CELEX: 61999CJ0321
Muutoksenhaku
Valtiontuki
Yhteinen maatalouspolitiikka
Sokeri
Komission hyväksymän yleisen valtiontukijärjestelmän perusteella myönnetty tuki
Jäsenvaltion osallistuminen Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastonohjausosaston rahoituksen piiriin hyväksyttävissä olevan hankkeen rahoitukseen
Ammatillisiin koulutushankkeisiin myönnetty valtiontuki

Tuomion perustelut
1 Associação dos Refinadores de Açúcar Portugueses (ARAP), Alcântara Refinarias - Açúcares SA ja Refinarias de Açúcar Reunidas SA (RAR) ovat yhteisöjen tuomioistuimeen 27.8.1999 toimittamallaan valituksella hakeneet muutosta EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-82/96, ARAP ym. vastaan komissio, 17.6.1999 antamaan tuomioon (Kok. 1999, s. II-1889; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt valittajien kanteen, jossa nämä olivat vaatineet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan 11.1.1996 tehdyn komission päätöksen olla vastustamatta Sociedade de Desenvolvimento Agro-Industrial SA:lle (jäljempänä DAI) myönnettyjä numerolla N11/95 tiedoksi annettuja valtiontukia (jäljempänä riidanalainen päätös tai riidanalainen toimi) sekä 19.3.1996 päivätyn komission kirjeen, jolla valittajille ilmoitettiin tästä päätöksestä (jäljempänä 19.3.1996 päivätty kirje).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2 EY:n perustamissopimuksen 42 artiklan ensimmäisen kohdan (josta on tullut EY 36 artiklan ensimmäinen kohta) perusteella "maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan sovelletaan kilpailusääntöjä koskevan luvun määräyksiä vain siltä osin kuin neuvosto - - ottaen huomioon EY:n perustamissopimuksen 39 artiklassa luetellut [yhteisen maatalouspolitiikan] tavoitteet määrittää".
3 Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1981 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1785/81 (EYVL L 177, s. 4) 44 artiklassa säädetään tältä osin, että "jollei [samassa] asetuksessa toisin säädetä, perustamissopimuksen 92-94 artiklaa sovelletaan 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon ja kauppaan"; näihin tuotteisiin kuuluvat muun muassa juurikassokeri ja ruokosokeri sekä sokerijuurikas ja sokeriruoko. Tämän asetuksen 45 artiklan mukaan tätä asetusta "sovelletaan siten, että otetaan huomioon samanaikaisesti ja asianmukaisella tavalla perustamissopimuksen 33 ja 110 artiklassa määrätyt tavoitteet".
4 Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisehdoista ja perustamissopimusten mukautuksista tehdyn asiakirjan (EYVL 1985, L 302, s. 23; jäljempänä Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisasiakirja) 26 artiklan ja sen liitteessä I olevan XIV luvun c kohdan nojalla Portugalin tasavallalle myönnettiin 60 000 tonnin suuruinen vuotuinen juurikassokerin tuotantokiintiö. Tämä kiintiö oli tarkoitettu manner-Portugalin alueelle sijoittautuneille yrityksille, joiden tarkoituksena oli "aloittaa siellä sokerintuotanto". Kiintiö korotettiin 70 000 tonniin asetuksen N:o 1785/81 muuttamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1599/96 (EYVL L 206, s. 43) 1 artiklalla.
5 Rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa 24 päivänä kesäkuuta 1988 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2052/88 (EYVL L 185, s. 9) rakennerahastojen tehtäväksi annetaan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamiseksi EY:n perustamissopimuksen 130 a artiklan (josta on muutettuna tullut EY 158 artikla) mukaisesti erityisesti kehityksessä jälkeen jääneiden alueiden kehityksen ja rakenteellisen sopeuttamisen edistäminen (jäljempänä tavoite 1), maatalouden rakenteiden mukauttamisen nopeuttaminen (jäljempänä tavoite 5 a) ja maaseudun kehityksen edistäminen (tavoite 5 b). Tämän asetuksen liitteen mukaan Portugalia pidetään kokonaisuudessaan tavoitteessa 1 tarkoitettuna alueena.
6 Neuvosto on antanut asetuksen N:o 2052/88 soveltamista koskevia säännöksiä Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) ohjausosaston osalta 19 päivänä joulukuuta 1988 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 4256/88 (EYVL L 374, s. 25).
7 Neuvosto on maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen edellytysten parantamisesta 29 päivänä maaliskuuta 1990 antamallaan asetuksella (ETY) N:o 866/90 (EYVL L 91, s. 1) määrittänyt asetuksen N:o 4256/88 10 artiklan perusteella ne edellytykset ja tavat, joilla EMOTR:n ohjausosasto osallistuu maataloustuotteiden kaupan pitämisen ja jalostamisen edellytysten parantamiseen asetuksessa N:o 2052/88 säädettyjen tavoitteiden toteuttamiseksi.
8 Asetuksen N:o 866/90 1 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.1993 annetulla neuvoston asetuksella N:o 3669/93 (EYVL L 338, s. 26; jäljempänä asetus N:o 866/90), määrätään aloitettavaksi tavoitteen 5 a osalta yhteinen toiminta, jolla pyritään myös edistämään erityisesti tavoitteiden 1 ja 5 b toteuttamista.
9 Asetuksen N:o 866/90 mukaan komissio määrittää "valintaperusteet", joilla tämän asetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaan määritetään EMOTR:n ohjausosaston tuen piiriin hyväksyttävissä olevat investoinnit vahvistamalla ensisijaiset tavoitteet ja ilmoittamalla yhteisörahoituksen ulkopuolelle jätettävät investoinnit. Tämän asetuksen 8 artiklan 2 kohdan mukaan "valintaperusteet vahvistetaan yhteisön politiikkojen ja erityisesti yhteisen maatalouspolitiikan suuntaviivojen mukaisesti".
10 Komissio teki asetuksen N:o 866/90 8 artiklan 3 kohdan perusteella 22.3.1994 päätöksen 94/173/EY maa- ja metsätaloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen edellytysten parantamista koskevien investointien valintaperusteista sekä päätöksen 90/342/ETY kumoamisesta (EYVL L 79, s. 29). Päätöksen 94/173/EY johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta ilmenee, että "valintaperusteet heijastavat yhteisen maatalouspolitiikan suuntauksia", ja tämän päätöksen johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta, että niiden soveltamisessa "olisi otettava huomioon tiettyjen paikallisten tuotantojen asianmukaisesti perustellut erityistarpeet". Tämän päätöksen liitteessä olevassa 2.8 kohdassa suljetaan pois yhteisön rahoituksen piiristä "kaikki investoinnit sokerialalla, lukuun ottamatta niitä, joilla pyritään
- - -
- Portugalin liittymisasiakirjassa määrätyn kiintiön käyttöön (mannermaan osalta 60 000 tonnia sokeria)".
11 Asetuksen N:o 866/90 16 artiklan 5 kohdassa säädetään, että "jäsenvaltiot voivat toteuttaa alalla, jota tämä asetus koskee, tukitoimenpiteitä, joiden myöntämistä koskevat edellytykset tai yksityiskohtaiset säännöt poikkeavat tässä asetuksessa säädetyistä edellytyksistä tai yksityiskohtaisista säännöistä tai joiden määrät ylittävät tässä asetuksessa säädetyt ylärajat, edellyttäen, että kyseiset toimenpiteet toteutetaan EY:n perustamissopimuksen 92-94 artiklan mukaisesti".
12 Maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan pitämiseen tehtävien investointien valtiontuesta 12 päivänä heinäkuuta 1994 annetun komission tiedonannon (EYVL C 189, s. 5; jäljempänä 12.7.1994 annettu tiedonanto) mukaan näitä perustamissopimuksen määräyksiä valtiontukitoimenpiteisiin sovellettaessa komissio soveltaa analogisesti muun muassa tällaisia investointeja koskevaan yhteisörahoitukseen liittyviä alakohtaisia rajoituksia. Tämä harkinnassa noudatettava sääntö on sisällytetty myös 23.3.1995 annettuun komission tiedonantoon, joka koskee saman alan valtiontukea (EYVL C 71, s. 6; jäljempänä 23.3.1995 annettu tiedonanto), sekä samaa asiaa koskevaan 2.2.1996 annettuun komission tiedonantoon (EYVL C 29, s. 4; jäljempänä 2.2.1996 annettu tiedonanto). Viimeksi mainitun tiedonannon mukaan valtiontukea ei voida myöntää muun muassa millekään investoinneille, jotka mainitaan päätöksen 94/173/EY liitteessä olevassa 2.8 kohdassa, jolleivät siinä määrätyt erityisedellytykset täyty.
Oikeudenkäynnin taustalla olevat tosiseikat
13 Riidanalaisen päätöksen mukaan, joka annettiin tiedoksi Portugalin hallitukselle 11.1.1996 päivätyllä kirjeellä, komissiolla ei ollut EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla) eikä EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan (josta on tullut EY 88 artikla) nojalla huomauttamista numerolla N11/95 tiedoksi annetuista valtiontuista, jotka Portugalin tasavalta oli myöntänyt DAI:n investointihankkeelle Tagen ja Sorraian laaksossa sijaitsevaan Corucheen (Portugali) rakennettavaa juurikassokeritehdasta varten.
14 Kysymyksessä oleva investointihanke oli tarkoitettu Portugalin tasavallalle Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisasiakirjassa myönnetyn valkoisen sokerin kiintiön tuottamiseen.
15 DAI:lle myönnettyjen tukien tutkintamenettely komissiossa tapahtui seuraavasti. Portugalin viranomaiset olivat aluksi ilmoittaneet näistä tuista saadakseen rahoitustukea rakennerahastoista. Tämä yhteisön tuen saamista koskeva pyyntö tehtiin ensin Euroopan aluekehitysrahastolle (EAKR), mutta koska siihen oli sovellettava maatalousalaa eikä teollisuutta koskevia sääntöjä, sitä muutettiin sittemmin siten, että se tehtiin Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) ohjausosastolle.
16 Alcântara Refinarias - Açúcares SA- ja Refinarias de Açúcar Reunidas SA (RAR) -nimiset ruokosokerinjalostajat, jotka tuohon aikaan olivat ainoat manner-Portugaliin sijoittautuneet sokerintuottajat, sekä Associação dos Refinadores de Açúcar Portugueses (ARAP), johon ne molemmat kuuluvat, tekivät kanteluja DAI:lle myönnetyistä tuista.
17 Näiden kantelujen tekemisen jälkeen Portugalin viranomaiset ilmoittivat näistä tuista myös perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
18 DAI:lle myönnetyt tuet ovat kolmenlaisia.
19 Ensimmäinen 1 275 290 000 Portugalin escudon (PTE) suuruinen tuki on myönnetty verovapautuksina yleisen tukijärjestelmän perusteella, josta Portugali on säätänyt 20.3.1990 annetulla lailla nro 95/90 (jäljempänä laki nro 95/90), jolla muutettiin Estatuto dos Beneficios Fiscaisia (verohelpotuksia koskeva Portugalin laki) ja jossa säädetään suuria investointihankkeita koskevasta erityisjärjestelmästä. Tässä järjestelmässä määrätään erityisistä verovapautuksista, joita myönnetään kymmenen vuoden pituisen ajanjakson aikana sellaisille yhtiöille, jotka toteuttavat yli 10 miljardin PTE:n suuruisia investointeja. Tuen määrä voi olla enintään 10 prosenttia toteutetuista nettoinvestoinneista ja erityistapauksissa 20 prosenttia näistä investoinneista.
20 Lailla nro 95/90 säädetty järjestelmä hyväksyttiin perustamissopimuksen 92 artiklan mukaisesti 3.7.1991 tehdyllä ja Portugalin hallitukselle 15.7.1991 tiedoksi annetulla komission päätöksellä (SG(91) D/13312) (jäljempänä 3.7.1991 tehty päätös) edellyttäen, että yksittäiset tuet ovat "tiettyihin teollisuuden, maatalouden ja kalastuksen aloihin liittyvien yhteisön oikeuden säännösten ja ohjeiden mukaisia". Tässä päätöksessä asetettiin lisäksi Portugalin hallitukselle velvollisuus ilmoittaa "kaikista sellaisista hankkeista, joille voidaan myöntää 10-20 prosentin suuruinen vapautus (ESL), ja kaikista hankkeista, jotka koskevat herkkiä aloja". Tämä yleinen tukijärjestelmä oli voimassa 31.12.1995 asti. Komissio hyväksyi Portugalin hallitukselle 30.5.1996 tiedoksi annetulla päätöksellä tämän järjestelmän voimassaolon pidentämisen samoin edellytyksin vuoteen 1999 saakka, mutta ei kuitenkaan enää asettanut velvollisuutta ilmoittaa herkkiä aloja koskevista hankkeista, koska tästä ei enää mainittu.
21 Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä ensinnäkin, että DAI:lle verovapautuksina myönnetty julkinen investointituki oli myönnetty lailla nro 95/90 säädetyn tukijärjestelmän mukaisesti. Komissio totesi sitten, että tuen tämä osa ei ylittänyt 10:tä prosenttia investoinnista ja että maatalouden tätä alaa koskevissa yhteisön säännöksissä, joihin sen 3.7.1991 tekemässä päätöksessä viitattiin, ei edellytetty perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun ennakkoilmoitusvelvollisuuden noudattamista tässä tapauksessa. Tarkennettuaan, että kyseiseen hankkeeseen kuuluvia investointeja perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan mukaisesti tutkittaessa oli tarkistettu, oliko maatalousalalle myönnettäviä valtiontukia koskevia yhteisön säännöksiä noudatettu, komissio katsoi lopuksi, ettei kyseisiä verovapautuksia suljeta pois päätöksessä 94/173/EY.
22 Toisen tuen, joka oli määrältään 380 000 000 PTE ja joka oli tarkoitettu uuden jalostamon henkilöstön ammatilliseen koulutukseen, katsottiin soveltuvan yhteismarkkinoille. Riidanalaisessa päätöksessä todetaan tältä osin, että "komission noudattaman käytännön mukaan tämänkaltaiset toimenpiteet, joilla pyritään uusien tietojen omaksumiseen, ovat sallittuja ja niitä voidaan tukea aina 100 prosenttiin asti hyväksytyistä kustannuksista" ja että "nyt esillä olevassa asiassa tuki ei Portugalin viranomaisten antamien tietojen mukaan ylitä 68:aa prosenttia hyväksytyistä kustannuksista".
23 Komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, että kolmas kysymyksessä oleva tukimuoto, joka oli määrältään 1 912 335 000 PTE (eli 15 prosenttia hyväksytyistä investoinneista) ja joka on myönnetty asetuksen N:o 866/90 perusteella sellaisten investointien rahoittamiseen, jotka kuuluvat 6 372 065 000 PTE:n (eli 49,97 prosenttia hyväksytyistä kustannuksista) suuruisen yhteisön tuen piiriin, ei kuulu perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamisalaan. Se jätti myöhemmin tutkittavaksi kysymyksen siitä, täyttääkö sokerinjalostamohanke tässä asetuksessa vahvistetut yhteisön rahoituksen edellytykset.
24 Komissio ilmoitti 19.3.1996 päivätyllä kirjeellä kaikille kolmelle valittajalle, että se oli 11.1.1996 tekemällään päätöksellä päättänyt olla vastustamatta näitä DAI:lle myönnettyjä tukia perustamissopimuksen 92 artiklan nojalla.
Oikeudenkäynti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
25 Valittajat nostivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 29.5.1996 saapuneella kannekirjelmällä EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) nojalla kanteen, jossa ne vaativat riidanalaisen päätöksen ja 19.3.1996 päivätyn kirjeen kumoamista. Portugalin tasavalta ja DAI osallistuivat oikeudenkäyntiin väliintulijoina tukeakseen komission vaatimuksia. Tämä kanne hylättiin valituksenalaisella tuomiolla.
26 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki ensiksi komission oikeudenkäyntiväitteet, jotka se oli Portugalin tasavallan ja DAI:n tältä osin tukemana esittänyt kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamista vastaan.
27 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti ensinnäkin tutkimatta vaatimuksen 19.3.1996 päivätyn kirjeen kumoamisesta. Se katsoi valituksenalaisen tuomion 29 ja 30 kohdassa, että tämä kirje sisälsi pelkästään ilmoituksen eikä se tästä syystä ollut perustamissopimuksen 173 artiklassa tarkoitettu kannekelpoinen toimi.
28 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki sitten valituksenalaisen tuomion 35-37 kohdassa komission ensimmäisen oikeudenkäyntiväitteen, joka liittyi riidanalaiseen päätökseen siltä osin kuin se koski verovapautuksina myönnettyä tukea. Komissio katsoi, että 3.7.1991 tehty päätös kattoi nämä vapautukset ja että komissio oli riidanalaisessa päätöksessä sen vuoksi pelkästään todennut, että nämä vapautukset olivat olemassa olevia tukia. Komission mukaan riidanalaisen päätöksen kumoaminen ei missään tapauksessa voisi saattaa tällaisia tukia kyseenalaisiksi, joten kantajilla ei komission mielestä ollut oikeussuojan tarvetta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi tämän oikeudenkäyntiväitteen. Se katsoi olevansa velvollinen tutkimaan ensimmäiseksi, olivatko nämä toimenpiteet yhteensopivia yhteisen maatalouspolitiikan kanssa, voidakseen arvioida, kattoiko 3.7.1991 tehty päätös ne todella, sekä myös tutkimaan viimeksi mainitun päätöksen laillisuuden. Se totesi, että jos sen on kumottava riidanalainen päätös sen vuoksi, etteivät nämä vapautukset ole yhteensopivia yhteisen maatalouspolitiikan sääntöjen kanssa, tai sen vuoksi, että 3.7.1991 tehty päätös on lainvastainen, kumoaminen merkitsee DAI:lle maksettujen tukien kyseenalaistamista, mikä osoittaa, että kantajilla on oikeussuojan tarve. Se totesi tältä osin, että tähän nähden erillinen kysymys 3.7.1991 tehdyn päätöksen lainvastaisuutta koskevan väitteen tutkittavaksi ottamisesta voitiin tutkia vasta myöhemmin arvioitaessa sitä, oliko kumoamisvaatimus perusteltu.
29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 38-40 kohdassa myös toisen oikeudenkäyntiväitteen, jonka mukaan riidanalainen päätös ei koskenut kantajia suoraan ja erikseen perustamissopimuksen 173 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetuin tavoin. Se katsoi, että kun komissio päättää olla aloittamatta perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdan mukaista menettelyä, kantajien suojaksi sellaisina kolmansina, joita asia koskee, perustamissopimuksen tässä määräyksessä määrättyjen menettelyllisten takeiden noudattaminen voidaan turvata ainoastaan, jos niillä on mahdollisuus riitauttaa tämä päätös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kantajilla on lisäksi ollut vasta riidanalaisen päätöksen antamisen perusteella mahdollisuus arvioida, miten asia vaikuttaa niiden etuihin.
30 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki riidanalaisen päätöksen aineellisesti käsittelemällä järjestyksessä valittajien kanneperusteet, jotka koskivat kutakin DAI:lle myönnettyjen tukien kolmesta muodosta eli verovapautuksia, ammatillisen koulutuksen tukia ja asetuksen N:o 866/90 mukaista investointitukea.
31 Valittajien ensimmäinen kanneperuste, joka kohdistui verovapautuksiin, perustui 3.7.1991 tehdyn päätöksen lainvastaisuuteen.
32 Tätä kanneperustetta vastaan esitetyn oikeudenkäyntiväitteen johdosta, jonka mukaan kantajien olisi pitänyt riitauttaa nämä toimet kansallisessa tuomioistuimessa ja vaatia EY:n perustamissopimuksen 184 artiklaan (josta on tullut EY 241 artikla) vedoten, ettei mainittua päätöstä sovelleta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 46-50 kohdassa, ettei väitettä voida hyväksyä. Se katsoi, että kantajien oikeuksien tosiasiallinen suoja voidaan turvata ainoastaan siten, että niillä on mahdollisuus riitauttaa 3.7.1991 tehdyn päätöksen lainmukaisuus nostaessaan kanteen yksittäistä tukea koskevasta komission päätöksestä, koska vain tämän päätöksen nojalla niillä on mahdollisuus varmasti tietää, miten asia vaikuttaa niiden etuihin.
33 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 55-57 kohdassa ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan, joka koski yleisen verovapautusjärjestelmän alakohtaisten seurausten valvonnan väitettyä puuttumista. Se katsoi, että kantajat eivät olleet osoittaneet, ettei 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä asetetuilla edellytyksillä ollut varmistettu sokerialalla sovellettavien sääntöjen noudattamista. Lisäksi se totesi, että kyseisen verovapautuksia koskevan yleisen järjestelmän perusteella sokerialalle myönnetyt tuet eivät myöskään jääneet komission valvonnan ulkopuolelle, koska kyseisellä toimielimellä on milloin tahansa mahdollisuus tarkistaa tällaisen yksittäisen tuen yhteensopivuus hyväksymispäätöksen ja erityisesti niiden sääntöjen kanssa, joita sovelletaan asianomaisella maatalouden alalla.
34 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 61-63 kohdassa ensimmäisen kanneperusteen toisen osan, jossa väitettiin, ettei 3.7.1991 tehdyn päätöksen tekemiseen johtanut menettely ollut avoin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että sitä, että tukea koskeva ilmoitus ja perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan nojalla tehty tutkimus on jätetty julkaisematta, ei voida rinnastaa avoimuuden puuttumiseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myönsi, että kun komissio tutkii valtiontukea alustavassa vaiheessa, se ei voi ottaa huomioon kolmansien henkilöiden etuja, mutta huomautti, että tämä ratkaisu tarjoaa kuitenkin riittävät takeet ja sen voidaan tästä syystä täysin perustellusti katsoa täyttävän nopealle menettelylle asetettavat vaatimukset silloin, kun kyseisen jäsenvaltion tiedoksi antama toimenpide tai toimenpide, josta kolmannet henkilöt ovat kannelleet, ei selvästi ole valtiontuki tai on yhteismarkkinoille soveltuva valtiontuki.
35 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 66-68 kohdassa myös ensimmäisen kanneperusteen kolmannen osan, jossa väitettiin 3.7.1991 tehtyyn päätökseen johtaneen sisäisen menettelyn olleen virheellinen, koska kantajat eivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan olleet esittäneet sellaisia merkityksellisiä seikkoja, joiden nojalla tämän menettelyn lainmukaisuutta voitaisiin vakavasti epäillä.
36 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 72-75 kohdassa kantajien toisen kanneperusteen, jonka mukaan komission olisi pitänyt arvioida verovapautuksia perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan kannalta. Se muistutti, että yhteisöjen tuomioistuin oli asiassa C-47/91, Italia vastaan komissio, 5.10.1994 annetussa tuomiossa (Kok. 1994, s. I-4635, Kok. Ep. XVI, s. I-147) katsonut, että jos komissio on hyväksynyt yleisen tukijärjestelmän, tämän tukijärjestelmän yksittäisistä täytäntöönpanotoimenpiteistä ei tarvitse ilmoittaa sille, paitsi jos hyväksymispäätöksessä on tästä määrätty. Se totesi, että jos komissio tutkisi jokaisen yksittäisen tuen, se olisi oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden vastaista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi myös, että yleisen tukijärjestelmän perusteella myönnettyä yksittäistä tukea ei periaatteessa voida pitää tämän järjestelmän ennalta arvaamattomana soveltamisena. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi vielä, että nyt käsiteltävässä asiassa verovapautukset eivät ylittäneet 10:tä prosenttia toteutuneiden investointien määrästä ja että ne olivat asianomaista alaa koskevan yhteisön oikeuden mukaisia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan ne olivat näin ollen 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä asetettujen ehtojen mukaisia eikä niitä siis tarvinnut ilmoittaa komissiolle, koska komissiolla ei olisi ollut oikeutta tutkia niitä perustamissopimuksen 92 artiklan kannalta.
37 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 84-94 kohdassa verovapautuksiin liittyneen kolmannen kanneperusteen, jossa niiden väitettiin olevan yhteensopimattomia yhteisen maatalouspolitiikan kanssa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomautti ensiksi, että komission oli tutkittava ainoastaan, olivatko DAI:lle myönnetyt verovapautukset lainmukaisia 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä asetettujen edellytysten ja erityisesti sokerialalla sovellettavien sääntöjen kannalta. Se huomautti sitten, että kyseiset verovapautukset, joilla pyritään perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti edistämään tiettyjen talousalueiden kehitystä, olivat yhteensopivia niiden tavoitteiden kanssa, joihin sekä asetuksella N:o 1785/81 että yhteisön rakenteellisilla toimenpiteillä maatalousalalla pyritään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tästä seuraavan, että kantajien esittämillä väitteillä, joiden mukaan yhteisön sokerin ylituotanto kasvaa ja EMOTR:n ohjausosaston rahoitusmenot lisääntyvät, ei voida kyseenalaistaa Portugaliin rakennettavalle juurikassokerijalostamolle myönnettyjä tukia. Se totesi lopuksi, ettei asiakirjoihin sisältynyt mitään sellaista, minkä perusteella voitaisiin vakavasti epäillä kyseisen tuen saajana olevan juurikassokerijalostamon elinkelpoisuutta.
38 Kantajien ainoan kanneperusteen, joka koski ammatilliseen koulutukseen myönnettyä tukea ja jossa perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohtaa väitettiin rikotun, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 98-101 kohdassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi ensiksi, että kutakin DAI:lle myönnettyjen tukien kolmea eri muotoa oli arvioitava erikseen siihen sovellettavien oikeussääntöjen kannalta. Se totesi sitten, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön (asia C-225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.6.1993, Kok. 1993, s. I-3203, Kok. Ep. XIV, s. I-233, 24 ja 25 kohta) mukaan yhteisöjen tuomioistuinten on perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla tehdyn päätöksen lainmukaisuutta valvoessaan ainoastaan tutkittava, ettei komissio ole ylittänyt harkintavaltansa rajoja tekemällä ilmeisen arviointivirheen tai ettei se ole käyttänyt väärin harkintavaltaansa. Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että kantajat eivät esittäneet mitään sellaisia vakavasti otettavia perusteita, joiden nojalla voitaisiin kyseenalaistaa se, että kyseinen ammatilliseen koulutukseen myönnetty tuki helpottaa tiettyjen taloudellisten toimintojen kehittämistä muuttamatta vaihdantaolosuhteita yleisen edun vastaisella tavalla.
39 Kantajat perustelivat vaatimustaan asetuksen N:o 866/90 perusteella myönnettyä investointitukea koskevan riidanalaisen päätöksen osan kumoamisesta kahdella kanneperusteella. Ensinnäkin ne väittivät, että valtiontukiin, jotka täyttävät tässä asetuksessa säädetyt yhteisön rahoituksen myöntämisedellytykset, on tästä huolimatta sovellettava EY:n perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklaa. Toiseksi ne väittivät, että nyt kysymyksessä oleva investointituki oli poissuljettu asetuksen N:o 866/90 perusteella.
40 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 111-120 kohdassa näistä kanneperusteista ensimmäisen, jonka se katsoi perustuvan asetuksen N:o 1785/81 44 artiklaan, jossa säädetään perustamissopimuksen 42 artiklan perusteella, että muun muassa perustamissopimuksen 92 artiklaa sovelletaan maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan ainoastaan neuvoston määrittämin osin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi ensiksi, että EMOTR:n ohjausosaston rahoittamat rakenteelliset toimenpiteet eivät kuulu asetuksen N:o 1785/81 vaan asetuksen N:o 866/90 soveltamisalaan ja että jälkimmäinen asetus perustuu perustamissopimuksen 42 artiklaan ja EY:n perustamissopimuksen 43 artiklaan (josta on muutettuna tullut EY 37 artikla). Se katsoi, että koska asetuksessa N:o 866/90 ei nimenomaisesti säädetä, että perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklaa ja EY:n perustamissopimuksen 94 artiklaa (josta on tullut EY 89 artikla) sovelletaan EMOTR:n ohjausosaston rahoituksen piiriin hyväksyttävissä oleviin tukiin, tästä seuraa, että näitä tukia on arvioitava tämän asetuksen soveltamista koskevan yhteisen toiminnan puitteissa eikä niitä voida tutkia perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan nojalla.
41 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomautti sitten, että vaikka asetuksen N:o 1785/81 44 artiklaa katsottaisiin voitavan tulkita siten, että siinä määrätään perustamissopimuksen 92-94 artiklan soveltamisesta kaikkiin sellaisiin tukitoimenpiteisiin, jotka liittyvät sokerin tuotantoon ja kaupan pitämiseen, sitä on joka tapauksessa sovellettava siten, että huomioon otetaan yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteet, joiden ensisijaisuudesta perustamissopimuksen kilpailusääntöihin nähden määrätään itse perustamissopimuksen 42 artiklassa. Jos perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklaa sovellettaisiin asetukseen N:o 866/90 perustuvan yhteisön rahoituksen piiriin hyväksyttävissä oleviin tukiin, tällöin olisi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan olemassa vaara, että yhteisen maatalouspolitiikan tiettyjä tavoitteita ei saavutettaisi sellaisen erityisen rakenteellisen toimenpiteen avulla, joka toteutetaan päätöksessä 94/173/EY määritettyjen perusteiden mukaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että nimenomaan asetuksella N:o 866/90 varmistetaan, että yhteisön ja asianomaisen jäsenvaltion yhdessä rahoittamiin investointeihin myönnettävät tuet ovat yhdenmukaisia yhteisen maatalouspolitiikan kanssa. Se katsoi tästä seuraavan, että perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltaminen investointitukiin, jotka voivat asetuksen N:o 866/90 nojalla saada yhteisön rahoitusta, ei sovi yhteen sen perustamissopimuksessa määrätyn periaatteen kanssa, jonka mukaan yhteinen maatalouspolitiikka on ensisijainen kilpailusääntöjen soveltamiseen nähden.
42 Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 124 kohdassa kantajien toisen kanneperusteen, jonka mukaan asetuksessa N:o 866/90 suljetaan pois kyseinen investointituki, koska se ei sovellu yhteen yhteisen maatalouspolitiikan kanssa eikä sitä voida perustaa päätökseen 94/173/EY, joka sekään ei sovellu yhteen tämän politiikan kanssa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi tuomionsa 89 ja 90 kohtaan ja katsoi, että tuet, jotka on myönnetty manner-Portugalille myönnetyn kiintiön käyttämiseksi, eivät ole yhteensoveltumattomia yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden kanssa.
Asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset
43 Valittajat vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin
- ottaa valituksen tutkittavaksi
- kumoaa valituksenalaisen tuomion valituksesta ilmenevin osin
- kumoaa riidanalaisen päätöksen tai vaihtoehtoisesti palauttaa asian EY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan mukaisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen uudelleen käsiteltäväksi
- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.
44 Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
- kumoaa valituksenalaisen tuomion perustelujen 35-95 kohdan ja jättää kanteen tutkimatta siltä osin kuin se kohdistuu riidanalaisen päätöksen verovapautuksia koskevaan osaan
- toissijaisesti kumoaa valituksenalaisen tuomion 35-41 ja 46-50 kohdan ja pysyttää tuomion muilta osin
- joka tapauksessa kumoaa valituksenalaisen tuomion englanninkielisen version 36 kohdassa esiintyvän ilmaisun "in their view" sekä valituksenalaisen tuomion muut kohdat, joiden kumoamisen yhteisöjen tuomioistuin katsoo tarpeelliseksi, sekä lausuu komission oikeudenkäyntiväitteistä, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt,
ja
- hylkää valituksen suullista käsittelyä toimittamatta, koska valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat ja/tai koska valitus on selvästi perusteeton, sekä velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä oikeusasteessa
tai
- hylkää valituksen ja velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä oikeusasteessa.
45 Portugalin tasavalta vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
- pysyttää valituksenalaisen tuomion
- hylkää tuomiosta tehdyn valituksen kokonaisuudessaan.
46 DAI vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
- jättää valituksen tutkimatta ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen ja toisen osan, toisen valitusperusteen toisen ja kolmannen osan sekä neljännen ja kuudennen valitusperusteen osalta
- hylkää valituksen muilta osin
- velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa
tai vaihtoehtoisesti
- hylkää valituksen kokonaisuudessaan perusteettomana
- velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.
Valittajien valituksen tutkittavaksi ottaminen
47 Komissio ja DAI vaativat yhteisöjen tuomioistuinta jättämään valittajien valituksen tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, kun valituksessa pelkästään kerrataan tai toistetaan sanasta sanaan kanneperusteet, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on vedottu, esittämättä sellaisia oikeudellisia perusteluja, joilla tuettaisiin nimenomaan vaatimusta valituksenalaisen tuomion kumoamisesta.
48 EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklassa ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa asetettua perusteluvelvollisuutta ei vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan täytä valitus, jossa vain kerrataan tai toistetaan sanasta sanaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyt perusteet ja perustelut, sellaisetkin, joiden pohjana olevien tosiseikkojen osalta tämä tuomioistuin on tosiseikastoa määrittäessään nimenomaisesti omaksunut eri näkemyksen. Tällaisella valituksella tosiasiassa pyritään ainoastaan siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetty kanne tutkitaan uudelleen, mikä ei EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan mukaan kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan (ks. mm. asia C-174/97 P, FFSA ym. v. komissio, määräys 25.3.1998, Kok. 1998, s. I-1303, 24 kohta).
49 Jos valittaja kuitenkin kiistää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän yhteisön oikeuden tulkinnan tai soveltamisen, ensimmäisessä oikeusasteessa tutkittuja oikeuskysymyksiä voidaan käsitellä uudelleen valituksen yhteydessä (ks. asia C-210/98 P, Salzgitter v. komissio, tuomio 13.7.2000, Kok. 2000, s. I-5843, 43 kohta). Muutoksenhakumenettelyn tarkoitus nimittäin jäisi osaksi toteutumatta, jollei valittaja voisi tällä tavoin perustaa valitustaan perusteisiin ja perusteluihin, joita on käytetty jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
50 Nyt käsiteltävässä asiassa valittajien valituksella pyritään kokonaisuutena arvioituna nimenomaan kyseenalaistamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kanta useisiin sen ensimmäisenä oikeusasteena käsiteltäviksi saatettuihin oikeuskysymyksiin. Siinä osoitetaan täsmällisesti, miltä osin valituksenalaista tuomiota moititaan, sekä perusteet ja perustelut, joihin siinä nojaudutaan.
51 Näin ollen on hylättävä vaatimus siitä, että yhteisöjen tuomioistuin jättäisi valituksen kokonaisuudessaan tutkimatta sillä perusteella, että sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuisivat.
Komission vastavalitus
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
52 Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne olisi tullut jättää tutkimatta siltä osin kuin kanne kohdistui riidanalaisen päätöksen verovapautuksia koskevaan osaan. Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 35-37 kohdassa virheellisesti katsonut, että komission kirje, jossa ilmoitetaan komission jo hyväksymän yleisen tukijärjestelmän kattavan tietyn yksittäisen tuen, olisi aina sellainen toimi, joka voidaan perustamissopimuksen 173 artiklan perusteella saattaa tuomioistuimen tutkittavaksi. Komissio katsoo, että valittajilla ei ole voinut olla oikeudellista tarvetta saada riidanalaista tointa kumotuksi, koska sen kumoaminen ei muuttaisi millään tavalla niiden oikeudellista asemaa. Komission mukaan tuolla toimella on vain todettu, että kysymyksessä olevat verovapautukset ovat hyväksytyn yleisen tukijärjestelmän mukaisia olemassa olevia tukia. Sillä ei sen vuoksi ole mitään oikeusvaikutuksia, joten se ei voi olla päätös. Komissio vetoaa vaatimuksensa tueksi seuraaviin perusteluihin.
53 Komissio väittää ensimmäiseksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomionsa 35 ja 36 kohdassa esittämät toteamukset, joiden mukaan komission oikeudenkäyntiväitettä ei voida hyväksyä mutta kysymystä tutkittavaksi ottamisesta ei toisaalta voida tutkia tuomion tuossa vaiheessa, ovat keskenään ristiriidassa. Komission mukaan tämä sisäinen ristiriita on yhteensopimaton EY:n perustamissopimuksen 190 artiklassa (josta on tullut EY 253 artikla) tarkoitetun perusteluvaatimuksen kanssa.
54 Muissa väitteissään komissio käsittelee tarkemmin keskeistä kantaansa, jonka mukaan riidanalaista tointa ei voida pitää sellaisiin kolmansiin kuin valittajiin nähden päätöksenä vaan pelkkänä tosiseikkoja koskevana ilmoituksena. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen noudattamasta päättelystä, jonka mukaan kysymys kanteen tutkittavaksi ottamisesta riippuu sen asialliseen tutkimiseen liittyvästä kysymyksestä, seuraisi komission mukaan, että kantelijat voisivat yksittäisen tuen riitauttamisen avulla aina kyseenalaistaa yleisen tukijärjestelmän hyväksymisestä tehdyn komission päätöksen pätevyyden, vaikka päätös on tullut lopulliseksi. Komission mukaan tällöin puututtaisiin tuensaajien ja asianomaisten jäsenvaltioiden etuihin sivuuttamalla oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet sellaisina kuin ne on tunnustettu edellä mainitussa asiassa Italia vastaan komissio annetussa tuomiossa sekä asiassa C-188/92, TWD Textilwerke Deggendorf, 9.3.1994 annetussa tuomiossa (Kok. 1994, s. I-833, Kok. Ep. XV, s. I-67). Kantelijoille myönnettäisiin tällöin uusi oikeussuojakeino, vaikka niiden kuuluu riitauttaa nyt kysymyksessä olevan kaltaiset tuet kansallisessa tuomioistuimessa, jonka tehtävänä on katsoessaan sen tarpeelliseksi esittää yhteisöjen tuomioistuimelle kysymys yleisen tukijärjestelmän hyväksymispäätöksen pätevyydestä.
55 Komissio pyytää toissijaisesti yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion 36 kohdan siltä osin kuin tämän asian oikeudenkäyntikielenä olevan englannin kielisessä versiossa on nojauduttu ilmaisuun "in their view". Komission mukaan on oikeudellinen virhe perustaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kumoamiskanteen tutkittavaksi ottaminen kantajan subjektiiviseen näkemykseen.
56 Valittajat vetoavat valituksenalaisen tuomion 35 ja 36 kohdan väitetyn keskinäisen ristiriidan osalta siihen, ettei komissio osoita mitään oikeudellista virhettä. Tällainen ristiriita ei valittajien mukaan ainakaan voi johtaa tuon tuomion kumoamiseen.
57 Komission muiden väitteiden osalta valittajat katsovat, että valituksenalaisen tuomion perustelut on pysytettävä. Ne katsovat, että kysymys kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisesta nimenomaan riippuu siitä, kuuluvatko lain nro 95/90 mukaan myönnetyt verovapautukset 3.7.1991 tehdyn päätöksen soveltamisalaan. Ne väittävät, että päätös, jolla komissio on katsonut yksittäisen tukitoimen olevan jo hyväksytyn yleisen tukijärjestelmän mukainen, vaikuttaa suoraan niiden etuihin eikä sitä sen vuoksi voida käsitellä pelkkänä ilmoituksena. Valittajien oikeussuoja valtiontukia koskevien sääntöjen alalla edellyttää, että niiden nostama kanne voidaan tutkia, sillä se on ainoa oikeussuojakeino, jonka perusteella voidaan tutkia 3.7.1991 tehdyn päätöksen laillisuus ja arvioida, onko kysymyksessä oleva yksittäinen tukitoimenpide ollut yleisen järjestelmän mukainen.
58 Komission väitteestä, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuimen olisi kumottava valituksenalaisen tuomion englanninkielisen version 36 kohdassa esiintyvä ilmaisu "in their view", valittajat katsovat, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole perustanut kanteen tutkittavaksi ottamista valittajien etujen subjektiiviseen tarkasteluun. Valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ainoastaan katsonut, että valittajilla oli oikeudellinen tarve vaatia riidanalaisen päätöksen kumoamista sen perusteella, että 3.7.1991 tehty päätös ei niiden mielestä kattanut kysymyksessä olevia verovapautuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sitä paitsi tutkinut tämän väitteen aiheellisuuden valituksenalaisen tuomion 44-50 kohdassa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
59 Valituksenalaisen tuomion 35 ja 36 kohdan sanamuodosta ensinnäkin ilmenee, että toisin kuin komissio väittää, niissä ei ole minkäänlaista ristiriitaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on 35 kohdassa välittömästi hylännyt komission tekemän oikeudenkäyntiväitteen. Se on 36 kohdassa käsitellyt syitä, joiden vuoksi se katsoi, ettei tätä oikeudenkäyntiväitettä voitu hyväksyä. Se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on 36 kohdan lopussa viitannut siihen, että erästä kanteen tutkimisen edellytystä käsitellään myöhemmin, liittyi komission yksityiskohtaisempaan väitteeseen siitä, että 3.7.1991 tehdyn päätöksen lainvastaisuutta koskeva väite sinänsä olisi jätettävä tutkimatta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen tarkastellut tätä erilliskysymystä valituksenalaisen tuomion 44-50 kohdassa. Väitettä perustelujen ristiriitaisuudesta ei näin ollen voida hyväksyä.
60 Valittajien oikeussuojan tarpeesta riidanalaisen päätöksen verovapautuksia koskevaa osaa vastaan on todettava, että kuten komissio huomauttaa, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä todellakin johtuu, että komission hyväksymän yleisen tukijärjestelmän perusteella myönnetyt yksittäiset tuet, jotka ovat mainitun järjestelmän ehtojen mukaisia, ovat olemassa olevia tukia, joista ei tarvitse ilmoittaa (em. asia Italia v. komissio, tuomion 21-26 kohta). Kun tällaisista tuista ei ilmoiteta ennen niiden toteuttamista, ne eivät edellytä komission nimenomaista päätöstä ja niiden laillisuus voidaan tutkia vain kansallisessa tuomioistuimessa (em. asia TWD Textilwerke Deggendorf, tuomion 15-18 kohta).
61 Nyt käsiteltävä oikeusriita ei kuitenkaan liity samaan asiayhteyteen. Oikeudenkäyntiasiakirjoista nimittäin ilmenee, että komissio on tutkinut kysymyksessä olevat yksittäiset verovapautukset valittajien tehtyä sille niitä koskevia kanteluja. Komissio on katsonut, että nämä toimenpiteet täyttivät 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä asetetut molemmat ehdot, joiden perusteella niitä voitiin pitää olemassa olevina tukina ja siksi vapautettuina nimenomaisesta ilmoitusvelvollisuudesta ja sen tutkimisesta, olivatko ne yhteensopivia perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan kanssa. Tällä kannanotollaan komissio ei ole pelkästään merkinnyt tiedoksi, että kysymyksessä olevat yksittäiset tuet olivat olemassa olevia tukia. Se on myös katsonut, että 3.7.1991 tehty päätös kattoi nämä tuet, ja luopunut sen vuoksi perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta. Valittajat, jotka kantelijoina olisivat voineet osallistua tähän menettelyyn, jos komissio olisi sen aloittanut, jäisivät ilman tätä taetta, jollei niillä olisi mahdollisuutta riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa komission tekemää arviointia (ks. vastaavasti asia C-198/91, Cook v. komissio, tuomio 19.5.1993, Kok. 1993, s. I-2487, Kok. Ep. XIV, s. I-211, 20-24 kohta).
62 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen ole tehnyt minkäänlaista oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa, että kantajilla on tässä asiassa oikeussuojan tarve siitä riippumatta, että kysymyksessä olevat tuet ovat olemassa olevia tukia, koska on mahdollista, ettei 3.7.1991 tehty päätös kata näitä tukia, eikä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 39 ja 40 kohdassa, että kantajien suojaksi perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrättyjen menettelyllisten takeiden noudattaminen voidaan turvata ainoastaan, jos niillä on mahdollisuus riitauttaa riidanalainen päätös yhteisöjen tuomioistuimissa.
63 Komission toissijaisesta vaatimuksesta, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuimen olisi kumottava valituksenalaisen tuomion englanninkielisen version 36 kohdassa esiintyvä ilmaisu "in their view", on todettava, että tuon tuomion perusteluista ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole päätynyt kanteen tutkittavaksi ottamiseen kantajien etujen subjektiivisen arvioinnin perusteella vaan edellä esitetyn mukaisesti tukeutuen perustamissopimuksen 173 artiklan sääntöihin, joiden mukaan kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset määräytyvät. Näin ollen komission vaatimus on perusteeton siinäkin tapauksessa, että se voitaisiin tutkia.
64 Edellä todetusta seuraa, että komission vastavalitus on hylättävä.
Pääasia
Ensimmäinen valitusperuste, väite 3.7.1991 tehdyn päätöksen lainvastaisuudesta
Asianosaisten ja muiden osapuolten väitteet ja niiden perustelut
65 Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittajat katsovat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 55-57 kohdassa, että 3.7.1991 tehdyllä päätöksellä, jolla komissio hyväksyi lain nro 95/90 mukaisen yleisen verovapautusjärjestelmän, varmistettiin sokerialalla sovellettavien sääntöjen noudattaminen. Valittajien mukaan tämä johtopäätös perustui kahteen virheelliseen toteamukseen.
66 Valittajien mukaan komissio on ensinnäkin asettanut 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä lain nro 95/90 mukaisen yksittäisen tuen myöntämisen edellytykseksi, että ne ovat "tiettyihin teollisuuden, maatalouden ja kalastuksen aloihin liittyvien yhteisön oikeuden säännösten ja ohjeiden mukaisia". Päinvastoin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, tällainen ehto on valittajien mielestä riittämätön ja liian epätäsmällinen, jotta sen voitaisiin katsoa soveltuvan yhteisen maatalouspolitiikan etujen suojelemiseen niin herkällä alalla kuin sokeriala.
67 Valittajat katsovat toiseksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti katsonut perustamissopimuksen 93 artiklasta seuraavan, että komissiolla on milloin tahansa mahdollisuus tarkistaa sokerialalle myönnetyn yksittäisen tuen yhteensoveltuvuus niiden sääntöjen kanssa, joita sovelletaan kyseisellä maatalouden alalla. Valittajat vetoavat tältä osin siihen, että komissiolle perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan mukaan kuuluvien valtuuksien, joiden perusteella se ei voi keskeyttää tukien maksamista, ei voida yleistä tukijärjestelmää sovellettaessa katsoa asianmukaisesti korvaavan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaista menettelyä. Lisäksi kolmansien osapuolten asema perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan "jatkuvan seuraamisen" yhteydessä on selvästi heikompi kuin niiden asema on sovellettaessa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 ja 3 kohtaa.
68 Komissio katsoo, että tämä valitusperuste, jossa pelkästään toistetaan ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyjä väitteitä ja perusteluja, on jätettävä tutkimatta. Asiakysymyksen osalta komissio yhtyy valituksenalaisen tuomion 55-57 kohdassa esitettyyn tarkasteluun ja katsoo, että niin kuin se on tässä tapauksessa tehnytkin, sen on yleisen tukijärjestelmän hyväksyessään suoritettava tarpeelliset toimet sen takaamiseksi, että myös sen antamia alakohtaisia erityissääntöjä noudatetaan.
69 Portugalin hallitus katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemys perustuu pääasiallisesti periaatteeseen, jonka mukaan yleisen tukijärjestelmän hyväksyminen ei milloinkaan merkitse poikkeamista kullakin alalla sovellettavista säännöistä. Koska komissio voi laillisesti hyväksyä yleisen tukijärjestelmän, sen 3.7.1991 tekemässään päätöksessä noudattama päättely, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut, takaa parhaiten kaikkien niiden sääntöjen soveltamisen, jotka saattavat olla merkityksellisiä tätä järjestelmää toteutettaessa. Portugalin hallitus kiistää myös valittajien väitteen, jonka mukaan tällaisen järjestelmän soveltamisen yhteydessä pitäisi aina asettaa alakohtaisesti noudatettavia ehtoja. Sellaiseen ratkaisuun liittyisi käytännöllisiä ja oikeudellisia epäkohtia, koska kyseisten ehtojen asettamisen väitetty välttämättömyys haittaisi asianomaisen järjestelmän selkeyttä. Kyseinen hallitus lausuu vielä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 56 kohdassa ottanut huomioon alakohtaisten sääntöjen noudattamisen ja kolmansien osapuolten etujen suojaamisen korostaessaan, että komissiolla on milloin tahansa mahdollisuus valvoa tukien laillisuutta.
70 DAI katsoo samoista syistä kuin komissiokin, että ensimmäinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta. Asiakysymyksen osalta se väittää, että kolmansien osapuolten etujen suoja ei ole perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa sen heikompi kuin saman artiklan 3 kohtaa sovellettaessa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
71 Tämän valitusperusteen tutkittavaksi ottamisen osalta komissiolle ja DAI:lle on vastattava samalla tavalla kuin tämän tuomion 48-51 kohdassa on vastattu oikeudenkäyntiväitteeseen, jossa ne ovat vaatineet valituksen jättämistä kokonaisuudessaan tutkimatta, ja tämä väite on siten hylättävä.
72 Asiakysymyksen osalta on syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissio voi sille perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklassa määrätyn valvontatehtävän puitteissa hyväksyä yleisiä tukijärjestelmiä ja vapauttaa jäsenvaltiot tekemästä sille ilmoitusta tällaisten järjestelmien perusteella toteutetuista yksittäisistä tuista sellaisten rajoitusten mukaisesti, joita se voi asettaa niiden hyväksymisestä tehdyssä päätöksessä (em. asia Italia v. komissio, tuomion 21 kohta ja asia C-278/95 P, Siemens v. komissio, tuomio 15.5.1997, Kok. 1995, s. I-2507, 31-33 kohta). Komissiolla on asiassa laaja harkintavalta (asia C-169/95, Espanja v. komissio, tuomio 14.1.1997, Kok. 1997, s. I-135, 18 kohta).
73 Lisäksi komission kuuluu yleisen tukijärjestelmän hyväksyessään suorittaa tarpeelliset toimet sen takaamiseksi, että asianomainen jäsenvaltio noudattaa muita alakohtaisia sääntöjä kuin yleisiä kilpailusääntöjä.
74 Tässä tapauksessa komissio on asettanut 3.7.1991 tekemäänsä päätökseen perustuvan hyväksynnän nimenomaiseksi edellytykseksi, että yksittäiset tuet ovat "tiettyihin teollisuuden, maatalouden ja kalastuksen aloihin liittyvien yhteisön oikeuden säännösten ja ohjeiden mukaisia". Lisäksi se on siinä asettanut Portugalin hallitukselle velvollisuuden ilmoittaa "kaikista sellaisista hankkeista, joille voidaan myöntää 10-20 prosentin suuruinen vapautus (ESL), ja kaikista hankkeista, jotka koskevat herkkiä aloja".
75 Valittajat eivät ole esittäneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa eivätkä esitä nytkään sellaisia perusteluja, jotka osoittaisivat, että nämä määräykset olisivat olleet sokerialalla sovellettavien sääntöjen vastaisia tai niin riittämättömiä, että tämä tekisi 3.7.1991 tehdyn päätöksen lainvastaiseksi.
76 Sen lisäksi on kiistatonta, ettei mikään poista yleisen tukijärjestelmän hyväksymispäätöksen jälkeen komissiolta mahdollisuutta tutkia yksittäisen tuen yhteensopivuutta tämän päätöksen kanssa. Tätä voidaan tutkia perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan mukaisesti milloin tahansa ja erityisesti kantelujen johdosta, joita komissiolle voidaan osoittaa. Komission 3.7.1991 tekemästä päätöksestä ei näin ollen seuraa, ettei kolmansien osapuolien oikeutettuja etuja saataisi ottaa huomioon, eikä sen voida näissä olosuhteissa katsoa rajoittavan lainvastaisesti perustamissopimuksen 93 artiklan 2 ja 3 kohdan soveltamisalaa.
77 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siis ole tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, että komission 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä asettamat ehdot eivät olleet riittämättömiä eikä tämä päätös vaikuttanut valittajien oikeutettujen etujen suojaan. Ensimmäinen valitusperuste on sen vuoksi hylättävä.
Toinen kanneperuste, jonka mukaan verovapautuksista olisi ollut ilmoitettava komissiolle
Asianosaisten ja muiden osapuolten väitteet ja niiden perustelut
78 Valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt valituksenalaisen tuomion 72-75 kohdassa oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei komissiolla ollut oikeutta tutkia DAI:lle myönnettyjen verovapautusten yhteensopivuutta perustamissopimuksen 92 artiklan kanssa. Ne vetoavat siihen, että näissä verovapautuksissa ei ollut kysymys komission hyväksymän yleisen tukijärjestelmän pelkästä ennalta arvattavasta välittömästä soveltamisesta. Niin herkällä alalla kuin sokeriala, jolle on ominaista huomattava liikatuotanto, Portugalin hallituksen olisi pitänyt ilmoittaa tällaisista toimista komissiolle ja komission olisi pitänyt tutkia niiden soveltuvuus suoraan perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan kannalta ottaakseen huomioon ne pakottavat seikat, joita se ei ole voinut arvioida hyväksyessään yleisen tukijärjestelmän. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen soveltanut virheellisesti edellä mainitussa asiassa Italia vastaan komissio annettua tuomiota.
79 Komissio katsoo, että kuten ensimmäisenkin valitusperusteen, myös toisen valitusperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat ja tämä johtuu samoista syistä. Asiakysymyksen osalta komissio vetoaa siihen, että se on velvollinen soveltamaan asiaa koskevia perustamissopimuksen määräyksiä aluepolitiikan ja alakohtaisen politiikan huomioon ottaen, kuten se tässä tapauksessa on tehnyt. Toisin kuin valittajat väittävät, edellä mainitussa asiassa Italia vastaan komissio annetusta tuomiosta sitä paitsi seuraa komission mukaan, ettei komissio voi yleisen tukijärjestelmän hyväksyttyään aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä tämän järjestelmän mukaisesti myönnettyä yksittäistä tukea vastaan tutkimatta sitä ennen, täyttääkö kyseinen tuki hyväksytyn tukijärjestelmän mukaiset ehdot.
80 Portugalin hallitus katsoo, ettei komissio ole laiminlyönyt kysymyksessä olevan verovapautusjärjestelmän alakohtaisen soveltuvuuden tarkastelua. Tämä tuki oli hyväksytty asetuksen N:o 866/90 16 artiklan 5 kohdan mukaisesti, jossa säädetään, että jäsenvaltiot voivat toteuttaa tukitoimenpiteitä, joiden määrä ylittää EMOTR:n ohjausosaston rahoittamia yhteisön tukia varten säädetyn määrän.
81 DAI katsoo, että valittajien toinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska siinä pelkästään toistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyn kanteen perustelut ja koska siinä riitautetaan pelkästään tosiseikkoja koskeva arviointi lain nro 95/90 kysymyksessä olevaan tukeen soveltamisen ennalta arvattavuudesta. DAI katsoo toissijaisesti, ettei tuesta tarvinnut ilmoittaa, koska mikään 3.7.1991 tehtyyn päätökseen sisältyvistä määräyksistä ei velvoittanut Portugalin tasavaltaa siihen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
82 Valittajien toisessa valitusperusteessa ensinnäkin osoitetaan täsmällisesti, miltä osin valituksenalaista tuomiota moititaan, ja siinä todetaan myös tätä valitusperustetta tukevat oikeudelliset perustelut. Lisäksi tämä valitusperuste koskee yhteisön oikeuden rikkomista, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajien mielestä tehnyt katsoessaan, ettei komission kuulunut tutkia yksittäisen tuen yhteensopivuutta perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan kanssa, eikä siinä näin ollen riitauteta tosiseikkoja koskevaa arviointia, joka ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan muutoksenhakuvaiheessa. Tämä valitusperuste on sen vuoksi tutkittava.
83 Toiseksi on huomautettava, että kun komission käsiteltävänä on yksittäinen tuki, jonka väitetään olevan myönnetty aiemmin hyväksytyn järjestelmän mukaisesti, komissio ei voi heti tarkastella sitä suoraan perustamissopimuksen kannalta. Sen on ennen menettelyn aloittamista tarkastettava, kuuluuko tuki yleiseen järjestelmään ja täyttääkö se kyseistä järjestelmää koskevassa hyväksymispäätöksessä määrätyt edellytykset. Jollei komissio menettelisi näin, se voisi kunkin yksittäisen tuen tutkimisen yhteydessä puuttua tukijärjestelmän hyväksymisestä tekemäänsä päätökseen, joka on jo edellyttänyt perustamissopimuksen 92 artiklan mukaista arviointia, jolloin oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita saatettaisiin loukata (em. asia Italia v. komissio, tuomion 24 kohta). Tukea, jossa on kysymys hyväksytyn yleisen tukijärjestelmän hyväksymisestä tehdyssä päätöksessä asetettujen ehtojen täsmällisestä ja ennalta arvattavasta soveltamisesta, pidetään näin ollen olemassa olevana tukena (em. asia Italia v. komissio, tuomion 25 kohta), jota ei tarvitse ilmoittaa komissiolle eikä tutkia perustamissopimuksen 92 artiklan kannalta.
84 Kuten tämän tuomion 20 kohdassa on todettu, nyt käsiteltävässä tapauksessa lailla nro 95/90 käyttöön otetun tukijärjestelmän hyväksymisestä 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä verovapautusten sallimiselle on asetettu kaksi edellytystä, joiden noudattamisen komissio on tutkinut riidanalaisessa päätöksessä ja todennut, että ne olivat täyttyneet.
85 Tältä osin on todettava, että kysymyksessä olevalla maatalouden alalla sovellettavia sääntöjä koskevaan edellytykseen ei 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä ollut liitetty ennakkoilmoitusvelvollisuutta aiotuista tuista. Sen sijaan komissio on tässä päätöksessä edellyttänyt, että mainittuja sääntöjä on noudatettava yksittäisiä tukia myönnettäessä. Riidanalaisen päätöksen sanamuodosta ilmeneekin, että komissio on katsonut juurikassokerijalostamon rakentamista Portugaliin koskevan hankkeen, joka on ollut hyväksyttävissä EMOTR:sta maksettavan yhteisön rahoituksen piiriin, olevan tästä syystä yhteensopiva yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden kanssa.
86 Edellä todetusta seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole soveltanut yhteisön oikeutta virheellisesti katsoessaan valituksenalaisen tuomion 72-75 kohdassa, ettei DAI:lle myönnetyistä verovapautuksista tarvinnut tehdä ilmoitusta ja ettei komissiolla ollut oikeutta tutkia niitä suoraan perustamissopimuksen 92 artiklan kannalta. Toinen valitusperuste on sen vuoksi hylättävä.
Kolmas valitusperuste, jonka mukaan verovapautukset ovat yhteensopimattomia yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden kanssa
Asianosaisten ja muiden osapuolten väitteet ja niiden perustelut
87 Valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen päätyessään valituksenalaisen tuomion 84-94 kohdassa siihen, että lain nro 95/90 soveltaminen sokeriteollisuuteen ei ollut yhteensoveltumatonta yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden kanssa. Valittajat esittävät tämän valitusperusteen tueksi kolme perustelua.
88 Valittajat katsovat ensinnäkin, ettei kysymyksessä olevaan jalostamohankkeeseen voida jättää soveltamatta perustamissopimuksen määräyksiä valtiontuista eikä sokerin yhteistä markkinajärjestelyä koskevia säännöksiä. Toisin kuin Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (EYVL 1994, C 241, s. 21 ja EYVL 1995, L 1, s. 1; jäljempänä Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisasiakirja) 141 artiklaan, Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisasiakirjaan ei sisälly määräystä poikkeuksellisten valtiontukien sallimisesta. Kun viimeksi mainitussa asiakirjassa ei ole tällaista poikkeuksellista valtuutusta, valittajien mukaan on lähtökohtaisesti oletettava, että asetukseen N:o 1785/81 sisältyvää sääntöä, jonka mukaan sokerijuurikkaiden jalostustuet ovat kiellettyjä, on sovellettava nyt kysymyksessä olevaan investointihankkeeseen.
89 Valittajat arvostelevat sitten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on valituksenalaisen tuomion 89 ja 90 kohdassa virheellisesti katsonut, että sokerikiintiön myöntäminen Portugalin tasavallalle on oikeuttanut Portugalin hallituksen myöntämään valtiontukea sokerijalostamon rakentamiseen manner-Portugaliin, vaikka valittajien mukaan tämä tuki synnyttää täysin keinotekoisen sokerintuottajan ja vääristää kilpailusuhteita lisäämällä ylituotantoa sokerin yhteismarkkinoilla.
90 Valittajat katsovat vielä, että toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on niiden mukaan katsonut valituksenalaisen tuomion 90 kohdassa, asetuksesta N:o 866/90 ja päätöksestä 94/173/EY ei kummastakaan voida päätellä, että kysymyksessä oleva tuki on yhteensopiva sokerin yhteisen markkinajärjestelyn kanssa. Valittajat väittävät, että päätöksellä 94/173/EY on lainvastaisesti määritelty Portugalin juurikassokeriteollisuuden investoinnit hyväksymiskelpoisiksi yhteisön rahoituksen piiriin ja että komissio on tässä päätöksessä virheellisesti katsonut tämän hyväksymiskelpoisuuden johtuvan suoraan sokerikiintiön myöntämisestä Portugalin tasavallalle. Valittajat korostavat, että tämä virhe on tehty myös maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan pitämiseen tehtävien investointien valtiontukia koskevissa yhteisön ohjeissa.
91 Komissio väittää, että kolmas valitusperuste on jätettävä tutkimatta samoista syistä kuin kaksi ensimmäistäkin. Asiakysymyksen osalta se katsoo, ettei muiden jäsenvaltioiden kuin Portugalin tasavallan liittymistä koskevilla määräyksillä ole mitään merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa ja että oikeudellinen perusta, jonka nojalla nyt kysymyksessä oleva tuki on sallittu, on 3.7.1991 tehty päätös. Komission mukaan valittajat eivät ota huomioon sitä, että asetus N:o 866/90 ja päätös 94/173/EY kuuluvat erottamattomana osana yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Asetusta N:o 1785/81 on nimittäin tulkittava yhdessä näiden säädösten kanssa, joissa nimenomaisesti säädetään Portugalin kiintiötä koskeva poikkeus säännöstä, jonka mukaan sokerialan valtiontuet ovat kiellettyjä. Riidanalainen tuki on komission mukaan sallittu myös alueellisena tukena, ja niiden alalla komissiolla on laaja harkintavalta sen määrittämisessä, mikä on yhteismarkkinoille soveltuvaa.
92 Portugalin hallitus vetoaa siihen, että asetuksen N:o 866/90 16 artiklan 5 kohdan mukaan jäsenvaltiot saavat päättää yhteisön hankkeita täydentävistä tukitoimista. Tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityistoimenpiteistä Azorien ja Madeiran hyväksi 15 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1600/92 (EYVL L 173, s. 1) 25 artiklassa sitä paitsi säädetään tukien myöntämisestä sokerijuurikkaiden tuottamiseen ja Azoreilla korjattujen juurikkaiden jalostamiseen valkoiseksi sokeriksi 10 000 tonnin puhdistetun sokerin vuosittaisen kokonaistuotannon rajoissa, mikä osoittaa Portugalin hallituksen mukaan sen, ettei sokerialan tukitoimia ole yhteisön tasolla järjestelmällisesti poissuljettu. Portugalin hallitus vetoaa vielä siihen, että Portugalin tasavallalle myönnetty sokerikiintiö on vahvistettu säädöstasoltaan ylimmässä säädöksessä eli Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisasiakirjassa.
93 DAI puolestaan katsoo, että Portugalin tasavallalle tässä liittymisasiakirjassa myönnettyä sokerikiintiön käyttöä edistävää tukea ei voida pitää yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden vastaisena. Se lisää, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole katsonut, että DAI:lle myönnetty tuki olisi automaattisesti laillinen sillä perusteella, että tämä kiintiö on myönnetty mainitussa liittymisasiakirjassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemästä päättelystä päinvastoin johtuu selvästi, että tällaisen tuen myöntämisen oikeudellista perustaa on haettava asiassa sovellettavista asetuksen N:o 866/90 ja päätöksen 94/173/EY säännöksistä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
94 Ensimmäiseksi on todettava, että valittajat riitauttavat täsmällisesti valituksenalaisen tuomion perustelut tällä kolmannella valitusperusteella, johon liittyy yksityiskohtaiset perustelut. Tämä valitusperuste on sen vuoksi tutkittava.
95 Toiseksi on todettava, että kuten 3.7.1991 tehdyssä päätöksessä on määrätty, DAI:lle myönnettävien verovapautusten on noudatettava asetuksessa N:o 1785/81 vahvistettuja sokerialan yhteisen maatalouspolitiikan sääntöjä.
96 Tämän asetuksen 44 artiklassa säädetään, että sokerin tuotantoon ja kauppaan sovelletaan perustamissopimuksen 92-94 artiklaa. Samassa säännöksessä täsmennetään, että tätä yleistä sääntöä sovelletaan, "jollei tässä asetuksessa toisin säädetä". Asetuksen 45 artiklassa säädetäänkin, että asetusta sovelletaan siten, että otetaan huomioon samanaikaisesti ja asianmukaisella tavalla EY:n perustamissopimuksen 39 artiklassa (josta on tullut EY 33 artikla) määrätyt yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteet. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sitä paitsi korostanut valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa, saman asetuksen 24 artiklaa on juuri muutettu Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisasiakirjalla, jotta viimeksi mainittu jäsenvaltio saisi 60 000 tonnin sokerintuotantokiintiön mantereella sijaitsevalla alueellaan.
97 Näistä säännöksistä seuraa, että vaikka itse asetus N:o 1785/81 ei oikeuta maksamaan valtiontukia hankkeille, jotka liittyvät tämän kiintiön käyttämiseen, siinä ei millään tavoin poissuljeta tätä mahdollisuutta.
98 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa tehnyt saman alustavan toteamuksen, eikä se näin ollen ole katsonut, että DAI:lle myönnetty verotuki voitaisiin julistaa yhteensopivaksi yhteisen maatalouspolitiikan kanssa pelkästään tämän kiintiön myöntämisen vuoksi. Väite, jonka mukaan Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisasiakirjaan, toisin kuin Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisasiakirjaan, ei sisälly määräystä poikkeuksellisten valtiontukien myöntämisestä, on näin ollen joka tapauksessa asiaan vaikuttamaton.
99 Lisäksi asetuksen N:o 1785/81 45 artiklassa viitataan perustamissopimuksen 39 artiklassa ilmaistuihin yhteisen maatalouspolitiikan yleisiin tavoitteisiin, joihin kuuluu 2 kohdan a alakohdan mukaan se, että on välttämättä otettava huomioon "maatalouselinkeinon erityisluonne, joka johtuu maatalouden yhteiskunnallisesta rakenteesta sekä eri maatalousalueiden välisistä rakenteellisista eroista ja luonnonolojen eroista". Sokerialan investointeihin sovellettavat säännöt eivät näin ollen koostu pelkästään asetuksessa N:o 1785/81 vahvistetuista säännöistä. Niitä on sen lisäksi säädöksissä, jotka koskevat yhteisön rakenne- ja aluepoliittisia hankkeita.
100 Mainittujen säädösten mukaan sekä yhteisöllä että Portugalin tasavallalla on mahdollisuus myöntää taloudellista tukea kysymyksessä olevaa investointihanketta varten.
101 Ensinnäkin asetus N:o 866/90 perustuu perustamissopimuksen 42 ja 43 artiklaan ja kuuluu siten erottamattomana osana yhteiseen maatalouspolitiikkaan, ja asetuksen 16 artiklan 5 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat asetuksessa nimenomaisesti säädettyjen toimien lisäksi myöntää maataloustuotteiden jalostusta ja kauppaa varten tukia, edellyttäen että ne toteutetaan perustamissopimuksen 92-94 artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti.
102 DAI:lle myönnetty tuki sitä paitsi noudattaa päätöksessä 94/173/EY ilmaistuja edellytyksiä investointien hyväksymiskelpoisuudelle EMOTR:n ohjausosaston taloudellisten tukitoimien piiriin. Tämän päätöksen liitteessä olevassa 2.8 kohdassa nimittäin määrätään, että poiketen säännöstä, jossa poissuljetaan investoinnit sokerialalla, yhteisön rahoitusta voidaan myöntää investointeihin, joilla pyritään Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisasiakirjassa määrätyn kiintiön käyttöön.
103 Komissio onkin todennut riidanalaisessa päätöksessä, että maataloustuotteiden jalostuksen ja kaupan alojen valtiontukien oli oltava päätöksessä 94/173/EY vahvistettujen investointeja koskevien valintaperusteiden mukaisia. Tämä sama linjaus on sitä paitsi ilmaistu tämän alan valtiontukia koskevissa komission tiedonannoissa kuten 12.7.1994 ja 23.3.1995 päivätyissä tiedonannoissa sekä 2.2.1996 eli tähän oikeudenkäyntiin liittyvien tosiseikkojen jälkeen päivätyssä tiedonannossa.
104 Tästä seuraa, että komissio ei ole käyttänyt harkintavaltaansa selvästi väärin katsoessaan, että kysymyksessä olevan investointihankkeen erityiskohtelu oli perusteltu yhteisön alue- ja maatalouspolitiikan kannalta tavoitteessa 1 tarkoitetun alueen osalta. Se ei myöskään ole ylittänyt sille asetuksen N:o 866/90 8 artiklan sanamuodon perusteella annettua valtuutusta niiden perusteiden vahvistamiseen, joilla investoinnit voidaan hyväksyä yhteisön hankkeiden piiriin.
105 Lopuksi on huomautettava, että DAI:n toteuttaman investoinnin erityinen huomioon ottaminen johtuu nimenomaan Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisasiakirjassa Portugalin tasavallalle myönnetystä erityiskohtelusta, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa.
106 Valittajien väitteet, joiden mukaan riidanalainen päätös synnyttää täysin keinotekoisen sokerintuottajan ja vääristää kilpailusuhteita lisäämällä ylituotantoa sokerin yhteismarkkinoilla, on sen vuoksi hylättävä.
107 Edellä todetusta seuraa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tehnyt minkäänlaista oikeudellista virhettä katsoessaan, etteivät DAI:lle myönnetyt verovapautukset olleet yhteensopimattomia yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden kanssa. Kolmas valitusperuste on sen vuoksi hylättävä.
Neljäs valitusperuste, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen kieltäytyessään arvioimasta riidanalaisten tukien yhteisvaikutusta
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
108 Valittajat arvostelevat neljännessä valitusperusteessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, ettei se ole valituksenalaisen tuomion 98-101 kohdassa ottanut huomioon erillisten riidanalaisten tukitoimien yhteisvaikutuksia. Nämä toimet ovat yhteismäärältään yli 60 prosenttia DAI:n tekemistä investoinneista ja niiden ansiosta DAI pääsee aloittamaan ylituotannon, jonka määrä on 20-25 prosenttia kotimaisesta kulutuksesta, taatuilla hinnoilla ja kustannuksin, jotka alittavat erittäin pitkävaikutteiset kiinteät kustannukset 40 prosentilla. DAI:lle on siis myönnetty poikkeuksellisen edullinen asema.
109 Komissio katsoo, että tämä valitusperuste on selvästi jätettävä tutkimatta. Asiakysymyksen osalta se vetoaa siihen, ettei mainittu valitusperuste voi menestyä, koska komissiolla on asiassa laaja harkintavalta eikä mitään ilmeistä virhettä ole näytetty.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
110 Valittajat ovat tosin lausuneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen tutkiessaan erikseen DAI:lle ammatilliseen koulutukseen myönnettyjen tukien vaikutukset yhteismarkkinoihin, mutta ne ovat vedonneet tähän ainoastaan riidanalaisen päätöksen tätä tukea koskevaa osaa vastaan. Ne eivät siis ole nojautuneet sellaiseen riidanalaisen päätöksen kumoamista kokonaisuudessaan koskevaan yleiseen kanneperusteeseen, jonka mukaan komission olisi pitänyt arvioida kolmen riidanalaisen toimen yhteisvaikutusten soveltuvuutta perustamissopimuksen 92 artiklan kannalta, minkä vahvistaa myös se, että tätä väitettä ei mainita valittajien kanteen siinä osassa, jonka otsikkona on "yleiset kanneperusteet".
111 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sen vuoksi huomauttanut valituksenalaisen tuomion 98 kohdassa, että riidanalaisessa päätöksessä tutkitut kolme tukityyppiä kuuluvat kukin erilaiseen oikeudelliseen säännöstöön ja niitä on tästä syystä tutkittava kutakin erikseen niiden järjestelmien perusteella, joihin ne kuuluvat, ottaen huomioon näillä järjestelmillä olevat tavoitteet, pelkästään päätyäkseen tämän perusteella siihen, että ammatilliseen koulutukseen myönnetyn tuen yhteensopivuutta perustamissopimuksen 92 artiklan kanssa on arvioitava erikseen, ja hylätäkseen nimenomaan sen tutkittavana olleen kanneperusteen. Peruste, jota valittajat kehittelevät muutoksenhakuvaiheessa, on siis laajempi kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tutkittavaksi saatettu kanneperuste.
112 Tämän osalta on todettava, että yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 118 artiklan mukaan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksestä tehdyn valituksen käsittelyyn yhteisöjen tuomioistuimessa sovelletaan saman työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohtaa, jonka mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen. Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta valitusasioissa on näin ollen rajoitettu kohdistuvaksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sille esitetyistä perusteista tekemän ratkaisun arviointiin (ks. asia C-136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomio 1.6.1994, Kok. 1994, s. I-1981, 59 kohta ja asia C-352/99 P, Eridania ym. v. neuvosto, määräys 28.6.2001, Kok. 2001, s. I-5037, 52 ja 53 kohta).
113 Valitusperuste voidaan sen vuoksi tutkia vain siltä osin kuin siinä väitetään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen katsoessaan, että komissio on voinut tutkia ammatilliseen koulutukseen myönnettyä tukea erikseen.
114 Tältä osin on todettava, että riidanalaiset tukitoimet kuuluvat kukin erilaiseen oikeudelliseen säännöstöön. Kuten tämän tuomion 86 kohdassa on todettu, verovapautuksia voitiin tutkia pelkästään 3.7.1991 tehdyn päätöksen kannalta, jossa puolestaan viitataan yhteisen maatalouspolitiikan sääntöihin, eikä suoraan perustamissopimuksen 92 artiklan kannalta. Kansallinen rahoitusosuus EMOTR:n ohjausosaston rahoituksen piiriin hyväksyttävissä olevaksi katsotulle investointihankkeelle oli tutkittava asetuksen N:o 866/90 ja päätöksen 94/173/EY kannalta, sillä näissä säädöksissä määritellään yhteisen maatalouspolitiikan ja yhteisön aluepolitiikan tavoitteiden keskinäinen painotus sokerialalla. Ammatilliseen koulutukseen myönnetty tuki on näin ollen ollut ainoa toimi, jonka soveltuvuutta komissio on voinut arvioida suoraan perustamissopimuksen 92 artiklan kannalta.
115 Valituksenalaisessa tuomiossa ei siis ole tältä osin minkäänlaista oikeudellista virhettä. Neljäs valitusperuste on sen vuoksi hylättävä.
Viides valitusperuste, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen jättäessään soveltamatta perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklaa
Asianosaisten ja muiden osapuolten väitteet ja niiden perustelut
116 Valittajat katsovat, että valituksenalaisen tuomion 111-120 kohdassa olevissa perusteluissa, joiden mukaan investointitukia, jotka voivat asetuksen N:o 866/90 nojalla saada yhteisön rahoitusta, ei voida tutkia perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan mukaisesti, on oikeudellinen virhe. Ne vetoavat siihen, ettei asetusten N:o 1785/81 ja N:o 866/90 mistään säännöksestä voida päätellä, ettei mainittuja artikloja sovellettaisi.
117 Komissio katsoo ensinnäkin, että tämä valitusperuste on selvästi jätettävä tutkimatta. Asiakysymyksen osalta se katsoo sitten, että kaiken asiaa koskevan lainsäädännön valossa neuvosto on säätänyt, että valtiontukia koskevia sääntöjä sovelletaan tukitoimiin, jotka menevät pitemmälle kuin asetuksessa N:o 866/90 säädetään, muttei tuon asetuksen mukaisiin toimiin. Komission mukaan ainoa käsiteltävän asian kannalta merkityksellinen kysymys on se, salliiko yhteinen maatalouspolitiikka riidanalaisen toimepiteen vai ei. Mainittu toimenpide on sallittu asetuksen N:o 866/90 16 artiklassa.
118 Portugalin tasavalta ja DAI vetoavat siihen, että asetuksen N:o 866/90 16 artiklan 5 kohtaa luettuna yhdessä yhteisen maatalouspolitiikan ensisijaisuusperiaatteen kanssa on tulkittava siten, että siinä poissuljetaan valtiontukia koskevien sääntöjen soveltaminen EMOTR:n ohjausosaston johtamiin rakenteellisiin toimenpiteisiin.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
119 Viidennessä valitusperusteessa osoitetaan edellisten valitusperusteiden tavoin täsmällisesti, miltä osin tuomio riitautetaan ja mihin oikeudellisiin perusteluihin valitusperuste nojautuu. Valitusperusteessa ei siis pelkästään toisteta sanasta sanaan ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyä kannetta, joten se on otettava tutkittavaksi.
120 Valitusperustetta asiallisesti tutkittaessa on puolestaan todettava, että asetuksen N:o 1785/81 44 artiklassa säädetään vain, että sokerin tuotantoon ja kauppaan sovelletaan perustamissopimuksen 92-94 artiklaa, "jollei tässä asetuksessa toisin säädetä". Lisäksi tässä asetuksessa viitataan implisiittisesti mutta välttämättömästi muiden kuin siihen sisältyvien säännösten täytäntöönpanoon, koska sen 45 artiklassa sanotaan, että sitä sovellettaessa on otettava huomioon perustamissopimuksen 39 artiklassa tarkoitetut yhteisen maatalouspolitiikan yleiset tavoitteet, joiden eräänä piirteenä on tällä alalla todettujen alueellisten erojen korjaaminen.
121 Asetuksessa N:o 866/90 määritellään näin ollen edellytykset, joilla EMOTR:n ohjausosasto tukee yhteisen maatalouspolitiikan alueellisen yhteensovittamisen tavoitteita. Sen 16 artiklan 3 ja 4 kohdassa asetetaan pääsäännöksi, että tämän rahaston tuen piiriin hyväksyttävissä olevista investoinneista kiinnostuneiden jäsenvaltioiden - kuten Portugali nyt kysymyksessä olevan hankkeen osalta - sekä rahaston maksamien tukien saajien on sitouduttava osallistumaan niiden investointien rahoittamiseen, jotka komissio on hyväksynyt EMOTR:n tukitoimenpiteen kohteeksi. Mainitussa asetuksessa ei sen vuoksi pelkästään sallita vaan siinä myös edellytetään sellaisia jäsenvaltioiden maksamia rahoitusosuuksia, joista tässä tapauksessa on kysymys.
122 Asetuksen N:o 866/90 16 artiklan 5 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat toteuttaa tukitoimenpiteitä, joiden myöntämistä koskevat edellytykset tai yksityiskohtaiset säännöt poikkeavat tässä asetuksessa säädetyistä edellytyksistä tai yksityiskohtaisista säännöistä tai joiden määrät ylittävät tässä asetuksessa säädetyt ylärajat, edellyttäen, että kyseiset toimenpiteet toteutetaan perustamissopimuksen 92-94 artiklan mukaisesti, eikä se sen vuoksi koske mainitun asetuksen 16 artiklan 3 ja 4 kohdassa edellytettyjä kansallisia rahoitusosuuksia vaan tukia, joita jäsenvaltiot haluavat antaa EMOTR:n ohjausosaston tuen piiriin hyväksyttävissä oleviin investointeihin osallistumista koskevan velvoitteensa ulkopuolella.
123 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen ole soveltanut yhteisön oikeutta virheellisesti katsoessaan, että Portugalin tasavallan antamaa rahoitusosuutta tässä asiassa kysymyksessä olevaan EMOTR:n ohjausosaston tuen piiriin hyväksyttävissä olevaan investointiin oli arvioitava asetuksen N:o 866/90 soveltamista koskevan yhteisen toiminnan puitteissa eikä sitä voitu tutkia perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan nojalla.
124 Viides valitusperuste on sen vuoksi hylättävä.
Kuudes valitusperuste, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyn kanteen viimeiseen kanneperusteeseen annettua ratkaisua ei ole perusteltu riittävästi
Asianosaisten ja muiden osapuolten väitteet ja niiden perustelut
125 Valittajat vetoavat siihen, ettei sitä, että niiden kanneperuste, jonka mukaan kysymyksessä oleva investointituki on yhteensopimaton asetuksen N:o 866/90 kanssa, on hylätty valituksenalaisen tuomion 124 kohdassa, ole riittävästi perusteltu. Valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon niitä eri perusteluja, joihin ne olivat vedonneet tämän kanneperusteen tueksi. Valittajat muistuttavat, että ne olivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa lausuneet, ettei tämä tuki noudata niitä rahoitusedellytyksiä, joista säädetään asetuksessa N:o 866/90, ja ettei tämä asetus sen vuoksi voinut olla laillinen peruste perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamatta jättämiselle.
126 Komissio katsoo, että tämä valitusperuste on perusteeton. Komission mukaan kaikissa väitteissä, joihin valittajat tässä vetoavat, todellisuudessa toistetaan valittajien väite, jonka mukaan kysymyksessä oleva investointituki on yhteensopimaton yhteisen maatalouspolitiikan kanssa ja jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt riittävän perustellusti.
127 DAI katsoo, että tämä valittajien valituksen viimeinen valitusperuste on selvästi jätettävä tutkimatta, koska siinä vain toistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjä väitteitä osoittamatta, millä tavoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt väitetyn oikeudellisen virheen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
128 Kuudennessa valitusperusteessa, joka kohdistuu asianmukaisesti yksilöityihin valituksenalaisen tuomion perusteluihin, ei ensinnäkään pelkästään toisteta sanasta sanaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyä kannetta, joten tämä valitusperuste on tutkittava.
129 Valittajien esittämistä perusteluista toisaalta ilmenee, että tässä valitusperusteessa ne katsovat, että hylätessään niiden esittämän väitteen, jonka mukaan kysymyksessä oleva investointituki ei voi kuulua asetuksen N:o 866/90 soveltamisalaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole antanut lausuntoa valittajien väitteistä, joiden mukaan tämä tuki ei ollut tämän asetuksen 2 ja 11-13 artiklassa vahvistettujen ehtojen mukainen. Valittajien mukaan tuomion tämä osa on näin ollen puutteellisesti perusteltu.
130 On kuitenkin huomautettava, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä katsonut, että kysymyksessä oleva tuki kuuluu ensi arvion mukaan asetuksen N:o 866/90 soveltamisalaan. Komissio on katsonut tästä seuraavan, että tätä tukea ei voitu tutkia perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan kannalta, ja todennut lisäksi tarkastelevansa myöhemmin "asetuksen (ETY) N:o 866/90 perusteella näkökohtia, jotka liittyvät tämän hankkeen yhteisrahoitukseen tämän asetuksen mukaisesti". Komissio ei siis ole tutkinut, oliko hanke EMOTR:n ohjausosastosta maksettavan yhteisön rahoituksen edellytysten mukainen, eikä näin ollen sitäkään, noudattiko tälle hankkeelle annettu kansallinen rahoitusosuus mainitun asetuksen mukaisia asiallisia edellytyksiä.
131 Valittajat ovat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa riitauttaneet tämän arvioinnin vedoten siihen, ettei kysymyksessä oleva investointihanke kuulunut asetuksen N:o 866/90 soveltamisalaan ja että asiassa oli näin ollen sovellettava perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklaa. Valittajat ovat vedonneet tämän väitteen tueksi kahteen kanneperusteeseen: niistä ensimmäisen mukaan asetuksen N:o 866/90 soveltamisesta tehty päätös 94/173/EY oli yhteensopimaton yhteisen maatalouspolitiikan kanssa ja sen vuoksi lainvastainen, toisen kanneperusteen mukaan nyt käsiteltävässä asiassa ei ollut noudatettu mainitussa asetuksessa vahvistettuja asiallisia edellytyksiä.
132 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tullut, siten kuin se on valituksenalaisen tuomion 89 ja 90 kohdassa tehnyt, lausua kanneperusteesta, jonka mukaan päätös 94/173/EY oli yhteensopimaton yhteisen maatalouspolitiikan kanssa, voidakseen hylätä väitteen perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan sovellettavuudesta tässä asiassa, kun tällä päätöksellä määritettiin asetuksen N:o 866/90 soveltamisala, mutta sen ei ole tarvinnut ottaa kantaa väitteisiin, joilla tuettiin toista kanneperustetta, joka koski tämän asetuksen mukaisten asiallisten edellytysten noudattamista, koska näillä väitteillä ei ollut merkitystä riidanalaisen päätöksen laillisuuden kannalta ja koska ne olivat sen vuoksi asiaan vaikuttamattomia.
133 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen ole perustellut valituksenalaista tuomiota puutteellisesti viitatessaan sen 89 ja 90 kohtaan hylätäkseen kanneperusteen, jonka mukaan riidanalainen tuki ei kuulunut asetuksen N:o 866/90 soveltamisalaan.
134 Kuudes valitusperuste on sen vuoksi hylättävä.
135 Kaikesta edellä todetusta seuraa, että valittajien valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
136 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota tämän työjärjestyksen 118 artiklan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio ja DAI ovat vaatineet valittajien velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska valittajat ovat hävinneet asian, ne on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
137 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan, jota niin ikään sovelletaan tämän työjärjestyksen 118 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Tämän määräyksen mukaisesti on päätettävä, että Portugalin tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Valittajien valitus hylätään.
2) Komission vastavalitus hylätään.
3) Associação dos Refinadores de Açúcar Portugueses (ARAP), Alcântara Refinarias - Açúcares SA ja Refinarias de Açúcar Reunidas SA (RAR) velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
4) Portugalin tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.