CELEX: 62006CJ0427
Ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv
artikel 13 EF
direktiv 2000/78/EF
erhvervstilknyttet pensionsordning, der udelukker retten til pension for en efterlevende ægtefælle, der er mere end femten år yngre end den afdøde tidligere medarbejder
forskelsbehandling på grund af alder
tilknytning til fællesskabsretten

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 13 EF, Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (
EFT L 303, s. 16
) og de almindelige fællesskabsretlige principper.
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Birgit Bartsch og Bosch und Siemens Hausgeräte (BSH) Altersfürsorge GmbH (herefter »BSH Altersfürsorge«), der er en erhvervstilknyttet understøttelseskasse, på grund af dennes afslag på at udbetale Birgit Bartsch efterladtepension.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
Følgende fremgår af artikel 1 i direktiv 2000/78:
»Formålet med dette direktiv er, med henblik på at gennemføre princippet om ligebehandling i medlemsstaterne, at fastlægge en generel ramme for bekæmpelsen af forskelsbehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv på grund af religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering.«
Samme direktivs artikel 6 bestemmer:
»1.   Uanset artikel 2, stk. 2, kan medlemsstaterne bestemme, at ulige behandling på grund af alder ikke udgør forskelsbehandling, hvis den er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt formål inden for rammerne af den nationale ret, bl.a. legitime beskæftigelses-, arbejdsmarkeds- og erhvervsuddannelsespolitiske mål, og hvis midlerne til at opfylde det pågældende formål er hensigtsmæssige og nødvendige.
Der kan bl.a. være tale om følgende former for ulige behandling:
a)
tilvejebringelse af særlige vilkår for adgang til beskæftigelse og erhvervsuddannelse, beskæftigelse og erhverv, herunder betingelser vedrørende afskedigelse og aflønning, for unge, ældre arbejdstagere og personer med forsørgerpligt med henblik på at fremme deres erhvervsmæssige integration eller at beskytte dem
b)
fastsættelse af minimumsbetingelser vedrørende alder, erhvervserfaring eller anciennitet for adgang til beskæftigelse eller til visse fordele i forbindelse med beskæftigelse
c)
fastsættelse af en maksimal aldersgrænse for ansættelse, som er baseret på uddannelsesmæssige krav til den pågældende stilling eller nødvendigheden af at have tilbagelagt en rimelig periode i beskæftigelse før pensionering.
2.   Uanset artikel 2, stk. 2, kan medlemsstaterne bestemme, at fastsættelse af aldersgrænser for adgang til erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger, herunder fastsættelse af forskellige aldersgrænser for ansatte eller grupper eller kategorier af ansatte, og anvendelse af alderskriteriet til aktuarberegninger inden for rammerne af disse ordninger ikke udgør forskelsbehandling på grund af alder, for så vidt dette ikke medfører forskelsbehandling på grund af køn.«
I overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 18, stk. 1, skal direktivet være gennemført i medlemsstaternes retsordener senest den 2. december 2003. Følgende fremgår dog af samme artikels stk. 2:
»For at tage hensyn til særlige forhold kan medlemsstaterne om nødvendigt få en yderligere frist på tre år fra den 2. december 2003, dvs. i alt seks år, til at iværksætte dette direktivs bestemmelser om forskelsbehandling på grund af alder og handicap. I så fald underretter de straks Kommissionen […]«
Forbundsrepublikken Tyskland gjorde brug af denne mulighed, således at bestemmelserne i direktiv 2000/78 om forskelsbehandling på grund af alder og handicap skulle være gennemført senest den 2. december 2006.
Retningslinjerne fra BSH Altersfürsorge
§ 6, stk. 4, i retningslinjerne fra BSH Altersfürsorge af 1. januar 1984, i den version, der finder anvendelse fra den 1. april 1992 (herefter »retningslinjerne«), bestemmer:
»
Betingelser for modtagelse af pension
[…]
4.   Pension [§ 5, stk. 1, litra b)] udbetales til enken/enkemanden efter en medarbejder, der […] er død under ansættelsen, og som har opfyldt karenstiden (§ 2), hvis og så længe der i henhold til den tyske lovpligtige pensionsforsikring består et krav på efterladtepension (enke-/enkemandspension). Tilsvarende gælder for enken/enkemanden efter en pensionsmodtager.
Der udbetales ikke ydelser, hvis
a)
enken/enkemanden er mere end femten år yngre end den tidligere medarbejder, og
[…]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Birgit Bartsch, der er født i 1965, i 1986 blev gift med Max Hubert Bartsch, født i 1944 og død den 5. maj 2004. Max Hubert Bartsch begyndte den 1. marts 1988 på grundlag af en ansættelseskontrakt af 23. februar 1988 at arbejde for selskabet Bosch-Siemens Hausgeräte GmbH (herefter »BSH«), og han arbejdede dér som sælger indtil sin død.
BSH Altersfürsorge, der var blevet oprettet af BSH, har over for Birgit Bartsch forpligtet sig til at indtræde i de eventuelle forpligtelser, som dette selskab havde indgået vedrørende den erhvervstilknyttede pensionsordning til fordel for afdøde Max Hubert Bartsch.
Det fremgår endvidere af forelæggelsesafgørelsen, at arbejdsforholdet mellem Max Hubert Bartsch og BSH var reguleret af retningslinjerne og navnlig af bestemmelserne i § 6 heri. Tilfældet i hovedsagen omhandles af retningslinjernes § 6, stk. 4, andet afsnit, litra a), idet Birgit Bartsch er mere end femten år yngre end sin afdøde mand.
Efter hendes mands død anmodede Birgit Bartsch BSH Altersfürsorge om at udbetale efterladtepension på grundlag af retningslinjerne.
Da BSH Altersfürsorge gav afslag på Birgit Bartschs anmodning, anlagde hun sag ved Arbeitsgericht med henblik på at få konstateret, at nævnte understøttelseskasse var forpligtet til at udbetale hende pension i overensstemmelse med retningslinjerne. Arbeitsgericht gav ikke medhold i søgsmålet, og hun ankede sagen til Landesarbeitsgericht, der stadfæstede afgørelsen truffet i første instans.
Birgit Bartsch iværksatte en revisionsanke af Landesarbeitsgerichts afgørelse ved Bundesarbeitsgericht, som har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
a)
Indeholder den primære fællesskabsret et forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder, hvis beskyttelse medlemsstaternes domstole også skal sikre, hvis den muligvis diskriminerende behandling ikke har nogen forbindelse med fællesskabsretten?
b)
Såfremt spørgsmålet under litra a) besvares benægtende:

Etableres en sådan forbindelse med fællesskabsretten ved artikel 13 EF eller — også før udløbet af gennemførelsesfristen — ved […] direktiv 2000/78 […]?
2)
Er et fællesskabsretligt forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder, der følger af besvarelsen af det første spørgsmål, også anvendeligt mellem private arbejdsgivere på den ene side og deres arbejdstagere eller modtagere af erhvervstilknyttet pension og disses efterladte på den anden side?
3)
Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende:
a)
Er en bestemmelse i en erhvervstilknyttet pensionsordning, hvorefter en efterladtepension ikke tildeles en efterladt ægtefælle, når denne er mere end femten år yngre end den afdøde tidligere arbejdstager, omfattet af et sådant forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder?
b)
Såfremt spørgsmålet under litra a) besvares bekræftende:

Kan det være en begrundelse for en sådan bestemmelse, at arbejdsgiveren har en interesse i at begrænse de risici, der følger af den erhvervstilknyttede pensionsordning?
c)
Såfremt spørgsmålet under litra b) besvares benægtende:

Har det mulige forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder i lovgivningen vedrørende erhvervstilknyttet pension ubegrænset tilbagevirkende kraft, eller finder det begrænset anvendelse i relation til fortiden og i givet fald på hvilken måde?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
Med det første spørgsmåls to led, der skal undersøges samlet, ønsker den forelæggende ret oplyst, om fællesskabsretten indeholder et forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder, hvis beskyttelse medlemsstaternes domstole også skal sikre, hvis den muligvis diskriminerende behandling ikke har nogen forbindelse med fællesskabsretten. Hvis spørgsmålet besvares benægtende, ønsker den nævnte ret oplyst, om der under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende etableres en sådan forbindelse med fællesskabsretten ved artikel 13 EF eller ved […] direktiv 2000/78 også før udløbet af medlemsstaternes frist for gennemførelse heraf.
Det fremgår af Domstolens praksis, at når en national bestemmelse falder ind under fællesskabsrettens anvendelsesområde, skal Domstolen i forbindelse med en præjudiciel forelæggelse give alle de oplysninger med hensyn til fortolkningen, som kræves, for at den nationale ret kan vurdere, om en sådan bestemmelse er i overensstemmelse med fællesskabsrettens almindelige principper (jf. i denne retning dom af 22.11.2005, sag
C-144/04, Mangold, Sml. I, s. 9981
, præmis 75).
Hverken direktiv 2000/78 eller artikel 13 EF giver mulighed for at knytte en situation som den i hovedsagen foreliggende til fællesskabsrettens anvendelsesområde.
For det første udgør retningslinjerne ikke en foranstaltning til iværksættelse af direktiv 2000/78, og for det andet døde Max Hubert Bartsch før udløbet af den pågældende medlemsstats frist for gennemførelse af dette direktiv.
Artikel 13 EF, der giver Rådet for Den Europæiske Union mulighed for inden for rammerne af de beføjelser, som det er tillagt ved EF-traktaten, at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grundlag af alder, kan ikke som sådan henføre situationer — der som i hovedsagen ikke er omfattet af de foranstaltninger, der er vedtaget på grundlag af nævnte artikel og navnlig direktiv 2000/78 inden udløbet af den frist, som dette foreskriver for gennemførelsen — under fællesskabsrettens anvendelsesområde med henblik på at forbyde enhver forskelsbehandling på grundlag af alder.
I modsætning til det synspunkt, der forsvares af Kommissionen, kan sagen, der gav anledning til dom af 2. oktober 1997, Saldanha og MTS (sag
C-122/96, Sml. I, s. 5325
), ikke anvendes som støtte for en konklusion, der er modsat den, der er anført i den foregående præmis.
Nævnte dom vedrørte anvendelsen af EF-traktatens artikel 6 (efter ændring nu artikel 12 EF), hvoraf retten til ikke at blive udsat for forskelsbehandling på grund af nationalitet følger direkte (jf. bl.a. dom af 20.10.1993, forenede sager
C-92/92 og C-326/92, Phil Collins m.fl., Sml. I, s. 5145
, præmis 34) inden for traktatens anvendelsesområde.
I denne forbindelse konstaterede Domstolen i Saldanha og MTS-dommens præmis 22, at hovedsagen drejede sig om beskyttelse af interesser, som en selskabsdeltager, der er statsborger i en medlemsstat, påberåber sig over for et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat. I samme doms præmis 23 anførte Domstolen, at EF-traktatens artikel 54, stk. 3, litra g) (efter ændring nu artikel 44, stk. 2, litra g), EF), tillægger Rådet og Kommissionen kompetence til i forbindelse med gennemførelsen af etableringsretten i det nødvendige omfang, og med det formål at gøre dem lige byrdefulde, at samordne de garantier, som kræves i medlemsstaterne af de i EF-traktatens artikel 58, stk. 2 (nu artikel 48, stk. 2, EF), nævnte selskaber med det formål at beskytte såvel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser.
Domstolen udledte heraf i præmis 23, at de bestemmelser, som på selskabsrettens område vedrører beskyttelsen af selskabsdeltagernes interesser, er en del af »traktatens anvendelsesområde« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 1, heri, og at de derfor er omfattet af forbuddet mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.
At fællesskabsretten fandt anvendelse i sagen, der gav anledning til Saldanha og MTS-dommen, fulgte altså ikke alene af den omstændighed, at der var tale om forskelsbehandling på grund af nationalitet, men var betinget af konstateringen, hvorefter den omhandlede nationale bestemmelse faldt inden for traktatens anvendelsesområde.
Dette sidste aspekt adskiller desuden den foreliggende hovedsag fra sagen, der gav anledning til Mangold-dommen. I denne sidstnævnte sag var de omhandlede nationale bestemmelser en foranstaltning til iværksættelse af et fællesskabsdirektiv, nemlig Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, Unice og CEEP (
EFT L 175, s. 43
), hvorved nævnte bestemmelser således faldt inden for fællesskabsrettens anvendelsesområde (jf. Mangold-dommen, præmis 75). Derimod er de i hovedsagen omhandlede retningslinjer ikke foranstaltninger til gennemførelse af fællesskabsbestemmelser.
Henset til de foregående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at fællesskabsretten ikke indeholder et forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder, hvis beskyttelse medlemsstaternes domstole skal sikre, hvis den muligvis diskriminerende behandling ikke har nogen forbindelse med fællesskabsretten. En sådan forbindelse er ikke etableret hverken ved artikel 13 EF eller — under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende — ved direktiv 2000/78 før udløbet af den pågældende medlemsstats frist for gennemførelse heraf.
Om det andet og tredje spørgsmål
Under hensyn til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare det andet og tredje spørgsmål.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Store Afdeling) for ret:

Fællesskabsretten indeholder ikke et forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder, hvis beskyttelse medlemsstaternes domstole skal sikre, hvis den muligvis diskriminerende behandling ikke har nogen forbindelse med fællesskabsretten. En sådan forbindelse er ikke etableret hverken ved artikel 13 EF eller — under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende — ved Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv før udløbet af den pågældende medlemsstats frist for gennemførelse heraf.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.