CELEX: 62003TJ0285
Mezőgazdaság
A feldolgozott gyümölcs és zöldségtermékek piacának közös szervezése
A feldolgozott paradicsomtermékek termelési támogatása
Az összeg számítási módja
2000/2001-es gazdasági év

Jogi háttér
1       Az EK 33. cikk (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„A közös agrárpolitika célkitűzései a következők:
a)      a mezőgazdasági termelékenység növelése a műszaki fejlődés előmozdításával, valamint a mezőgazdasági termelés ésszerű fejlesztésének
és a termelési tényezők, így különösen a munkaerő lehető legjobb hasznosításának biztosításával;
b)      ily módon a mezőgazdasági népesség megfelelő életszínvonalának biztosítása, különösen a mezőgazdaságban dolgozók egy főre
jutó jövedelmének növelésével;
c)      a piacok stabilizálása;
d)      az ellátás hozzáférhetőségének biztosítása;
e)      a fogyasztók elfogadható ár ellenében történő ellátásának biztosítása.”
2       A feldolgozott gyümölcs- és zöldségtermékek piacának közös szervezéséről szóló, 1996. október 28‑i 2201/96/EK tanácsi rendelet
(HL L 297., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 20. kötet, 83. o., a továbbiakban: alaprendelet) 2. cikkének jelen
esetben alkalmazandó szövege előírja:
„(1) A termelési támogatás rendszere az I. mellékletben felsorolt, a Közösségben betakarított gyümölcsökből és zöldségekből
előállított termékekre alkalmazandó.
(2) A termelési támogatást olyan feldolgozóknak adják, akik a 2200/96/EK rendelet alapján elismert vagy előzetesen elismert
termelői szervezetek, illetve a feldolgozók között megkötött szerződésekben megszabott minimumárat kifizették a termelőknek
a nyersanyagért […].”
3       Az alaprendelet 4. cikkének jelen esetben alkalmazandó szövege megállapítja:
„(1) A termelési támogatás nem haladhatja meg a termelőnek a Közösségben kifizetett minimumár és a nyersanyagnak a főbb termelő
és exportáló harmadik országokban érvényes ára közti különbséget.
(2) A termelési támogatás mértékét úgy kell rögzíteni, hogy lehetővé tegye a Közösségben termelt terméknek az értékesítését
az (1) bekezdésben foglalt korlátokon belül. A támogatási összeg megállapításakor különösen a következőket kell figyelembe
venni, az 5. cikk sérelme nélkül:
a)      a nyersanyag Közösségben érvényes ára és a legfontosabb versenytársnak minősülő harmadik országokban érvényes ára közti különbség;
b)      amennyiben alkalmazható, a (10) bekezdésben rendelkezett csökkentést megelőzően az előző gazdasági évre számított vagy rögzített
támogatás mértéke; és
c)      ha egy termék Közösségben való termelése a piac jelentős részét teszi ki, a külkereskedelemben és a külkereskedelmi árak alakulásában
megfigyelhető tendenciák, amennyiben ez utóbbi a támogatási összeg csökkenését vonja maga után.
(3) A termelési támogatást a feldolgozott termék nettó tömege alapján kell rögzíteni. A felhasznált nyersanyag és a feldolgozott
termék nettó tömege közötti összefüggést kifejező együtthatót szabványosított alapon kell meghatározni. A tapasztalat függvényében
ezeket az együtthatókat rendszeresen módosítják.
[…]
(5) A főbb versenytársnak minősülő harmadik országokban érvényes nyersanyagárakat főleg a gazdaságokból közvetlenül felvásárolt,
feldolgozásra szánt hasonló minőségű friss termékekért ténylegesen kifizetett árak alapján kell meghatározni, az illető harmadik
országok által exportált késztermékek mennyisége alapján súlyozva.
(6) Olyan termékek esetén, ahol a Közösségen belüli termelés teszi ki a közösségi fogyasztói piac termékeinek legalább 50%‑át,
az ártendenciák és az import- és exportmennyiségek alakulását a gazdasági év kezdetét megelőző naptári év adatait az előző
naptári év adataival összevetve kell megbecsülni.
(7) Paradicsomból készített termékek esetén a termelési támogatást az alábbiakra kell kiszámítani:
a)      a 2002 90 KN‑kód alá tartozó paradicsomsűrítmény;
[…]
(9) A Bizottság minden gazdasági év megkezdése előtt […] rögzíti a termelési támogatás összegét. A (3) bekezdésben említett
együtthatókat, a minőségi minimumkövetelményt, valamint az ebben a cikkben foglaltak alkalmazására vonatkozó további részletes
szabályokat szintén ennek az eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(10) A paradicsomból készített termékeknél az egyes gazdasági évekre vonatkozó összes kiadás nem haladhatja meg azt az összeget,
amelyet akkor értek volna el, ha az összes francia és portugál sűrítmény kvótáját az 1997/1998‑as gazdasági évre a következőképpen
állapították volna meg:
–      Franciaország          24 323 tonna
–      Portugália:          670 451 tonna.
E célból a (9) bekezdésnek megfelelően a termelési támogatás paradicsomsűrítményekre és azok származékos termékeire rögzített
összegét 5,37%‑kal kell csökkenteni. A gazdasági évet követően kiegészítést lehet adni, ha a francia és portugál kvótában
jelentkező emelkedés nincs teljes mértékben kihasználva.”
4       Végül pedig, a feldolgozott paradicsomtermékek minimumárának és támogatási összegének a 2000/2001‑es gazdasági évre történő
megállapításáról szóló, 2000. július 12‑i 1519/2000/EK bizottsági rendelet (HL L 174., 29. o.) 2. cikke előírja, hogy „[a]
2000/2001‑es gazdasági évre az [alaprendelet] 4. cikke által előírt termelési támogatás a II. mellékletben kerül meghatározásra”.
A 28 és 30% közötti szárazanyag-tartalmú paradicsomsűrítmény támogatási összege 100 kg‑onként 17,178 euróban került megállapításra.

A tényállás és az eljárás
5       A Bizottság 2000. február 4‑i levelében felkérte a kínai hatóságokat, hogy a csatolt kérdőív kitöltésével a lehető leggyorsabban
adják meg a feldolgozott gyümölcsök és zöldségek 2000/2001‑es gazdasági évre vonatkozó támogatásának megállapítása céljából
szükséges tájékoztatást. E levélre nem érkezett válasz.
6       Az 1519/2000 rendelet elfogadását követően a feldolgozott paradicsomtermékek spanyol, francia, görög, olasz és portugál termelőit
képviselő küldöttségek és egyesületek tájékoztatták a Bizottságot kifogásaikról, és sérelmezték, hogy a nyújtott támogatási
összegének megállapítása során nem vették figyelembe a kínai paradicsom árát.
7       A paradicsomkonzerv-ipar európai szervezete (a továbbiakban: OEICT) és az Associação Portuguesa dos Industriais de Tomate
többször kérte a Bizottságtól a támogatási összeg megváltoztatását. Az egyik kérelemhez olyan szerződés másolatát is csatolták,
amely tartalmazta a kínai termelő számára fizetett árat.
8       A Bizottság a portugál mezőgazdasági miniszternek címzett, 2001. március 5‑én kelt levelében az utóbbi által a támogatási
összeg számításának felülvizsgálata iránt előterjesztett kérelemre válaszul jelezte, hogy a feldolgozott paradicsom 2000/2001‑es
gazdasági évre vonatkozó támogatási összegének a megállapítására az alaprendelet 3. és 4. cikkének szigorú betartása mellett
került sor. Ezen túlmenően megerősítette, hogy 2000. december 13‑án megkapta az OEICT levelét – amelyben ez utóbbi szervezet
továbbított egy Kínában megkötött szerződésben rögzített árat – amellyel kapcsolatban azonban hozzátette, hogy valamely egyedi
szerződésben kikötött, az érintett nemzeti hatóságok által meg nem erősített ár alapján nincs lehetősége határozatának megváltoztatására.
9       A pekingi spanyol diplomáciai szolgálat 2001 szeptemberében megszerzett egy, a kínai hatóságoktól származó kimutatást, amely
az összes kínai feldolgozott paradicsomtermelés körülbelül 88%‑át adó Xinjiang tartománybeli paradicsomtermelőknek az 1999‑es
és a 2000‑es gazdasági évben fizetett átlagárakat tartalmazta. E dokumentumot 2001. november 9‑én a portugál mezőgazdasági
miniszter, 2001. december 7‑én pedig az OEICT is eljuttatta a Bizottság felelős tagjának, Fischler úrnak.
10     A Bizottság 2002. január 31‑én válaszolt az utóbbi szervezetnek, hangsúlyozva, hogy a támogatás összegének megállapítására
az alaprendelet 3. és 4. cikkének megfelelően került sor. Ezen túlmenően a közösségi paradicsomfeldolgozás – amelynek tevékenysége
rekordszintet ért el – számára hátrányos következmények elmaradására hivatkozva, a Bizottság nem látta indokoltnak az 1519/2000
rendelet módosítását.
11     A 2002. november 6‑án tartott megbeszélést követően, illetve a felperesek által a Bizottsághoz intézett különböző levelek
után ez utóbbi 2003. január 7‑i levelében kijelentette, hogy nincsen oka az 1519/2000 rendelet megváltoztatására.
12     E körülmények között nyújtották be a felperesek 2003. augusztus 18‑án a jelen keresetet.

A felek kérelmei
13     A felperesek azt kérik, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       (a keresetlevél A.27 mellékletében részletezetteknek megfelelően) kötelezze a Bizottságot a termelési támogatás Elsőfokú Bíróság
által meghatározandó, és 2000. július 12‑étől – másodlagosan 2000. július 13‑ától vagy harmadlagosan 2000. július 16‑ától –
a tényleges kifizetés napjáig számítandó kamattal növelt egyenlegének valamennyi felperes társaság számára történő megfizetésére;
–       kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
14     A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;
–       kötelezze a felpereseket a költségek viselésére.

Az ügy érdeméről
15     A felek a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatára hivatkoznak, amelynek értelmében a Közösség szerződésen
kívüli felelőssége csak abban az esetben állapítható meg, ha a közösségi intézmény magatartásának jogellenes mivoltára, a
kár tényleges bekövetkezésére, valamint a jogellenes magatartás és az említett kár közötti ok-okozati kapcsolatra vonatkozó
feltételek együttesen fennállnak (a Bíróság 197/80–200/80., 243/80., 245/80. és 247/80. sz., Ludwigshafener Walzmuehle és
társai kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben 1981. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1981., 3211. o.] 18. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑168/94. sz., Blackspur és társai kontra Tanács és Bizottság ügyben 1995. szeptember 18‑án hozott ítéletének
[EBHT 1995., II‑2627. o.] 38. pontja, valamint a T‑481/93. és T‑484/93. sz., Exporteurs in Levende Varkens és társai kontra
Bizottság egyesített ügyekben 1995. december 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑2941. o.] 80. pontja).
16     Meg kell tehát vizsgálni, hogy jelen esetben e három feltétel fennáll‑e.

A Bizottság magatartásának jogszerűségét illetően
17     A Bizottság magatartása jogellenességének megállapítása érdekében a felperesek elsődlegesen az alaprendelet és az EK 33. cikk
megsértésére, valamint a figyelmesség és a gondos ügyintézés elveinek a megsértésére hivatkoznak. Másodlagosan a jóhiszeműség
elvének megsértésével érvelnek.
A felek érvei
–       Az alaprendelet és az EK 33. cikk megsértése
18     A felperesek azt állítják, hogy a Bizottság az 1519/2000 rendeletnek az alaprendelet szabályaiba ütköző módon történt elfogadásával
olyan jogellenességet követett el, amely maga után vonhatja a Közösség felelősségét.(
)
19     Kétségtelen ugyanis, hogy a szóban forgó támogatás összegének kiszámítása céljából a Bizottság kizárólag az Egyesült Államokat,
Izraelt és Törökországot vette figyelembe. Márpedig, a felperesek szerint az alaprendelet szövege a „főbb termelő és exportáló
harmadik országok”‑at (4. cikk (1) bekezdés) és a „főbb versenytársnak minősülő harmadik országok”‑at (4. cikk (2) és (5) bekezdés)
említi. E rendelkezések tehát véleményük szerint megfosztják a Bizottságot mindennemű mérlegelési lehetőségtől, mivel kötelezővé
teszik a legfontosabb paradicsomtermelő és -exportáló országok számbavételét. Habár a Bizottság figyelembe vehet egyéb tényezőket
is, az alaprendelet 4. cikkének (2) bekezdésében kifejezetten meghatározottakkal mindenesetre szükségszerűen számolnia kell,
amelyek közül az első a főbb harmadik országokban érvényes ár. E szabály másféle értelmezése azt jelentené, hogy a Bizottság
önkényesen dönthetne a referenciaként szolgáló exportáló országok tekintetében, ami a referenciaországok kiválasztása alapján
végső soron még a támogatás megszüntetését is eredményezhetné.(
).
20     Márpedig a felperesek állítása szerint 1988 óta Kína a világ második legfontosabb paradicsomtermelő országa. 1999‑ben több
mint 108 246 tonna paradicsomot exportált, amely ugyan kevesebb, mint Törökország paradicsomexportja (168 691 tonna), de több,
mint az Egyesült Államoké (92 913 tonna) vagy Izraelé (9 557 tonna). Egyébiránt az Európai Közösségbe irányuló kínai export
körülbelül 24 171 tonnát tett ki, amely a világ összes országába irányuló kínai export 22,30%‑át képviselte. Ez alapján Kínát
versenytársnak minősülő országként kellene kezelni.(
)
21     Mivel a Bizottság nem foglalta bele a termelési támogatás számításába a kínai árakat, megsértette az alaprendeletet, amelynek
ez irányú rendelkezései világosak és egyértelműek. A felperesek állítása szerint a Bergaderm-ügyben hozott ítéletből származó
ítélkezési gyakorlat (a Bíróság C‑352/98. P. sz., Bergaderm és Goupil kontra Bizottság ügyben 2000. július 4‑én hozott ítélete
[EBHT 2000., I‑5291. o.]) jelen esetben a jogalanyok számára meghatározott jogokat biztosító szabályról van szó, amelynek
megsértése megfelelően egyértelmű volt. Miután a Bizottság hatásköre az 1519/2000 rendelet elfogadása tekintetében erősen
korlátozott volt, véleményük szerint az intézmény részéről tapasztalt egyszerű jogellenesség is elegendő a Közösség szerződésen
kívüli felelősségének megállapításához.(
)
22     Egyébiránt a Bizottság maga is kérte a kínai árakra vonatkozó adatok közlését, de megtagadta figyelembevételüket, amikor azokat
rendelkezésére bocsátották.(
)
23     A felperesek szerint a Bizottság magatartása a támogatási rendszer alaprendelet által előírt politikai céljait is figyelmen
kívül hagyta. Ez utóbbiak ugyanis az európai mezőgazdasági termelők és feldolgozóipar előnyben részesítését célozzák azzal,
hogy a mezőgazdasági termelő számára minimális jövedelemszintet biztosítanak, a feldolgozott paradicsomtermékek termelői számára
pedig lehetővé teszik az olyan harmadik országok által támasztott versenyben való helytállást, amelyekben az alapanyagok az
európai piacon kialakultnál alacsonyabb áron szerezhetők be. Mivel nem tartja tiszteletben e célokat, az 1519/2000 rendelet
egyúttal az EK 33. cikket is sérti.
24     A Bizottság a maga részéről úgy véli, hogy a szóban forgó támogatás összegének megállapítása során széleskörű mérlegelési
jogkörrel rendelkezett. Csak abban az esetben lehetne tehát felelősségét megállapítani, ha a fenti 21. pontban hivatkozott
Bergaderm és Goupil kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből származó ítélkezési gyakorlat értelmében nyilvánvalóan és súlyosan
áthágta volna hatásköre gyakorlásának korlátait.(
)
25     A Bizottság emlékeztet rá, hogy az alaprendelet 4. cikke maximális termelési támogatás meghatározását teszi lehetővé, amely
azonban „nem haladhatja meg a termelőnek a Közösségben kifizetett minimumár és a nyersanyagnak a főbb termelő és exportáló
harmadik országokban érvényes ára közti különbséget”. Véleménye szerint nem volt elvárható, hogy a támogatás összege e különbséggel
azonos legyen.(
)
26     Egyébiránt a Bizottság hangsúlyozza, hogy a támogatás megállapításának feltételei nem kimerítően kerültek megállapításra.
Az alaprendelet 4. cikkének (2) bekezdése ugyanis úgy fogalmaz, hogy „A támogatási összeg megállapításakor különösen a következőket
kell figyelembe venni […]”. Ugyanezen cikk c) pontja a külkereskedelemben és a külkereskedelmi árak alakulásában ható tendenciák
jobb figyelembevétele céljából a támogatás csökkentésének lehetőségét is megemlíti. Márpedig, miután a közösségi termelés
a közös piac jelentős részét – hozzávetőleg 90%‑át – teszi ki, a Bizottságnak jogában állt ezen adatok figyelembevétele.(
)
27     A Bizottság azt is felrója a felpereseknek, hogy soha nem említik a támogatás célját, amely éppen „a Közösségben termelt termék[ek]
[…] értékesítés[ének]” lehetővé tétele. Úgy ítéli meg, hogy – figyelemmel e célra, és a rendelkezésére álló gazdasági adatok
ismeretében – teljes joggal tekinthetett el a kínai paradicsom árának figyelembevételétől.(
)
28     Az Egyesült Államok, Izrael és Törökország szolgáltatott adatot paradicsomtermeléséről, a kínai hatóságok nem válaszoltak
a Bizottság megkeresésére. Ebből a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az eurónak az amerikai dollárhoz képest történt
leértékelése (-12,2%), valamint a nyersanyagáraknak a legfontosabb versenytársnak minősülő harmadik országokban, nevezetesen
az Egyesült Államokban (+8,4%) és Törökországban (+4,4%), történt növekedése miatt 20,54%‑kal csökkenteni kell a feldolgozók
részére a paradicsomsűrítmény termeléséhez nyújtott támogatást.(
)
29     A Bizottság szerint a paradicsomsűrítmény közösségi piacára vonatkozó hozzáférhető adatok 1997 és 1999 között az összesített
import csökkenését és a Kínából származó import stabilitását, illetve a kínai eredetű áru árának jelentős emelkedését és a
közösségi export folyamatos növekedését mutatták. Ezek az elemek a közösségi termelés szempontjából a nemzetközi konjunktúra
érezhető javulását, Kína részéről pedig még csak korlátozott konkurenciát bizonyítanak. A támogatás számítási szabályait ezek
szerint tehát nem kell módosítani.(
)
30     A Bizottság úgy véli, hogy ha a kínai nyersanyag árának figyelembevétele ténylegesen csökkenthette volna is a főbb termelő
és exportáló harmadik országok becsült nyersanyagárát, e csökkenés nem vezetett volna szükségszerűen a termelési támogatás
növekedéséhez.(
)
31     A kínai hatóságoktól várt válasz megérkezésétől függetlenül a Bizottságnak mindenképpen még a 2000/2001‑es gazdasági év kezdete
előtt meg kellett határoznia a termelési támogatás összegét. A Bizottság hangsúlyozza, hogy addig még soha nem vette figyelembe
a kínai paradicsom árát, és hogy semmi sem indokolta, hogy azt a támogatás számításába első alkalommal hirtelen belevegye.
32     Az EK 33. cikk megsértése kapcsán a Bizottság arra emlékeztet, hogy a termelési támogatás célja a Közösségben termelt termék
értékesítésének a lehetővé tétele. Véleménye szerint a felperesek nem bizonyították, hogy a Bizottság e célt megsértette volna.
–       A figyelmesség és a gondos ügyintézés elveinek megsértése
33     A figyelmesség és a gondos ügyintézés kötelezettségeinek megsértése kapcsán a felperesek hangsúlyozzák, hogy a Bizottság nem
úgy ragaszkodott a kínai árak megszerzéséhez, ahogy azt gondos és elővigyázatos igazgatási szerv tette volna. Ezt követően
a Bizottság ez irányú kötelezettségének megsértésével nem javította ki e hibáját sem, noha ez semmilyen különös nehézséggel
nem járt volna.
34     A Bizottság a maga részéről úgy véli, hogy a termelési támogatás összegét az alaprendelet céljainak és szabályainak a betartása
mellett a kínai paradicsom árára vonatkozó adatok hiányában is meghatározhatta. Felesleges lett volna tehát utánajárnia a
kínai hatóságokhoz intézett megkereséseinek, amelyek más termékek tekintetében is mindig válasz nélkül maradtak.(
)
35     Ami azt az ellene felhozott kifogást illeti, amely szerint tartózkodott a támogatás számításának módosításától, habár ismerte
a paradicsom kínai termelőknek fizetett árát, a Bizottság emlékeztet rá, hogy az első információkat a 2000. november 13‑i
levélben, azaz az 1519/2000 rendelet elfogadása után négy hónappal közölték vele. Mivel ezen információk alapjául csak egy
szerződésben rögzített ár szolgált, a Bizottság úgy értékelte, hogy az semmi szín alatt nem lehetett reprezentatív az egész
kínai termelést illetően.(
)
36     A Bizottság hangsúlyozza, hogy csak 2001. november 9‑én, azaz az 1519/2000 rendelet elfogadása után tizenhat hónappal közöltek
vele valószínűsíthetően nagyobb bizonyító erővel rendelkező számadatokat. Véleménye szerint elképzelhetetlen lett volna e
rendeletet ilyen hosszú idő után módosítani, egyébként pedig egyetlen jogi rendelkezés sem teszi lehetővé számára, hogy ilyen
visszaható hatályú módosításhoz folyamodjon. Erre csak technikai hiba kiküszöbölése érdekében kerülhetett volna sor. A Bizottság
hozzáfűzi, hogy a 2000/2001‑es gazdasági év ekkor már több hónapja véget ért, és új piacszervezési mechanizmus lépett életbe.(
)
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
37     A felek nem értenek egyet az alaprendelet rendelkezéseinek értelmezésében és az alaprendelet által a termelési támogatás összegének
megállapítása területén a Bizottság számára biztosított mérlegelési jogkör terjedelmében.
38     Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból következően az a Közösség EK 288. cikk második bekezdése szerinti
szerződésen kívüli felelőssége csak akkor állapítható meg, ha bizonyos feltételek – nevezetesen a közösségi intézmények magatartásának
jogellenes mivolta, a ténylegesen bekövetkezett kár, valamint az állítólagos magatartás és az említett kár közötti ok-okozati
kapcsolat – együttesen fennállnak (a Bíróság 26/81. sz., Oleifici Mediterranei kontra EGK ügyben 1982. szeptember 29‑én hozott
ítéletének [EBHT 1982., 3057. o.] 16. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑175/94. sz., International Procurement Services kontra
Bizottság ügyben 1996. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑729. o.] 44. pontja, T‑336/94. sz., Efisol kontra Bizottság
ügyben 1996. október 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑1343. o.] 30. pontja és T‑267/94. sz., Oleifici Italiani kontra
Bizottság ügyben 1997. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑1239. o.] 20. pontja).
39     Az első feltétel esetében az ítélkezési gyakorlat szerint a jogalanyok számára meghatározott jogokat biztosító szabály kellően
egyértelmű megsértésének a megállapítására van szükség (a fenti 21. pontban hivatkozott Bergaderm és Goupil kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 42. pontja). Ami a sérelem kellően egyértelmű mivoltának követelményét illeti, ez az ismérv akkor teljesül,
ha az érintett közösségi intézmény nyilvánvalóan és súlyosan áthágja mérlegelési jogköre gyakorlásának korlátait. Amennyiben
ezen intézmény mérlegelési lehetősége nagyon szűkre szabott, vagy nem is rendelkezik mérlegelési lehetőséggel, akkor már a
közösségi jog egyszerű megsértése is elegendő lehet a kellően egyértelmű sérelem megállapításához (a Bíróság C‑312/00. P. sz.,
Bizottság kontra Camar és Tico ügyben 2002. december 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑11 355. o.] 54. pontja, az Elsőfokú
Bíróság T‑198/95., T‑171/96., T‑230/97., T‑174/98. és T‑225/99. sz., Comafrica és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság
egyesített ügyekben 2001. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑1975. o.] 134. pontja).
40     Különösen az olyan szabálytalanság megállapítása, amelyet a szokásosan elővigyázatos és gondos igazgatási szerv hasonló körülmények
között nem követett volna el, arra enged következtetni, hogy az adott intézmény magatartása jogellenes volt, ami az EK 288. cikk
alapján a Közösség felelősségét vonja maga után (a fenti 39. pontban hivatkozott Comafrica és Dole Fresh Fruit Europe kontra
Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 134. pontja).
41     A Bizottság mérlegelési jogköre terjedelmének meghatározása céljából először is az alaprendelet szabályait kell megvizsgálni,
azután arról kell meggyőződni, hogy ennek keretében a Bizottság megsértette‑e az alaprendeletet oly módon, ami felelősségének
megállapítását vonja maga után.
–       A Bizottság mérlegelési jogköre az alaprendelet értelmében
42     Elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a bonyolult gazdasági helyzet értékelését
szükségessé tevő esetekben – amilyen a közös agrár- és halászati politika kérdése is – a közösségi jogalkotó széles mérlegelési
jogkörrel rendelkezik. E jogkör azonban nem kizárólag a megalkotni szándékozott rendelkezések jellegének és hatályának meghatározására,
hanem bizonyos mértékben az alapadatok megállapítására is kiterjed. Ennek értelmében a bíróságnak – amennyiben valamely jogszabály
kellően egyértelmű megsértésének kérdéséről kell határoznia – kizárólag azt kell vizsgálnia, hogy az említett jogsértés elkövetésével
vádolt intézmény nem követett‑e el nyilvánvaló hibát vagy hatásköri túllépést diszkrecionális jogkörének gyakorlása során,
illetve hogy a kérdéses hatóság nem lépte‑e nyilvánvalóan át mérlegelési jogkörének határait (lásd e tekintetben a Bíróság
113/88. sz. Leukhardt-ügyben 1989. június 27‑én hozott ítéletének [EBHT 1989., 1991. o.] 20. pontját, C‑4/96. sz., NIFPO és
Northern Ireland Fishermen’s Federation ügyben 1998. február 19‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑681. o.] 41. és 42. pontját,
C‑179/95. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1999. október 5‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑6475. o.] 29. pontját,
C‑120/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2001. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑7997. o.] 44. pontját
és az Elsőfokú Bíróság T‑13/99. sz., Pfizer Animal Health kontra Bizottság ügyben 2002. szeptember 11‑én hozott ítéletének
[EBHT 2002., II‑3305. o.] 166. és 168. pontját).
43     Másodsorban a Bizottság – szintén az alaprendelet értelmében – széles körű mérlegelési lehetőséggel rendelkezik a termelési
támogatás meghatározása tekintetében.
44     Habár az alaprendelet második preambulumbekezdése úgy szól, hogy „a Közösség mediterrán vidékein, ahol harmadik országokhoz
képest a termelői árak észrevehetően magasabbak, bizonyos feldolgozott termékek különös fontossággal bírnak”, ugyanezen rendelet
negyedik preambulumbekezdése pedig azt mondja ki, hogy „a támogatás mértékének pótolnia kell a termelőknek a Közösségen belül
fizetett árak és a harmadik országokban fizetett árak közötti különbséget”, ez utóbbi preambulumbekezdés mégis hozzáfűzi a
fentiekhez, hogy „ezért a számítások alapjait úgy kell meghatározni, hogy azok figyelembe vegyék [különösen] ezt a különbséget
és a minimumárban bekövetkező változások hatását, bizonyos technikai elemek alkalmazásának sérelme nélkül”. A „különösen”
határozószó beszúrása arra utal, hogy a termelési támogatás összegének meghatározásakor mindenképpen számításba kell venni
a termelőknek a Közösségen belül fizetett árak és a harmadik országokban fizetett árak közötti különbséget, illetve a minimumárban
bekövetkező változások hatását, és hogy e tényezőkön kívül egyéb, a Bizottság szabad belátására bízott elemek is figyelembe
vehetők.
45     A termelési támogatási szabályokat az alaprendelet 4. cikke írja elő. E cikk (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a termelési
támogatás „nem haladhatja meg a termelőnek a Közösségben kifizetett minimumár és a nyersanyagnak a főbb termelő és exportáló
harmadik országokban érvényes ára közti különbséget”. E szabály nem értelmezhető úgy, mintha azt írná elő, hogy a termelési
támogatásnak azonosnak kell lennie a fent említett különbséggel, hiszen ebben az esetben semmilyen mérlegelési lehetőséget
nem biztosítana a Bizottság számára.
46     Az alaprendelet 4. cikkének (2) bekezdése azután arra kötelezi a Bizottságot, hogy úgy határozza meg a termelési támogatás
összegét, „hogy lehetővé tegye a Közösségben termelt terméknek az értékesítését az (1) bekezdésben foglalt korlátokon belül”.
E cél megállapítása után e szabály felsorol néhány olyan elemet, amelyet a támogatási összeg meghatározása során figyelembe
kell venni. A „különösen” határozószó és az „és” kötőszó jelenléte a b) és c) pont között ebben az esetben azt jelenti, hogy
e három ismérv Bizottság által történő értékelése feltételezi bizonyos nélkülözhetetlen ténybeli elemek és számadatok együttes
jelenlétét, amilyen például a nyersanyagnak a Közösségben és a legfontosabb versenytársnak minősülő harmadik országokban érvényes
ára, illetve az előző gazdasági évre számított támogatás összege. Mindebből egyúttal az is következik, hogy a kötelező ismérvek
felsorolása nem teljes körű, ami pedig – a 4. cikk (1) bekezdése által meghatározott keretek között, valamint az e rendelkezés
alkalmazását meghatározó eljárási szabályok betartásának feltétele mellett – a Bizottság számára biztosított mérlegelési lehetőségre
utal.
47     Ebből következően a Bizottság a támogatás meghatározásának kérdésében elvileg széles mérlegelési lehetőséggel rendelkezik.
E mérlegelési lehetőség mindazonáltal nem terjed ki azon ténybeli elemek és számadatok, mint például az alaprendelet 4. cikke
(2) bekezdésének a) pontja értelmében vett legfontosabb harmadik országokban érvényes nyersanyagárak összegyűjtésére, amelyeket
a Bizottságnak döntése meghozatalakor feltétlenül figyelembe kell vennie.
48     A Bizottság által elkövetett jogellenességre vonatkozó felperesi érvek megalapozottságát a fent ismertetett elvek fényében
kell vizsgálni. Ebben az összefüggésben az Elsőfokú Bíróság először is a figyelmesség és a gondos ügyintézés elveinek megsértésére
vonatkozó jogi érv megalapozottságának értékelését tartja szükségesnek.
–       A figyelmesség és a gondos ügyintézés elveinek megsértése
49     A Bizottságnak a figyelmesség és a gondos ügyintézés elveinek keretei között mérlegelési lehetősége van a diszkrecionális
jogkörének gyakorlásához szükséges nélkülözhetetlen ténybeli elemek összegyűjtése tekintetében. Ugyanis az állandó ítélkezési
gyakorlat szerint, ha valamely közösségi intézmény széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, akkor a közösségi jogrend által
biztosított eljárási garanciák tiszteletben tartása annál inkább alapvetően fontos tényezőnek minősül. E garanciák között
szerepel különösen az adott eset valamennyi lényegi elemének az illetékes intézmény által elvégzendő alapos és külső befolyástól
mentes vizsgálatára való kötelezettség. A közösségi bíróság ezek alapján vizsgálja a mérlegelési jogkör gyakorlásának alapjául
szolgáló ténybeli és jogi elemek együttes fennállását (lásd e tekintetben és a jogi analógia alapján a Bíróság C‑269/90. sz.,
Technische Universität München ügyben 1991. november 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑5469. o.] 14. pontját, az Elsőfokú
Bíróság T‑167/94. sz., Nölle kontra Tanács és Bizottság ügyben 1995. szeptember 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑2589. o.]
73. és azt követő pontjait, T‑42/96. sz., Eyckeler & Malt kontra Bizottság ügyben 1998. február 19‑én hozott ítéletének [EBHT 1998.,
II‑401. o.] 165. pontját, T‑231/97. sz., New Europe Consulting és Brown kontra Bizottság ügyben 1999. július 9‑én hozott ítéletének
[EBHT 1999., II‑2403. o.] 37. és azt követő pontjait, valamint a fenti 42. pontban hivatkozott Pfizer Animal Health kontra
Bizottság ügyben hozott ítélet 171. pontját).
50     Az alaprendelet alkalmazása során a figyelmesség kötelezettsége konkrétan azt jelentette, hogy mérlegelési jogkörének teljes
és megfelelő gyakorlása céljából a Bizottságnak össze kellett gyűjtenie az említett rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében
meghatározott, a döntéshozatali eljárás eredményét jelentősen befolyásolni képes valamennyi nélkülözhetetlen ténybeli elemet.
E szabály szempontjából kétségtelen, hogy – miután a támogatás meghatározásának időpontjában a közösségi termelés szempontjából
Kína az egyik legfontosabb versenytársnak minősülő harmadik országnak számított – a kínai nyersanyag ára ebben az esetben
a termelési támogatás összegének kiszámítása szempontjából olyan nélkülözhetetlen elem volt, amelyet a Bizottságnak figyelembe
kellett vennie.
51     E tekintetben kétségtelen, hogy a Bizottság, a szükséges információk megszerzése érdekében 2000. február 4‑i dátummal mindössze
egyetlen levelet küldött az Európai Unióhoz delegált kínai küldöttség részére, és miután erre nem érkezett válasz, a 2000
júliusáig terjedő időszakban nem is tett újabb intézkedést a fent említett cél érdekében.
52     Ezzel szemben a kínai nyersanyag árára vonatkozó információknak a bizottsági döntés szempontjából nélkülözhetetlen jellege
alapján megállapítható, hogy a figyelmesség és a gondos ügyintézés elveinek betartása a szükséges információk kínai hatóságoktól
történő megszerzése érdekében további olyan intézkedések megtételét kívánta volna meg, mint például a fent említett levél
ismételt elküldése vagy telefonos kapcsolatfelvétel a Kínai Népköztársaság Európai Unióhoz delegált állandó képviseletével.
A kínai hatóságok hallgatása – amely a Bizottság szerint „az ehhez hasonló kérdésekre vonatkozó információszolgáltatás megtagadásának
vagy lehetetlenségének hosszú hagyományába illeszkedik” – nem indokolhatja a Bizottságnak azon alapuló tétlenségét, amelyet
az a megdönthetetlen vélelem indokolna, hogy a szükséges információkhoz nem lehet hozzáférni, és minden további kérés a fentiekhez
hasonló hallgatásba ütközött volna. Figyelembe véve, hogy a szóban forgó információk a támogatási összeg meghatározására vonatkozó
bizottsági diszkrecionális jogkör jogszerű gyakorlása szempontjából nélkülözhetetlen jellegűek, e hallgatásnak a teljes tétlenség
helyett arra kellett volna késztetnie a Bizottság illetékes szerveit, hogy még időben további erőfeszítéseket tegyenek azok
megszerzése érdekében.
53     A Fischler úrral 2000. november 13‑án közölt kínai szerződés kapcsán megállapítható, hogy a Bizottság nem vehette figyelembe
e 2000. március 15‑én hatályba lépő szerződés adatait, mivel az alaprendelet 4. cikkének (6) bekezdése értelmében a bizottsági
támogatás alapjául az 1999‑es árak szolgáltak. Mindazonáltal a figyelmesség és a gondos ügyintézés elvei alapján, valamint
a kínai hatóságoknak a Bizottság 2000. február 4‑én elküldött levelével kapcsolatos hallgatását figyelembe véve a gondos intézménytől
minimálisan elvárható lett volna, hogy legalábbis megkérdezze az említett hatóságoktól, hogy a kérdéses szerződésben szereplő
árak megfelelően képviselik‑e az 1999‑es árakat, tekintettel arra a körülményre, hogy a szerződés Xinxiang régióra vonatkozott,
amely a felperesek szerint a feldolgozott kínai paradicsomtermelés jelentős részét képviseli. A Bizottságot azért is terhelte
e kötelezettség, mert maga Fischler úr állapította meg, hogy „a Bizottság nem tekinthette úgy, hogy a valamely magánszerződésben
szereplő ár reprezentatív a 2000/2001‑es gazdasági év paradicsomtermelésének nemzeti átlagára vonatkozásában, amennyiben a
kínai kormány ezt az árat hivatalosan nem erősítette meg”.
54     A fentiekből következően a Bizottságnak a 2000. február 4‑i levél elküldését követő tétlensége az állandó ítélkezési gyakorlat
értelmében a figyelmesség és a gondos ügyintézés elveinek kellően egyértelmű megsértését képezi.
–       Az alaprendelet megsértése
55     Az alaprendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a termelési támogatás nem haladhatja meg a termelőnek a Közösségben kifizetett
minimumár és a nyersanyagnak a főbb termelő és exportáló harmadik országokban érvényes ára közti különbséget. Ugyanezen rendelet
4. cikkének (2) bekezdése szerint a támogatási összeg megállapításakor különösen a nyersanyag Közösségben érvényes ára és
a legfontosabb versenytársnak minősülő harmadik országokban érvényes ára közti különbséget kell figyelembe venni.
56     A felperesek hangsúlyozzák, hogy e szabályok kötelezték a Bizottságot arra, hogy figyelembe vegye a kínai nyersanyag árát,
mivel Kína a világ második legfontosabb paradicsomexportőre.
57     Megállapítható, hogy az alaprendelet értelmében számításba kell venni a főbb termelő és exportáló, illetve a főbb versenytársnak
minősülő országok nyersanyagárát. Márpedig Kína ezek közé tartozik. A Bizottságnak tehát tekintetbe kellett vennie a kínai
árakat, amikor Kína ezen országok közé került.
58     A Bizottság egyébiránt nem tagadja, hogy Kína az egyik legfontosabb paradicsomtermelő ország. Illetékes szervei egyébként
2000 elején keresték meg először a kínai hatóságokat, de azok nem válaszoltak a megkeresésre.
59     A Bizottság állítása szerint arra a kérdésre keresett választ, hogy a fenti információk hiányában diszkrecionális jogköre
keretében megállapíthatta‑e a termelési támogatás összegét, betartva a támogatás célját, hogy tudniillik „lehetővé tegye a
Közösségben termelt terméknek az értékesítését”. Hangsúlyozza, hogy azelőtt soha nem vette figyelembe a kínai paradicsom árát,
és hogy semmi sem indokolta a támogatás számítási szabályainak a módosítását, különösen azért, mert ekkor állapították meg
utoljára a támogatást a termelési támogatási rendszer reformja előtt.
60     Ezen érvek nem meggyőzőek. Az a tény, hogy a Bizottság azelőtt nem vette figyelembe a kínai paradicsom árát, nem indokolja,
hogy akkor is folytatta ezt a gyakorlatot, amikor – miként ez jelen esetben nem tagadható – a piaci körülmények már indokolttá
tették volna az azzal való számítást. Ugyanígy az a tény, hogy a termelési támogatási rendszer reformja előtt ekkor állapították
meg utoljára a támogatást, nem indokolhatja azt, hogy a támogatás megállapítására az alaprendeletnek nem megfelelő körülmények
között került sor. Egyébként pedig az is bizonyos, hogy e rendelet a Bizottság számára más ismérvek számításba vételét, illetve
a támogatás összegének ezen újabb ismérvek alapján történő kialakítását is lehetővé tette. Miként azonban az a fenti 50. és
az azt követő pontokban kifejtésre került, a rendelet nem tette lehetővé az egyik legfontosabb versenytársnak minősülő harmadik
országban érvényes nyersanyagár figyelmen kívül hagyását, hiszen kifejezetten ezen adat felhasználását írta elő.
61     Ez alapján megállapítható, hogy ha az 1519/2000 rendelet nem számol az egyik legfontosabb termelő és exportáló országban,
azaz Kínában érvényes nyersanyagárral, akkor figyelmen kívül hagyja az alaprendelet 4. cikkének (1) és (2) bekezdésében rögzített
kötelező feltételeket. Az ilyen jogellenesség – amely a jogalanyok számára meghatározott jogokat biztosító szabály kellően
egyértelmű megsértésének minősül – káros következményei okán felvetheti a Közösség szerződésen kívüli felelősségét.
62     Miután a felperesek által hivatkozott, az alaprendelet megsértéséből adódó jogi érv megalapozott, a továbbiakban nem szükséges
a jóhiszeműség elvének a felperesek által másodlagosan hivatkozott megsértését vizsgálni.

Az elszenvedett kárt illetően
A felek érvei
63     A felperesek arra hivatkoznak, hogy az általuk elszenvedett kár pontosan az 1519/2000 rendeletben megállapított támogatás
összege és azon támogatási összeg közötti különbségnek felel meg, amely akkor került volna megállapításra, ha a Bizottság
figyelembe vette volna a kínai árakat.(
)
64     A felperesek a 2001 szeptemberében a kínai hatóságoktól megszerzett kimutatásban található kínai áradatok alapján kiszámították
azt a támogatási összeget, amelyet a 2000/2001‑es gazdasági évben ki kellett volna fizetni. Kína figyelembevétele a főbb paradicsomtermelő
harmadik országok átlagárának számítása során véleményük szerint egyértelműen csökkentette volna az átlagárat, ami a Bizottság
által számítottnál sokkal nagyobb különbséget eredményezett volna a termelőknek fizetett és a főbb exportáló harmadik országokban
érvényes ár között. A felperesek szerint a feldolgozóipar a 28–30% szárazanyag-tartalmú paradicsomsűrítmény után mázsánként
4,031 euróval kapott kevesebbet, mint amennyit a kínai ár számításba vétele esetén kellett volna kapnia. Ez pedig azt jelenti,
hogy a feldolgozóipar 23%‑kal kevesebb támogatást kapott, mint amennyit kapnia kellett volna. A felperes társaságok tehát
e százalékarány megtérítését követelhetik a Bizottságtól.(
)
65     A felperesek ezen túlmenően úgy vélik, hogy jelentős hasznuk maradt, illetve marad el, nem kizárólag a nekik járó összeg Közösség
általi kifizetésének elmaradása, hanem a pénz romlása, valamint a támogatás összegének a Bizottság általi pontos kiszámítása
esetén kapott pénz bankszámlán történő elhelyezése esetén befolyó jövedelemtől való elesésük okán is.(
)
66     A felperesek arra hivatkoznak, hogy a hibás és jogellenes számítási mód alkalmazása következtében a számukra folyósított támogatás
kevesebb volt, mint amennyinek lennie kellett volna. A Bizottság által elkövetett hiba, illetve e hiba kijavításának megtagadása
valós kárt okozott a felpereseknek. Miután az általuk elszenvedett kár a Bizottság jogellenes magatartásán alapul, úgy vélik,
hogy megállapítható az ok-okozati összefüggés fennállása.
67     A Bizottság emlékeztet rá, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azon kárnak, amelynek a megtérítését kérik, ténylegesnek
és határozottnak kell lennie. Márpedig amennyiben a kínai nyersanyagár figyelembevétele első lépésben a főbb termelő és exportáló
országok becsült nyersanyagárának érzékeny csökkenéséhez is vezetett volna, e csökkenés – a Bizottság diszkrecionális jogkörét
is figyelembe véve – nem vezetett volna szükségszerűen a termelési támogatás növekedéséhez.(
)
68     Véleménye szerint ugyanis a támogatás ilyen alapon történő növekedése nem feltétlenül egyenlő azzal az összeggel, amely a
kínai paradicsom árának a főbb termelő és exportáló országok nyersanyagárába való beszámítása, illetve az abból történő kihagyása
közötti különbség alapján adódik.
69     Ezek alapján a Bizottság megállapítja, hogy a felperesek által előadott kárösszeg nem megalapozott, így azt az Elsőfokú Bíróság
nem fogadhatja el. Ugyanez a következtetés vonható le az általuk említett elmaradt haszon tekintetében.(
)
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
70     Emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint (a Bíróság 51/81. sz., De Franceschi kontra Tanács és Bizottság
ügyben 1982. január 27‑én hozott ítéletének [EBHT 1982., 117. o.] 9. pontja, valamint 256/80., 257/80., 265/80., 267/80. és
5/81. sz., Birra Wührer és társai kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének [EBHT 1982., 85. o.] 9. pontja,
az Elsőfokú Bíróság T‑478/93. sz., Wafer Zoo kontra Bizottság ügyben 1995. május 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1479. o.]
49. pontja) azon kárnak, amelynek a megtérítését kérik, ténylegesnek és határozottnak kell lennie.
71     Az ilyen kár bekövetkezését és nagyságát a felperesnek kell bizonyítania a közösségi bíróság előtt (a Bíróság 26/74. sz.,
Roquette Frères kontra Bizottság ügyben 1976. május 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1976., 677. o.] 22–24. pontja, az Elsőfokú
Bíróság T‑575/93. sz., Koelman kontra Bizottság ügyben 1996. január 9‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑1. o.] 97. pontja
és T‑184/95. sz., Dorsch Consult kontra Tanács és Bizottság ügyben 1998. április 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑667. o.]
60. pontja).
72     A felperesek úgy értékelik, hogy káruk pontosan az 1519/2000 rendeletben megállapított támogatás összege és azon támogatási
összeg közötti különbségnek felel meg, amely akkor került volna megállapításra, ha a Bizottság figyelembe vette volna a kínai
árakat.
73     Először is hangsúlyozni kell, hogy a hivatkozott kínai árak azok, amelyeket a pekingi spanyol diplomáciai szolgálat közvetítésével
szereztek meg. A kínai feldolgozott paradicsomtermelésnek a felperesek szerint körülbelül 88%‑át adó Xinjiang tartománybeli
paradicsomtermelőknek fizetett átlagárról van szó. A Bizottság vitatja e számadatokat, és arra hivatkozik, hogy ezek az átlag
alsó sávját képviselik. Emellett a Bizottság azt sem tudta megállapítani, hogy ezek az árak megfeleltek‑e az alaprendelet
rendelkezéseinek. Márpedig a bonyolult gazdasági helyzetek értékelésében mérlegelési jogköre kiterjed az alapadatok megállapítására
is (lásd e tekintetben a Bíróság 138/79. sz., Roquette kontra Tanács ügyben 1980. október 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1980.,
3333. o.] 25. pontját).
74     Miután az alaprendelet bizonyos mérlegelési lehetőséget biztosít a Bizottság számára a támogatás összegének megállapítása
szempontjából, lehetetlen teljes bizonyossággal meghatározni a kínai paradicsomtermelők részére fizetett árnak a támogatás
összegére gyakorolt hatását. A 4. cikk (1) bekezdése ugyanis nem azt írja elő, hogy a termelési támogatásnak egyenlőnek kell
lennie a termelő számára a Közösségben kifizetett minimumár és a nyersanyagnak a főbb termelő harmadik országokban érvényes
ára közti különbséggel. E jogszabályhely egyszerűen megállapítja annak maximális mértékét.
75     E tekintetben megállapítandó, hogy az a tény, miszerint a Bizottság a korábbiakban úgy határozta meg a támogatás összegét,
hogy az pontosan megfelelt a termelőnek a Közösségben kifizetett minimumár és a nyersanyagnak a főbb termelő és exportáló
harmadik országokban érvényes ára közti különbségnek, nem kötelezte a támogatás ezen szintjének a fenntartására. Éppen hogy
ellentétes lenne az alaprendelet értelmével és céljával, ha a Bizottság nem venné figyelembe a nemzetközi piac változásait,
és ezáltal esetleg megnehezítené a Közösségben termelt termékek értékesítését.
76     A felperesek tehát nem hivatkozhatnak arra, hogy joguk van a termelőnek a Közösségben kifizetett minimumár és a nyersanyagnak
a főbb harmadik országokban érvényes – a kínai ár figyelembevételével megállapított – ára közti különbséggel megegyező maximális
támogatáshoz.
77     Ezek alapján a felperesek által kiszámított és a keresetlevél A.27. mellékletében található táblázatban részletezett kár nem
minősülhet határozott jellegűnek.
78     Miután a Közösség szerződésen kívüli felelősségének megállapításához szükséges feltételek nem állnak fenn együttesen, a keresetet
el kell utasítani.

A költségekről
79     Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének 3. §‑a szerint kivételes körülmények fennállása esetén az Elsőfokú Bíróság
elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását. Habár a felperesek pervesztesek lettek, a költségekről való rendelkezés
során figyelembe kell venni az alperes közösségi szabályozásnak meg nem felelő magatartását.
80     Tehát az Elsőfokú Bíróság a per körülményeinek méltányos értékelése alapján úgy határozott, hogy a felperesek viselik saját
költségeik öthatod részét, és a Bizottság saját költségein felül viseli a felperesek költségeinek egyhatod részét.
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A felperesek viselik saját költségeik öthatod részét, és a Bizottság saját költségein felül viseli a felperesek költségeinek
egyhatod részét.
Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. március 17‑i nyilvános ülésen.
Azizi
Dehousse
Cremona
H. Jung

J. Azizi
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: francia.
–	A keresetlevél 79. és 80. pontja.
–	A válasz 15. és 19. pontja.
–	A keresetlevél 11. és 81. pontja.
–	A keresetlevél 67. pontja és a válasz 5. pontja.
–	A keresetlevél 82. és 83. pontja.
–	Az ellenkérelem 23. és 24. pontja.
–	Az ellenkérelem 12., 20. és 21. pontja.
–	Az ellenkérelem 12. és 22. pontja.
–	Az ellenkérelem 12. és 40. pontja.
–	Az ellenkérelem 30. pontja.
–	Az ellenkérelem 34. és 35. pontja.
–	Az ellenkérelem 31. pontja.
–	Az ellenkérelem 44. és 45. pontja.
–	Az ellenkérelem 46. pontja.
–	Az ellenkérelem 47. és 48. pontja.
–	A válasz 76. pontja.
–	A keresetlevél 127–129. pontja.
–	A keresetlevél 131. pontja.
–	Az ellenkérelem 62. és 63. pontja.
–	Az ellenkérelem 64. és 65. pontja.