CELEX: 61984CJ0236
Monetære udligningsbeløb
fersk, kølet eller frosset oksekød
Hilton beef

(Sagsfremstillingen udelades)
Præmisser
Ved kendelse af 13. september 1984, indgået til Domstolens justitskontor den 19. september s.a., har Finanzgericht Düsseldorf i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende gyldigheden af fastsættelsen af montetære udligningsbeløb i henhold til Kommissionens forordning nr. 481/82 af 26. februar 1982 for indførslen af oksekød af høj kvalitet, fersk, kølet eller frosset, henhørende under pos. 02.01 A II a) 4 bb) i den fælles toldtarif inden for rammerne af et årligt fællesskabstoldkontingent, åbnet ved Rådets forordning nr. 3715/81 af 21. december 1981.
Dette spørgsmål er blevet rejst under en sag mellem Malt GmbH, sagsøgeren i hovedsagen (herefter benævnt sagsøgeren), og Hauptzollamt Düsseldorf, sagsøgte i hovedsagen (herefter benævnt sagsøgte).
I april 1982 indførte sagsøgeren oksekød af høj kvalitet, fersk fra Argentina og frosset fra De forenede Stater, inden for rammerne af det kontingent, der blev åbnet ved Rådets forordning nr. 217/81 af 20. januar 1981 om åbning af et fællesskabstoldkontingent for oksekød af høj kvalitet, fersk, kølet eller frosset, henhørende under pos. 02.01 A II a) og 02.01 A II b) i den fælles toldtarif (
EFT L 38, s. 1
), der blev forlænget for 1982 ved Rådets forordning nr. 3715/81 af 21. december 1981 om ændring af forordning (EØF) nr. 217/81 (
EFT L 373, s. 1
). Gennemførelsesbestemmelserne til denne importordning 1982 blev fastsat ved Kommissionens forordning nr. 3751/81 af 22. december 1981 om ændring af forordning (EØF) nr. 263/81 om gennemførelsesbestemmelser for de importordninger vedrørende oksekød, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 217/81 og (EØF) nr. 218/81 (
EFT L 374, s. 14
).
Sagsøgeren indgav først klage til sagsøgte over dennes beslutning om at opkræve monetære udligningsbeløb i medfør af Kommissionens forordning nr. 481/82 af 26. februar 1982 om ændring af de monetære udligningsbeløb (
EFT L 57, s. 1
); da der blev givet afslag på klagen, anlagde sagsøgeren sag ved Finanzgericht Düsseldorf og gjorde gældende, at da varen var blevet indført inden for rammerne et toldkontingent, skulle der ikke opkræves monetære udligningsbeløb.
Finanzgericht Düsseldorf, der har henvist til principperne for anvendelsen af monetære udligningsbeløb, hvorefter disse kun kan opkræves, dersom det i modsat fald må befrygtes, at det vil komme til forstyrrelser i samhandelen inden for Fællesskabet, samt skal begrænses til det strengt nødvendige, har udtrykt tvivl om, hvorvidt disse to betingelser er opfyldt i nærværende tilfælde. Finanzgericht har endvidere henvist til det forhold, at indførslerne inden for oksekødsektoren, der sker i henhold til det almindelige GATT-toldkontingent, er fritaget for monetære udligningsbeløb i medfør af Kommissionens forordning nr. 2979/79 af 27. december 1979 om ændring af forordning (EØF) nr. 2140/79 for så vidt angår de monetære udligningsbeløb, der anvendes for visse produkter i oksekødsektoren (
EFT L 336, s. 57
). Den forelæggende ret har rejst det spørgsmål, om en sådan fritagelse ikke også skal indrømmes i forbindelse med indførsler inden for rammerne af kontingentet for oksekød af høj kvalitet. Da Finanzgericht Düsseldorf er af den opfattelse, at svaret på disse spørgsmål og dermed også afgørelsen af den sag, der er indbragt for den, afhænger af en fortolkning af forordning nr. 481/82 har den forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er det retsstridigt, når der i forordning (EØF) nr. 481/82 af 26. februar 1982 fastsættes monetære udligningsbeløb for oksekød, der henhører under pos. 02.01 A II a) 4 bb) i den fælles toldtarif, under hensyn til, at der også opkræves monetære udligningsbeløb ved indførsel af fersk, kølet eller frosset oksekød i henhold til et fællesskabstoldkontingent (forordning (EØF) nr. 3715/81)?«
Det fremgår af sagens faktiske omstændigheder, at det spørgsmål, som den nationale ret har stillet, i det væsentlige angår gyldigheden af fastsættelsen af monetære udligningsbeløb i medfør af Kommissionens forordning nr. 481/82 af 26. februar 1982 i forbindelse med indførslen af oksekød af høj kvalitet, der henhører under pos. 02.01 A II a) og 02.01 A II b) i den fælles toldtarif, inden for rammerne af det fællesskabstoldkontingent, der er åbnet ved Rådets forordning nr. 217/81 af 20. januar 1981, som ændret ved Rådets forordning nr. 3715/81 af 21. december 1981.
Sagsøgeren er af den opfattelse, at forordning nr. 481/82 er retsstridig, for så vidt som den hjemler anvendelse af monetære udligningsbeløb ved indførslen af oksekød, der sker inden for rammerne af fællesskabstoldkontingentet for oksekød af høj kvalitet. Opkrævningen af monetære udligningsbeløb strider nemlig mod artikel 1, stk. 3, i Rådets forordning nr. 974/71 af 12. maj 1971 om visse konjunkturpolitiske foranstaltninger, der skal træffes inden for landbrugssektoren som følge af den midlertidige udvidelse af grænserne for kursudsving i visse medlemsstaters valutaer (EFT 1971 I, s. 231), som ændret ved Rådets forordning nr. 2746/72 af 19. december 1972 (EFT 1972 (28.12), s. 20). For det første er opkrævningen ikke begrundet i forekomsten af eller truslen om en forstyrrelse i samhandelen inden for Fællesskabet. Endvidere indebærer opkrævningen af monetære udligningsbeløb dels en overtrædelse af proportionalitetsprincippet, idet opkrævningen i det konkrete tilfælde ikke er begrænset til det strengt nødvendige, dels en overtrædelse af det forbud, der gælder for monetære udligningsbeløb med hensyn til et supplerende beskyttelseselement.
Hvad angår kravet om, at der skal være risiko for en mulig forstyrrelse af samhandelen inden for Fællesskabet, er sagsøgeren af den opfattelse, at Kommissionen ikke i tilstrækkeligt omfang har godtgjort forekomsten heraf i forbindelse med anvendelsen af de monetære udligningsbeløb. For det første var indførslerne af det pågældende produkt mængdemæssigt begrænset af fællesskabstoldkontingentet og blev strengt kontrolleret. Indførslerne inden for rammerne af et sådant kontingent var af en ganske særlig karakter. For det andet gælder det, at producenterne i tredjelande solgte det pågældende oksekød til en pris, der var klart højere end fællesskabsproducenternes pris. For det tredje gælder det, at det indførte oksekød, der var af en usædvanlig høj kvalitet, som man sjældent finder i Fællesskabet, blev pålagt en told på 20%. Under disse omstændigheder kunne man ikke med rimelighed frygte, at det skulle komme til nogen forstyrrelse i samhandelen inden for Fællesskabet. Det pågældende kød blev nemlig næsten udelukkende solgt til restaurationsvirksomheder i Tyskland.
Sagsøgeren har med hensyn til proportionalitetsprincippet henholdt sig til Domstolens praksis, hvorefter beregningen og opkrævningen af monetære udligningsbeløb skal ske på en strengt neutral måde. De monetære udligningsbeløb skal begrænses til tilfælde, hvor incidensen af medlemsstaternes monetære foranstaltninger på priserne på basisprodukter, for hvilke der er fastsat interventionsforanstaltninger, ville føre til vanskeligheder. Kommissionen burde i nærværende tilfælde have angivet grundene til, at opkrævningen af de monetære udligningsbeløb opfyldte det krav, at opkrævningen var tvingende nødvendig for at undgå vanskeligheder i interventionssystemet. Denne nødvendighed forelå ikke. Domstolen har selv udtrykt tvivl om nytten og nødvendigheden af at anvende monetære udligningsbeløb på varer, der kan indføres afgiftsfrit inden for rammerne af et kontingent.
Sagsøgeren har endvidere vedrørende forbudet mod et supplerende beskyttelseselement anført, at den store mængde beskyttelseselementer, nemlig det kvantitative kontingent, pålæggelsen af told og opkrævningen af monetære udligningsbeløb, medfører at forskellen mellem priserne, udtrykt i national valuta og priserne udtrykt i ECU, mere end udlignes. Denne overkompensation må sidestilles med afgifter med samme virkning som told og indebærer en tilsidesættelse ikke alene af den ordning, der er fastsat ved forordning nr. 974/71, men også af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 217/81. Kommissionen har selv i forordning nr. 2979/79 anerkendt, at der ikke er grund til at stille krav om opkrævning af monetære udligningsbeløb for produkter, der indføres inden for rammerne af et fællesskabstoldkontingent for frosset oksekød og bøffelkød under hensyn til denne samhandels særlige karakter.
Kommissionen er heroverfor af den opfattelse, at betingelserne for at undlade at opkræve monetære udligningsbeløb som hjemlet ved artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 974/71, som ændret ved forordning nr. 2746/72, ikke er opfyldt. Dersom den pågældende indførsel var fritaget for opkrævning af monetære udligningsbeløb, ville indførslen af hele kontingentet formentlig være sket til medlemsstaten med den stærkeste valuta, i nærværende tilfælde Tyskland, hvilket ville have medført en forstyrrelse af samhandelen inden for Fællesskabet.
Hvad angår det forhold, at indførsler inden for rammerne af et fællesskabstoldkontingent, der er åbnet for frosset oksekød i medfør af forordning nr. 136/82, ikke er underkastet afgift eller anvendelse af monetære udligningsbeløb, har Kommissionen understreget, at dette kontingent er blevet fordelt mellem medlemsstaterne forholdsmæssigt på grundlag af deres behov, hvilket har begrænset risikoen for omlægninger i samhandelen. Den samme betragtning gør sig i øvrigt gældende ved indførsel af bøffelkød i forbindelse med den undtagelse, der er fastsat ved forordning nr. 481/82, hvorved man opretholdt de traditionelle indførsler af dette kød til Tyskland. Bøffelkød er aldrig blevet indført af nogen anden medlemsstat. Endvidere er det kontingent, der blev åbnet ved forordning nr. 136/82 for 1982, principielt det samme, som det der har været åbnet siden 1962, altså inden indførslen af ordningen med monetære udligningsbeløb inden for Fællesskabet. Anvendelsen af monetære udligningsbeløb på dette traditionelle kontingent ville således have skabt risiko for mod foranstaltninger fra de andre medlemsstaters side inden for GATT. Der er derfor ikke sket nogen forskelsbehandling af sagsøgeren i forhold til andre importører.
Kommissionen har endelig understreget, at det ikke er muligt at sammenligne det kød, der er indført af sagsøgeren, med kød, der er indført i medfør af bestemmelserne i forordning nr. 136/82, idet der i sidstnævnte tilfælde er tale om frosset oksekød af enhver art, derimod ikke om fersk eller kølet oksekød, medens der i førstnævnte tilfælde er tale om oksekød af høj kvalitet, fersk, kølet eller frosset.
Med henblik på afgørelsen af denne uoverensstemmelse bemærkes, at de monetære udligningsbeløb i handelen mellem medlemsstater skal afbøde virkningerne af svingende valutakurser, der i forbindelse med markedsordninger for landbrugsprodukter, der bygger på fælles priser, kan fremkalde forstyrrelser i samhandelen (jfr. dom af 15. oktober 1985, Continental Irish Meat,
125/84, Smi. 1985, s. 3441
). Af hensyn til en sådan beskyttelse af samhandelen inden for Fællesskabet er det nødvendigt, at de monetære udligningsbeløb ikke alene anvendes på produkter i forbindelse med samhandelen inden for Fællesskabet, men ligeledes på samhandelen med tredjelande (dom af 15. oktober 1980, Providence agricole de la Champagne,
4/79, Sml. 1980, s. 2823
). Ganske vist gælder det med hensyn til indførsler af landbrugsprodukter fra tredjelande, at de monetære udligningsbeløb ikke må udgøre et beskyttelseselement ved Fællesskabets ydre grænser, og at de derfor er fundamentalt forskellige fra ordningerne med afgifter og told. De monetære udligningsbeløb, der anvendes på produkter indført fra tredjelande, har dog den samme regulerende funktion som de monetære udligningsbeløb, der anvendes på fællesskabsprodukter, nemlig at neutralisere den skadelige virkning for ordningen med enhedspriser, som kan fremkaldes ved kortvarige udsving i vekselkursen for de forskellige medlemsstaters valutaer i forhold til disse valutaers repræsentative kurs. Det skal i den forbindelse konstateres, at fastsættelsen af monetære udligningsbeløb er retsstridig, dersom der uden en sådan opkrævning ikke må befrygtes nogen forstyrrelse i samhandelen inden for Fællesskabet i anledning af indførsler fra tredjelande, eller dersom opkrævningen af monetære udligningsbeløb udgør et beskyttelseselement.
Hvad angår muligheden for forstyrrelser i samhandelen med landbrugsprodukter inden for Fællesskabet, drejer det sig her om vurdering af en indviklet økonomisk situation, hvorved Kommissionen ifølge Domstolens faste praksis råder over et vidt skøn (dom af 22. januar 1976, Balkan-Import-Export,
55/75, Sml. 1976, s. 19
; dom af 12. december 1985, Vonk's Kaas,
208/84, Sml. 1985, s. 4025
). Kommissionen er ikke forpligtet til i det konkrete tilfælde eller for hvert enkelt produkts vedkommende og efter en sondring efter oprindelseslandet at afgøre, hvorvidt der foreligger en fare for forstyrrelse, men kan i denne henseende foretage en samlet vurdering. Domstolens kontrol begrænser sig derfor til at undersøge, hvorvidt den således foretagne vurdering er behæftet med en åbenbar fejl eller magtfordrejning, eller om Kommissionen åbenbart har overskredet grænserne for sit skøn.
I den forbindelse skal der henvises til Domstolens praksis (dom af 9. marts 1978, Kühlhaus-Zentrum,
79/77, Sml. 1978, s. 611
, og dom af 15. oktober 1980, ovenfor anført), hvorefter Kommissionen stedse skal påse, at anvendelsen af monetære udligningsbeløb begrænser sig til, hvad der er strengt nødvendigt for at neutralisere virkningerne af kursudsvingene mellem medlemsstaterne, særligt når der er tale om produkter, der er indført fra et tredjeland inden for et kontingent uden opkrævning af afgift. Imidlertid kan denne begrænsning ikke fortolkes således, at Kommissionen kan se bort fra risikoen for omlægninger i samhandelen inden for Fællesskabet med landbrugsprodukter, når landbrugsprodukter fra tredjelande berøres. En sådan fortolkning ville være i strid med artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 974/71.
I det foreliggende tilfælde blev det pågældende fællesskabskontingent ikke opdelt mellem medlemsstaterne. Det måtte derfor befrygtes, at indførslen fra tredjelande udelukkende ville ske til medlemsstater med den stærkeste valuta, særligt til Tyskland. Importørerne, der havde foretaget indførslen, havde kunnet afsætte varen med fortjeneste i en medlemsstat med svag valuta, fordi man ved levering i en sådan medlemsstat ville have fået godtgjort de negative udligningsbeløb, der er gældende for medlemsstater med svag valuta, hvilket ganske ville have været i overensstemmelse med fællesskabsreglerne.
Kommissionen har endvidere anført, at ifølge dens beregninger fremstiller producenter i Fællesskabet oksekød af høj kvalitet, der kan sammenlignes med det oksekød, der indføres inden for rammerne af kontingentet; denne produktion andrager omkring 50000 tons pr. år. Endvidere har Kommissionen fremlagt en statistik, hvorefter indførslerne af oksekød af høj kvalitet inden for det pågældende kontingent er sket til de fleste medlemsstater, hvilket beviser, at en efterspørgsel efter denne vare forelå næsten overalt i Fællesskabet.
Det følger af disse betragtninger og af beregningerne og statistikkerne, at dersom de 21000 tons kød fra kontingentet var blevet bragt i omsætning på fællesmarkedet med fritagelse for monetære udligningsbeløb, havde dette kunnet medføre uheldige virkninger på markedet. Det kunne ikke udelukkes, at de erhvervsdrivende ville lade indførslerne til Fællesskabet af det pågældende kød foretage over en medlemsstat med en stærk valuta, særlig Tyskland, hvilket ville have fremkaldt forstyrrelser i samhandelen inden for Fællesskabet og have bragt den interventionsordning i fare, der er fastsat for oksekød i medfør af Rådets forordning nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1968 I, s. 179).
Hvad angår påstanden om en supplerende beskyttelsesvirkning i forbindelse med de monetære udligningsbeløb, har sagsøgeren alene vendt sig mod anvendelsen af monetære udligningsbeløb i forbindelse med de i sagen omhandlede indførsler. Eftersom de pågældende monetære udligningsbeløb har samme regulerende funktion for samhandelen inden for Fællesskabet som for samhandelen med tredjelande, kan påstanden om, at der foreligger en supplerende beskyttelsesvirkning i forbindelse med de monetære udligningsbeløb, ikke lægges til grund.
Hvad angår anbringendet om, at der er anvendt monetære udligningsbeløb i forbindelse med det pågældende kontingent, medens indførsler inden for rammerne af det kontingent, der er åbnet ved Rådets forordning nr. 136/82, er fritaget for monetære udligningsbeløb i medfør af note 2 til del 3 i bilag I til Kommissionens forordning nr. 481/82, og under hensyn til denne samhandels særlig karakter, skal der først mindes om, at ifølge Domstolens faste praksis findes der ikke noget almindeligt princip, hvorefter Fællesskabet i forholdet udadtil i enhver henseende skal indrømme tredjelande ligebehandling, og heller ikke nogen ret for de erhvervsdrivende til at påberåbe sig forbudet mod forskelsbehandling, dersom forskelsbehandlingen af de erhvervsdrivende er en automatisk følge af den forskelsbehandling, der udøves for for tredjelande (ovennævnte dom af 22. januar 1976 og dom af 28. oktober 1982, Faust mod Kommissionen,
52/81, Sml. s. 3745
). Den blotte omstændighed, at opkrævningen af monetære udligningsbeløb i forbindelse med indførsler i henhold til Rådets forordning nr. 217/81 ikke udtrykkeligt er udelukket, medens dette er tilfældet for indførsler af frosset oksekød i medfør af forordning nr. 136/82 og for bøffelkød i medfør af forordning nr. 481/82, udgør ikke i sig selv nogen forskelsbehandling.
Hvad angår de to forskellige importordninger, der er nævnt ovenfor, skal det for det første fastslås, at kvaliteten af de forskellige berørte kødsorter ikke er den samme. Oksekød, der indføres i henhold til Rådets forordning nr. 217/81, er kød af høj kvalitet, fersk, kølet eller frosset, hvis kvalitative kendetegn er omfattet af Kommissionens forordning nr. 263/81 af 21. januar 1981 om gennemførelsesbestemmelser for de importordninger vedrørende oksekød, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 217/81 og (EØF) nr. 218/81 (
EFT L 27, s. 52
). Derimod vedrører Rådets forordning nr. 136/82 frosset oksekød, mens Kommissionens forordning nr. 481/82 vedrører bøffelkød, uafhængigt af kødets kvalitet. For det andet viser — ifølge de oplysninger som Kommissionen har fremlagt for Domstolen — begrundelsen for ikke at anvende monetære udligningsbeløb på frosset oksekød og bøffelkød, nemlig fordelingen af kontingentet af frosset oksekød mellem medlemsstaterne, det forhold, at bøffelkød kun er blevet importeret til Tyskland, samt endelig det forhold, at kontingentet for frosset oksekød allerede blev åbnet i 1962, dvs. inden indførelsen af ordningen med monetære udligningsbeløb, dels at der ikke måtte befrygtes nogen forstyrrelse af samhandelen inden for Fællesskabet, dels at opkrævningen af monetære udligningsbeløb for oksekød sandsynligvis ville have fremkaldt modforanstaltninger fra de andre medlemsstaters inden for GATT.
Da forskelsbehandling kun kan foreligge, dersom sammenlignelige situationer behandles forskelligt, er der således ikke noget faktisk grundlag for det anbringende om forskelsbehandling, der er gjort gældende af sagsøgeren med hensyn til anvendelsen af forordningerne nr. 136/82 og nr. 481/82 på oksekød og bøffelkød, der indføres inden for rammerne af to kontingenter, der hver er fritaget for monetære udligningsbeløb.
Herefter og på grundlag af de oplysninger, der er forelagt Domstolen, kan Domstolen ikke nå til det resultat, at Kommissionen har begået en åbenbar fejl, magtfordrejning eller åbenbart har overskredet grænserne for sin skønsbeføjelse, idet den gik ud fra, at undladelsen af at opkræve monetære udligningsbeløb ville medføre forstyrrelser i samhandelen med oksekød inden for Fællesskabet, ligesom der heller ikke er grundlag for antage, at anvendelsen af de monetære udligningsbeløb indebar en forskelsbehandling.
Det spørgsmål, der er stillet af Finanzgericht Düsseldorf, må derfor besvares med, at gennemgangen af det præjudicielle spørgsmål intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af den ved Kommissionens forordning nr. 481/82 af 26. februar 1982 foretagne fastsættelse af monetære udligningsbeløb for indførsel af oksekød af høj kvalitet henhørende under pos. 02.01 A II a) og 02.01 A II b) i den fælles toldtarif inden for rammerne af det fællesskabstoldkontingent, der er åbnet ved Rådets forordning nr. 217/81 af 20. januar 1981, som ændret ved Rådets forordning nr. 3715/81 af 21. december 1981.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, der har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (fjerde afdeling)
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Finanzgericht Düsseldorf ved kendelse af 13. september 1984, for ret:

Gennemgangen af det præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af den ved Kommissionens forordning nr. 481/82 af 26. februar 1982 foretagne fastsættelse af monetære udligningsbeløb for indførsel af oksekød af høj kvalitet henhørende under pos. 02.01 A II a) og 02.01 A II b) i den fælles toldtarif inden for rammerne af det fællesskabstoldkontingent, der er åbnet ved Rådets forordning nr. 217/81 af 20. januar 1981, som ændret ved Rådets forordning nr. 3715/81 af 21. december 1981.

Mackenzie Stuart
Koopmans
Bahlmann
Bosco
Schockweiler
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 24. juni 1986.
P. Heim
Justitssekretær
A. J. Mackenzie Stuart
Præsident
(
*1
) – Processprog: Tysk.