CELEX: 62007TJ0160
Marcă comunitară
Procedură de declarare a nulității
Marca comunitară verbală COLOR EDITION
Motiv absolut de refuz
Caracter descriptiv
Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94
Interesul de a exercita acțiunea
Articolul 55 din Regulamentul nr. 40/94

Istoricul cauzei
La 9 decembrie 2002, reclamanta Lancôme parfums et beauté & Cie SNC a formulat o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din privind marca comunitară (
JO 1994, L 11, p. 1
, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), astfel cum a fost modificat.
Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul verbal COLOR EDITION.
Produsele a căror înregistrare s-a solicitat fac parte din clasa 3 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat, și corespund următoarei descrieri: „produse cosmetice și de machiaj”.
Marca solicitată a fost înregistrată la 11 februarie 2004 și a fost publicată în
Buletinul mărcilor comunitare
din .
La 12 mai 2004, cabinetul de avocatură Norton Rose Vieregge a introdus o cerere de declarare a nulității mărcii verbale COLOR EDITION în temeiul articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 și al articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din același regulament.
La 21 decembrie 2005, Divizia de anulare a respins cererea de declarare a nulității în ceea ce privește marca verbală COLOR EDITION.
La 9 februarie 2006, cabinetul de avocatură CMS Hasche Sigle, care a succedat în drepturi cabinetului Norton Rose Vieregge, a formulat recurs împotriva deciziei diviziei de anulare, în temeiul articolelor 57-62 din Regulamentul nr. 40/94.
Prin Decizia din 26 februarie 2007 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera a doua de recurs a OAPI a admis recursul.
Decizia atacată se întemeiază pe următoarea motivare. Mai întâi, camera de recurs a observat că recursul introdus de CMS Hasche Sigle este admisibil în temeiul articolului 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94, întrucât distincția făcută de reclamantă între capacitatea de a exercita acțiunea și interesul de a exercita acțiunea nu apare în niciun loc în cuprinsul Regulamentului nr. 40/94, iar articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94 urmărește un obiectiv de interes general care justifică faptul că cererile de declarare a nulității formulate în temeiul acestui articol pot fi introduse de un spectru cât mai larg de părți interesate. În continuare, camera de recurs a concluzionat că marca verbală COLOR EDITION este descriptivă în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, în măsura în care, pe de o parte, juxtapunerea cuvintelor „color” și „edition” exprimă un mesaj înțeles imediat și direct de publicul vizat ca referindu-se la o gamă de produse cosmetice sau de machiaj în diferite tonuri de culoare, iar, pe de altă parte, acești termeni pot fi utilizați de concurenți pentru a descrie anumite calități ale produselor lor și trebuie să rămână, așadar, în domeniul public. În sfârșit, camera de recurs a afirmat că, întrucât marca verbală în cauză este descriptivă, aceasta este de asemenea lipsită de orice caracter distinctiv în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94.
Concluziile părților
Reclamanta solicită Tribunalului:
—
anularea deciziei atacate;
—
obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.
OAPI solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive, întemeiate pe încălcarea articolului 55 alineatul (1) litera (a), a articolului 7 alineatul (1) litera (c) și, respectiv, a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94
Argumentele părților
În cadrul primului motiv, reclamanta susține că, întrucât a declarat admisibilă cererea de pronunțare a nulității formulată de CMS Hasche Sigle, în pofida faptului că acesta din urmă nu a făcut dovada interesului de a exercita acțiunea, camera de recurs a încălcat articolul 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94.
În susținerea acestei afirmații, reclamanta arată, în primul rând, că respectiva cameră de recurs nu putea afirma că noțiunea „interes de a exercita acțiunea” este integrată implicit în cuprinsul articolului 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94. În opinia reclamantei, această afirmație nu respectă principiul general de drept potrivit căruia, în cadrul oricărei acțiuni în justiție, trebuie făcută dovada interesului de a exercita acțiunea.
Cerința existenței unui interes de a exercita acțiunea în cadrul oricărei cereri în justiție ar rezulta, în primul rând, din dispozițiile de procedură ale Regulamentului nr. 40/94. În special, potrivit reclamantei, întrucât cerința interesului de a exercita acțiunea nu rezultă cu claritate din cuprinsul articolului 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94, camera de recurs ar fi trebuit, în conformitate cu articolul 79 din Regulamentul nr. 40/94, să se raporteze la principiile generale de drept aplicabile statelor membre. Or, în toate statele membre, fără excepție, acțiunea în justiție ar fi accesibilă numai celor care au un interes legitim în admiterea sau în respingerea unei pretenții. În al doilea rând, cerința existenței interesului de a exercita acțiunea în cadrul oricărei cereri în justiție ar rezulta din Tratatul CE, în special din articolele 230 CE, 232 CE și 236 CE, precum și din jurisprudența aferentă a Curții și a Tribunalului.
În al doilea rând, reclamanta pretinde că OAPI nu putea susține că jurisprudența comunitară invocată de reclamantă pentru a justifica cerința interesului de a exercita acțiunea nu intră sub incidența domeniului mărcilor, ci, mai curând, a altor domenii precum agricultura, dreptul vamal și funcția publică. Într-adevăr, în Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2001, Procter & Gamble/OAPI (Tabletă dreptunghiulară cu încrustație) (
T-129/00, Rec., p. II-2793
, punctul 12), instanța comunitară ar fi constatat necesitatea interesului de a exercita acțiunea în cadrul unei cereri introduse în temeiul articolului 63 din Regulamentul nr. 40/94. Or, acest articol ar prevedea chiar posibilitatea atacării deciziilor camerei de recurs la instanțele comunitare.
Mai mult, reclamanta observă că jurisprudența comunitară privind acțiunile în anulare este aplicabilă OAPI și că acesta trebuie să respecte principiile referitoare la necesitatea interesului de a exercita acțiunea în cadrul cererilor formulate în temeiul articolului 63 din Regulamentul nr. 40/94. În această privință, chiar OAPI ar impune cerința interesului de a exercita acțiunea sub forma unui interes legitim specific, în cadrul unei declarații a reclamantului cu privire la cauzele de nulitate invocate [Decizia diviziei de anulare a OAPI din 3 mai 2001 privind marca AROMATONIC].
În al treilea rând, reclamanta susține că existența interesului de a exercita acțiunea presupune ca actul atacat să privească persoana care formulează cererea de declarare a nulității în mod direct, individual și personal.
OAPI solicită respingerea acestui motiv.
Aprecierea Tribunalului
În cadrul primului motiv, este de competența Tribunalului să stabilească dacă, potrivit articolului 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94, admisibilitatea unei cereri de declarare a nulității este condiționată de dovedirea interesului de a exercita acțiunea. În această privință, trebuie analizate cuprinsul, economia dispozițiilor, precum și finalitatea articolului 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94.
Reiese, în primul rând, din cuprinsul articolului 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 că o cerere de declarare a nulității unei mărci comunitare, întemeiată în special pe caracterul descriptiv al mărcii în cauză în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 sau pe lipsa caracterului distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, poate fi introdusă la OAPI „de către orice persoană fizică sau juridică, precum și de către orice grup ori organism constituit pentru a reprezenta interesele fabricanților, producătorilor, prestatorilor de servicii, comercianților sau consumatorilor și care, în termenii legislației care îi este aplicabilă, are capacitatea de a sta în justiție”. Așadar, articolul 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 nu face referire la niciun interes de a exercita acțiunea.
În al doilea rând, din economia articolului 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 reiese că nu este cerută condiția interesului de a exercita acțiunea în cadrul unei cereri de declarare a nulității precum cea în cauză în acțiunea principală. Într-adevăr, acest articol rezervă un regim diferit cererilor de declarare a nulității întemeiate pe cauze de nulitate absolută și celor întemeiate pe cauze de nulitate relativă.
Astfel, articolul 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94, care privește în special cererile de declarare a nulității întemeiate pe o cauză de nulitate absolută, nu menționează, astfel cum s-a arătat la punctul 21 de mai sus, necesitatea ca persoana care formulează o cerere de declarare a nulității să facă dovada interesului de a exercita acțiunea. Cel mult se cere în cuprinsul acestui articol ca acțiunea în nulitate să fie introdusă de către o persoană fizică sau juridică sau de către un grup ori un organism care are capacitatea de a sta în justiție.
În schimb, articolul 55 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94, care privește cererile de declarare a nulității întemeiate pe o cauză de nulitate relativă, prevede că aceste cereri pot fi formulate doar de către titularii de mărci sau de drepturi anterioare, precum și de către licențiații împuterniciți de titularii de mărci sau de către persoanele împuternicite să exercite drepturile anterioare. Cu alte cuvinte, numai persoanele care au interesul de a exercita acțiunea pot formula cererile de declarare a nulității menționate la articolul 55 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94.
Rezultă, așadar, din economia articolului 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 că legiuitorul a înțeles să permită oricărei persoane fizice sau juridice și oricărui grup sau organism care are capacitatea de a sta în justiție să formuleze cereri de declarare a nulității întemeiate pe cauze de nulitate absolută, în timp ce, în ceea ce privește cererile de declarare a nulității întemeiate pe cauze de nulitate relativă, a restrâns în mod explicit cercul persoanelor care pot introduce cererea.
În sfârșit, această analiză se coroborează cu interpretarea teleologică a dispozițiilor în cauză. Într-adevăr, spre deosebire de motivele relative de refuz, care protejează numai interesele private ale titularilor anumitor drepturi anterioare, motivele absolute de refuz enumerate la articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 se întemeiază pe diferite interese de ordin general (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 16 septembrie 2004, SAT.1/OAPI,
C-329/02 P, Rec., p. I-8317
, punctul 25). Or, pentru a asigura protecția cea mai cuprinzătoare a acestor interese de ordin general, motivele absolute de refuz trebuie să poată fi invocate de un spectru cât mai larg de părți interesate. Acesta este motivul pentru care articolul 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 se limitează să impună cerința ca persoana care solicită declararea nulității să aibă personalitate juridică sau capacitatea de a sta în justiție, dar nu cere ca aceasta să facă și dovada interesului de a exercita acțiunea.
Această analiză nu este pusă în discuție de argumentele prezentate de către reclamantă. În ceea ce privește, pe de o parte, argumentul potrivit căruia existența interesului de a exercita acțiunea rezultă din lectura coroborată a articolului 55 alineatul (1) litera (a) și a articolului 79 din Regulamentul nr. 40/94, trebuie amintit că această din urmă dispoziție prevede că, în lipsa unei dispoziții de procedură în cuprinsul regulamentului menționat sau al regulamentelor de aplicare, OAPI trebuie să ia în considerare principiile general admise de statele membre în acest domeniu. Or, se impune constatarea că articolul 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 este dispoziția de procedură aplicabilă, în sensul articolului 79 din Regulamentul nr. 40/94, cererilor de declarare a nulității absolute menționate la articolul 51 din Regulamentul nr. 40/94. Această dispoziție de procedură fiind lipsită de ambiguitate, articolul 79 din Regulamentul nr. 40/94 nu își găsește aplicarea în speță.
În plus, chiar presupunând că dispozițiile acestui articol ar fi aplicabile în speță, trebuie precizat că reclamanta nu a făcut în niciun mod dovada că, astfel cum pretinde, acțiunea în justiție este accesibilă, în toate statele membre, fără excepție, tuturor celor care au un interes legitim în admiterea sau în respingerea unei pretenții. Într-adevăr, reclamanta s-a limitat, în cadrul înscrisurilor sale, să facă trimiteri la dreptul francez și în special la dreptul francez al mărcilor.
Prin urmare, argumentul reclamantei referitor la articolul 79 din Regulamentul nr. 40/94 trebuie respins.
În ceea ce privește, pe de altă parte, celelalte argumente invocate de către reclamantă, potrivit cărora, în esență, este aplicabilă în prezenta cauză jurisprudența aferentă articolelor 230 CE, 232 CE și 236 CE, inclusiv jurisprudența referitoare la necesitatea unui interes direct și individual din partea reclamantei, este necesar să se observe, astfel cum a observat OAPI, că această jurisprudență nu este relevantă în speță nici în mod direct, nici prin analogie.
În primul rând, articolele 230 CE, 232 CE și 236 CE nu sunt aplicabile în speță. Într-adevăr, articolele 230 CE și 232 CE privesc acțiunile în anulare și acțiunile în constatarea abținerii de a acționa îndreptate împotriva acțiunilor sau a inacțiunilor instituțiilor enumerate limitativ în aceste dispoziții, care nu menționează OAPI, iar articolul 236 CE privește contenciosul funcției publice.
În al doilea rând, acțiunile menționate la articolele 230 CE, 232 CE și 236 CE sunt acțiuni în justiție, în timp ce cererea de declarare a nulității prevăzută la articolul 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94, care trebuie introdusă la OAPI, este o procedură administrativă. În această privință, trimiterea la Hotărârea tabletă dreptunghiulară cu incrustație, punctul 16 de mai sus (punctul 12), nu este relevantă, în măsura în care această hotărâre privește acțiunile în justiție introduse la instanțele comunitare împotriva deciziilor camerelor de recurs ale OAPI, în temeiul articolului 63 din Regulamentul nr. 40/94.
În sfârșit, în ceea ce privește trimiterea la Decizia diviziei de anulare a OAPI din 3 mai 2001 privind marca AROMATONIC, trebuie observat că deciziile referitoare la anularea unei mărci comunitare adoptate de organele OAPI conform Regulamentului nr. 40/94 sunt emise în temeiul unei competențe reglementate, iar nu al vreunei puteri discreționare. Prin urmare, legalitatea deciziilor camerelor de recurs trebuie apreciată numai în temeiul acestui regulament, astfel cum a fost interpretat de instanțele comunitare, și nu pe baza unei practici decizionale anterioare a OAPI [a se vedea, prin analogie, Hotărârea Tribunalului din , Streamserve/OAPI (STREAMSERVE),
T-106/00, Rec., p. II-723
, punctul 66].
În plus, decizia sus-menționată nu permite să se concluzioneze că jurisprudența referitoare la admisibilitatea acțiunilor formulate în temeiul articolelor 230 CE, 232 CE și 236 CE este aplicabilă în ceea ce privește admisibilitatea cererilor de declarare a nulității introduse la OAPI în temeiul articolului 55 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94. Într-adevăr, în această decizie, astfel cum a constatat OAPI în înscrisurile sale, întrebarea adresată diviziei de anulare era aceea dacă cererea de declarare a nulității era lipsită de obiect datorită retragerii mărcii împotriva căreia era îndreptată cererea respectivă. Această decizie nu poate fi interpretată, așadar, ca o recunoaștere a necesității de a face dovada interesului de a exercita acțiunea la momentul depunerii cererii de declarare a nulității.
Având în vedere cele expuse anterior și dat fiind că este necontestat faptul că CMS Hasche Sigle poate fi asimilat unei persoane juridice, trebuie considerat că în mod corect camera de recurs a declarat admisibilă cererea de declarare a nulității formulată de CMS Hasche Sigle.
Prin urmare, primul motiv trebuie respins ca neîntemeiat.
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94
Argumentele părților
În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta susține, în primul rând, că respectiva cameră de recurs a făcut o greșită apreciere a diferenței dintre o marcă sugestivă sau evocatoare care poate foarte bine să fie protejată și o marcă descriptivă. Juxtapunerea cuvintelor „color” și „edition” nu ar exprima un mesaj care să poată fi înțeles imediat și direct de către publicul interesat și nu ar fi, așadar, descriptivă. Marca COLOR EDITION nu ar face decât o trimitere indirectă la anumite caracteristici ale produselor revendicate.
În al doilea rând, reclamanta arată că este necesar un efort intelectual pentru a se deduce din termenii „color” și „edition” caracteristicile, proprietățile și natura produselor revendicate. Or, din jurisprudență ar rezulta că o marcă trebuie considerată ca fiind doar sugestivă, și nu ca fiind descriptivă în cazul în care este necesar un efort intelectual din partea publicului vizat pentru transpunerea unui mesaj sugestiv sau emoțional într-o informație rațională. În speță, astfel cum ar fi considerat divizia de anulare în Decizia din 21 decembrie 2005, asocierea termenilor „color” și „edition” nu ar fi nici banală, nici evidentă, întrucât nu ar rezulta cu claritate dacă vizează produse care sunt oferite într-un ambalaj colorat, care încorporează culoare sau al căror rol este acela de a colora.
OAPI solicită respingerea acestui motiv.
Aprecierea Tribunalului
În temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, se respinge înregistrarea „mărci[lor] care sunt compuse exclusiv din semne sau indicații ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna specia, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, proveniența geografică sau data fabricației produsului sau a prestării serviciului sau alte caracteristici ale acestora”.
Rezultă din jurisprudență că semnele și indicațiile menționate la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 sunt cele care pot servi, într-o utilizare normală din punctul de vedere al publicului vizat, pentru a desemna fie direct, fie prin menționarea uneia dintre caracteristicile sale esențiale, produsul sau serviciul pentru care se solicită înregistrarea [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2005, Münchener Rückversicherungs-Gesellschaft/OAPI (MunichFinancialServices),
T-316/03, Rec., p. II-1951
, punctul 26, Hotărârea Tribunalului din , Metso Paper Automation/OAPI (PAPERLAB),
T-19/04, Rec., p. II-2383
, punctul 24 și jurisprudența citată, precum și Hotărârea Tribunalului din , Europig/OAPI (EUROPIG),
T-207/06, Rep., p. II-1961
, punctul 26].
Rezultă că, pentru ca un semn să intre sub incidența interdicției prevăzute prin această dispoziție, trebuie să prezinte un raport suficient de direct și de concret cu produsele sau cu serviciile în cauză de natură să permită publicului vizat să perceapă imediat și fără a sta pe gânduri o descriere a produselor și a serviciilor în cauză sau a uneia dintre caracteristicile acestora (a se vedea Hotărârile PAPERLAB, punctul 41 de mai sus, punctul 25 și jurisprudența citată, și EUROPIG, punctul 41 de mai sus, punctul 27).
În plus, o marcă alcătuită din elemente dintre care fiecare este descriptiv cu privire la caracteristicile produselor sau ale serviciilor pentru care se solicită înregistrarea are ea însăși un caracter descriptiv cu privire la caracteristicile produselor sau ale serviciilor respective, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, cu excepția cazului în care există o diferență perceptibilă între marca solicitată și simpla sumă a elementelor care o compun. Aceasta presupune că, datorită caracterului neobișnuit al juxtapunerii în raport cu produsele sau cu serviciile menționate, marca solicitată creează o impresie suficient de îndepărtată de aceea produsă de simpla reunire a indicațiilor date de elementele care o compun (a se vedea Hotărârea PAPERLAB, punctul 41 de mai sus, punctul 27 și jurisprudența citată).
Trebuie amintit, de asemenea, că aprecierea caracterului descriptiv al unui semn se poate realiza numai, pe de o parte, în raport cu percepția acestuia de către publicul vizat și, pe de altă parte, în raport cu produsele sau serviciile vizate (Hotărârile MunichFinancialServices, punctul 41 de mai sus, punctul 26, și EUROPIG, punctul 41 de mai sus, punctul 30).
În speță, produsele vizate sunt produse cosmetice și de machiaj pe care le pot cumpăra toți consumatorii. Publicul vizat este, așadar, publicul general, normal informat, suficient de atent și de diligent [Hotărârea Curții din 18 iunie 2002, Philips,
C-299/99, Rec., p. I-5475
, punctele 59 și 63, Hotărârea Tribunalului din , Norma Lebensmittelfilialbetrieb/OAPI (Mehr für Ihr Geld),
T-281/02, Rec., p. II-1915
, punctul 27]. Întrucât marca verbală înregistrată este compusă din două cuvinte din limba engleză, publicul vizat este un public în special anglofon sau chiar un public neanglofon, dar care cunoaște suficient limba engleză [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din , Citicorp/OAPI (LIVE RICHLY),
T-320/03, Rec., p. II-3411
, punctul 76].
Prin urmare, este necesar să se analizeze dacă există, din punctul de vedere al publicului în cauză, un raport suficient de direct și de concret între semnul COLOR EDITION și produsele pentru care a fost solicitată înregistrarea.
În această privință, trebuie precizat că termenul englezesc „color” indică o culoare sau o nuanță și este utilizat în mod frecvent în sectorul produselor cosmetice pentru desemnarea destinației sau a caracteristicilor produselor. Cuvântul „edition” face trimitere nu numai la mediul literar sau la cel al presei, ci mai înseamnă și, după cum a arătat camera de recurs, o gamă de produse în una sau în mai multe versiuni sau forme. Asemenea termenului „color”, și acesta este utilizat în domeniul produselor cosmetice.
Este necesar să se considere, așadar, că semnul COLOR EDITION este compus în exclusivitate din indicații care pot servi pentru a desemna anumite caracteristici ale produselor în cauză. Astfel cum a precizat camera de recurs, acest semn exprimă un mesaj înțeles imediat și direct de către publicul vizat care se referă la o gamă de produse cosmetice sau de machiaj în diferite tonuri de culoare.
În plus, trebuie precizat că asocierea termenilor „color” și „edition” nu prezintă o structură neobișnuită, ci una curentă având în vedere normele lexicale ale limbii engleze. Așadar, marca solicitată nu creează, în ceea ce privește publicul vizat, o impresie suficient de îndepărtată de cea produsă prin simpla juxtapunere a elementelor verbale care o compun, impresie de natură să îi modifice astfel sensul sau întinderea. Prin urmare, este necesar să se considere, astfel cum a considerat și camera de recurs, că nu va fi necesar niciun efort intelectual pentru înțelegerea acestui mesaj și că simpla juxtapunere a cuvintelor în cauză nu modifică respectivul caracter descriptiv al elementelor individuale ale semnului.
Rezultă că, examinată în ansamblu, marca verbală COLOR EDITION prezintă un raport suficient de direct și de concret cu produsele pe care le vizează. Camera de recurs a reținut, așadar, în mod corect caracterul său descriptiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94. În consecință, este necesar să se respingă cel de al doilea motiv ca neîntemeiat.
Întrucât reiese din articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 că este suficient să se aplice unul dintre motivele absolute de refuz enumerate pentru ca semnul să nu poată fi înregistrat ca marcă comunitară (Hotărârea Curții din 19 septembrie 2002, DKV/OAPI,
C-104/00 P, Rec., p. I-7561
, punctul 29, Hotărârea EUROPIG, punctul 41 de mai sus, punctul 45), nu mai este necesar să se examineze cel de al treilea motiv invocat de către reclamantă, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din regulamentul menționat.
Prin urmare, este necesar să se respingă în totalitate acțiunea.
Cu privire la cheltuielile de judecată
În temeiul articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor OAPI.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a doua)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale).

Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 8 iulie 2008.
Grefier
E. Coulon
Președinte
I. Pelikánová
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.