CELEX: 62008CJ0077
Exportbidrag
Differentierade exportbidrag
Tidpunkt då ansökan görs
Exportdeklaration
Inget bevis om att tullbehandling för övergång till fri konsumtion har skett i destinationslandet
Sanktion

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 11.1 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (
EGT L 351, s. 1
; svensk specialutgåva, område 3, volym 24, s. 216), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 2945/94 av den (
EGT L 310, s. 57
; svensk specialutgåva, område 3, volym 63, s. 83).
Begäran har framställts i ett mål mellan Dachsberger & Söhne GmbH, som är ett bolag bildat enligt österrikisk rätt, och Zollamt Salzburg, Erstattungen (tullbyrån i Salzburg, avdelningen för exportbidrag), avseende export av fläskkött från Europeiska gemenskapen.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
Domstolen vill inledningsvis anmärka att tvisten vid den nationella domstolen rör utbetalning av exportbidrag vid export av fläskkött från gemenskapen i fall där deklaration har ingetts under januari 1999. Målet om förhandsavgörande ska därför prövas enligt förordning nr 3665/87, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 495/97 av den 18 mars 1997 (
EGT L 77, s. 12
, nedan kallad förordning nr 3665/87).
Artikel 3 i förordning nr 3665/87 har följande lydelse:
”1.   Med exportdag avses den dag då tullmyndigheten tar emot den exportdeklaration i vilken det anges att en bidragsansökan kommer att lämnas in.
2.   Dagen för mottagandet av exportdeklarationen skall vara avgörande för
a)
bidragssatsen, om bidraget inte har fastställts i förväg,
b)
ändringar av bidragssatsen, om bidraget har fastställts i förväg.
3.   Alla handlingar som har samma rättsverkan som ett mottagande av en exportdeklaration skall jämställas med ett sådant mottagande.
4   Exportdagen skall vara avgörande när den exporterade produktens kvantitet, slag och egenskaper fastställs.
5.   Det dokument som används vid exporten för att styrka att produkterna berättigar till bidrag måste innehålla all information som är nödvändig för att beräkna bidragsbeloppet, särskilt:
a)
en beskrivning av produkterna enligt bidragsnomenklaturen,
b)
uppgifter om produkternas nettovikt, eller, i förekommande fall, kvantiteten uttryckt i den måttenhet som skall användas vid beräkningen av bidraget.
…
6.   När detta mottagande eller likvärdig handling skett skall produkterna ställas under tullkontroll till dess att de lämnar gemenskapens tullområde.”
Artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 rör krav på återbetalning av felaktigt utbetalda belopp vad avser exportbidrag samt sanktioner. Första, andra, tredje och sjunde styckena i nämnda bestämmelse har följande lydelse:
”1.   Om det konstateras att en exportör i avsikt att få exportbidrag har ansökt om ett bidrag som är större än det som vederbörande har rätt till, skall bidraget för exporten i fråga vara lika med det bidrag som gäller för den faktiska exporten, minskat med ett belopp motsvarande
a)
hälften av skillnaden mellan det begärda bidraget och det bidrag som gäller för den faktiska exporten,
b)
två gånger skillnaden mellan det begärda bidraget och det bidrag som gäller för den faktiska exporten, om exportören med avsikt har lämnat felaktiga upplysningar.
Det begärda bidraget anses vara det belopp som fås vid en beräkning på grundval av de upplysningar som lämnats enligt artikel 3 eller artikel 25.2. Om bidragssatsen varierar beroende på destination, skall den differentierade delen av det begärda bidraget beräknas på grundval av de uppgifter om kvantitet, vikt och destination som lämnats enligt artikel 47.
Den sanktion som avses i första stycket a tillämpas inte
a)
vid fall av force majeure,
b)
i undantagsfall då exportören på eget initiativ och snarast efter att ha upptäckt att han erhållit ett för stort bidrag skriftligen underrättar de behöriga myndigheterna om detta, om inte den behöriga myndigheten har informerat exportören om att den har för avsikt att undersöka ansökan, eller exportören på annat sätt känner till denna avsikt eller den behöriga myndigheten redan har konstaterat att det begärda bidraget var oriktigt,
c)
när det förekommer ett uppenbart fel beträffande det begärda beloppet som erkänns av den behöriga myndigheten,
d)
i fall där bidragsansökan är i överensstämmelse med kommissionens förordning (EG) nr 1222/94 …, särskilt artikel 3.2 i denna, och har beräknats på grundval av de genomsnittliga kvantiteter som använts under en närmare angiven period,
e)
i fall där vikten justeras, när viktavvikelsen beror på den vägningsmetod som har tillämpats.
…
Sanktionerna skall inte tillämpas enbart på grund av att det begärda beloppet är högre än det bidrag som gäller enligt artiklarna 2a.2, 20.3, 33.2 och/eller 48.
…”
Artikel 16 ingår i avsnitt 2, med rubriken ”Rörliga bidrag”, i avdelning 2 i förordning nr 3665/87. I artikel 16.1 föreskrivs att om bidragssatsen varierar beroende på destination, ska utbetalningen av bidraget ske på de tilläggsvillkor som anges i artiklarna 17 och 18 i samma avsnitt av förordningen.
Enligt artikel 17.1 i förordning nr 3665/87, ska produkten i princip ha importerats i oförändrat skick till det tredjeland eller till ett av de tredjeländer för vilka bidraget är fastställt, inom tolv månader från den dag då exportdeklarationen godkänns. Enligt artikel 17.3 i samma förordning, ska produkten anses vara importerad när den har tullbehandlats för övergång till fri konsumtion i det berörda tredjelandet.
I artikel 18.1 i förordning nr 3665/87 anges vilka dokument som accepteras som bevis för att en produkt har tullbehandlats för övergång till fri konsumtion i tredjeland.
I artikel 20.1 i förordning nr 3665/87 föreskrivs ett undantag från artikel 16 i samma förordning. Enligt förstnämnda bestämmelse ska en del av bidraget betalas ut när det har styrkts att produkten har lämnat gemenskapens tullområde.
Enligt artikel 20.2 i förordningen ska denna del motsvara det bidragsbelopp som exportören erhåller i det fall då hans produkt anländer till en destination för vilken den lägsta bidragssatsen har fastställts. Frånvaro av fastställd bidragssats ska räknas som den lägsta bidragssatsen.
Artikel 20.3 i förordningen har följande lydelse:
”I de fall då destinationen avviker från den destination som angivits i fält 7 i den exportlicens med förutfastställelse som utfärdats, gäller följande:
a)
Om bidragssatsen för den faktiska destinationen är lika med eller högre än bidragssatsen för den destination som anges i fält 7, skall bidragssatsen för den destination som anges i fält 7 tillämpas.
b)
Om bidragssatsen för den faktiska destinationen är lägre än bidragssatsen för den destination som anges i fält 7, skall det utbetalas ett exportbidrag som
—
motsvarar det bidrag som skall utbetalas vid tillämpning av bidragssatsen för den faktiska destinationen,
—
är nedsatt, utom vid force majeure, med 20 % av mellanskillnaden mellan bidragssatsen för den angivna destinationen i fält 7 och bidragssatsen för den faktiska destinationen.
Vid tillämpning av första stycket skall de bidragssatser användas som är tillämpliga den dag då ansökan om exportlicens lämnades in.
Då bestämmelserna i första och andra styckena och i artikel 11 tillämpas på en och samma exporttransaktion, skall det belopp som blir resultatet av tillämpningen av första stycket minskas med den straffavgift som åsyftas i artikel 11.”
Artikel 47 ingår i avdelning 4, med rubriken ”Förfarande vid utbetalning av bidrag”, i förordning nr 3665/87, och har följande lydelse:
”1.   Exportbidraget skall utbetalas endast på exportörens uttryckliga begäran och endast av den medlemsstat inom vars territorium exportdeklarationen mottagits..
Ansökan om exportbidrag skall antingen göras
a)
skriftligen, varvid medlemsstaten får föreskriva att en särskild blankett används för detta ändamål, eller
b)
genom användning av datoriserat system, i enlighet med närmare bestämmelser som skall antas av de behöriga myndigheterna efter kommissionens godkännande.
…
2.   Utom vid force majeure skall de dokument som rör betalningen av bidraget eller frisläppandet av säkerheten läggas fram inom tolv månader från den dag då exportdeklarationen togs emot.
…”
Den nationella lagstiftningen
Den österrikiska lagstiftningen innehåller sedan den 1 april 1998 en regel om att de upplysningar som ska ingå i begäran om utbetalning enligt artikel 47.1 i förordning nr 3665/87 kan anges redan i exportdeklarationen.
Bakgrund till tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Den 18 januari 1999 anmälde klaganden i målet vid den nationella domstolen export från gemenskapen av kött från tamsvin i form av frysta hela eller halva djurkroppar, med tulltaxenummer 020321109000 och med uppgift om destinationslandet Ryssland, och ansökte samtidigt i exportdeklarationen om att exportbidrag skulle utbetalas.
I den exportlicens i vilken exportbidraget fastställdes i förväg, som ingavs vid exportförtullningen av nämnda fläskkött, angavs den 14 januari 1999 som giltighetsdag för det på förhand fastställda bidraget. I enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 2634/98 av den om fastställande av exportbidrag för griskött (
EGT L 333, s. 24
) gällde, vid denna tidpunkt och vad avser det tulltaxenummer som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, bidragssatser som varierade efter destination, närmare bestämt 20 ecu för en nettovikt på 100 kg, vad gäller Republiken Bulgarien, Republiken Tjeckien, Republiken Estland, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Republiken Ungern, Republiken Polen, Rumänien, Republiken Slovenien samt Republiken Slovakien, på 70 ecu för en nettovikt på 100 kg, vad gäller Ryska federationen, och på 40 ecu för en nettovikt på 100 kg, vad gäller övriga stater.
Den 18 februari 1999 lämnades en rysk tullklareringshandling och en kopia av en fraktsedel in till det österrikiska utbetalande organet, Zollamt Salzburg, Erstattungen. Det utbetalande organet beviljade det begärda exportbidraget genom beslut av den .
Zollamt Salzburg, Erstattungen konstaterade emellertid att den tullklareringshandling som hade lämnats in som bevis för att tullformaliteterna för frisläppande för konsumtion i Ryssland hade uppfyllts inte var äkta och fattade därför den 14 februari 2002 ett beslut om att den differentierade delen av det beviljade exportbidraget skulle krävas åter samt ålade dessutom klaganden i målet vid den nationella domstolen en sanktion med tillämpning av artikel 11.1 första stycket a i förordning nr 3665/87. Eftersom det var bevisat att den berörda produkten hade lämnat gemenskapens tullområde, hade nämligen exportbidrag endast beviljats korrekt till den del som motsvarar grundbidraget.
Klaganden i målet vid den nationella domstolen begärde omprövning av detta beslut. Denna begäran avslogs, varför klaganden den 27 februari 2006 överklagade beslutet till Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz, som har att avgöra målet.
Klaganden har vid nämnda domstol hävdat att sanktionen inte är proportionerlig. Den nationella domstolen har i detta sammanhang nämnt att EG-domstolen i dom av den 11 juli 2002 i mål
C-210/00, Käserei Champignon Hofmeister (REG 2002, s. I-6453)
, har bekräftat att sanktionssystemet i artikel 11.1 första stycket a i förordning nr 3665/87 är förenligt med proportionalitetsprincipen. Den nationella domstolen är emellertid osäker på huruvida den aktuella sanktionen var lagenlig och vilken tidpunkt som är avgörande för det begärda bidraget, i den mening som avses i artikel 11.1 andra stycket i förordning nr 3665/87, i fall av differentierade bidrag.
Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz, har därför beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Ska artikel 11.1 andra stycket andra meningen i [förordning nr 3665/87], enligt vilken vid differentierat exportbidrag för beräkning av det begärda bidraget ’den differentierade delen av det begärda bidraget [ska] beräknas på grundval av de uppgifter om kvantitet, vikt och destination som lämnats enligt artikel 47’, tolkas så att det, med uttrycket ’uppgifter om kvantitet, vikt och destination … enligt artikel 47’, hänvisas till uppgifterna i den specifika ansökan enligt artikel 47.1 och att den differentierade delen av bidraget således inte begärs förrän ansökan inges i enlighet med artikel 47.1?
2.
Om den första frågan besvaras jakande, uppkommer frågan huruvida bestämmelsen ovan ska tolkas så, att den differentierade delen av det begärda bidraget ska beräknas med ledning av uppgifterna i exportdeklarationen, i sådana fall då ansökan om betalning enligt artikel 47.1 i [förordning nr 3665/87] ska inges redan i ’de dokument som används vid exporten för att styrka att produkterna berättigar till bidrag’ (här exportdeklarationen) och att den differentierade delen av bidraget följaktligen också begärs när exportdeklarationen lämnas?
Om den första frågan besvaras nekande, uppkommer frågan huruvida ovanstående bestämmelse ska tolkas så, att den differentierade delen av det begärda bidraget ska beräknas med ledning av de dokument som ska lämnas in enligt artikel 47 i [förordning nr 3665/87] och att den differentierade delen av bidraget således inte begärs förrän ’de dokument som rör betalningen’, i den mening som avses i artikel 47.2 i [förordning nr 3665/87], lämnas in.
Om den tredje frågan besvaras jakande, uppkommer frågan huruvida ovanstående bestämmelse ska tolkas så att det, för att ansöka om den differentierade delen av bidraget, är tillräckligt att lämna in sådana dokument som är bristfälliga, i den mening som avses i artikel 47.2 i [förordning nr 3665/87], med rättsföljden att sanktionsbestämmelsen i artikel 11 i [förordning nr 3665/87] också skall tillämpas beträffande den differentierade delen av bidraget?”
Tolkningsfrågorna
Första och tredje frågan
Den nationella domstolen har ställt första och tredje frågan, som bör prövas i ett sammanhang, för att få klarhet i huruvida hänvisningen i artikel 11.1 andra stycket andra meningen i förordning nr 3665/87, enligt vilken ”den differentierade delen av det begärda bidraget [ska] beräknas på grundval av de uppgifter om kvantitet, vikt och destination som lämnats enligt artikel 47” ska tolkas så, att den differentierade delen av bidraget begärs när ansökan inges i enlighet med artikel 47.1 förordning nr 3665/87 eller när de dokument som rör betalningen enligt artikel 47.2 i samma förordning lämnas in.
Domstolen erinrar inledningsvis om reglerna för utbetalning av exportbidrag i förordning nr 3665/87.
För det första ska exportören ge in det dokument som avses i artikel 3.5 i förordning nr 3665/87 genom vilket denne tillkännager sin avsikt att exportera jordbruksprodukter för vilka denne ansöker om exportbidrag.
Domstolen har i detta sammanhang konstaterat att de upplysningar som avses i artikel 3 i förordning nr 3665/87 inte enbart syftar till en matematisk beräkning av det exakta bidragsbeloppet, utan främst till att fastställa om sökanden har rätt till detta bidrag eller ej och att utlösa det system för kontroll av bidragsansökan som kan ge upphov till en sanktionsåtgärd enligt artikel 11.1 i samma förordning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 april 2005 i mål
C-385/03, Käserei Champignon Hofmeister, REG 2005, s. I-2997
, punkterna 22, 29 och 36, och av den i mål
C-309/04, Fleisch-Winter, REG 2005, s. I-10349
, punkt 41, samt, analogt, dom av den i mål
C-27/05, Elfering Export, REG 2006, s. I-3681
, punkterna 25 och 27).
För det andra måste exportören enligt artikel 47.1 i förordning nr 3665/87 lämna in en ansökan om betalning i vilken denne uttryckligen informerar tullmyndigheterna om att denne begär att bidraget ska utbetalas.
Domstolen har redan fastställt att ansökan om betalning är ett dokument som har teknisk och processuell betydelse och att exportören måste inge detta dokument för att kunna få bidraget utbetalat till sig. Denna ansökan är visserligen ett villkor för att bidrag ska betalas ut, men den utgör inte den rättsliga grunden för rätten till en sådan utbetalning (se, för ett liknande resonemang, domarna av den 14 april 2005 i de ovannämnda målen Käserei Champignon Hofmeister, punkterna 26 och 27, och Fleisch-Winter, punkt 40).
Domstolen har mot denna bakgrund fastställt att vad gäller icke differentierade bidrag ska det begärda bidraget, i den mening som avses i artikel 11.1 första och andra styckena i förordning nr 3665/87, endast beräknas på grundval av det dokument som avses i artikel 3.5 i nämnda förordning, det vill säga exportdeklarationen eller varje annat dokument som används vid exporten (se, för ett liknande resonemang, domen av den 14 april 2005 i det ovannämnda målet Käserei Champignon Hofmeister, punkterna 22 och 23). Felaktiga uppgifter i detta dokument som kan leda till att bidraget blir högre än det giltiga bidraget medför att den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 första och andra styckena i förordning nr 3665/87 ska vidtas (se, för ett liknande resonemang, domen av den i det ovannämnda målet Käserei Champignon Hofmeister, punkt 36 och domslutet).
Vad avser differentierade bidrag föreskrivs i artikel 20.1 och 20.2 i förordning nr 3665/87 att grundbidraget ska utbetalas. Detta ska beräknas enligt den lägsta bidragssatsen som gällde på exportdagen, om exportören har styrkt att produkten har lämnat gemenskapens tullområde. För den differentierade delen av bidraget föreskrivs i sin tur ytterligare villkor som definieras i artiklarna 17 och 18 i samma förordning. Exportören är nämligen skyldig att inom tolv månader från den dag då exportdeklarationen godkänns styrka att produkten har importerats till det tredjeland eller till ett av de tredjeländer som kan beviljas bidrag, genom att inge dokument som accepteras som bevis för att en produkt har tullbehandlats för övergång till fri konsumtion i detta land.
Det ska därför undersökas huruvida hänvisningen, i artikel 11.1 andra stycket andra meningen i förordning nr 3665/87, till uppgifter som har lämnats enligt artikel 47 ska tolkas så, att den differentierade delen av bidraget begärs genom att ansökan om utbetalning eller handlingarna som rör bidraget ges in enligt artikel 47 i förordning nr 3665/87 och inte när den handling som avses i artikel 3.5 i förordning nr 3665/87 ges in.
Domstolen anmärker att distinktionen mellan artiklarna 3 och 47 i förordning nr 3665/87 vad avser funktion, som beskrivs i punkterna 23–27 ovan, inte beror på huruvida bidraget är differentierat eller inte.
Det framgår nämligen av artikel 3.5 i förordning nr 3665/87 att det där ansedda dokumentet oavsett benämning måste innehålla ”uppgifter … som behövs för att beräkna bidragets storlek”, däribland ”särskilt” en beskrivning av produkterna enligt bidragsnomenklaturen och uppgifter om produkternas nettovikt eller kvantitet och, om så behövs för att beräkna bidraget, uppgifter om produkternas sammansättning. Domstolen har redan angett att de uppgifter som nämns i artikel 3.5 inte utgör en uttömmande uppräkning (domarna i de ovannämnda målen Fleisch-Winter, punkt 29, och Elfering Export, punkt 25). Ordet ”särskilt” innebär nämligen att gemenskapslagstiftaren uttryckligen endast har angett vissa delar av denna information. Innebörden i uttrycket ”all information” ska således anses omfatta all information som avser villkoren för att beviljas exportbidrag (se, vad avser artikel 5.4 a i kommissionens förordning (EG) nr 800/1999 av den 15 april 1999 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (
EGT L 102, 1999, s. 11
), som ersatte förordning nr 3665/87, domen i det ovannämnda målet Elfering Export, punkt 26).
Artikel 3.5 i förordning nr 3665/87 avser således alla upplysningar vars syfte är att styrka att någon har rätt att erhålla bidrag, inbegripet differentierade bidrag. Vad avser differentierade bidrag ska dessa upplysningar innehålla uppgifter om det tredjeland eller de tredjeländer som bidraget omfattar.
I artikel 47 i denna förordning föreskrivs endast de administrativa formkrav som exportören måste uppfylla för att bidraget ska betalas ut till denne.
Hänvisningen i artikel 11.1 andra stycket andra meningen i förordning nr 3665/87 till uppgifter som lämnats enligt artikel 47 i samma förordning har varken till syfte eller verkan att förändra den begränsade och rent processuella funktion som begäran om betalning enligt artikel 47.1 i förordningen respektive handlingar som rör bidraget enligt artikel 47.2 i samma förordning har.
Denna hänvisning gör det endast möjligt att vad avser differentierade bidrag beakta eventuella variationer vad avser mängd, vikt och/eller destination för produkterna som har uppstått under exporten, efter det att exportdeklarationen har tagits emot. Dessa variationer ska nämligen beaktas vid bedömningen av huruvida en sanktionsåtgärd ska vidtas mot exportören och i förekommande fall för att beräkna sanktionsbeloppet.
I artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 föreskrivs att en sanktionsåtgärd ska vidtas mot en näringsidkare som med eller utan uppsåt begär högre exportbidrag än det som ska tillämpas på den export som verkligen har skett.
Om bidragssatsen varierar beroende på destination, så ska behöriga myndigheter kontrollera att de berörda produkterna verkligen har importerats till det tredjeland eller till ett av de tredjeländer för vilka bidraget är fastställt. De kan härvid grunda sig på handlingar som rör utbetalning av bidraget, närmare bestämt bevis för att en produkt har tullbehandlats för övergång till fri konsumtion i detta land. Dessa handlingar gör det således möjligt för behöriga myndigheter att avgöra vilket bidrag som gällde för den export som verkligen har skett.
Även om det av praktiska skäl, såsom i förevarande fall, går att lägga ihop exportdeklarationen och ansökan om betalning, anser domstolen att den berörde har ”ansökt” om det differentierade bidraget, inbegripet det differentierade beloppet, i den mening som avses i artikel 11.1 i förordning nr 3665/87, när det dokument som avses i artikel 3.5 i samma förordning ges in.
Denna tolkning av artikel 11.1 andra stycket i förordning nr 3665/87 ligger dessutom i linje med det system för kontroll av ansökningar om bidrag och sanktioner som införts genom denna förordning.
En motsatt tolkning skulle medföra att det blir möjligt att med giltig verkan ansöka om bidrag för redan exporterade produkter och eventuellt redan kontrollerade produkter genom att inge ansökan om betalning eller handlingarna rörande bidraget.
En sådan möjlighet innebär att artikel 3 i förordning nr 3665/87 förlorar sin ändamålsenliga verkan. Samma sak med förfarandet för kontroll av ansökningar om bidrag. Den fysiska kontrollen av de varor för vilka bidrag har begärts utgör emellertid ett viktigt redskap för att bekämpa oegentligheter och bedrägerier på området för exportbidrag. För att man ska kunna försäkra sig om att syftet med granskningen garanteras fullt ut är det således ett oeftergivligt krav att kontrollerna äger rum efter det att exportören ingett en bindande bidragsansökan (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 april 2005 i det ovannämnda målet Käserei Champignon Hofmeister, punkterna 27 och 28).
Om bidraget, inklusive det differentierade beloppet, kan sökas inom tolv månader från den dag då exportdeklarationen godkänns, så kan exportören även efter exporten ändra sin ansökan om bidrag efter eget skön eller beroende på vad som har framkommit vid en eventuell kontroll, för att på detta sätt undgå sanktioner. Sanktionerna i artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 skulle i så fall förlora sin avskräckande verkan.
Det stämmer att sanktionerna enligt artikel 11.1 sjunde stycket i förordning nr 3665/87 inte ska tillämpas om det begärda beloppet är högre än det bidrag som gäller enligt artikel 20.3 i samma förordning. I artikel 20.3 första stycket b föreskrivs att om den destination som anges i exportintyget avviker från den destination som angivits i exportlicensen med förutfastställelse, och om bidragssatsen för den faktiska destinationen är lägre än bidragssatsen för den destination som anges i detta intyg, ska det utbetalas ett exportbidrag som är nedsatt, utom vid force majeure, med 20 procent av mellanskillnaden mellan bidragssatsen för den angivna destinationen i nämnda intyg och bidragssatsen för den faktiska destinationen.
Såsom kommissionen har anmärkt föreskrivs emellertid i förordning nr 3665/87 ingen särskild bestämmelse som rör en sådan situation, av det slag som här är i fråga, där exportören har styrkt att produkterna har exporterats från gemenskapens tullområde men inte styrkt att dessa har övergått till fri konsumtion i ett tredjeland eller i ett av de tredjeländer för vilka ett bidrag föreskrivs. I en sådan situation är artikel 20.3 i förordningen nämligen inte tillämplig, eftersom det saknas bevis om ”den faktiska destinationen” för varorna i fråga. I ett sådant fall ska exportören anses ha ansökt om ett högre bidrag än det som gäller, och sanktionsåtgärden i artikel 11.1 första stycket i förordning nr 3665/87 ska vidtas, om inte något av de uttömmande uppräknade villkoren för undantag i artikel 11.1 tredje och sjunde styckena är uppfyllda.
Mot denna bakgrund ska den första och den tredje frågan besvaras enligt följande. Artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 ska tolkas så att, vad avser differentierade exportbidrag, den differentierade delen av bidraget ska anses ha begärts redan när det dokument som avses i artikel 3.5 i samma förordning inges och inte när ansökan inges i enlighet med artikel 47.1 förordning nr 3665/87 eller när de dokument som rör betalningen enligt artikel 47.2 i samma förordning lämnas in. Om någon i detta dokument lämnar uppgifter som kan leda till att bidraget blir högre än det giltiga bidraget och som visar sig vara felaktiga, ska följaktligen den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 första och andra styckena i förordning nr 3665/87 vidtas, förutom i de fall som anges i tredje och sjunde styckena i artikel 11.1 i samma förordning.
Med hänsyn till svaret på den första och den tredje frågan saknas anledning att besvara den andra och den fjärde frågan.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:

Artikel 11.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 495/97 av den ska tolkas så att, vad avser differentierade exportbidrag, den differentierade delen av bidraget ska anses ha begärts redan när det dokument som avses i artikel 3.5 i samma förordning, i dess ändrade lydelse, inges och inte när ansökan inges i enlighet med artikel 47.1 i nämnda förordning eller när de dokument som rör betalningen enligt artikel 47.2 i samma förordning lämnas in. Om någon i detta dokument lämnar uppgifter som kan leda till att bidraget blir högre än det giltiga bidraget och som visar sig vara felaktiga, ska följaktligen den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 första och andra styckena i samma förordning vidtas, förutom i de fall som anges i tredje och sjunde styckena i artikel 11.1 i förordningen.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.