotka esitetään riidanalaisen päätöksen 56 perustelukappaleessa, kantaja väittää olevan epätodennäköistä,
että valmistaja antaisi niin yksityiskohtaisia ohjeita tuotteen käsittelystä, jos ne olisivat joka tapauksessa tarpeettomia.
Tuotteen valmistajana 3M:llä ei ole myöskään mitään intressiä kyseenalaistaa tuotteensa luotettavuutta. Tämän vuoksi komissio
ei kantajan mukaan voinut riittävällä varmuudella todeta, että riidanalainen sinetti oli ”vahingoittumaton” ja että ”se oli
kiinnittynyt huoneen G.505 oveen ja karmiin” (riidanalaisen päätöksen viides perustelukappale).
Toiseksi kantaja katsoo sen, että kantajan edustaja allekirjoitti sinetin kiinnittämistä koskevan pöytäkirjan 29.5.2006, vahvistavan
yksinomaan sinetin virallisen kiinnittämisen muttei sen asianmukaista kiinnittämistä, koska kantajalla ei ollut mahdollisuutta
huomata välittömästi riidanalaisen sinetin aiempaa vahingoittumista tai virheitä sen kiinnittämisessä.
Kolmanneksi kantaja katsoo, toisin kuin komissio väittää, että komission väitetyllä kokemuksella ja Kr:n kokeilla ei ole merkitystä.
Pelkästään sen seikan, ettei muiden vuoden 2004 jälkeen käytettyjen ja samasta erästä peräisin olevien sinettien kiinnittymisessä
ole väitteen mukaan ollut ongelmia eikä ”vääriä positiivisia reaktioita” (riidanalaisen päätöksen 55 perustelukappale), perusteella
ei voida päätellä, että tällainen reaktio olisi poissuljettu tai epätodennäköinen. Kr. itsekin myönsi, ettei hänen analyysiensä
perusteella voida määrittää, missä määrin hänen huomionsa voidaan yleistää. Kr:n toteuttamien analyysien tulokset olisi kantajan
mukaan pitänyt ”vahvistaa tilastollisesti”.
Neljänneksi kantaja katsoo, että komission toteamuksella, jonka mukaan käytettäessä (lakatusta) alumiinista valmistettuja
tavanomaisia toimistonovia sinettien asianmukainen toiminta on todennäköistä (riidanalaisen päätöksen 56 perustelukappale),
ei ole merkitystä, koska ei ole todettu, että huoneen G.505 ovi olisi valmistettu alumiinista. Myöskään kyseessä olevan oven
karmia ei ole valmistettu lakatusta alumiinista vaan eloksoidusta alumiinista, eli siihen on lisätty hapetettu suojakerros
korroosion estämiseksi.
Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
On kiistatonta, että 29.5.2006 noin kello 19.15 huone G.505 sinetöitiin komission virallisella sinetillä. Kantajan mukaan
ei kuitenkaan ole osoitettu, että tämä sinetti kiinnitettiin säännönmukaisesti. Kantajan mukaan sinettiä kiinnitettäessä läsnä
olleiden tarkastajien pintapuolisesta vaikutelmasta voidaan päätellä yksinomaan, että riidanalainen sinetti oli liimaantunut
kyseessä olevan alustan pintaan. Kantajan mukaan ei kuitenkaan voida todeta riittävällä varmuudella, että riidanalainen sinetti
oli kiinnittynyt tiukasti ja vahingoittumattomana huoneen G.505 oveen ja sen karmiin 29.5.2006 illalla.
On todettava, että komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että ”sinetin kiinnittäminen tapahtui asianmukaisesti”, että
”sinetti oli kiinnittynyt täydellisesti alustaan, joka muodostui ovesta ja sen karmista, eikä sen kelta-sinisellä pinnalla
ollut näkyvissä yhtään merkkiä ’VOID’ sen kiinnittämisen jälkeen” (riidanalaisen päätöksen 50 perustelukappale).
Komissio tukeutui tältä osin riidanalaisessa päätöksessä (riidanalaisen päätöksen 5, 50 ja 51 perustelukappale) sinetin kiinnittämistä
koskevaan pöytäkirjaan ja kuuden tarkastajan, jotka olivat läsnä riidanalaista sinettiä kiinnitettäessä, tarkastajille osoitetun
kyselylomakkeen kysymykseen numero 3 antamiin vastauksiin.
Aluksi on näin ollen tutkittava, voitiinko riidanalaisessa päätöksessä mainittujen todisteiden perusteella todeta, että riidanalainen
sinetti oli kiinnitetty säännönmukaisesti.
Ensimmäiseksi on todettava, että sinetin kiinnittämistä koskevassa pöytäkirjassa esitetään yhtäältä, että 29.5.2006 kello
19.15 huoneeseen G.505 kiinnitettiin sinetti asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti, ja toisaalta,
että kantajan edustajalle P:lle annettiin tiedoksi asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja 23 artiklan 1
kohdan e alakohdan säännökset sekä mahdollisuus määrätä kyseisen asetuksen 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukainen sakko,
jos sinetit murretaan tahallisesti tai tuottamuksellisesti. Pöytäkirjan allekirjoittivat komission virkamies ja tarkastusryhmän
vastuuhenkilö Kl., Bundeskartellamtin virkamies J ja kantajan edustaja P.
Toisin kuin kantaja väittää, sinetin kiinnittämistä koskevassa pöytäkirjassa osoitetaan riittävällä tavalla, että riidanalainen
sinetti on kiinnitetty säännönmukaisesti. Kyseinen pöytäkirja todistaa nimittäin, että sinetti on kiinnitetty ”asetuksen N:o
1/2003 20 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti”, minkä kantajan edustaja on allekirjoituksellaan myöntänyt sen jälkeen,
kun hänelle on ilmoitettu merkityksellisistä säännöksistä. Ainoastaan sinetin säännönmukaisen kiinnittämisen voidaan katsoa
tapahtuneen asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti.
Joka tapauksessa, jos kantaja olisi illalla 29.5.2006 todennut riidanalaisen sinetin kiinnittämisen tapahtuneen säännöstenvastaisesti
tai olisi todennut sinettiin ilmestyneen merkkejä ”VOID”, voidaan katsoa, että se olisi esittänyt välittömästi huomioita tältä
osin, koska se tiesi varsin hyvin tällaisten merkkien merkityksen (ks. myös riidanalaisen päätöksen 51 perustelukappale).
Kuten komissio esitti, kantajan vartiointiyksikkö totesi, että tarkistettuaan riidanalaisen sinetin useita tunteja sen kiinnittämisen
jälkeen se ei havainnut siinä mitään muutoksia kahden rakennuksessa G tehdyn kierroksen aikana. Näin ollen on hylättävä kantajan
väite, jonka mukaan tekstit ”VOID” saattoivat ilmestyä vasta myöhemmin riidanalaisen sinetin virheellisen käsittelyn aiheuttaman
sinetin aiemman vahingoittumisen vuoksi.
Toiseksi on todettava, että sinettiä kiinnitettäessä läsnä olleiden kuuden komission ja Bundeskartellamtin tarkastajan vastaukset,
joihin komissio viittaa riidanalaisen päätöksen 5 ja 50 perustelukappaleessa, vahvistavat sen, että riidanalainen sinetti
kiinnitettiin säännönmukaisesti.
Komission virkamies ja tarkastusryhmän vastuuhenkilö Kl. totesi, että hän oli ”ehdottoman varma, että sinetti oli vahingoittumaton
[ja että hän] varmist[i] tämän henkilökohtaisesti erityisen huolellisesti”. Hän totesi myös, että riidanalainen sinetti ”oli
kiinnittynyt tiukasti oveen ja karmiin [eikä] siinä näkynyt yhtään tekstiä ’VOID’”.
Samoin komission virkamies L ilmoitti, että hän on ”varma siitä, että sinetti oli vahingoittumaton, kun [tarkastajat poistuivat]
rakennuksesta ja [että he] katsoi[vat] vielä tarkasti sinettiä ja tarkisti[vat], että se oli asetettu hyvin”.
Komission virkamies W puolestaan vahvisti, että ”oli varmaa, [että sinetti] oli kiinnittynyt oveen asianmukaisesti[, että]
kiinnittäminen toteutettiin asianmukaisesti – – [ja että] sinetti vaikutti ’normaalilta’”. Hän totesi lisäksi, että riidanalainen
sinetti ”oli sijoitettu asianmukaisesti oveen, [että sen] väreinä olivat normaalit tummansininen ja keltainen [eikä] siinä
näkynyt yhtään tekstiä ’VOID’”.
Bundeskartellamtin virkamies N selitti, että hän oli ”henkilökohtaisesti havainnut, että sinetti oli vahingoittumaton, kun
tarkastusryhmä poistui rakennuksesta, [ja että hän oli] havainnoinut sinettiä tarkkaavaisesti”.
Bundeskartellamtin virkamies M ilmoitti, että ”sen jälkeen, kun [Kl. oli] kiinnittänyt sinetin, useat virkamiehet, [hän] mukaan
lukien, oli[vat] varmistaneet, että sinetti oli kiinnitetty asianmukaisesti”. Hän totesi lisäksi, että ”kun tarkastusryhmä,
Bundeskartellamtin virkamiehet mukaan lukien, poistuivat käytävältä, jonka varrella sinetöity huone sijaitsee, sinetti oli
vahingoittumaton”. Hän vahvisti ”tode[nneensa] sen silmämääräisesti”.
Bundeskartellamtin virkamies B totesi, että ”[Kl.] ja [hänen] lisäkse[en] muut ryhmän jäsenet oli[vat] varmistaneet, että
sinetti oli kiinnitetty asianmukaisesti, [ja että hän oli] henkilökohtaisesti havainnut, että sinetti oli vahingoittumaton,
kun tarkastusryhmä poistui rakennuksesta”.
Kolmanneksi on todettava, että neljän muun kantajan tiloissa toteutettuun tarkastukseen osallistuneen tarkastajan vastaukset
komission kyselylomakkeen kysymykseen numero 3 eivät kyseenalaista edellä mainittujen todisteiden todistusvoimaa. Yksi tarkastaja
vahvisti nimittäin, ettei hän osallistunut sinetin kiinnittämiseen, kun taas kolme tarkastajaa esitti muita aihetodisteita
riidanalaisen sinetin kiinnittämisen säännönmukaisuudesta ja näin ollen vahvisti niiden todisteiden sisällön, joihin komissio
tukeutui riidanalaisessa päätöksessä.
K ilmoitti, että ”kun [hän näki] sinetin viimeisen kerran, se oli vahingoittumaton”. Me. vahvisti puolestaan ”varmista[neensa]
vähintään konemaisesti, että sinetti oli vahingoittumaton”. J vahvisti, että hänen ”muistikuva[nsa] mukaan sinetti oli vahingoittumaton,
kun tarkastusryhmä poistui rakennuksen tästä siivestä 29.5.2006”.
Edellä esitetystä seuraa, että niiden todisteiden perusteella, joihin komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä, on mahdollista
todeta, että riidanalainen sinetti oli kiinnitetty säännönmukaisesti 29.5.2006, että se oli siis kiinnittynyt huoneen G.505
oveen ja sen karmiin ja että se oli vahingoittumaton siinä mielessä, että siinä ei näkynyt tekstejä ”VOID” silloin, kun tarkastusryhmä
poistui kantajan tiloista.
Toiseksi on tutkittava, ovatko kantajan mainitsemat olosuhteet omiaan kyseenalaistamaan edellä mainittujen todisteiden todistusvoiman.
Kantaja viittaa tältä osin siihen, että ensinnäkään huoneen G.505 ovea ja sen karmia ei puhdistettu ennen riidanalaisen sinetin
kiinnittämistä, toiseksi kyseisen oven ja sen karmin materiaaleja ei mainita teknisessä selosteessa ja kolmanneksi ei ole
osoitettu, että riidanalainen sinetti irrotettiin suojakalvostaan valmistajan ohjeiden mukaisesti.
Ensimmäiseksi on todettava, että komissio selitti riidanalaisessa päätöksessä, että sen ja Bundeskartellamtin edustajat olivat
”varmistaneet oven puhtauden, vaikka kyseessä olevaa ovea ja karmia ei ollut välttämätöntä puhdistaa erityisesti” (riidanalaisen
päätöksen 49 perustelukappale).
Vaikka on totta, että teknisessä selosteessa suositellaan kyseessä olevan alustan pinnan puhdistamista ennen sinetin kiinnittämistä,
tämä suositus liittyy kuitenkin siihen, että likainen pinta voi vaikuttaa sinetin kiinnittymiseen siten, että merkit ”VOID”
eivät mahdollisesti ilmesty siinä tapauksessa, että sinetti murretaan. Teknisessä selosteessa mainitaan nimittäin nimenomaisesti,
että ”pinnalla oleva lika vaikuttaa negatiivisesti [sinetin] kiinnittymiseen ja vahingoittumisviestiin”. Sinettien valmistaja
3M vahvisti lisäksi nimenomaisesti, että kyseessä olevien alustojen pinnan aiempaa puhdistamista koskeva suositus koskee pääasiallisesti
tapauksia, joissa tällainen pinta on öljyinen tai rasvainen. Toimistossa tavanomaisesti esiintyvä pöly ei valmistajan mukaan
vaikuta millään tavoin sinettien toimintaan.
Kantaja, jolla on todistustaakka niiden olosuhteiden osalta, joihin se vetoaa, ei ole kuitenkaan osoittanut, että 29.5.2006
illalla huoneen G.505 oven ja sen karmin pinnalla olisi ollut muuta likaa kuin toimistossa tavanomaisesti esiintyvää pölyä.
Se ei ole myöskään osoittanut, että 29.5.2006 illalla kyseessä olevan oven ja karmin pinnan kunto olisi ollut sellainen, että
se olisi normaalisti voinut vaikuttaa riidanalaisen sinetin toimintaan. Päinvastoin on pikemminkin mahdollista katsoa, että
siivousyritys on puhdistanut huoneen G.505 ovea säännöllisesti. Näissä olosuhteissa kantajan ensimmäinen väite on hylättävä.
Toiseksi kantajan väitteistä, jotka koskevat materiaaleja, joista huoneen G.505 ovi ja sen karmi on valmistettu, on todettava,
että komissio mainitsi riidanalaisen päätöksen 56 perustelukappaleessa, että ”kun sinettejä käytettiin tavanomaisissa [lakatusta]
alumiinista valmistetuissa toimistonovissa, niiden asianmukainen toiminta [oli] todennäköistä”. Komissio täsmensi, että ”[sen]
valtuuttaman asiantuntijan paikan päällä ja laboratoriossa toteuttamat sinettejä ja niiden kiinnittymistä tosiasialliseen
alustaansa koskevat analyysit vahvistivat tämän selvästi”.
Kantaja väittää, että kyseessä olevan oven karmia ei ollut valmistettu lakatusta alumiinista vaan eloksoidusta alumiinista.
Kantaja, jolla on todistustaakka niiden seikkojen osalta, joihin se vetoaa, ei esitä mitään seikkaa, jonka perusteella voitaisiin
katsoa sen, että oven karmi on valmistettu eloksoidusta eikä lakatusta alumiinista, voineen vaikuttaa jollain tavoin riidanalaisen
sinetin toimintaan.
Joka tapauksessa 3M ilmoitti vastauksessaan komission tietojensaantipyyntöön, että tämäntyyppisessä sinetissä käytetty liima
sopi käytännössä kaikille alustoille, joten teknisessä selosteessa esitetty mahdollisten alustojen luettelo (ruostumaton teräs,
akryylinitriili-butadieeni-styreeni-(ABS), polypropeeni, maalattu metalli, polyesteri, suurtiheyspolyeteeni (PEHD), nylon,
lasi, polykarbonaatti) ei ollut tyhjentävä, vaan sillä annettiin pääpiirteittäinen tieto sellaisten alustojen luonteesta ja
valikoimasta, joilla tuotetta voidaan käyttää. 3M ilmoitti myös, että tällainen sinetti toimi asianmukaisesti alumiinista
ja lakatusta alumiinista valmistetuilla ovilla, mutta täsmensi, että jos sinetti ei ole kiinnittynyt riittävästi alustaan,
on mahdollista, että tekstit ”VOID” eivät ilmesty, jos sinetti poistetaan paikaltaan, mistä ei ollut kyse käsiteltävässä asiassa.
Myös Kr:n kertomuksessa I esitetyt huomiot ja Kr:n 9.7.2008 esittämät huomiot vahvistavat nämä väitteet. Näissä olosuhteissa
kantajan toinen väite on hylättävä.
Kolmanneksi siitä, että väitteen mukaan ei ole osoitettu, että riidanalainen sinetti on irrotettu suojakalvostaan valmistajan
ohjeiden mukaisesti, on riittävää todeta, ettei kantaja ole esittänyt minkäänlaista osoitusta väitetyn seikan olemassaolosta,
joten tämä väite on hylättävä. Joka tapauksessa 3M:n mukaan sen, että tuote vahingoittuu, kun sitä irrotetaan suojakalvostaan,
seurauksena olisi ollut tekstien ”VOID” ilmestyminen jo ennen tuotteen kiinnittämistä alustaan, kun taas myöhemmin tapahtuva
”väärä positiivinen reaktio” on poissuljettu. Kr:n kertomuksessa I todettiin myös, ettei riidanalaisen sinetin ja suojakalvon
toisistaan irrottamisen nopeudella ole merkitystä tekstien ”VOID” ilmestymisen tai sen kannalta, että nämä tekstit voivat
ilmestyä vasta tietyn ajan kuluttua. Näissä olosuhteissa myös kantajan kolmas väite on hylättävä.
Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmas kanneperuste on hylättävä.

Neljäs kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisen sinetin ”ilmeistä tilaa” tarkastusta seuraavana päivänä koskeva olettama on
virheellinen
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä (riidanalaisen päätöksen 9, 24, 55, 61 ja 75 perustelukappale)
virheellisesti, että 30.5.2006 tekstit ”VOID” olivat näkyvissä riidanalaisen sinetin koko pinnalla.
Ensinnäkin kantajan edustajien havainnon mukaan tekstit ”VOID” näkyivät erittäin himmeästi eivätkä varmastikaan riidanalaisen
sinetin koko pinnalla. Myös yksi Bundeskartellamtin virkamies totesi komission kyselylomakkeeseen antamassaan vastauksessa,
että ”paikoitellen merkki ’void’ näkyi himmeästi paperin läpi”. Tarkastusryhmän jäsenet ja kantajan edustajat olivat aluksi
epävarmoja siitä, oliko riidanalainen sinetti muuttunut. Kantaja ehdottaa tältä osin työjärjestyksen 65 artiklan c alakohdan
mukaisesti asianajajansa kuulemista todistajana.
Kantajan mukaan se, että tarkastajat halusivat verrata riidanalaisen sinetin tilaa rakennuksen muihin osiin kiinnitettyjen
sinettien tiloihin (riidanalaisen päätöksen 76 perustelukappale), vahvistaa sen, että tekstit ”VOID” eivät missään tapauksessa
olleet selvästi näkyvissä riidanalaisen sinetin koko pinnalla. Missään tapauksessa tässä ei ole kyse kaikkien läsnä olleiden
virkamiesten täysin yhdenmukaisesta havainnosta. Tietyt tarkastajien ilmoitukset ovat lisäksi ristiriidassa sinetin murtamista
koskevan pöytäkirjan kanssa.
Toiseksi kantaja katsoo, että komissio tukeutui virheellisesti huoneen G.505 oven karmiin jääneestä osasta otettuihin valokuviin,
jotka otettiin matkapuhelimella vasta 30.5.2006 iltapäivällä. Tältä osin komission väite, jonka mukaan 30.5.2006 aamulla tarkastusryhmän
vastuuhenkilö avasi huoneen G.505 oven vahingoittamatta riidanalaista sinettiä lisää (riidanalaisen päätöksen kymmenes perustelukappale),
on kantajan mukaan virheellinen. Riidanalaisen sinetin irrottaminen ovesta vahingoitti kantajan mukaan väistämättä sinetin
liimapintaa. Koska tarkastus jatkui intensiivisesti klo 9.30 lähtien ja koska huoneen G.505 ovea tämän vuoksi avattiin ja
suljettiin säännöllisesti, riidanalaista sinettiä irrotettiin ja laitettiin uudelleen paikoilleen useaan otteeseen. Kantajan
mukaan on väistämätöntä, että tästä seuranneet jännitteet ja leikkaavat voimat ovat aiheuttaneet riidanalaisen sinetin tietyn
siirtymisen, jonka seurauksena tekstit ”VOID” ilmestyivät. Tarkastuksen jatkuessa riidanalaista sinettiä ei myöskään enää
valvottu jatkuvasti, eikä voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että siihen olisi koskettu tai sitä olisi käsitelty jollain
muulla tavoin.
Kantajan mukaan tässä yhteydessä on ristiriitaista, että komissio yhtäältä arvioi, että pelkkä tekstien ”VOID” ilmestyminen
riittää sen toteamiseksi, että sinetti on murrettu, ja toisaalta väittää, ettei se olisi voinut todeta lopullisesti sinetin
murtamista ilman sitä, että riidanalaista sinettiä irrotettiin lisää. On lisäksi ristiriitaista, että tiettyjen tarkastajien
ilmoitusten mukaan tekstit ”VOID” olivat näkyvissä riidanalaisen sinetin koko pinnalla, mutta vasta sen irrottamisen jälkeen.
Kantaja korostaa komission tietojensaantipyynnön kysymykseen numero 15 antamansa vastauksen osalta, johon komissio vetoaa,
että se koskee yksinomaan tekstien ”VOID” näkymistä huoneen G.505 ovessa ja sen karmissa sen jälkeen, kun tarkastajat olivat
avanneet oven, eikä tekstien ”VOID” näkymistä riidanalaisessa sinetissä, kun sitä havainnoitiin ensimmäisen kerran 30.5.2006
aamulla. Kun komissio totesi, että tekstit ”VOID” erottuivat selvästi tai vähemmän selvästi alustasta riippuen ja samanvärisenä
kuin riidanalainen sinetti, minkä vuoksi tarkkaavainen havainnointi oli tarpeen, se vahvisti kantajan mukaan, että tekstit
”VOID” näkyivät ainoastaan erittäin heikosti, paikoitellen eivätkä riidanalaisen sinetin koko pinnalla.
Kantajan mukaan 30.5.2006 päivättyyn pöytäkirjaan tehdyllä lisäyksellä ei ole minkäänlaista todistusvoimaa sikäli kuin kyse
on riidanalaisen sinetin tilasta 30.5.2006 aamulla. Lisäys ei sisällä yhtään tätä koskevaa ilmoitusta, ja se täydentää yksinomaan
komission omia huomioita riidanalaisen sinetin tilasta huoneen G.505 oven avaamisen jälkeen.
Komissio ei kantajan mukaan myöskään selitä, miten tekstit ”VOID” ilmestyivät riidanalaisen sinetin koko pinnalle, vaikka
huoneen G.505 oven karmiin kiinnitetty riidanalaisen sinetin osa ei kantajan mukaan missään tapauksessa ollut irronnut. Komission
selvityksen mukaan tekstit ”VOID” voivat nimittäin ilmestyä vasta sinetin irrottamisen jälkeen (riidanalaisen päätöksen 75
perustelukappale). Samalla on käytännössä mahdotonta asettaa sinettiä takaisin täsmälleen samaan paikkaan, joten irrottaminen
aiheuttaa väistämättä liimajäämiä sinetin takapuolelle (riidanalaisen päätöksen 74 perustelukappale). Tällaisia liimajäämiä
ei kuitenkaan löytynyt riidanalaisen sinetin siitä osasta, joka oli kyseessä olevan oven karmin puolella. Päinvastoin sen
jälkeen, kun riidanalainen sinetti oli irrotettu lopullisesti, tekstit ”VOID” olivat tässä kohdassa vahingoittumattomia eikä
tässä osassa ollut liimajäämiä (riidanalaisen päätöksen 13 perustelukappale). Jos riidanalaisen sinetin oven karmiin liimattu
osa ei kuitenkaan ollut irronnut, kantajan mukaan on mahdotonta selittää, miten tekstit ”VOID” olivat ilmestyneet siihen.
Kantajan mukaan komission selitys, jonka mukaan tekstit ”VOID” näkyivät riidanalaisen sinetin koko pinnalla, merkitsi näin
ollen välttämättä sitä, että kyseessä oli ”väärä positiivinen reaktio”.
Komissio kiistää kantajan väitteet.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
On todettava, että komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, että ”sinetin tila 30.5.2006 aamulla ant[oi] aiheen päätellä,
että se oli poistettu työhuoneen ovesta yön aikana ja että tämä ovi oli näin ollen voitu avata sillä välin” (riidanalaisen
päätöksen 74 perustelukappale).
Komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä tältä osin sinetin murtamista koskevaan pöytäkirjaan ja niiden kahdeksan tarkastajan
vastauksiin, jotka olivat läsnä sinetin murtamista todettaessa (riidanalaisen päätöksen 8, 12, 75 ja 76 perustelukappale).
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 13 perustelukappaleessa myös, että tarkastuksessa tuona päivänä läsnä olleet kantajan
sisäiset ja ulkoiset edustajat eivät kiistäneet riidanalaisen sinetin tilan muuttumista, vaan he kieltäytyivät allekirjoittamasta
sinetin murtamista koskevaa pöytäkirjaa.
Ensiksi on näin ollen tutkittava, voidaanko komission riidanalaisessa päätöksessä esittämien todisteiden perusteella todeta,
että sinetti oli murrettu.
Ensimmäiseksi on todettava, että kuten riidanalaisen päätöksen seitsemännestä perustelukappaleesta ilmenee, kun sinetti on
riidanalaisen sinetin tapaan valmistettu muovista, sinetin murtaminen ei ilmene repeytymänä, toisin kuin on paperista valmistetun
sinetin kohdalla. Kun sinetti on liimattu, muovista sinettiä ei voi enää poistaa alustastaan ilman, että poistamisesta jää
jälki. Sitä on mahdotonta kiinnittää uudelleen jättämättä jälkiä. Poistamisen jälkeen valkoinen liima jää alustaan tekstien
”VOID” muodossa, jotka ovat kooltaan noin 12 Didot-pistettä (noin 5 mm) ja jotka jakautuvat tasaisesti tarran koko pinnalle.
Irrotettu sinetti tulee näiltä kohdin läpinäkyväksi, jolloin tekstit ”VOID” näkyvät myös sinetin päältä. Kun otetaan huomioon
erityisesti tekstien ”VOID” suuri lukumäärä ja koko, on lopulta mahdotonta kiinnittää sinettiä täsmälleen samaan paikkaan
kuin se, jossa se oli aiemmin. Tällöinkin merkit ”VOID” ovat yhä selvästi näkyvissä.
Tältä osin on todettava, että sinetin murtamista koskevassa pöytäkirjassa (ks. edellä 9 kohta) mainitaan yhtäältä, että riidanalainen
sinetti kokonaisuudessaan oli siirtynyt noin 2 mm pysty- ja sivusuunnassa ja liimajälkiä näkyi sinetin alapuolella ja oikealla
puolella, ja toisaalta, että teksti ”VOID” oli selvästi näkyvissä sinetin koko pinnalla ja että sinetti oli edelleen huoneen
G.505 oven ja sen karmin päällä eikä ollut repeytynyt. Toisin kuin kantaja väittää, tässä pöytäkirjassa, jonka ovat allekirjoittaneet
komission virkamies ja tarkastusryhmän vastuuhenkilö Kl. ja Bundeskartellamtin virkamies J, esitetyt toteamukset osoittavat
riittävällä tavalla, että sinetti oli murrettu.
Toiseksi on todettava, että sinetin murtamista todettaessa läsnä olleiden kahdeksan tarkastajan vastaukset, joihin komissio
viittaa riidanalaisen päätöksen 75 perustelukappaleessa, vahvistavat tämän päätelmän.
Komission virkamies ja tarkastusryhmän vastuuhenkilö Kl. totesi, että ”tämä aiheutti välittömästi sen vaikutelman, että sinetti
oli muuttunut sen kiinnittämisen jälkeen”. Hän ilmoitti ”kirja[nneensa] kirjallisesti tähän päätelmään johtavat huomio[nsa]”
ja ”liit[täneensä] ne sinetin murtamista koskevan pöytäkirjan liitteiksi”.
Komission virkamies Ko. totesi ”huoma[nneensa], että sinetti oli ’siirtynyt’ ja että teksti ’VOID’ oli näkyvissä”.
Myös komission virkamies W vahvisti huomanneensa, että ”sinetin ulkonäkö ei ollut enää sama kuin edellisiltana”, että teksti
”VOID” oli luettavissa riidanalaisen sinetin koko pinnalla ja että riidanalaisen sinetin reunassa ja takapuolella tekstien
”VOID” vieressä oli 2 mm:n liimajäämiä. Hän lisäsi, että ”sinetin väri ei ollut enää sama tummansininen kuin aiemmin, koska
tekstit ’VOID’ olivat näkyvissä”.
Bundeskartellamtin virkamies N selitti ”muista[vansa] hyvin, että teksti ’VOID’ näkyi sinetin koko pinnalla [ja että] sinetin
murtamisesta vaikuttivat todistavan myös liimajäämät ovessa sinetin reunan välittömässä läheisyydessä”.
Bundeskartellamtin virkamies M totesi, että ”pöytäkirjassa esitetty kuvaus [piti] paikkansa [ja että hän] muotoili[si] b kohdan
konkreettisemmin seuraavasti: liimajäämiä sinetin kahdella reunalla; kyse oli tekstin ’VOID’ 1–2 mm:n suuruisista palasista”.
Samankaltaisia toteamuksia esittivät Bundeskartellamtin virkamiehet Me., J ja B.
Edellä esitetystä seuraa, että niiden todisteiden perusteella, joihin komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä (8, 9,
74 ja 75 perustelukappale), voidaan todeta, että riidanalainen sinetti oli irrotettu huoneen G.505 ovesta 29. ja 30.5.2006
välisenä yönä ja että tämä ovi oli näin ollen voitu avata tällä välin, kun otetaan huomioon tekstit ”VOID” riidanalaisen sinetin
koko pinnalla sekä liimajäämät sinetin läheisyydessä ja takapuolella 30.5.2006 aamulla. Näin ollen ei ole aihetta lausua kantajan
väitteestä, jonka mukaan tekstit ”VOID” oven karmissa eivät olleet lainkaan pyyhkiytyneet pois ja olivat ”vahingoittumattomia”,
mikä merkitsee sitä, että riidanalaisen sinetin siinä osassa, joka on oven karmin päällä, vaikka se ei ollut irronnut, näkyi
tekstejä ”VOID”, mikä osoittaa ”väärän positiivisen reaktion” tapahtuneen. Kuten komissio totesi, se ei ole missään tapauksessa
milloinkaan hyväksynyt kantajan 30.5.2006 esittämän lisäselvityksen 2 kohdassa esittämiä toteamuksia (ks. edellä 12 kohta).
Myöskään pelkkä kantajan väite, jonka mukaan ”teksti ’VOID’ oven karmissa ei ollut lainkaan pyyhkiytynyt pois”, ei sellaisenaan
voi osoittaa riidanalaisen sinetin ”väärää positiivista reaktiota”.
Toiseksi on tutkittava, ovatko kantajan mainitsemat olosuhteet omiaan kyseenalaistamaan edellä mainittujen todisteiden todistusvoiman.
Kantaja viittaa tältä osin siihen, että tekstit ”VOID” näkyivät ainoastaan erittäin himmeästi eivätkä varmastikaan riidanalaisen
sinetin koko pinnalla, ja siihen, että komissio tukeutui virheellisesti 30.5.2006 iltapäivällä otettuihin valokuviin riidanalaisen
sinetin siitä osasta, joka oli yhä liimattuna huoneen G.505 oven karmiin.
Ensiksi on todettava, että sen tueksi, että tekstit ”VOID” näkyivät ainoastaan erittäin himmeästi ja vain osassa riidanalaista
sinettiä, kantaja tukeutuu siihen, että Bundeskartellamtin virkamies totesi, että paikoitellen paikoitellen merkki ”VOID”
näkyi himmeästi paperin läpi, ja siihen, että kantajan mukaan tarkastusryhmän jäsenet ja kantajan edustajat olivat aluksi
epävarmoja siitä, oliko riidanalainen sinetti muuttunut, mistä on osoituksena se, että riidanalaisen sinetin tilaa ja rakennuksen
muihin osiin kiinnitettyjen sinettien tilaa verrattiin toisiinsa silmämääräisesti. Lisäksi tarkastajien tietyt ilmoitukset
ovat kantajan mukaan ristiriidassa sinetin murtamista koskevan pöytäkirjan kanssa.
Aluksi on todettava, että kantaja ei kiistä, että tekstit ”VOID” todellakin näkyivät riidanalaisessa sinetissä tai ainakin
osassa sitä 30.5.2006 aamulla. Kantaja ei kiistä myöskään sitä, että sinetin alapuolella ja sen oikealla puolella oli liimajälkiä.
Kuten 3M vahvisti vastauksessaan komission 5.9.2006 päivättyyn tietojensaantipyyntöön, tekstien ”VOID” ilmestyminen merkitsee
sitä, että tarra on liikkunut. Tästä seuraa, että komissio saattoi sinetin murtamista koskevassa pöytäkirjassa oikeutetusti
todeta, että riidanalainen sinetti oli murrettu. Lisäksi kuten komissio totesi, vaikka tekstien ”VOID” ilmestymiseen liittyvät
toteamukset on esitetty sinetin murtamista koskevassa pöytäkirjassa, kantaja ei ole lisäselityksessään sinetin murtamista
koskevaan pöytäkirjaan esittänyt yhtään huomiota tältä osin (riidanalaisen päätöksen 13 perustelukappale).
Riidanalaisen sinetin tilan vahvistavat paikalla olleiden kahdeksan tarkastajan ilmoitukset (ks. edellä 139 kohta). Tältä
osin kantajan väitettä, jonka mukaan tiettyjen tarkastajien ilmoitukset ovat ristiriidassa sinetin murtamista koskevassa pöytäkirjassa
esitettyjen toteamusten kanssa, ei voida hyväksyä. P:n ilmoitus, jonka mukaan ”paikoitellen merkki ’VOID’ näkyi himmeästi
paperin läpi”, tai L:n toteamukset, joiden mukaan hän näki neliönmuotoisia tahroja ovessa riidanalaisen sinetin vasemmalla
puolella eikä hän kiinnittänyt erityistä huomiota siihen, että merkki ”VOID” ilmestyi riidanalaiseen sinettiin, eivät kyseenalaista
toteamusta tekstien ”VOID” ilmestymisestä riidanalaiseen sinettiin, eivätkä ne ole omiaan horjuttamaan sinetin murtamista
koskevassa pöytäkirjassa esitettyjä toteamuksia tai muiden tarkastajien kaikkia toteamuksia, joihin viitataan edellä 140–145
kohdassa.
Riidanalaisen sinetin tilan ja rakennuksen muihin osiin kiinnitettyjen sinettien tilan vertailusta, joka kantajan mukaan osoittaa,
että riidanalaisen sinetin muuttumisesta oli epäilyjä, on todettava, että kuten komissio selitti riidanalaisen päätöksen 76
perustelukappaleessa, koska tämä sinetin murtamistapaus oli ensimmäinen ja koska kyse ei ollut sinetin murtumisesta repeämällä,
on perusteltua, että tarkastajat ovat vakuuttuneet asiasta vertaamalla sinettiä muihin sinetteihin. Se, että tarkastusryhmä
on verrannut riidanalaista sinettiä rakennuksen muihin osiin kiinnitettyihin sinetteihin, ei missään tapauksessa voi kyseenalaistaa
toteamuksia, jotka liittyvät riidanalaisen sinetin fyysiseen tilaan ja jotka on kirjattu sinetin murtamista koskevaan pöytäkirjaan,
ja näin ollen kantajan väitteellä ei ole merkitystä.
Toiseksi on todettava, että väite, jonka mukaan komissio on riidanalaisen sinetin tilan toteamiseksi tukeutunut virheellisesti
matkapuhelimella 30.5.2006 iltapäivällä otettuihin valokuviin, perustuu virheelliseen olettamaan.
Riidanalaisen päätöksen 74 ja 75 perustelukappaleesta nimittäin ilmenee, että todetakseen riidanalaisen sinetin murtamisen
komissio on tukeutunut riidanalaisen sinetin tilaan 30.5.2006 aamulla, jolloin sinetin koko pinnalla oli tekstejä ”VOID”.
Tämän toteamuksen todistamisen osalta komissio totesi riidanalaisen päätöksen 76 perustelukappaleessa, että tarkastusryhmän
vastuuhenkilö ja Bundeskartellamtin edustaja laativat sinetin murtamista koskevan pöytäkirjan kantajan edustajien läsnä ollessa.
Komissio totesi lisäksi, että tarkastusryhmä, jolta kysyttiin asiasta, vahvisti yksimielisesti pöytäkirjassa kuvatun riidanalaisen
sinetin tilan eli muun muassa tekstien ”VOID” ilmestymisen suurelle osalle sinetin pintaa. Kuten edellä 146 kohdassa todetaan,
nämä seikat ovat riittäviä kilpailusääntöjen rikkomisen osoittamiseksi.
Tässä yhteydessä ilman, että on tarpeen lausua riidanalaisesta sinetistä otettujen valokuvien todistusvoimasta, kantajan väitteet,
joiden mukaan komissio otti nämä valokuvat huoneen G.505 oven avaamisen jälkeen, eivät ole omiaan kyseenalaistamaan edellä
153 kohdassa mainittujen seikkojen todistusvoimaa, ja ne on hylättävä.
Edellä esitetyn perusteella kantaja, jolla on todistustaakka niiden olosuhteiden osalta, joihin se vetoaa, ei ole osoittanut,
että 30.5.2006 aamulla esitetty toteamus sinetin murtamisesta olisi säännöstenvastainen.
Näissä olosuhteissa kantajan neljäs kanneperuste on hylättävä.

Viides kanneperuste, jonka mukaan turvakalvon sopivuutta komission sinettien viralliseen kiinnittämiseen koskeva olettama
on virheellinen
Asianosaisten lausumat
Kantaja huomauttaa, että komissio on tehnyt virheen, kun se on katsonut, että turvakalvo soveltui sinettien viralliseen kiinnittämiseen
tarkastusmenettelyn yhteydessä.
Ensinnäkin turvakalvo on valmistettu osoittamaan, että ”turvattua tilaa tai tuotetta” ei ole missään tapauksessa avattu. Tältä
osin turvakalvon käyttäjä hyväksyy sen, että jos turvakalvo antaa positiivisen reaktion, jälkikäteen ei ole mahdollista tietää,
onko kyseessä ”väärä positiivinen reaktio” vai onko kyseessä olevaa tuotetta todella käsitelty.
Sen sijaan asetuksen N:o 1/2003 nojalla käydyssä menettelyssä ei ole asianmukaista jättää ”väärän positiivisen reaktion” vaaraa
kyseessä olevan yrityksen kannettavaksi, kun otetaan huomioon erityisesti sinetin murtamisesta maksettavat sakot. Kantajan
mukaan komission pitää käyttää kalvoa, jonka osalta ”väärän positiivisen reaktion” ilmestyminen on lähtökohtaisesti poissuljettu.
Kantajan mukaan komissio ei voi tukeutua 3M:n toteamukseen, jonka mukaan tähän mennessä se ei ole saanut tietoonsa yhtään
valitusta turvakalvon tyyppisten kalvojen puutteellisesta toimivuudesta (riidanalaisen päätöksen 55 perustelukappale), sillä
tällaisten kalvojen käyttäjillä on motiivi tehdä valitus ainoastaan ”väärän negatiivisen reaktion” tapauksessa.
Toiseksi kantaja väittää, että riidanalaisen sinetin viimeinen käyttöpäivä oli ohitettu. Instituutin asiantuntijalausunnoista
ilmenee, että mitä vanhempi turvakalvo on, sitä epäluotettavampi se on ja sitä herkemmäksi se tulee ”ulkoisille vaikutuksille”.
Vaikka vastauksessaan 8.12.2006 päivättyyn tietojensaantipyyntöön 3M antoi ensimmäistä kertaa ymmärtää, että turvakalvo voi
toimia oikein yli kahden vuoden varastoinnin jälkeen, 3M välttää lausumasta lopullisesti turvakalvon säilyvyydestä. Lisäksi
kun 3M vähättelee ajan vaikutusta turvakalvoon, se ei kantajan mukaan ota huomioon tieteen ja tekniikan nykytilaa puristusherkkien
tarrojen vanhentumisen merkkien alalla. Valmistajan ilmoittamat tiedot eivät missään tapauksessa voi todistaa mitenkään riidanalaisen
sinetin tehokkuutta tietyllä hetkellä eivätkä voi korvata ”neutraalin asiantuntijan” arviota. Kr:n asiantuntijalausuntojen
tulokset eivät poista epäilyjä riidanalaisen sinetin tehokkuudesta, koska niissä ei oteta huomioon ajan tai Synton vaikutusta
sinettiin eikä myöskään vaikutuksia, joita aiheutuu siihen oven raon alueella kohdistuvasta pitkäaikaisesta jännitteestä oven
pitkäkestoisen värähtelyn ja samanaikaisten leikkaavien voimien vuoksi.
Instituutin käyttämää vanhentumissimulaatiota koskevan komission arvostelun osalta kantaja väittää, että tämä täyttää tieteelliset
edellytykset. Lämpötilan pienen nousun nopeuttama vanhentuminen oli tarpeen, sillä muuten vanhentumista ei olisi voitu mitata.
Kolmanneksi kantaja katsoo, ettei sillä, että 3M kieltäytyi myöntämästä ”väärien positiivisten reaktioiden” mahdollisuutta
(riidanalaisen päätöksen 68 perustelukappale), ole merkitystä eikä sen tueksi ole missään tapauksessa esitetty seikkoja. Se,
etteivät asiakkaat mahdollisesti ole valittaneet ”vääristä positiivisista reaktioista”, ei kantajan mukaan riitä perusteluksi
tällaisten reaktioiden mahdottomuudelle. 3M:n ilmoitukset sinetin rajoittamattomasta säilyvyydestä eivät myöskään ole uskottavia,
ja ne ovat ristiriidassa teknisen selosteen sisältämien tietojen kanssa. Kyseisestä teknisestä selosteesta ilmenee lisäksi
kantajan mukaan, että silloin, kun on olemassa huomattavien taloudellisten vahinkojen vaara, pelkkä turvakalvo ei ole asianmukainen
turvakeino. Tältä osin kantaja toteaa, että 3M suosittelee ylimääräisten turvakeinojen käyttämistä, jos seuraukset voivat
olla vakavia, ja komissio olisi siis voinut käyttää useampaa sinettiä ovea kohti. Sen seuraukset, että komissio ei käyttänyt
ylimääräisiä keinoja, ja tästä aiheutuvat todistamisongelmat on kantajan mukaan asetettava komission vastuulle.
Komissio kiistää kantajan väitteet.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja pyrkii kanneperusteellaan osoittamaan, että turvakalvo on valmistettu osoittamaan, että ”turvattua tilaa tai tuotetta”
ei ole missään tapauksessa avattu. Kantajan mukaan se ei kuitenkaan sovellu sinettien viralliseen kiinnittämiseen komission
kilpailuoikeuden alalla toteuttaman tarkastuksen yhteydessä.
Ensiksi on todettava, että teknisestä selosteesta ilmenee, että tämä tuotelinja on luotu osoittamaan käsittelyn siten, että
se vahingoittuu, kun etikettiä on yritetty poistaa. Komissio on käyttänyt tämäntyyppistä turvakalvoa tarkastuksissaan juuri
tällä tavalla. On totta, että otsikon ”Käyttökohteita” alla 3M ehdottaa tällaiselle turvakalvolle seuraavia käyttötapoja:
”autojen, kodinkoneiden ja sähkölaitteiden etiketit, joita ei voida siirtää, käsikauppalääkkeille tarkoitetut etiketit ja
sinetit ja muut pakkaustavat”. Sitä, että komission turvakalvon käyttöä tarkastuksissaan ei mainita nimenomaisesti teknisessä
selosteessa, ei kuitenkaan voida tulkita siten, että turvakalvon tällainen käyttötapa olisi poissuljettu, koska valmistajan
ehdottamien käyttötapojen luettelo ei ole rajoittava. Kantaja ei missään tapauksessa esitä todisteita siitä, että tämäntyyppisen
turvakalvon käyttäminen tällaisten tarkastusten yhteydessä ei olisi asianmukaista.
Vaikka on totta, kuten kantaja korostaa, että valmistaja suosittelee ylimääräisten turvakeinojen käyttämistä, kun sen tuotetta
käytetään tilanteissa, joissa ”käsittelyllä voi olla erittäin vakavia seurauksia, kuten huomattavia taloudellisia menetyksiä”,
on todettava, että kuten teknisestä selosteesta ilmenee, tätä suositellaan, koska 3M ei voi sulkea pois ”väärän negatiivisen
reaktion” mahdollisuutta.
Toiseksi kuten edellä 103 kohdassa todetaan, sinetin kiinnittämistä koskevassa pöytäkirjassa ilmaistaan, että riidanalainen
sinetti on kiinnitetty asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti, ja mainitaan mahdollisuudesta määrätä
sakko kyseisen asetuksen 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti, jos sinetti murretaan tahallisesti tai tuottamuksellisesti.
Lisäksi kantajan edustaja on allekirjoittamalla sinetin kiinnittämistä koskevan pöytäkirjan myöntänyt sen, että sinetti on
kiinnitetty asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti. Kuten edellä 104 kohdassa todetaan, ainoastaan
tällaiseen tarkoitukseen soveltuvan sinetin kiinnittämisen voidaan katsoa tapahtuneen asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan
d alakohdan mukaisesti. Jos kantaja olisi epäillyt komission käyttämän turvakalvon soveltuvuutta sinettien kiinnittämiseen
edellä mainitun säännöksen mukaisesti, on mahdollista katsoa, että se olisi välittömästi esittänyt vastalauseita tältä osin
riidanalaista sinettiä kiinnitettäessä, jonka merkityksen se tiesi varsin hyvin. Kantaja ei kuitenkaan esittänyt tällaisia
huomioita.
Kolmanneksi kantajan väitteistä, jotka koskevat riidanalaisen sinetin vanhentumispäivän ylittämistä, joka vaikutti sen herkkyyteen
”ulkoisille vaikutuksille”, oven pitkäkestoiselle värähtelylle ja samanaikaisille leikkaaville voimille sekä Synton käyttämiselle,
on todettava, että ne eivät koske turvakalvon soveltuvuutta sinettien viralliseen kiinnittämiseen vaan pikemminkin sitä väitettä,
ettei komissio ottanut huomioon ”muita mahdollisia tapahtumankulkuja”, jotka ovat voineet aiheuttaa riidanalaisen sinetin
30.5.2006 todetun tilan, joka on kantajan kuudennen kanneperusteen kohteena. Sitä käsitellään näin ollen kyseisen kanneperusteen
tarkastelun yhteydessä.
Edellä esitetystä seuraa, että viides kanneperuste on hylättävä.

Kuudes kanneperuste, jonka mukaan komissio ei ottanut huomioon ”muita mahdollisia tapahtumankulkuja”, jotka ovat voineet aiheuttaa
riidanalaisen sinetin tilan
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, ettei komissio ole esittänyt sinetin murtamisesta riittäviä todisteita, kun otetaan huomioon in dubio pro
reo -oppi.
Ensimmäiseksi kantaja väittää, että kun otetaan huomioon instituutin asiantuntijalausunnot, se on osoittanut, että muut ”ulkoiset
vaikutukset” kuin sinetin murtaminen ovat voineet aiheuttaa tekstien ”VOID” ilmestymisen sinettiin.
Ensinnäkin kantaja tuo esiin sen, että riidanalaisen sinetin maksimaalinen säilyvyysaika oli ylitetty. Kantajan asiantuntijat
ovat osoittaneet, että turvakalvon luotettavuus vähenee ajan kuluessa ja tämän seurauksena sen herkkyys ”ulkoisille vaikutuksille”
kasvaa. Käsiteltävässä asiassa on kantajan mukaan osoitettu, että valmistajan mainitsema riidanalaisen sinetin maksimaalinen
säilyvyysaika ylittyi vähintään puolellatoista vuodella.
Toiseksi kantaja vetoaa Synton merkittävään vaikutukseen. Kantaja ilmoitti omien sanojensa mukaan jo vastauksessaan 9.8.2006
päivättyyn tietojensaantipyyntöön, että siivousyrityksen työntekijä ei voinut sulkea pois sitä mahdollisuutta, että hän olisi
pyyhkinyt riidanalaista sinettiä Syntoon kastellulla pyyhkeellä. Instituutin lausunnon III avulla voidaan kantajan mukaan
osoittaa turvakalvon rajoitettu toiminta ja sen lisääntynyt taipumus tuottaa ”vääriä positiivisia reaktioita”, kun kyseistä
kalvoa on aiemmin pyyhitty Syntolla. Instituutin lausunnossa II mainitaan Synton vaikutuksesta turvakalvoon myös sen ilmiön
mahdollisuus, että turvakalvo liukuu jännitteestä ja puristuksesta johtuvien leikkaavien voimien vaikutuksesta.
Kantaja korostaa myös, että käytetty mikrokuitupyyhe oli siivousyrityksen työntekijän ilmoituksen mukaan erittäin märkä, kun
sillä pyyhittiin riidanalaista sinettiä, joten ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että riidanalaiseen sinettiin vaikutti
suuri määrä Syntoa. Toisin kuin komissio esittää, instituutin kokeet tehtiin Syntolla eikä Synto Fortella. Kyseisen tuotteen
nimi ei anna tältä osin mitään viitteitä sen tosiasiallisesta koostumuksesta. Vaikka on totta, että instituutin lausunto II
sisältää viittauksia Synto Forteen, käytetty puhdistusaine oli kantajan mukaan Synto. Kantaja kiistää Kr:n kertomusten tuloksen,
jonka mukaan Synto ei vaikuttanut sinetin tehokkuuteen. Kantajan mukaan Kr. ei tutkinut, miten Synton sivusuuntainen tunkeutuminen
kalvoon vaikuttaisi pidemmällä aikavälillä tangenttivoimien esiintyessä, mikä voi aiheuttaa liimajäämiä sinetin vieressä.
Ei ole poissuljettua, että Synton vaikutus kosteudelle herkän sinetin akryyliliimaan ja heikon mekaanisen rasituksen samanaikainen
vaikutus on voinut aiheuttaa tekstien ”VOID” muodostumisen riidanalaisen sinetin pinnalle.
Kolmanneksi kantaja viittaa ilmankosteuden ratkaisevaan vaikutukseen. Instituutin lausunnosta III nimittäin seuraa, että yli
60 prosentin ilmankosteus vaikuttaa huomattavasti turvakalvon toimintaan ja aiheuttaa ”väärien positiivisten reaktioiden”
mahdollisuuden lisääntymisen. Münchenin ilmankosteus 29. ja 30.5.2006 välisenä yönä oli yli 80 prosenttia.
Kantajan rakennukseen G asennettu ilmastointi ei lähtökohtaisesti käynnisty, jos ilmankosteus on merkittävä, viilentäville
katoille muodostuvan kondensaation välttämiseksi. Kyseisellä ajanjaksolla ilmastointilaitteiden säätelytekniikka oli lisäksi
usein aiheuttanut ongelmia, joiden vuoksi järjestelmä, joka sulkee automaattisesti ilmastointilaitteeseen sisältyvän lisäkosteutuslaitteen,
kun ulkoilman ilmankosteus saavuttaa tietyn asteen, oli epäkunnossa, mitä komissio ei ole kiistänyt.
Tässä yhteydessä komission toteamuksella, jonka mukaan kantaja ei ole maininnut eikä varsinkaan osoittanut, miksi riidanalainen
sinetti altistui korkealle ilmankosteudelle, ei kantajan mukaan ole merkitystä (riidanalaisen päätöksen 94 perustelukappale).
Komissio piti menettelyn aikana ilmankosteutta ratkaisevan tärkeänä. Komissio pyysi 19.10.2007 päivätyssä tietojensaantipyynnössään
yksityiskohtaisia tietoja ilmankosteudesta kyseisen yön aikana.
Neljänneksi kantaja vetoaa värähtelyjen merkittävään vaikutukseen. Instituutin lausunnosta I ilmenee, että riidanalaisen sinetin
väitetty tila voisi selittyä riittävällä todennäköisyydellä myös huoneen G.505 oven ja seinien värähtelyllä, joka johtui viereisten
tilojen käytöstä, sekä oven riittävän merkittävällä liikkumisella, vaikka se on lukittuna. Näitä tuloksia kuvaavat lisäksi
kantajan kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan 6.12.2006 järjestämässä kuulemistilaisuudessa esittämät filmit. Huoneen
G.505 viereinen huone oli varattu kokouskäyttöön seuraavana päivänä. Huoneessa oli käyty jatkuvasti, jolloin viereisen huoneen
ovi oli saattanut paiskautua kiinni, mikä oli saattanut aiheuttaa värähtelyä. Kantajan mukaan ei voida sulkea pois myöskään
mahdollisuutta, että huoneesta erehtyneet henkilöt tai henkilöt, joille ei ollut tiedotettu huoneen G.505 käyttötarkoituksen
muuttumisesta, vetivät kyseisen huoneen ovea. Kantajaa ei voida moittia siitä, ettei se estänyt tällaisia tapahtumia, kun
otetaan huomioon se, että turvakalvon yliherkkyyttä ja sen taipumusta tuottaa ”vääriä positiivisia reaktioita” ei voitu ennakoida
ja se saattoi näin ollen olla varma siitä, että oven lukitseminen suojasi riittävästi riidanalaista sinettiä. Kantaja ehdottaa
tältä osin työjärjestyksen 65 artiklan c alakohdan mukaisesti E.ON Facility Management GmbH:n työntekijän kuulemista todistajana.
Viidenneksi kantaja korostaa, että riidanalaisen sinetin maksimaalisen säilyvyysajan ylittyminen, Synton vaikutus, ilmankosteus
ja värähtelyt yhdessä ovat todennäköisesti aiheuttaneet turvakalvon yliherkkyyden, josta riidanalaisen sinetin tila johtui.
Kuudenneksi tutkimuksista, jotka koskevat huoneen G.505 oven avainten säilytyspaikkaa, ja avainten haltijoiden käyttäytymisestä
seuraa kantajan mukaan, että kyseistä ovea ei ole voitu avata 29. ja 30.5.2006 välisenä yönä. Kantaja pyytää, että tämä todistetaan
kuulemalla avainten haltijoita työjärjestyksen 65 artiklan c alakohdan mukaisesti.
Toiseksi kantaja väittää, että komissio tekee virheen katsoessaan, että olosuhteet, joissa instituutin asiantuntijat toteuttivat
kokeensa, eivät suurelta osin vastaa paikan päällä vallinneita teknisiä olosuhteita (riidanalaisen päätöksen 67 perustelukappale).
Ensinnäkin kantaja arvioi, että komission väitteellä, joka koskee sitä, että instituutin kokeissa ei käytetty alkuperäisiä
sinettejä, ei ole merkitystä (riidanalaisen päätöksen 27, 29 ja 35 perustelukappale). Kantajan asiantuntija ei ole koskaan
väittänyt, että tietynkokoista sinettiä koskevat toteamukset voivat olla merkityksellisiä ainoastaan samankokoisen sinetin
osalta. Hän huomautti pelkästään, että samoja kestävyysarvoja ei voida soveltaa ”pienistä suuriin”. Hän korostaa sitä, että
sinettien taipumuksen tuottaa ”vääriä positiivisia reaktioita” todistaminen ei riipu tiettyjen absoluuttisten arvojen toteamisesta
tai mittaamisesta. Kun otetaan huomioon se, että kaikki instituutin analyyseissään käyttämät näytteet olivat samansuuruisia,
instituutin toteamukset pitävät paikkansa, vaikka absoluuttiset arvot voivatkin vaihdella. Kantajan mukaan tämän vuoksi ei
ole myöskään tarpeen käyttää samankokoisia näytteitä.
Kantaja lisää, että jos unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että alkuperäisen sinetin ominaisuudet ovat ratkaisevat, komissio
on estänyt kantajan puolustautumisoikeuksia kunnioittavan todistelun ja että sillä ei tämän vuoksi ole oikeutta vedota siihen,
että instituutin asiantuntijat eivät käyttäneet alkuperäisiä sinettejä. Kantaja pyysi 10.10.2006 päivätyllä kirjeellä komissiota
lähettämään alkuperäisiä sinettejä (ks. myös riidanalaisen päätöksen 21 perustelukappale), jotka se olisi voinut helposti
tehdä pätemättömiksi rei'ittämällä ne, lisäämällä niihin pysyviä merkkejä tai muulla tavoin. Väärentämisen riski oli kantajan
mukaan minimaalinen, ja kantaja ja sen asiantuntijat olisivat lisäksi voineet allekirjoittaa vastuuvakuutteluja. Komissio
myöntyi yksinomaan siihen, että kantajan asiantuntijat toteuttavat analyyseja alkuperäisillä sineteillä komission virkamiesten
läsnä ollessa, mikä olisi ollut käytännössä mahdotonta, koska lukuisten kokeiden ”tilastollisesti vahvistettu” toteuttaminen
olisi edellyttänyt merkittävän määrän yksittäisiä analyysejä, jotka kestävät useita viikkoja ja jotka on toteutettava laboratoriossa.
On epätodennäköistä, että komissio olisi ollut valmis antamaan työntekijän kantajan käyttöön tämän kokeiden ajaksi.
Toiseksi kantaja katsoo, että sen vuoksi, että sen käyttöön ei annettu alkuperäisiä sinettejä, sen oli pakko simuloida maksimaalisen
säilyvyysajan ylittymistä. Tältä osin kantaja katsoo, että valittu vanhentamismenetelmä antaa turvakalvon höyrynkestävyyden
vuoksi täysin luotettavia tuloksia. Samoin se, että instituutin lausuntojen II ja III diagrammeissa ei ole ajoittaisia ”voimakohtia”,
jotka on kuitenkin todettu Kr:n kertomuksissa (riidanalaisen päätöksen 67 perustelukappale), joihin komission vetoaa, selittyy
kantajan mukaan sillä, että instituutti käytti koelaitetta, joka oli varustettu ilmajousitetulla vaunulla, joka poisti suurimmaksi
osaksi ”slip-stick-ilmiön”, josta kyseisten voimakohtien muodostuminen johtuu. Tältä osin kantaja pyytää instituutin asiantuntijan
kuulemista todistajana työjärjestyksen 65 artiklan c alakohdan mukaisesti.
Kantajan mukaan kolmanneksi sillä, etteivät muut 29.5.2006 kiinnitetyt sinetit reagoineet mitenkään, ei ole merkitystä. Kyseisiä
sinettejä käytettiin toisessa rakennuksessa, joka oli rakennettu täysin toisella tavalla. Riippumatta rakennusten eri rakennusmateriaaleista
ja erilaisista herkkyyksistä ovien värähtelyille, muut sinetit eivät kantajan mukaan välttämättä altistuneet samalle ilmankosteudelle
(riidanalaisen päätöksen 92 perustelukappale).
Kolmanneksi kantaja väittää, etteivät Kr:n kertomukset ole vakuuttavia aineelliselta eivätkä teknis-tieteelliseltä kannalta.
Ensinnäkin Kr:n kertomukset perustuvat virheelliseen olettamaan, jonka mukaan 30.5.2006 iltapäivällä otetuissa valokuvissa
esitettiin riidanalainen sinetti sellaisena kuin se oli 30.5.2006 aamulla. Valokuvat otettiin kuitenkin vasta sen jälkeen,
kun huoneen G.505 ovea oli avattu ja suljettu useaan kertaan. Koska lähtökohta ei ole asianmukainen, kertomuksella ei ole
todistusvoimaa.
Toiseksi Kr. tukeutui liian pieneen, 0,53 mm:n suuruiseen ”oven välykseen”, kun taas instituutti totesi, että huoneen G.505
ovilevyn ja oven karmin välillä saattoi olla vähintään 2 mm:n suuruinen välys. Näin ollen Kr:n arvio riidanalaisen sinetin
värähtelyistä aiheutuvasta mahdollisesta venytyksestä on kantajan mukaan liian varovainen. Lisäksi toisin kuin komissio väittää
(riidanalaisen päätöksen 79 perustelukappale), kantaja katsoo, että 2 mm:n suuruinen ”oven välys” ja muut kyseisenä päivänä
vallinneet olosuhteet selittävät sen, että riidanalainen sinetti on voinut liukua alustalla.
Kolmanneksi riidanalaisesta päätöksestä (riidanalaisen päätöksen 91 perustelukappale) ilmenee kantajan mukaan, että komissio
itse myönsi ilmankosteuden vaikuttavan turvakalvoon. Tältä osin ensinnäkään 3M:n teknisessä selosteessa antamia tietoja ei
voida soveltaa käsiteltävään asiaan, koska ne ovat vain suuntaa-antavia tietoja tuotteen ominaisuuksista ja koska ne koskevat
ainoastaan ruostumattomasta teräksestä valmistettua testipintaa. Tämän jälkeen kantaja arvioi, että turvakalvo altistui ilmankosteudelle,
paitsi sen jälkeen, kun se oli irrotettu alustastaan ja liimattu oveen, myös silloin, kun se oli vielä kiinni alustassaan,
joka koostuu silikonipäällysteisestä paperista. Komission perustelemattomalla väitteellä, jonka mukaan kaikista liimatyypeistä
akrylaattiliimat kestävät parhaiten kosteutta, ei kantajan mukaan ole merkitystä, sillä instituutti on sen mukaan todennut,
että riidanalaisessa sinetissä käytetty akrylaattiliima ei ole riittävän kosteuskestävä. Kr:n asiantuntijalausunnoissa ei
ole tutkittu sitä, saattoiko kosteuden vaikutus aiheuttaa turvakalvon ”vääriä positiivisia reaktioita” eli saattoivatko tekstit
”VOID” ilmestyä myös ilman ”ulkoisia vaikutuksia”.
Neljänneksi kantaja ilmoittaa, että paikan päällä toteutettuja kokeita ei voida ”vahvistaa tilastotieteellisesti”, mikä olisi
välttämätöntä tieteellisesti perustellun väitteen esittämiseksi. Kr:n laboratoriossa toteutetuilla kokeilla ei myöskään ole
merkitystä, koska suurin osa kokeista toteutettiin maalatuilla metallilevyillä. Tieteen nykytilassa on kantajan mukaan todettu,
että akrylaattiliimat käyttäytyvät eri tavoin maalatulla pinnalla ja eloksoidulla alumiinilla. Näin ollen huoneen G.505 ovea
koskevat toteamukset ovat lähtökohtaisesti poissuljettuja.
Viidenneksi kantaja katsoo, että Kr:n kertomuksessa II asiantuntija ei ottanut huomioon sitä mahdollisuutta, että riidanalainen
sinetti on kiinnitetty siten, että siihen on kohdistunut jännite ovilevyn ja oven karmin välisen raon päällä. Vieraillessaan
paikan päällä 26.4.2007 Kr. vältti riidanalaiseen sinettiin kohdistuvan jännitteen oven raon kohdalla ja kiinnitti lisäksi
oveen useita tarrasinettejä ennen oven heiluttamista, mikä aiheutti oven liikevoiman heikentymisen. Instituutin lausunnon
I mukaan tarrasinetti on herkkä liukumiselle pitkäkestoisen ja usein toistuvan voiman vaikutuksesta. Kantajan mukaan ei kuitenkaan
ole poissuljettua, että riidanalainen sinetti olisi kiinnitetty 29.5.2006 siten, että siihen kohdistui jännite ovilevyn ja
oven karmin välisen raon päällä.
Kuudenneksi komissio ei kantajan mukaan ottanut huomioon myöskään sitä, että kaikkien sen asiantuntijan paikan päällä toteuttaman
vierailun aikana kiinnittämien turvakalvojen kulmat olivat irrottamisen jälkeen olleet rutussa. Näin ollen riidanalaisen sinetin
käsitteleminen sen irrottamiseksi olisi väistämättä aiheuttanut ilmeisiä vahingoittumisen merkkejä. Riidanalaisen sinetin
kulmat eivät kuitenkaan olleet rutussa. Kantajan mukaan riidanalaista sinettiä ei näin ollen ole voitu poistaa 29. ja 30.5.2006
välisenä yönä. Tältä osin kantaja ehdottaa työjärjestyksen 65 artiklan c alakohdan mukaisesti, että sen asianajajaa ja E.ON:n
työntekijää kuullaan todistajina.
Seitsemänneksi kantaja katsoo, ettei Kr. myöskään ottanut riittävällä tavalla huomioon tiettyjen tekijöiden (kuten riidanalaisen
sinetin säilyvyysajan ylittyminen, aiemmat vahingoittumiset, värähtelyt, suuri ilmankosteus ja puhdistusaineen vaikutus) mahdollista
yhteisvaikutusta. Riidanalainen sinetti oli kiinnitettynä noin 14 tuntia, ja se oli näin ollen alttiina ilmankosteuden ja
mahdollisten värähtelyjen kaltaisille ”ulkoisille vaikutuksille”. Puhdistusaineen käytön osalta Kr. ei myöskään ottanut huomioon
”mahdollisia tapahtumankulkuja”. Hän tukeutui muun muassa puhdistusaineen ainoastaan 30 minuutin vaikutusaikaan, vaikka käsiteltävässä
asiassa ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että puhdistusaineen riidanalaista sinettiä vahingoittava vaikutus on kestänyt
pidempään. Myöskään sitä mahdollisuutta, että jännitteelle pitkän aikaa altistunut riidanalainen sinetti on liikkunut hyvin
vähän, ei voida sulkea pois.
Neljänneksi kantaja väittää, että komission itsensä riidanalaisessa päätöksessä (7, 74 ja 75 perustelukappale) esittämän selvityksen
mukaan ”väärät positiiviset reaktiot” ovat mahdollisia. Komission mukaan tekstien ”VOID” ilmestyminen ja liimajäämät sinetin
takapuolella voivat selittyä ainoastaan sinetin irrottamisella ja kiinnittämisellä uudelleen. Kantajan mukaan näin ollen on
todettava vastakkaispäätelmänä, että vahingoittumattomat tekstit ”VOID” osoittavat, että sinetin irrottamisen ja uudelleen
kiinnittämisen mahdollisuus on suljettava pois. Kantaja totesi omien sanojensa mukaan kuitenkin 31.5.2006 päivätyssä lisäselvityksessään,
mitä komissio ei ole kiistänyt, että tekstit ”VOID” huoneen G.505 oven karmin päällä (eikä oven ja sen karmin päällä, kuten
komissio väittää; ks. riidanalaisen päätöksen 75 perustelukappale) eivät olleet lainkaan pyyhkiytyneet pois ja ne olivat näin
ollen täysin vahingoittumattomia, kun riidanalainen sinetti poistettiin ennen sen korvaamista uudella 30.5.2006 illalla (riidanalaisen
päätöksen 13 perustelukappale). Näin ollen komission itsensä esittämä selvitys osoittaa, että huoneen G.505 oven karmiin kiinnittynyt
riidanalaisen sinetin osa ei ollut irronnut alustastaan kyseessä olevalla ajanjaksolla vaan että siihen ilmestyi merkkejä
”VOID”.
Kantaja lisää, että on luonnollista, etteivät sen riidanalaisen sinetin tilan 30.5.2006 osalta esittämät spontaanit eri selitysyritykset
ole täysin yhteensopivia. Kantajan työntekijät ja palveluntarjoajat eivät tiedä riidanalaisen sinetin tilan väitetyn muutoksen
konkreettista syytä.
Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten edellä 55 ja 56 kohdassa huomautetaan, kilpailuoikeuden rikkomista koskevan todistustaakan osalta, kun komissio tukeutuu
todisteisiin, jotka lähtökohtaisesti ovat riittäviä osoittamaan kilpailusääntöjen rikkomisen, ei riitä, että kyseessä oleva
yritys vetoaa sellaisen seikan mahdollisuuteen, joka voisi vaikuttaa kyseisten todisteiden todistusvoimaan, jotta komission
olisi todistettava, että tämä seikka ei ole voinut vaikuttaa todisteiden todistusvoimaan. Päinvastoin muutoin kuin tapauksissa,
joissa kyseessä oleva yritys ei voinut toimittaa tällaista todistetta komission käyttäytymisen vuoksi, kyseisen yrityksen
tehtävänä on osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla yhtäältä sen seikan olemassaolo, johon se vetoaa, ja toisaalta se,
että tämä seikka kyseenalaistaa niiden todisteiden todistusvoiman, joihin komissio tukeutuu.
Kuten edellä 146 kohdassa todetaan, niiden todisteiden perusteella, joihin komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä (8,
9, 74 ja 75 perustelukappale), voidaan todeta, että riidanalainen sinetti oli poistettu huoneen G.505 ovesta 29. ja 30.5.2006
välisenä yönä ja että tämä ovi oli näin ollen voitu avata tällä välin, kun otetaan huomioon tekstit ”VOID” riidanalaisen sinetin
koko pinnalla sekä liimajäämät sinetin läheisyydessä ja takapuolella 30.5.2006 aamulla. Niiden seikkojen osalta, jotka kantajan
mukaan vaikuttavat kyseisten todisteiden todistusvoimaan, on näin ollen tutkittava, onko kantaja osoittanut oikeudellisesti
riittävällä tavalla yhtäältä näiden seikkojen olemassaolon ja toisaalta sen, että nämä seikat kyseenalaistavat niiden todisteiden
todistusvoiman, joihin komissio tukeutuu.
Ensimmäiseksi on otettava esiin se, että kantaja väittää todistaneensa sellaisten ”ulkoisten vaikutusten” olemassaolon, jotka
aiheuttivat tekstien ”VOID” ilmestymisen riidanalaisen sinetin pintaan ja joiden joukossa on sinetin maksimaalisen säilyvyysajan
ylittyminen, Synto-puhdistusaineen vaikutus, ilmankosteus, värähtelyt tai näiden eri seikkojen yhdistelmä.
Ensiksi kantajan väitteestä, jonka mukaan tekstit ”VOID” ilmestyivät riidanalaiseen sinettiin sen maksimaalisen säilyvyysajan
ylittymisen vuoksi, ja ilman, että olisi tarpeen lausua kantajan väitteestä, jonka mukaan valmistajan suosittelema riidanalaisen
sinetin maksimaalinen säilyvyysaika ylittyi vähintään puolellatoista vuodella, on todettava, ettei kantaja esitä todisteita
siitä, että tällainen mahdollinen ylittyminen olisi syy-yhteydessä tekstien ”VOID” ilmestymiseen riidanalaisen sinetin pintaan.
Tältä osin on korostettava, että yhtäältä riidanalainen sinetti ja muut sinetit, joita käytettiin muissa ovissa, joita ei
saanut avata, olivat peräisin samasta erästä (riidanalaisen päätöksen 69 perustelukappale). Kuitenkin ainoastaan riidanalaisessa
sinetissä oli tekstejä ”VOID”, mikä vaikuttaa sulkevan pois sen mahdollisuuden, että nämä tekstit johtuisivat väitetystä riidanalaisen
sinetin maksimaalisen säilyvyysajan ylittymisestä. Toisaalta kantajan esittämässä instituutin lausunnossa III ei missään tapauksessa
osoiteta ”väärää positiivista reaktiota” keinotekoisesti vanhennettua turvakalvoa käytettäessä, vaan siinä viitataan ”nopeuttajassa
vanhennetun sinettikalvon kiinnittymisvoiman huomattavaan muuttumiseen ja lisääntyneeseen herkkyyteen kirjainten VOID ilmestymisen
osalta”. Tämän seurauksena ensimmäinen väite on hylättävä.
Toiseksi väitetystä Synton määräävästä vaikutuksesta on todettava, ettei kantaja esitä todisteita siitä, että Synton käyttäminen
aiheuttaisi sinetin ”väärän positiivisen reaktion” vaaran.
Aluksi on todettava, että kantajan väitettä, jonka mukaan ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että siivousyrityksen
työntekijä olisi pyyhkinyt riidanalaista sinettiä pyyhkeellä, joka oli kastettu suureen määrään Syntoa, vaikuttavat lieventävän
Kr:n toteamukset, joita kantaja ei ole kiistänyt ja joiden mukaan Synton levittäminen sinetille pyyhkeellä aiheuttaa kulumisvaikutuksen,
jolloin sinetin tummansinistä väriä siirtyy pyyhkeeseen. Siivousyrityksen työntekijä ei kuitenkaan maininnut tällaista riidanalaisen
sinetin muutosta huoneen G.505 oven puhdistamisen jälkeen. Päinvastoin puhdistusyritys totesi 6.9.2006 vastauksena komission
tietojensaantipyyntöön, että siivoaja ei ollut todennut riidanalaisen sinetin muutosta kyseisen oven puhdistamisen jälkeen.
Sinetin murtamista koskevasta pöytäkirjasta tai kantajan lisäselvityksestä ei myöskään ilmene, että tarkastajat olisivat todenneet
minkäänlaista riidanalaisen sinetin tummansinisen värin kulumista todetessaan, että sinetti on murrettu.
Tämän jälkeen on todettava, että kantajan toimittamat asiantuntijalausunnot eivät todista, että puhdistusaineen käyttäminen
aiheuttaisi sinetin ”väärän positiivisen reaktion” vaaran, koska kyseisissä asiantuntijalausunnoissa osoitetaan ainoastaan
sinetin ”herkkyyden merkittävä lisääntyminen”. Lisäksi vaikka oletettaisiin, että kantajan toimittamat asiantuntijalausunnot
osoittaisivat tällaisen vaaran olemassaolon, on todettava, ettei ole vahvistettu, että instituutin kokeet on tehty Syntolla,
koska instituutin lausunnon II tuloksissa mainitaan ainakin kerran, että näihin kokeisiin käytettiin Synto Fortea. Tältä osin
on huomautettava, että kuten edellä 80 kohdassa todetaan, siivousyrityksen komissiolle 5.9.2006 lähettämästä kirjeestä ja
erityisesti tämän yrityksen komission toiseen kysymykseen antamasta vastauksesta ilmenee, että huoneen G.505 oven puhdistamiseen
käytettiin tosiasiallisesti Syntoa (eikä Synto Fortea). Ei kuitenkaan voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että Synto Forten
käyttäminen saattoi muuttaa instituutin asiantuntijalausuntojen johtopäätöksiä.
3M:n antamasta vastauksesta komission tietojensaantipyyntöön ilmenee, että puhdistusaineet eivät lähtökohtaisesti vaikuta
sinetteihin mitenkään. 3M mainitsi, että ”puhdistusaineet eivät lähtökohtaisesti vaikut[taneet] etikettiin millään tavoin”,
että ”tuotteen alusta [oli] polyesteriä, joka sietää liuottimia,” ja että ”tuotteen pitäisi kestää altistus tavanomaisesti
käytettäville siivousaineille”. Vaikka 3M myönsi, ettei se ollut ”toteuttanut [Syntoa] koskevia erityisiä testejä”, se totesi,
että sen mielestä ”siivousaineiden käyttämisen pääasiallinen riski on vaikutus tuotteen kalvoalustan etupuoleen – käsiteltävässä
asiassa komission käyttämän sinetin siniseen ja keltaiseen väriin” ja että ”siivousaineiden ei pitäisi vaikuttaa tuotteen
takapinnalla olevan liimakerroksen tarttuvuuteen”. On kuitenkin todettava, että komission asiantuntija on kokeissaan todennut
nimenomaan ainoastaan tällaisen kulumisvaikutuksen, kuten edellä 205 kohdassa todetaan. Lisäksi on todettava, että komission
asiantuntija ei ole todennut sinetin ”väärää positiivista reaktiota”, kun se levitti sille Syntoa.
Kuten komissio totesi riidanalaisen päätöksen 84 perustelukappaleessa, kantajan vastuulla oli joka tapauksessa tiedottaa siivousyritykselle
riidanalaisen sinetin merkityksestä ja käsittelystä ja varmistaa, ettei siivousyrityksen työntekijä mahdollisesti murra riidanalaista
sinettiä, varsinkin kun siivousyrityksen työntekijä saa ennen tilojen siivouksen aloittamista pohjapiirroksen, jossa mainitaan
kokoustilojen käyttö, kuten tämän työntekijän haastattelusta laaditusta pöytäkirjasta ilmenee.
Kolmanneksi väitetyn ilmankosteuden osalta kantaja toimittaa asiakirjan, joka sen mukaan osoittaa, että 29. ja 30.5.2006 välisenä
yönä ilmankosteus Münchenissä oli 80 prosenttia. Instituutin lausunnon III mukaan yli 60 prosentin ilmankosteus aiheuttaa
turvakalvon herkkyyden huomattavan lisääntymisen.
Tältä osin on riittävää todeta, että yhtäältä kantaja ei esitä todisteita siitä, että 29. ja 30.5.2006 välisenä yönä ilmankosteus
rakennuksessa G olisi ollut yli 60 prosenttia. Kantajan toimittama asiakirja, joka todistaa ilmankosteudesta 29. ja 30.5.2006
välisenä yönä, koskee ainoastaan ilmankosteutta rakennuksen ulkopuolella, eikä sillä näin ollen ole välitöntä merkitystä osoitettaessa
kyseisessä rakennuksessa vallinnutta ilmankosteutta. Tältä osin kantaja ilmoitti komissiolle, ettei sillä ollut enää hallussaan
29. ja 30.5.2006 välistä yötä koskevia tietoja. Lisäksi kantajan yhteistyökumppaneilleen 14.7.2006 laatimassa asiakirjassa
mainitaan 55 prosentin ilmankosteus rakennuksen G ulkopuolella ja 50 prosenttia sen sisällä tätä päivämäärää edeltäneinä päivinä.
Kantajan väitteet, jotka koskevat ilmastointilaitteiden säätelytekniikkaa tai sen järjestelmän epäkuntoa, joka sulkee automaattisesti
ilmastointilaitteeseen sisältyvän lisäkosteutuslaitteen, kun ulkoilman ilmankosteus saavuttaa tietyn asteen, eivät myöskään
ole ratkaisevia, koska kantaja ei ole todistanut sitä, että nämä tapahtumat ovat aiheuttaneet yli 60 prosentin ilmankosteuden
rakennuksessa G 29. ja 30.5.2006 välisenä yönä. Toisaalta kantaja ei myöskään esitä todisteita siitä, että lisääntynyt ilmankosteus
aiheuttaisi ”vääriä positiivisia reaktioita”, koska instituutin lausunnossa III mainitaan yksinomaan turvakalvon ”lisääntynyt
herkkyys” ilmankosteudelle.
Joka tapauksessa kantajan väitteitä vastaan puhuvat teknisessä selosteessa esitetyt tiedot, joiden mukaan tämä tuote kestää
altistumisen 90 prosentin ilmankosteudelle 168 tunnin ajan 32 Celsius-asteen lämpötilassa ja jotka komission asiantuntijan
toteamukset vahvistavat. Tästä seuraa, että kantajan kolmas väite on hylättävä.
Neljänneksi värähtelyjen, jotka voivat selittää riidanalaisen sinetin olomuodon, väitetystä ratkaisevasta vaikutuksesta on
riittävää todeta, että kantaja ei esitä todisteita siitä, että huoneen G.505 ovi ja seinät ovat altistuneet värähtelyille.
Kuten komissio toteaa, on mahdotonta tarkastaa olosuhteita, joissa kantajan esittämät videonauhoitukset, joilla pyritään osoittamaan,
että värähtelyt voivat aiheuttaa tekstien ”VOID” ilmestymisen suljettuun oveen kiinnitetyn sinetin tiettyihin osiin, on toteutettu,
sekä sitä, näytetäänkö näissä nauhoituksissa tosiasiallisesti huoneen G-505 ovea. Lisäksi on todettava, kuten komissio totesi,
että nämä nauhoitukset eivät missään tapauksessa osoita ”väärien positiivisten reaktioiden” ilmestymistä vaan ainoastaan sen,
että viereisen huoneen oven väitetyn voimallisen sulkemisen aiheuttamien värähtelyjen tapauksessa tekstejä ”VOID” ilmestyy
oven ja sen karmin väliseen osaan, mikä ei vastaa sinetin murtamista koskevassa pöytäkirjassa esitettyjä toteamuksia.
Lisäksi on todettava, että kantajan hypoteesina esittämällä seikalla, jonka mukaan huoneen G-505 viereinen huone oli varattu
seuraavana päivänä pidettävää kokousta varten ja kyseisen huoneen ovi oli näin ollen saatettu läimäyttää kiinni, mikä oli
saattanut aiheuttaa värähtelyjä, tai jonka mukaan tietyt huoneesta erehtyneet henkilöt olivat saattaneet vetää huoneen G.505
ovea, ei voida selittää riidanalaisen sinetin tilaa 30.5.2006 aamulla.
Koska riidanalainen sinetti oli vielä vahingoittumaton 29.5.2006 illalla noin kello 19.30 (riidanalaisen päätöksen viides
perustelukappale) ja koska tarkastusryhmä totesi riidanalaisen sinetin muuttumisen seuraavana aamuna noin kello 8.45 (riidanalaisen
päätöksen kahdeksas perustelukappale), kantajan esittämä hypoteesi edellyttää, että huoneessa G.506, joka oli ainoa huoneen
G.505 viereinen kokoustila, ”oli käyty jatkuvasti” 29. ja 30.5.2006, mitä ei ole osoitettu. Tältä osin tilojen varausohjelmasta
ilmenee, että huonetta G.506 käytettiin 30.5.2006 ainoastaan kello 10:n ja kello 16:n välillä eli sinetin murtamisen toteamisen
jälkeen. Vaikka kantaja totesikin vastauksessaan komission 9.8.2008 lähettämään tietojensaantipyyntöön, että vartiointiyksikkö
avasi tämän huoneen oven noin kello 5, se ei väitä, että vartiointiyksikkö olisi sulkenut oven voimallisesti, mikä oli aiheuttanut
väitetyt värähtelyt. Kantajan väitteistä, jotka se vahvisti istunnossa ja joiden mukaan huoneessa G.506 pidettävää kokousta
varten piti asentaa raskaita laitteita aamuviidestä lähtien, on riittävää todeta, että tällaiset väitteet eivät ole uskottavia,
kun otetaan huomioon se, että kyseinen huone on siivottu vasta kello 7 aamulla ja kyseinen kokous alkoi kello 10.
Kantajan väite, jonka mukaan jotkut henkilöt olivat saattaneet erehtyä huoneesta tai olla tietämättömiä huoneen G.505 käyttötarkoituksen
muuttumisesta ja vetää tämän huoneen ovea vahingoittaen näin riidanalaista sinettiä, ei voi menestyä, koska kyseisen huoneen
ovi oli suljettu avaimella ja koska kantaja ei esitä todisteita syy-yhteydestä tämän oven mahdollisen heilumisen ja sen välillä,
missä tilassa riidanalainen sinetti oli 30.5.2006 aamulla.
Joka tapauksessa, vaikka oletettaisiin, että edellä 212–215 kohdassa kuvatut olosuhteet osoittautuisivat tosiksi, kantajan
vastuulla oli toteuttaa tarvittavat toimenpiteet tiedon välittämiseksi henkilöstölleen ja mahdollisille vierailijoille, jotka
olivat rakennuksessa G 29. ja 30.5.2006 välisenä yönä, riidanalaisen sinetin olemassaolosta ja sen käsittelystä, jotta sinetin
murtamiselta vältyttäisiin. Tämän seurauksena kantajan neljäs väite on hylättävä.
Viidenneksi siitä, että riidanalaisen sinetin maksimaalisen säilyvyysajan ylittyminen, Synton vaikutus, ilmankosteus ja värähtelyt
yhdessä saattoivat aiheuttaa riidanalaisen sinetin yliherkkyyden, on todettava, että näiden olosuhteiden olemassaoloa, yksittäinkään
tarkasteltuina, tai niiden vaikutusta riidanalaiseen sinettiin ei ole osoitettu oikeudellisesti riittävällä tavalla. On huomattava,
että kantaja ei väitä, että kyseisten tekijöiden yhteisvaikutus aiheuttaisi ”väärien positiivisten reaktioiden” vaaran, vaan
yksinomaan, että ”turvakalvon aiempi vahingoittuminen vanhentumisen, Synto-puhdistusaineen tai näiden kahden tekijän yhteisvaikutuksen
vuoksi johtaa, jos ilmankosteus on merkittävä, kyseisen kalvon herkkyyden selvään lisääntymiseen”. Näin ollen myös tämä väite
on hylättävä.
Kuudenneksi väitteestä, jonka mukaan huoneen G.505 ovea ei ole avattu 29. ja 30.5.2006 välisen yön aikana, on huomautettava,
että kuten edellä 85 kohdassa todetaan, komission on asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti todistettava
sinetin murtaminen. Sen sijaan sen asiana ei ole osoittaa, että sinetöidyssä huoneessa on tosiasiallisesti käyty. Tämä väite
ei näin ollen voi menestyä.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kantaja ei ole osoittanut sellaisten seikkojen olemassaoloa, jotka voisivat kyseenalaistaa
niiden todisteiden todistusvoiman, joihin komissio tukeutuu todetessaan sinetin murtamisen.
Toiseksi on otettava esiin se, että koska edellä esitetyn mukaisesti kantajan toimittamat asiantuntijalausunnot eivät todista,
että edellä mainitut olosuhteet ovat voineet aiheuttaa riidanalaisen sinetin 30.5.2006 aamulla todetun olomuodon, lausuntojen
mahdollisilla puutteilla, joihin komissio vetoaa, ei ole merkitystä käsiteltävässä asiassa.
Joka tapauksessa näissä asiantuntijalausunnoissa on, kuten komissio toteaa, todellakin useita puutteita. Ensinnäkään instituutin
tekemiä kokeita ei ole toteutettu komission alkuperäisillä sineteillä vaan hyvin pienillä näytteillä (4 cm² 54 cm²:n sijasta).
Kantajan asiantuntija totesi tässä yhteydessä itse, että sinettien kestävyysarvoja ei voida soveltaa mielin määrin ”pienistä
suuriin”. Lisäksi kuten komission asiantuntija totesi, sinetin koko on omiaan vaikuttamaan kokeiden tuloksiin siltä osin kuin
kyse on Synton, värähtelyjen tai ilmankosteuden mahdollisesta vaikutuksesta sinetin toimintaan. Tältä osin kantajan väitettä,
jonka mukaan komissio esti sen puolustautumisoikeuksia kunnioittavan todistelun, kun se ei toimittanut sille alkuperäisiä
sinettejä, ei voida hyväksyä. Kantaja ei nimittäin kiistä sitä, että komissio tarjoutui toimittamaan sille alkuperäisiä sinettejä
sillä edellytyksellä, että komission virkamiehet osallistuvat kokeisiin. Kantaja kuitenkin hylkäsi tämän ehdotuksen (riidanalaisen
päätöksen 65 perustelukappale). Tässä yhteydessä myöskään kantajan väitettä, jonka mukaan oli epätodennäköistä, että komissio
olisi ollut valmis antamaan työntekijän tarkkailijaksi paikan päällä kokeiden ajaksi, ei voida hyväksyä, koska tällainen rasite
olisi mahdollisesti ollut komission eikä kantajan kannettavana, joten kantaja ei voi vedota siihen perustellakseen sitä, ettei
se tehnyt kokeita alkuperäisillä sineteillä.
Toiseksi koska kantaja kieltäytyi tekemästä kokeitaan alkuperäisillä sineteillä komission virkamiehen läsnä ollessa, se käytti
keinotekoisesti vanhennettuja sinettejä. Tältä osin on todettava, että kantajan käyttämiä sinettejä säilytettiin ilmastoidussa
kaapissa, jossa näytteet altistettiin yli 40 päivän ajan 60 prosentin suhteelliselle ilmankosteudelle, joka ylittää teknisessä
selosteessa esitetyt säilytyssuositukset, eli 50 prosentin suhteellisen ilmankosteuden.
Kolmanneksi instituutin lausunnoista II ja III ilmenee, että kantajan asiantuntija toteutti kokeensa tai ainakin osan niistä
altistamalla muovikalvonauhoja 100 mg:lle puhdistusainetta, joka on paljon suurempi määrä kuin se puhdistusaineen määrä, jota
siivoaja mahdollisesti käytti, ja hän on ilmoittanut, että pyyhe ”oli hyvin märkä – mutta sitä ei kuitenkaan ollut kastettu
suureen määrään puhdistusainetta”. Tämän jälkeen ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että instituutin kokeissaan käyttämä
puhdistusaine ei ollut Syntoa, jota siivoaja käytti ja jota siivousyritys itse lähetti komissiolle tämän kokeita varten, vaan
sen muunnosta, Synto Fortea. Instituutin lausunnosta II käykin selvästi ilmi, että jotkut kokeet suoritettiin muunnoksella
Synto Forte. Instituutin lausunnoista II ja III ilmenee lisäksi, että kokeissa käytetty tuote sisältää ainesosaa 2-(2-butoksietoksi)etanoli,
jota ei esiinny Syntossa vaan yksinomaan sen muunnoksessa, Synto Fortessa. On kuitenkin kiistatonta, että tämä ainesosa tekee
Synto Fortesta huomattavasti aggressiivisemman puhdistusaineen.
Kolmanneksi on otettava esiin se, että kun otetaan huomioon, että yhtäältä niiden todisteiden perusteella, joihin komission
tukeutui riidanalaisessa päätöksessä (8, 9, 74 ja 75 perustelukappale), voidaan päätellä, että riidanalainen sinetti oli poistettu
huoneen G.505 ovesta 29. ja 30.5.2006 välisenä yönä ja että tämä ovi oli näin ollen voitu avata tällä välin (ks. edellä 146
kohta), ja että toisaalta kantaja, jonka on todistettava ne tosiseikat, joihin se vetoaa, ei ole esittänyt todisteita olosuhteista,
joiden se väittää olevan riidanalaisen sinetin todetun tilan taustalla, Kr:n kertomusten väitetyt heikkoudet, joihin kantaja
vetosi, eivät voi kyseenalaistaa edellä 219 kohdassa esitettyä päätelmää.
Ensinnäkään, toisin kuin kantaja väittää, Kr:n asiantuntijalausunnot eivät missään tapauksessa perustu olettamaan, jonka mukaan
30.5.2006 otetut valokuvat esittäisivät riidanalaisen sinetin siinä tilassa, jossa se oli saman päivän aamulla, koska Kr:n
kertomuksessa II tehty viittaus kyseisiin valokuviin on pelkkä ylimääräinen osoitus riidanalaisen sinetin tilasta, sellaisena
kuin se ilmeni 30.5.2006 otetuista valokuvista.
Toiseksi väitetystä ”oven välyksestä”, joka oli Kr:n kokeissa väitteen mukaan liian pieni, on todettava aluksi, että kun Kr.
kävi paikan päällä kantajan läsnä ollessa, tämä totesi digitaalisen mitan avulla korkeintaan 0,53 mm:n suuruisen ”oven välyksen”,
eikä kantaja kyseenalaistanut tätä toteamusta tosiseikkojen kuvausta koskevissa huomautuksissaan tai instituutin lausunnoissa
II ja III. Joka tapauksessa yhtäältä kuten riidanalaisen päätöksen 79 perustelukappaleesta ilmenee, vaikka oletettaisiin,
että ”oven välys” oli 2 mm, riidanalaisen sinetin venyminen olisi ollut hyvin rajoitettua. Toisaalta kantaja ei esitä pienintäkään
seikkaa, jonka perusteella voitaisiin todeta, että suurempi ”oven välys” olisi aiheuttanut riidanalaisen sinetin ”väärän positiivisen
reaktion” vaaran.
Kolmanneksi ilmankosteudesta on todettava, että kantaja ei esitä todisteita siitä, että teknisen selosteen tietoja, joihin
komissio perusti useat huomautuksensa, ei voitaisi soveltaa käsiteltävässä asiassa, varsinkin kun otetaan huomioon huoneen
G.505 oven ja sen karmin materiaali. Kantaja ei osoita myöskään turvakalvon herkistymistä ilmankosteuden vuoksi turvakalvoa
irrotettaessa. Toisin kuin kantaja väittää, Kr:n kertomuksesta II ilmenee, ettei edes korkea ilmankosteus voinut aiheuttaa
riidanalaisen sinetin muuttumista.
Neljänneksi siitä, ettei Kr:n kokeita ole ”vahvistettu tilastotieteellisesti”, on todettava, että kantajan asiana on näyttää
toteen olosuhteet, joihin se vetoaa, joten sillä, että väitteen mukaan kokeita ei voida ”vahvistaa tilastotieteellisesti,
mikä olisi välttämätöntä tieteellisesti perustellun väitteen esittämiseksi”, ei ole merkitystä. Joka tapauksessa komissio
totesi, että koejärjestely, jossa käytettiin jauhemaisella lakalla lakattuja metallilevyjä, oli erityisen varovainen verrattuna
kokeisiin eloksoidulla alumiinilla.
Viidenneksi on hylättävä kantajan väite, jonka mukaan Kr. ei ottanut huomioon sitä mahdollisuutta, että riidanalainen sinetti
on voitu kiinnittää siten, että se altistui jännitteelle huoneen G.505 oven levyn ja oven karmin välisen raon kohdalla, mikä
aiheutti riidanalaiselle sinetille suurempia rajoitteita kuin ne, jotka oletettiin Kr:n kertomuksessa II, koska tätä väitettä
ei ole perusteltu mitenkään. Joka tapauksessa Kr. totesi, että riidanalaisen sinetin venyminen olisi edellyttänyt merkittävää
voimaa (riidanalaisen päätöksen 89 perustelukappale), mikä on poissuljettua, kun sinetti kiinnitetään käsin.
Kuudenneksi se, että riidanalaisen sinetin kulmat eivät väitteen mukaan olleet rutussa, ei voi osoittaa, että sinettiä ei
ole poistettu 29. ja 30.5.2006 välisen yön aikana. Sen lisäksi, että ”rutussa olevat kulmat” eivät ole sinetin murtamisen
tunnusmerkki, on korostettava, että sinetin irrottaminen käsin ei välttämättä aiheuta rutussa olevia kulmia, koska sinetti
voidaan poistaa varovasti tai irrottaa oven ja karmin, joihin sinetti on kiinnitetty, välisestä raosta lähtien. Myös tämä
väite on näin ollen hylättävä.
Seitsemänneksi, toisin kuin kantaja väittää, Kr:n kertomuksesta II ilmenee, että sen yhteydessä todellakin tutkittiin kantajan
väittämien olosuhteiden yhteisvaikutusta. Myöskään tämä väite ei näin ollen voi menestyä.
Neljänneksi on otettava esiin se, että kun otetaan huomioon edellä 219 kohdassa esitetty päätelmä, ei ole syytä lausua väitetystä
”väärien positiivisten reaktioiden mahdollisuudesta”, joka ilmenee komission itsensä riidanalaisen päätöksen 7, 74 ja 75 perustelukappaleessa
esittämästä selvityksestä.
Kuten edellä 146 kohdassa todetaan, tämä väite on joka tapauksessa hylättävä, koska komissio ei ole milloinkaan hyväksynyt
kantajan 30.5.2006 antaman lisäselvityksen 2 kohdassa esitettyjä toteamuksia (ks. edellä 12 kohta) ja koska myöskään pelkkä
kantajan väite, jonka mukaan ”teksti ’VOID’ oven karmissa ei ollut lainkaan pyyhkiytynyt pois”, ei sellaisenaan voi osoittaa
riidanalaisen sinetin ”väärää positiivista reaktiota”.
Tästä seuraa, että kuudes valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.

Seitsemäs kanneperuste, jonka mukaan syyttömyysolettaman periaatetta on loukattu
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että hallinnollisen menettelyn aikana komissio ei ole ”kunnioittanut riittävästi” syyttömyysolettaman periaatetta.
Se huomauttaa, että komissio antoi 16.10.2007 Kr:n tehtäväksi esittää huomautuksensa instituutin lausunnoista II ja III. Kysymykset,
joita komissio esitti Kr:lle Kr:n kertomuksen II valmistelua varten, olivat kantajan mukaan suurelta osin ”johdattelevia”,
jolloin komissio laiminlöi puolueettomuusvelvoitettaan sekä loukkasi tutkimuksen neutraalisuutta, syyttömyysolettaman periaatetta
ja ”oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin”.
Koska komissio ei noudattanut tutkimuksen neutraalisuutta, jota edellytetään syyttömyysolettaman periaatteessa, on kantajan
mukaan tarpeetonta vastata siihen, onko asiantuntijan uskottavuudesta ja neutraalisuudesta olemassa vakavia epäilyjä (riidanalaisen
päätöksen 37 perustelukappale), koska syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamista koskevaa väitettä ei ole esitetty komission
asiantuntijaa vastaan vaan komissiota itseään vastaan. Pelkästään se, että komission neutraalisuudesta on vakavia epäilyjä,
riittää nimittäin kantajan mukaan osoittamaan syyttömyysolettaman periaatteesta seuraavan puolueettomuusvelvoitteen laiminlyömisen.
Asiantuntijan toiminta eli kysymysten muotoileminen uudelleen ei kantajan mukaan myöskään voi kompensoida sitä, että komissio
loukkasi syyttömyysolettaman periaatetta.
Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomautettava, että syyttömyysolettama, sellaisena kuin se ilmenee muun muassa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan
2 kappaleesta, on yksi perusoikeuksista, jotka unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön – jota Euroopan yhtenäisasiakirjan johdanto-osa
ja Euroopan unionin perustamissopimuksen 6 artiklan 2 kohta sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla sitä paitsi
tukevat – mukaan tunnustetaan yhteisön oikeusjärjestyksessä. Kun otetaan huomioon kyseessä olevien rikkomisten luonne sekä
niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaate soveltuu erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen
rikkomiseen liittyviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen (ks. asia T-279/02, Degussa
v. komissio, tuomio 5.4.2006, Kok., s. II-897, 115 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Syyttömyysolettama tarkoittaa sitä, että jokaista syytettyä on pidettävä syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti
näytetty toteen (yhdistetyt asiat T-22/02 ja T-23/02, Sumitomo Chemical ja Sumika Fine Chemicals v. komissio, tuomio 6.10.2005,
Kok., s. II‑4065, 106 kohta).
Käsiteltävässä asiassa kantaja katsoo, että komissio on loukannut syyttömyysolettaman periaatetta, kun se osoitti Kr:lle 16.10.2007
päivätyllä kirjeellä kyselylomakkeen, jonka kysymykset olivat kantajan mukaan ”johdattelevia”.
Tältä osin on todettava, että Kr:lle tässä kirjeessä esitettyjen kysymysten sanamuoto oli seuraava (ks. myös riidanalaisen
päätöksen 36 perustelukappale):
”1. Esittäkää mielipiteenne komissiolle 6.6.2007 ja 1.10.2007 päivätyillä kirjeillä esitettyjen [instituutin] kertomusten
menetelmistä, analyyseistä ja päätelmistä. Esittäkää mielipiteessänne erityisesti ne syyt, joilla [instituutin] kyseiset kertomukset
eivät ole ristiriidassa 8.5.2007 päivätyn, komission sinettien toimivuutta koskevan oman kertomuksenne kanssa menetelmien,
analyysien ja päätelmien osalta. Jos uudet kokeet ovat mielestänne tarpeen aiempien kertomustenne vahvistamiseksi/tukemiseksi,
kuvailkaa niitä lyhyesti.
2. Vastatkaa edeltävään kysymykseen myös niiden väitteiden/tekijöiden suhteen, jotka [kantaja] – instituutin kertomusten ulkopuolelta
– esitti 6.7.2007 päivätyssä kirjeessään (esimerkiksi se, että kokeenne ei ole tilastollisesti merkityksellinen).
3. Vahvistakaa, että [kantajan] (tai [instituutin]) esittämien tekijöiden/väitteiden (muiden muassa se, ettei pintaa ollut
puhdistettu etukäteen, Synton käyttäminen sinetin päällä, oven värähtelyt, ilmankosteus, sinettien väitteen mukaan liian pitkä
varastointi) yhdistelmä ei ole voinut aiheuttaa väärää positiivista reaktiota ilman, että sinetti olisi irrotettu alustasta.
Vahvistakaa myös, että esitettyjen tekijöiden/väitteiden yhdistelmä ei voi selittää komission 30.5.2006 aamulla havaitsemia
muita seikkoja (liimajälkiä sinetin reunan ympärillä ja sinetin takapuolella). Jos uudet kokeet ovat mielestänne tarpeen aiempien
kertomustenne vahvistamiseksi/tukemiseksi, kuvailkaa niitä lyhyesti.”
Kuten neljännen kanneperusteen tarkastelusta seuraa, niiden todisteiden perusteella, joihin komissio tukeutui riidanalaisessa
päätöksessä (riidanalaisen päätöksen 8, 9, 74 ja 75 perustelukappale), oli mahdollista todeta, että riidanalainen sinetti
oli poistettu huoneen G.505 ovesta 29. ja 30.5.2006 välisenä yönä ja että tämä ovi oli näin ollen voitu avata tällä välin,
kun otetaan huomioon tekstien ”VOID” esiintyminen riidanalaisen sinetin koko pinnalla sekä liimajäämät sinetin läheisyydessä
ja takapuolella 30.5.2006 aamulla. Kuten ensimmäisen kanneperusteen tarkastelusta seuraa, tässä yhteydessä kyseessä olevan
yrityksen asiana oli osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla yhtäältä niiden seikkojen olemassaolo, joihin se vetoaa,
ja toisaalta se, että nämä seikat kyseenalaistavat niiden todisteiden todistusvoiman, joihin komissio tukeutuu.
Tältä osin on todettava, että kuten komissio esittää, Kr:n kertomuksen II laatimisen tarkoituksena oli tarkastaa, oliko instituutin
lausunnoilla II ja III kyseenalaistettu Kr:n kertomuksen I toteamukset. Komission asiantuntija totesi nimittäin Kr:n kertomuksessa
I, että instituutin lausunnossa I mainittu alkuperäisen sinetin ”liukuminen” ei voi aiheuttaa ”väärää positiivista reaktiota”
sinetin iästä, kiinnitystavasta ja irrotusnopeudesta riippumatta edes siinä tapauksessa, että se oli puhdistettu aiemmin Syntolla
ja altistunut tämän jälkeen leikkaaville ja kuoriville voimille.
Komission kyselylomakkeella pyrittiin siis määrittämään Kr:n kertomuksessa I esitetyn toteamuksen valossa, kyseenalaistivatko
instituutin lausunnot II ja III tällaisen toteamuksen. Komissio täsmensi lisäksi ilman, että kantaja olisi sitä kiistänyt,
että näiden kysymysten muotoilu oli seurausta myös niiden asiayhteydestä eli siitä, että Kr. oli jo esittänyt suullisesti
joitakin kommentteja instituutin lausunnoissa II ja III esitetyistä toteamuksista ja oli todennut, ettei hänellä ollut aihetta
epäillä Kr:n kertomuksessa I esitettyjä toteamuksia.
Kuten komissio totesi riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappaleessa, siitä, että Kr. muotoili nämä kysymykset itse Kr:n
kertomuksessa II, ilmenee, että komissio piti näitä kysymyksiä avoimina kysymyksinä, jotka oli muotoiltu uudelleen seuraavasti:
”Kyseenalaistavatko instituutin arviointikertomukset – – edellisen kertomuksen toteamukset?”; ”Kyseenalaistavatko [kantajan
asianajajan] esittämät perustelut edellisen kertomuksen toteamukset?”; ”Voiko esitettyjen tekijöiden/väitteiden yhdistelmä
aiheuttaa väärän positiivisen reaktion ja selittää sinetin tilan?”.
Edellä esitetystä seuraa, että komissio ei ole loukannut syyttömyysolettaman periaatetta 16.10.2007 päivätyn Kr:lle lähetetyn
kirjeen sisältämien kysymysten muotoilulla.
Seitsemäs kanneperuste on näin ollen hylättävä.

Kahdeksas kanneperuste, jonka mukaan asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohtaa on rikottu
Asianosaisten lausumat
Kantaja huomauttaa, että riidanalaisessa päätöksessä komissio moittii kantajaa tuottamuksellisesta sinetin murtamisesta täsmentämättä
kuitenkaan sitä, mitä se pitää tuottamuksellisena toimintana.
Ensinnäkin asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohta koskee kantajan mukaan yksinomaan yrityksiä tai yritysten yhteenliittymiä,
jotka toimivat työntekijöidensä tai valtuutettujen edustajiensa välityksellä, joiden käyttäytymisestä niiden voidaan tämän
seurauksena katsoa olevan vastuussa. Kantaja viittaa yhdistetyissä asioissa 100/80–103/80, Musique Diffusion française ym.
vastaan komissio, 7.6.1983 annettuun tuomioon (Kok., s. 1825, Kok. Ep. VII, s. 133, 97 kohta) ja katsoo, että komissio arvioi
riidanalaisen päätöksen 101 perustelukappaleessa virheellisesti, että se on vastuussa kolmansien henkilöiden toiminnasta.
Yksikään kantajan yhteistyökumppani tai valtuutettu edustaja ei ole avannut huoneen G.505 ovea, mikä ilmenee kantajan mukaan
sen toimittamista valaehtoisista ilmoituksista. Tässä yhteydessä väitetty oven avaaminen tai muu riidanalaisen sinetin irtoamisen
taustalla oleva seikka on kantajan mukaan ”kyseisten henkilöiden toimivallan ylittävä toimi”, josta kantajan ei voida katsoa
olevan vastuussa. Sillä, että siivousyritykselle oli ilmoitettu riidanalaisesta sinetistä, ei kantajan mukaan ole merkitystä,
koska sillä ei ollut huoneen G.505 avainta. Tältä osin kantaja katsoo, että ainoastaan avainten haltijat saattoivat uhata
riidanalaisen sinetin tarkoitusta eli niiden asiakirjojen säilytystä, joita oli vielä tutkittava, joten oli tarpeetonta ilmoittaa
siivousyritykselle riidanalaisesta sinetistä.
Toiseksi huolimattomuutta koskevalla komission väitteellä ei kantajan mukaan ole merkitystä. Kyse on huolimattomuudesta ainoastaan,
jos kyseessä oleva henkilö saattoi tietää ja hänen piti tietää syyllistyvänsä kilpailusääntöjen rikkomiseen. Komissio tukeutui
yksinomaan vanhentuneen ja virheellisesti käytetyn sinetin väitettyihin muutoksiin.
Toisin kuin komissio väittää (riidanalaisen päätöksen 102 perustelukappale), siivousyrityksen työntekijä ei kantajan mukaan
voinut tietää, että pelkkä riidanalaisen sinetin pyyhkiminen yleisesti käytettyyn puhdistusaineeseen kastellulla pyyhkeellä
saattoi aiheuttaa sinetin murtamisen tunnusmerkkien tapaisten merkkien ilmestymisen. Kantajaa ei voida moittia myöskään siitä,
ettei se ole ennakoinut tällaista toimintaa (riidanalaisen päätöksen alaviite 176). Riidanalaisessa sinetissä ei nimittäin
ollut mitään merkintää sen mahdollisesta herkkyydestä pinnalliselle puhdistukselle, eikä kantajalle ollut ilmoitettu riidanalaisen
sinetin herkkyydestä sen kiinnittämisen yhteydessä eikä sinetin kiinnittämistä koskevassa pöytäkirjassa. Kantajan voidaan
katsoa olevan vastuussa ainoastaan sinetöidyn oven luvattomasta avaamisesta. Kantajan mukaan on ilmeistä, että tarkastusryhmän
jäsenetkään eivät tunne riidanalaisen sinetin toimintaa.
Lisäksi se, ettei komissio maininnut kantajalle riidanalaisen sinetin maksimaalisen säilyvyysajan ylittymistä, ei voi vahingoittaa
kantajaa. Jos sinetin maksimaalinen säilyvyysaika ylittyy, virheitä sen toiminnassa ei voida sulkea pois. Saksan oikeudessa
pelkkä säilyvyysajan ylittyminen muodostaa tavaran virheen. Kun otetaan huomioon riidanalaisen sinetin maksimaalisen säilyvyysajan
ylittyminen ja sakko, joka mahdollisesti voidaan määrätä sinetin murtamisesta, komission olisi kantajan mukaan joka tapauksessa
pitänyt mainita tästä seikasta kantajalle.
Komissio kiistää kantajan väitteet.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, että ”muussa kuin force majeure -tilanteessa [oli] lähtökohtaisesti katsottava,
että sinetti [oli] voitu irrottaa ainoastaan tahallisesti, varsinkin kun irrottamisen jälkeen sinetti [oli] ilmeisesti kiinnitetty
uudelleen siten, että sillä pyrittiin peittämään sinetin murtamista”. Komissio täsmensi, että ”tältä osin [oli] otettava huomioon
myös se, että rakennuksessa oli pelkästään [kantajan] sallimia henkilöitä (muun muassa [siivousyrityksen], joka on [kantajan]
kokonaan omistama tytäryhtiö, työntekijöitä)” (riidanalaisen päätöksen 101 perustelukappale). Komissio arvioi myös, että oli
”todettava, että kyse [oli] vähintään tuottamuksellisesta sinetin murtamisesta”, että ”tältä osin [oli] otettava huomioon,
että sinettiä kiinnitettäessä tarkastusryhmän vastuuhenkilö ilmoitti [kantajan] edustajille sinetin merkityksestä ja sinetin
murtamisen seurauksista” ja että ”tästä [oli] mainittu myös itse sinetissä” (riidanalaisen päätöksen 102 perustelukappale).
Riidanalaisen sinetin muuttumisen luonteen vuoksi komissio ottaen huomioon erityisesti riidanalaisen päätöksen 9 perustelukappaleessa
ja sinetin murtamista koskevassa pöytäkirjassa esitetyt seikat katsoi, että sinetin murtaminen on tapahtunut tahallisesti
tai vähintään tuottamuksellisesti.
Tämän kanneperusteen yhteydessä kantaja väittää lähinnä, että komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 101 perustelukappaleessa
virheellisesti, että sen on katsottava olevan vastuussa kolmansien henkilöiden toiminnasta, eikä käsiteltävässä asiassa voi
olla kyse tuottamuksesta, koska siivousyrityksen työntekijä ei voinut tietää toteuttavansa sinetin murtamisen aineellista
tekijää.
Ensiksi on jo todettu, että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti komissio saattoi määrätä sakkoja,
jos ”tahallisesti tai tuottamuksellisesti” komission valtuuttamien virkamiesten tai muiden mukana olevien henkilöiden asettamat
sinetit on murrettu. Kuten toisen kanneperusteen tutkinnan yhteydessä huomautettiin, komission asiana ei ole asetuksen N:o
1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla osoittaa, että sinetöidyssä huoneessa on tosiasiallisesti käyty. Kantajan
väitteillä, joiden mukaan huoneen G.505 ovea eivät ole avanneet avainten haltijat, mikä ilmenee kantajan mukaan avainten haltijoiden
valaehtoisista ilmoituksista, eikä siivousyrityksen työntekijä, koska hänellä ei ole tämän huoneen avainta, ei näin ollen
ole merkitystä.
Toiseksi kantajan väitteestä, jonka mukaan yksikään sen yhteistyökumppani tai valtuutettu edustaja ei ole avannut huoneen
G.505 ovea, mikä ilmenee kantajan mukaan avainten haltijoiden valaehtoisista ilmoituksista, ja siitä, että tässä yhteydessä
riidanalaisen sinetin irrottaminen ylittää kantajan mukaan joka tapauksessa kyseisten henkilöiden toimivallan, on katsottava,
että komissio totesi riidanalaisen päätöksen 101 perustelukappaleessa, että rakennuksessa G oli pelkästään kantajan sallimia
henkilöitä (muun muassa siivousyrityksen, joka on kantajan kokonaan omistama tytäryhtiö, työntekijöitä). Lisäksi komissio
katsoi riidanalaisen päätöksen 103 perustelukappaleessa, että se mahdollisuus, että luvaton henkilö olisi päässyt rakennukseen
29. ja 30.5.2006 välisen yön aikana, voidaan sulkea pois, eikä kantaja ole vahvistanut, että luvaton henkilö oli tunkeutunut
tähän rakennukseen.
Aluksi on kuitenkin todettava, että kantaja ei kiistä näitä toteamuksia tämän kanteen yhteydessä. Kantajien yhteistyökumppanien
tai valtuutettujen edustajien on lisäksi katsottava toimivan sen hyväksi ja ohjauksessa (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat
40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok., s. 1663,
539 kohta). Tältä osin on hylättävä kantajan väite, joka perustuu edellä 249 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Musique
Diffusion française ym. vastaan komissio annettuun tuomioon ja jonka mukaan ainoastaan avainten haltijat ovat yhteistyökumppaneita
tai valtuutettuja edustajia. Kuten komissio korostaa, komission toimivalta määrätä yritykselle seuraamus silloin, kun se on
rikkonut kilpailusääntöjä, edellyttää ainoastaan sitä, että rikkomiseen on syyllistynyt sellainen henkilö, jolla on yleisesti
oikeus toimia yrityksen lukuun (ks. yhdistetyt asiat T-236/01, T-239/01, T-244/01–T-246/01, T-251/01 ja T-252/01, Tokai Carbon
ym. v. komissio, tuomio 29.4.2004, Kok., s. II-1181, 277 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kolmanneksi väitteestä, jonka mukaan siivousyrityksen työntekijä ei voinut tietää, että pelkkä riidanalaisen sinetin pyyhkiminen
yleisesti käytettyyn puhdistusaineeseen kastellulla pyyhkeellä saattoi aiheuttaa sinetin murtamisen tunnusmerkkien tapaisten
merkkien ilmestymisen, on todettava, että tämä väite perustuu virheelliseen olettamaan, jonka mukaan olisi osoitettu, että
riidanalaisen sinetin olomuoto 30.5.2006 aamulla johtui kyseisen työntekijän väitteen mukaan käyttämästä puhdistusaineesta.
Joka tapauksessa vaikka oletettaisiin, että tämä työntekijä olisi voinut muuttaa riidanalaisen sinetin tilaa pyyhkeen ja puhdistusaineen
avulla (riidanalaisen päätöksen 102 perustelukappale), on todettava, että kantajan asiana oli toteuttaa kaikki toimenpiteet,
jotka ovat tarpeen riidanalaisen sinetin käsittelyn välttämiseksi, varsinkin kun kantajalle oli selvästi ilmoitettu riidanalaisen
sinetin merkityksestä ja sinetin murtamisen seurauksista (riidanalaisen päätöksen viides perustelukappale).
Neljänneksi kantajan väitteistä, jotka koskivat yhtäältä sitä, että komissio tukeutui yksinomaan vanhentuneen ja virheellisesti
käytetyn sinetin muutoksiin, ja toisaalta riidanalaisen sinetin väitettyä maksimaalista säilyvyysaikaa, on todettava, että
ne on hylätty jo kuudennen kanneperusteen tarkastelun yhteydessä.
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että komissio katsoi oikeutetusti, että käsiteltävässä asiassa oli kyse vähintään
tuottamuksellisesta sinetin murtamisesta.
Tästä seuraa, että tämä kanneperuste on hylättävä.

Yhdeksäs kanneperuste, jonka mukaan EY 253 artiklaa on rikottu ja suhteellisuusperiaatetta on loukattu sakon määrää vahvistettaessa
Kantajan väitteet
Kantaja väittää toissijaisesti, että sille riidanalaisessa päätöksessä määrätty sakko on kumottava tai ainakin sitä on alennettava.
Ensinnäkin kantaja väittää, että sille määrätty sakko loukkaa ”mielivaltaisen toiminnan kieltoa” ja rikkoo EY 253 artiklaa.
Komissio ei täsmentänyt riidanalaisessa päätöksessä, mihin arviointikriteereihin se tukeutui määrittäessään sakon määrää,
joten 38 miljoonan euron sakko on kantajan mukaan käsittämätön, varsinkin kun asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n
perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan (EYVL 1998, C 9, s. 3) mukaisesti määrättävien sakkojen laskentaa koskevissa suuntaviivoissa
todetaan jopa vakavien kilpailusääntöjen rikkomisten osalta ainoastaan 20 miljoonan euron perusmäärästä. Kun otetaan huomioon
riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuus, kantaja ei omien sanojensa mukaan voinut käyttää tehokkaasti puolustautumisoikeuksiaan.
Ensinnäkin riidanalaisessa päätöksessä (104 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet) komissio ainoastaan luetteli
joitakin olosuhteita, jotka joko soveltuvat mihin hyvänsä sinetin murtamiseen tai jotka merkitsevät kokonaisuutena tarkasteltuina
raskauttavia tai lieventäviä olosuhteita, mutta ei esittänyt perusmäärää taikka raskauttavia tai lieventäviä olosuhteita absoluuttisina
lukuina eikä prosenttilukuina. Tämän vuoksi komissio ei riidanalaisen päätöksen olennaisen näkökohdan osalta ilmoittanut sen
arvioinnin määrääviä näkökohtia, mikä on EY 253 artiklan vastaista.
Toiseksi riidanalainen päätös antaa kantajan mukaan sellaisen vaikutelman, että komissio lähti tarkoituksellisen kilpailusääntöjen
rikkomisen olettamasta, vaikka riidanalaisen päätöksen merkityksellisissä kohdissa se totesi, että kilpailusääntöjä on rikottu
”vähintään tuottamuksellisesti” (riidanalaisen päätöksen 102 perustelukappale).
Toiseksi kantaja väittää, että väitetyt raskauttavat olosuhteet ovat aineellisesti virheellisiä, ne soveltuvat kaikkiin sinetin
murtamistapauksiin ja ne esitetään abstrakteissa ja yleisissä huomautuksissa, joilla ei ole mitään yhteyttä konkreettiseen
tapaukseen (ks. riidanalaisen päätöksen 105–108 perustelukappale). Kantajan mukaan ne olisi eroteltava sinetin murtamisen
merkityksen ja vaikutusten perusteella. Komissio ei ole käsiteltävässä asiassa kuitenkaan ottanut kantaa sinetin murtamisen
konkreettisiin olosuhteisiin. Kantajan mukaan muilla riidanalaisessa päätöksessä esitetyillä perusteluilla, eli ensinnäkin
sillä, että asetuksessa N:o 1/2003 on vahvistettu sinetin murtamisen seuraamuksia aiempaan järjestelmään nähden, toiseksi
sillä, että kyseessä oli kilpailuoikeuden alan tarkastus, kolmanneksi sillä, että huoneeseen G.505 varastoituja asiakirjoja
ei ollut kopioitu tai luetteloitu, neljänneksi kantajan koolla ja lopuksi sillä, että riidanalaisen sinetin turvallisuuden
takaamiseksi ei ollut toteutettu toimenpiteitä, ei ole merkitystä kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnin osalta.
Kolmanneksi kantaja väittää, ettei komissio ole ottanut kantajan hyväksi riittävästi huomioon useita lieventäviä olosuhteita,
jotka olisivat oikeuttaneet sakon määrän huomattavan alentamisen.
Ensinnäkin sinetin tuottamuksellisesta murtamisesta määrättävänä seuraamuksena on kantajan mukaan oltava alempi sakko kuin
se, joka olisi määrätty sinetin tahallisesta murtamisesta. Lisäksi käsiteltävässä asiassa sinetin murtaminen johtui kantajan
mukaan melko satunnaisten olosuhteiden yhdistelmästä.
Toiseksi tarkastusryhmän jäsenet eivät ilmoittaneet kantajalle turvakalvon erityisestä herkkyydestä, mikä vaikutti mahdolliseen
huolimattomuuteen, joka muodostuu siitä, ettei kantaja toteuttanut ehkäiseviä toimenpiteitä.
Kolmanneksi kantajan mukaan ei ollut mahdollista todeta, että huoneesta G.505 olisi viety asiakirjoja.
Neljänneksi toisin kuin komissio totesi riidanalaisen päätöksen 112 perustelukappaleessa, kantaja teki sen kanssa yhteistyötä
enemmässä määrin kuin se, mihin sillä oli velvollisuus, erityisesti kun se toimitti sille kalliita asiantuntijalausuntoja.
Neljänneksi kantaja väittää, että pelkkä viittaus prosenttiosuuteen sellaisen sakon määrästä, joka on vahvistettu kantajan
kokonaisliikevaihtoon nähden, ei riitä sulkemaan pois oikeussääntöjen rikkomista sakon määrää määritettäessä. Sakon määrä
ei kantajan mukaan ole oikeassa suhteessa kilpailusääntöjen rikkomiseen, kun otetaan huomioon epäilyt siitä, onko kantajan
syyksi luettavaa sinetin murtamista tosiasiallisesti tapahtunut. Sakon varoittavaa vaikutusta ei myöskään edellytetä. Lisäksi
suhteellisuusperiaatteen vastaavassa soveltamistilanteessa Nederlandse Mededingingsautoriteit (Alankomaiden kilpailuviranomainen,
jäljempänä NMa) määräsi hiljattain sinetin murtamisesta sakon, jonka määrä oli 269 000 euroa tai 0,0028 prosenttia kyseessä
olleen yrityksen kokonaisliikevaihdosta, vaikka wet houdende nieuwe regels omtrent de economische mededinging (Mededingingswet)
-nimisessä laissa (Alankomaiden kilpailulaki) (Stb. 1997, nro 242), sellaisena kuin se on muutettuna, sallittiin sakon määrän
määrittäminen jopa 1 prosentiksi kokonaisliikevaihdosta (Mededingingswetin 70 b §:n 1 momentti).
Komissio vaatii kantajan väitteiden hylkäämistä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensiksi kantaja väittää, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat riittämättömät, koska komissio ei ole täsmentänyt siinä
kriteerejä, joiden perusteella se määritti määräämänsä sakon määrän. Tämä perustelujen riittämättömyys vaikutti vahingollisesti
kantajan puolustautumisoikeuksiin.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että EY 253 artiklan mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseessä olevan toimenpiteen
luonteen mukaan, ja perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely
siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen
laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun
muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimenpide on osoitettu tai
joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan
liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen
perustelut EY 253 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat
oikeussäännöt (ks. asia C-367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok., s. I-1719, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävässä asiassa kriteereistä, joiden perusteella komissio määritti kantajalle määrätyn sakon määrän, komissio totesi,
että sakon määrä oli erityisesti suhteessa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuteen ja tapauksen erityisolosuhteisiin (riidanalaisen
päätöksen 104 ja 113 perustelukappale).
Komissio väitti näin ollen, että ensinnäkin konkreettisesta tapauksesta riippumatta sinetin murtaminen merkitsi vakavaa rikkomista
ja sinetin murtamisesta määrättävällä sakolla on oltava varoittava vaikutus (riidanalaisen päätöksen 105 perustelukappale),
jotta tarkastuksen kohteena olevalle yritykselle ei saa olla edullisempaa murtaa sinettiä.
Toiseksi komissio korosti, että tarkastuksia määrätään yleensä ainoastaan, jos kilpailusääntöjen rikkomisesta on viitteitä,
ja että näin oli myös esillä olevassa tapauksessa. Tältä osin komissio saattoi kantajan tiloissa toteutetun tarkastuksen perusteella
tarkistaa viitteet kilpailusääntöjen rikkomisista ja lisäksi sen, että luetteloimattomat asiakirjat, jotka löydettiin ensimmäisenä
tarkastuspäivänä, sijaitsivat sinetöidyssä huoneessa (riidanalaisen päätöksen 107 ja 108 perustelukappale).
Kolmanneksi komissio totesi kantajalle määrätyn sakon määrää laskiessaan ottaneensa huomioon sen, että kyse oli asetuksen
N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan ensimmäisestä soveltamistapauksesta, ja katsoi, että tästä seikasta ei voi seurata
sitä, että vahvistetulla sakolla ei voida taata tämän säännöksen varoittavaa vaikutusta (riidanalaisen päätöksen 109 perustelukappale).
Neljänneksi komissio totesi, että sen lisäksi, että asetuksessa N:o 1/2003 kovennettiin säännöksiä menettelyrikkomuksista
määrättävien sakkojen osalta kolme vuotta ennen tarkastuksia ja että sinettejä oli jo kiinnitetty saman yhtymän rakennuksiin
muutama viikko aiemmin, kantaja oli yksi suurimmista eurooppalaisista energia-alan yrityksistä, jolla oli käytössään lukuisia
kartellioikeuden asiantuntijoita, ja että sinettejä kiinnitettäessä sen huomio oli kiinnitetty sinetin murtamisesta määrättäviin
merkittäviin sakkoihin (riidanalaisen päätöksen 110 perustelukappale).
Komissio kiisti tämän jälkeen kantajan väitteet, joihin vedottiin lieventävinä olosuhteina ja joiden mukaan komissio ei ollut
todistanut sitä, että huoneen G.505 ovi oli avattu tai että asiakirjoja oli varastettu, tai joiden mukaan kantaja teki yhteistyötä
komission kanssa enemmän kuin se, mihin sillä oli velvollisuus (riidanalaisen päätöksen 111 ja 112 perustelukappale).
Kun kyse on asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdasta, on todettava, että koska komissio ei ole antanut suuntaviivoja,
joissa esitettäisiin laskentamenetelmä, jota sen olisi käytettävä vahvistaessaan sakkoja tämän säännöksen nojalla, ja koska
komission päättely ilmenee riidanalaisesta päätöksestä selkeästi ja yksiselitteisesti, komission ei tarvinnut, toisin kuin
kantaja väittää, esittää sakon perusmäärää ja mahdollisia raskauttavia tai lieventäviä olosuhteita absoluuttisena lukuna tai
prosenttilukuna. Tästä seuraa, että EY 253 artiklan rikkomista koskeva väite on hylättävä. Myös kantajan väite, jonka mukaan
sen puolustautumisoikeuksia on loukattu riidanalaisen päätöksen perustelujen väitetyn puutteellisuuden vuoksi, on hylättävä.
Toiseksi kantaja väittää, että sille määrätty sakko ei ole suhteellisuusperiaatteen mukainen.
Tältä osin on huomautettava, että suhteellisuusperiaatteen mukaan yhteisön toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla
toimenpiteillä ei saa ylittää rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien
toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä,
on valittava vähiten pakottava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden
(asia C-180/96, Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio, tuomio 5.5.1998, Kok., s. I‑2265, 96 kohta ja asia T-30/05, Prym ja
Prym Consumer, tuomio 12.9.2007, 223 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tästä seuraa, että sakot eivät saa olla kohtuuttomia tavoitteisiin eli kilpailusääntöjen noudattamiseen nähden ja että kilpailun
alalla tapahtuneen rikkomisen vuoksi yritykselle määrätyn sakon määrän on oltava oikeassa suhteessa rikkomiseen, jota on arvioitava
kokonaisuutena ja ottaen muun muassa huomioon rikkomisen vakavuus (edellä 286 kohdassa mainittu asia Prym ja Prym Consumer
v. komissio, tuomion 224 kohta). Tältä osin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta määritettäessä
otetaan huomioon lukuisia tekijöitä, joiden osalta komissiolla on harkintavaltaa (asia C-328/05 P, SGL Carbon v. komissio,
tuomio 10.5.2007, Kok., s. I-3921, 43 kohta; ks. myös vastaavasti yhdistetyt asiat C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02
P ja C‑213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok., s. I‑5425, 240–242 kohta).
Ensimmäiseksi on otettava esiin se, että komissio ilmoitti riidanalaisen päätöksen 105–108 perustelukappaleessa oikeutetusti
ne syyt, joilla sinetin murtamisesta muodostuva kilpailusääntöjen rikkominen oli sellaisenaan erityisen vakava rikkomus, ja
viittasi pääasiallisesti sinettien tarkoitukseen, joka on estää todisteiden katoaminen tarkastuksen aikana, ja tarpeeseen
taata määrätyn sakon riittävän varoittava vaikutus. Tältä osin on myös korostettava, että yhtäältä sinetin murtamista koskevan
rikkomisen osalta lainsäätäjä vahvisti asetuksessa N:o 1/2003 ankarammat seuraamukset kuin ne, joista säädettiin aiemmassa
järjestelmässä, ottaakseen huomioon tämän rikkomisen erityisen vakavan luonteen. Toisaalta oikeuskäytännöstä ilmenee, että
sakkojen määrää määritettäessä komissio voi perustellusti ottaa huomioon tarpeen taata sakkojen riittävän varoittava vaikutus
(ks. vastaavasti edellä 249 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomion 108 kohta),
millä on merkitystä varsinkin sinetin murtamista koskevan rikkomisen yhteydessä, jotta yritykset eivät voisi arvioida, että
niille on edullista murtaa sinetti tarkastuksen yhteydessä (riidanalaisen päätöksen 105 perustelukappale). Edellä esitetty
huomioon ottaen ja päinvastoin kuin kantaja väittää, komissio ei sen osalta ottanut huomioon raskauttavia olosuhteita vaan
mainitsi seikat, jotka oikeuttivat riittävän varoittavan sakon määräämisen sinetin murtamisen muodostamista kilpailusääntöjen
rikkomisista.
Toiseksi on otettava esiin se, että kun kyse on lieventävistä olosuhteista, joita komissio ei kantajan mukaan ottanut tarpeeksi
huomioon, on ensimmäiseksi hylättävä kantajan väite, jonka mukaan tuottamuksellinen sinetin murtaminen muodostaa kyseessä
olevan yrityksen osalta lieventävän olosuhteen. Tältä osin on aivan aluksi todettava, että toisin kuin kantaja väittää, komissio
ei ole lähtenyt tahallisen kilpailusääntöjen rikkomisen olettamasta, koska se arvioi, että käsiteltävässä asiassa oli myönnettävä,
että kyse on ”vähintään” tuottamuksellisesta sinetin murtamisesta (riidanalaisen päätöksen 102 perustelukappale). Lisäksi
asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti sinetin murtamisen muodostama kilpailusääntöjen rikkominen
voi tapahtua tahallisesti tai tuottamuksellisesti. Kuten komissio toteaa, pelkästään se, että sinetti on murrettu, poistaa
sen turvaavan vaikutuksen ja riittää näin ollen muodostamaan kilpailusääntöjen rikkomisen.
Toiseksi kantajan väitteestä, jonka mukaan komission olisi pitänyt ilmoittaa sille turvakalvon erityisestä herkkyydestä, on
todettava, kuten viidennen ja kuudennen kanneperusteen analyysistä ilmenee, että tätä väitettyä herkkyyttä ei ole osoitettu
komission virallisten sinettien osalta eikä kantaja ole missään tapauksessa osoittanut, että tämä voisi aiheuttaa sinetin
”väärien positiivisten reaktioiden” ilmestymistä. Lisäksi kuten kahdeksannen kanneperusteen tutkinnasta ilmenee, kantajan
asiana oli toteuttaa tarvittavat toimenpiteet riidanalaisen sinetin käsittelyn estämiseksi.
Kolmanneksi sillä, ettei väitteen mukaan ollut mahdollista todeta, että huoneesta G.505 olisi viety asiakirjoja, ei ole merkitystä,
koska sinetin kiinnittämisen tavoitteena on nimenomaan välttää sinetöityyn huoneeseen sijoitettujen asiakirjojen käsittely
ilman komission tarkastusryhmien läsnäoloa. Kuten komissio totesi riidanalaisen päätöksen 11 ja 111 perustelukappaleessa,
käsiteltävässä asiassa huoneeseen G.505 talletettuja asiakirjoja ei ollut inventoitu erityisesti niiden suuren lukumäärän
vuoksi. Tarkastusryhmän oli näin ollen mahdotonta tarkistaa, puuttuiko tähän huoneeseen varastoituja asiakirjoja.
Neljänneksi, väitettyjä kalliita ponnisteluja instituutin asiantuntijalausuntojen saamiseksi tai yhteistyökumppaneiden ja
avainten haltijoiden kuulusteluja ei voida pitää tosiseikkojen selventämisenä, joka ylittäisi sen, mihin sillä oli velvollisuus,
ja joka oikeuttaisi sakon määrän alentamisen, koska nämä ponnistelut toteutettiin kantajan puolustautumisoikeuksien käytön
yhteydessä eivätkä ne helpottaneet komission tutkimuksia.
Kolmanneksi on otettava esiin se, että joka tapauksessa komissio otti huomioon sen, että kyseessä oleva sinetin murtaminen
oli asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohdan e alakohdan ensimmäinen soveltamistapaus (riidanalaisen päätöksen 109 perustelukappale),
ja täsmensi, että tästä riippumatta ensinnäkin kantajalla oli käytettävissään lukuisia kartellioikeuden asiantuntijoita, toiseksi
asetusta N:o 1/2003 oli muutettu yli kolme vuotta ennen siihen kohdistuneita tarkastuksia, kolmanneksi kantajalle oli ilmoitettu
sinetin murtamisen seurauksista ja neljänneksi muita sinettejä oli jo kiinnitetty kantajan yritysryhmän muiden yritysten rakennuksiin
muutama viikko aiemmin.
Neljänneksi on otettava esiin se, että toisin kuin kantaja väittää, 38 miljoonan euron suuruista sakkoa ei voida pitää suhteettomana
rikkomiseen nähden, kun otetaan huomioon sinetin murtamisen erityinen vakavuus, kantajan koko ja tarve taata sakon riittävän
varoittava vaikutus, jotta yritykselle ei voi olla edullista murtaa komission tarkastusten yhteydessä kiinnittämää sinettiä.
Tältä osin väitettä, joka koskee NMa:n päätöskäytäntöä Alankomaissa, ei voida hyväksyä. Sen lisäksi, ettei kansallisten kilpailuviranomaisten
päätöskäytäntö voi missään tapauksessa sitoa komissiota, on todettava, että kantajan toteuttamalla vertailulla yhtäältä NMa:n
määräämän sakon prosenttiosuuden kyseessä olevan yrityksen kokonaisliikevaihtoon nähden ja toisaalta kantajalle käsiteltävässä
asiassa määrätyn sakon prosenttiosuuden sen liikevaihtoon nähden välillä ei ole merkitystä, koska tämä vertailu on Alankomaiden
kilpailusäännösten rikkomisen osalta toteutettu kyseessä olevan yritysryhmän liikevaihtoon nähden ja käsiteltävässä asiassa
yksinomaan kantajan liikevaihtoon eikä E.ON-ryhmän kokonaisliikevaihtoon nähden.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että komission kantajalle määräämä sakko, joka vastaa noin 0,14:ää prosenttia sen liikevaihdosta,
ei ole suhteellisuusperiaatteen vastainen.
Tästä seuraa, että kanneperuste ja kanne kokonaisuudessaan on hylättävä, ilman että olisi tarpeen hyväksyä asian selvittämistoimia
koskevia kantajan hakemuksia (ks. vastaavasti asia C-260/05 P, Sniace v. komissio, tuomio 22.11.2007, Kok., s. I‑10005, 77–79
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska kantaja on hävinnyt asian, se on komission vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
E.ON Energie AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Wahl
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä joulukuuta 2010.
Allekirjoitukset
Sisällysluettelo
Asiaa koskevat oikeussäännötII – 2
Asian taustaII – 2
Menettely ja asianosaisten vaatimuksetII – 6
Oikeudellinen arviointiII – 6
Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan todistustaakka on otettu huomioon virheellisellä tavallaII – 7
Asianosaisten lausumatII – 7
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 9
Toinen kanneperuste, jonka mukaan ”viran puolesta tapahtuvan tutkimuksen periaatetta” ei ole noudatettuII – 13
Asianosaisten lausumatII – 13
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 15
Kolmas kanneperuste, jonka mukaan oletus sinetin säännönmukaisesta kiinnittämisestä on virheellinenII – 18
Asianosaisten lausumatII – 18
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 20
Neljäs kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisen sinetin ”ilmeistä tilaa” tarkastusta seuraavana päivänä koskeva olettama on
virheellinenII – 24
Asianosaisten lausumatII – 24
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 26
Viides kanneperuste, jonka mukaan turvakalvon sopivuutta komission sinettien viralliseen kiinnittämiseen koskeva olettama
on virheellinenII – 30
Asianosaisten lausumatII – 30
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 31
Kuudes kanneperuste, jonka mukaan komissio ei ottanut huomioon ”muita mahdollisia tapahtumankulkuja”, jotka ovat voineet aiheuttaa
riidanalaisen sinetin tilanII – 32
Asianosaisten lausumatII – 32
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 38
Seitsemäs kanneperuste, jonka mukaan syyttömyysolettaman periaatetta on loukattuII – 45
Asianosaisten lausumatII – 45
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 46
Kahdeksas kanneperuste, jonka mukaan asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohtaa on rikottuII – 48
Asianosaisten lausumatII – 48
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 49
Yhdeksäs kanneperuste, jonka mukaan EY 253 artiklaa on rikottu ja suhteellisuusperiaatetta on loukattu sakon määrää vahvistettaessaII – 51
Kantajan väitteetII – 51
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiastaII – 53
OikeudenkäyntikulutII – 57
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.