CELEX: 61992TJ0019
Selektīvā izplatīšanas sistēma
Ekskluzīvi kosmētikas līdzekļi

Prāvas rašanās fakti

Ievads
Kosmētikas
līdzekļu kategorijā ietilpst ļoti dažādi izstrādājumi, to skaitā
parfimērija, ādas kopšanas un skaistumkopšanas līdzekļi, kā arī matu
kopšanas līdzekļi un higiēnas preces. Šajā kategorijā ir īpašs tirgus
segments – ekskluzīvi kosmētikas līdzekļi – augstas kvalitātes
izstrādājumi, ko pārdod par salīdzinoši augstu cenu un izplata tirgū ar
prestižu preču zīmi. Kopumā ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu pārdošana
notiek, izmantojot selektīvās izplatīšanas tīklus, kuros ir līdzīgi
noteikumi. Šos tīklus lielākoties veido specializēti parfimērijas
veikali vai specializētas tirdzniecības vietas universālveikalos.

Yves Saint Laurent
(turpmāk tekstā – “
Yves Saint Laurent
”) ir ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu ražotājs. Tas ietilpst
Yves Saint Laurent
grupā, kas darbojas ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu ražošanas un izplatīšanas jomā.
Yves
Saint Laurent
daļa Kopienas ekskluzīvu parfimērijas līdzekļu tirgū 1992. gadā bija 9 %.
Atbilstoši lietas izskatīšanas laikā
Yves Saint Laurent
iesniegtajiem datiem par kosmētikas līdzekļu klāsta sadalījumu
ekskluzīvu smaržu pārdošanas apjomi 1990. un 1991. gadā
dažādās dalībvalstīs bija no 75 % līdz 100 % no tā selektīvās
izplatīšanas kopējā tirdzniecības apjoma; atlikusī daļa bija ādas
kopšanas un skaistumkopšanas līdzekļu pārdošanas apjomi. Šos līdzekļus
pārdod apmēram 7500 pilnvarotās mazumtirdzniecības vietās un
beznodokļu veikalos, tādējādi vairākās dalībvalstīs pārdodot ievērojamu
kosmētikas līdzekļu daudzumu.

Yves Saint Laurent
1989. gada 7. jūlijā paziņoja Komisijai par selektīvās
izplatīšanas tīklu tā parfimērijas un ādas kopšanas un skaistumkopšanas
līdzekļu tirdzniecībai Kopienā un iesniedza tai pieteikumu, pamatā
lūdzot negatīvu apstiprinājumu saskaņā ar 2. pantu Padomes
1962. gada 6. februāra Regulā Nr. 17: Pirmajā regulā par
Līguma 85. un 86. panta īstenošanu (OV 1962, 13,
204. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 17”) un, pakārtoti –
atbrīvojumu saskaņā ar Līguma 85. panta 3. punktu.
Komisija
1990. gada 20. decembrī saskaņā ar 19. panta
3. punktu Regulā Nr. 17 (OV C 320, 11. lpp.)
publicēja paziņojumu, informējot par nodomu pieņemt labvēlīgu lēmumu
attiecībā uz līgumiem, par kuriem paziņots un kas grozīti atbilstoši
Komisijas piezīmēm, kā arī aicinot ieinteresētās trešās personas
30 dienu laikā darīt zināmas to iespējamās piezīmes.
Atsaucoties uz šo publikāciju, prasītājs
Groupement d'achat Édouard Leclerc
(turpmāk tekstā – “
Galec
”) 1991. gada 17. janvārī iesniedza piezīmes.
Galec
ir iepirkuma sabiedrību apvienība, kas darbojas kā kooperatīva
sabiedrība un apkalpo mazumtirdzniecības vietas Francijā, kuras sauc par
Leclerc
izplatīšanas centriem [
centres distributeurs Leclerc
] (turpmāk tekstā – “
Leclerc
centri”), no kuriem lielākā daļa ir dažāda veida lielveikali. Savās piezīmēs
Galec
iebilda pret plānoto lēmumu, it īpaši pamatojoties uz to, ka lēmuma pieņemšanas gadījumā vairāki
Leclerc
centri, kas ir pielāgoti ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu pārdošanai, netiktu iekļauti minētajā tīklā.

Galec
piedalījās arī administratīvajā procedūrā lietā
Parfums Givenchy
,
kurā Komisija 1992. gada 24. jūlijā pieņēma Lēmumu 92/428/EEK
par procedūru saskaņā ar EEK līguma 85. pantu (Lieta IV/33.542 –
Parfums Givenchy
selektīvās izplatīšanas sistēma) (OV L 236, 11. lpp.) un
par ko vienlaikus bija celta prasība Pirmās instances tiesā (lieta
T‑88/92
Galec
/Komisija).
Komisija
1991. gada 16. decembrī pieņēma Lēmumu 92/33/EEK par
procedūru saskaņā ar EEK līguma 85. pantu (IV/33.242 –
Yves Saint Laurent Parfums
) (OV L 12, 24. lpp.; turpmāk tekstā – “Lēmums”), kas ir šā sprieduma priekšmets.

Yves Saint Laurent līgums
Atbilstoši
“pilnvaroto mazumtirgotāju līgumam” (turpmāk tekstā – “Mazumtirgotāju
līgums”) un tam pievienotajiem vispārējiem pārdošanas nosacījumiem
1991. gada 11. jūlija redakcijā, uz ko attiecas Lēmums,
Yves Saint Laurent
izplatīšanas tīkls ir slēgts tīkls, un tā biedriem ir aizliegts pārdot vai iegādāties
Yves Saint Laurent
preču zīmes kosmētikas līdzekļus ārpus šā tīkla.
Yves Saint Laurent
savukārt
apņemas nodrošināt izplatīšanu saskaņā ar spēkā esošajiem normatīvajiem
aktiem un izņemt no tirdzniecības kosmētikas līdzekļus ar tā preču zīmi
tajās mazumtirdzniecības vietās, kuras nepilda selektīvās izplatīšanas
līguma noteikumus.
Mazumtirgotāju
līgumā paredzētie atlases kritēriji pilnvarotajiem mazumtirgotājiem
galvenokārt attiecas uz personāla profesionālo kvalifikāciju,
mazumtirdzniecības vietas atrašanās vietu un iekārtojumu, mazumtirgotāja
izkārtni, kā arī citiem noteikumiem, kas jāievēro, it īpaši attiecībā
uz kosmētikas līdzekļu uzglabāšanu, minimālo gada iepirkuma apjomu,
saistībām viena gada laikā nelaist pārdošanā citā teritorijā pārdošanā
laistus jaunus kosmētikas līdzekļus, kā arī sadarbību starp
Yves Saint Laurent
un mazumtirgotāju reklāmas un tirdzniecības veicināšanas jomā.
Mazumtirgotāju
līguma III. 5. punkts attiecībā uz profesionālo kvalifikāciju
paredz:
“5)      Profesionālā kvalifikācija
Pilnvarotais
mazumtirgotājs apņemas ievērot vispārējo pārdošanas nosacījumu
I. 3. punktu attiecībā uz profesionālo kvalifikāciju un
nodrošināt, lai pietiekami liels skaits tā personāla piedalītos
ekskluzīvā izplatītāja rīkotajās apmācības programmās.”
Vispārējo pārdošanas nosacījumu I. 2. un I. 3. punkts paredz:
“2)      Tirdzniecības personāls
Pilnvarotā
mazumtirgotāja rīcībā, ņemot vērā tirdzniecības vietas platību un
patērētājam piedāvāto kosmētikas līdzekļu daudzumu, jābūt pietiekami
lielam personālam. Tirdzniecības personālam jābūt gatavam sniegt
patērētājam augsta līmeņa padomus un veikt augsta līmeņa demonstrēšanu.
3)      Profesionālā kvalifikācija
Pilnvarotajam
mazumtirgotājam un tā tirdzniecības personālam jābūt atbilstošai
profesionālajai kvalifikācijai parfimērijas (kosmētikas un ādas
kopšanas) līdzekļu jomā, ko apliecina viens no minētajiem nosacījumiem:
–        kosmetologa diploms;
–        atzītas
tirdzniecības un rūpniecības kameras izsniegts sertifikāts par apmācību
parfimērijā;
–        vismaz
trīs gadu pieredze prestižas parfimērijas (kosmētikas un ādas kopšanas
līdzekļu) pārdošanas jomā.”
Vispārējo
pārdošanas nosacījumu I. 1. punkts attiecībā uz tirdzniecības
vietām paredz:
“a)      Tirdzniecības vietas apkārtne
Kvartālam, ielām un veikaliem, kuri atrodas
Yves Saint Laurent
preču zīmes produkcijas tirdzniecības vietas tuvumā, vienmēr jābūt atbilstošiem
Yves Saint Laurent
preču zīmes prestižam un reputācijai.
b)      Citi elementi, kas jāņem vērā
Tirdzniecības
vietas izkārtne, ēkas fasāde, norāde par tajā izvietoto tirdzniecības
vietu, skatlogs, ārējais apgaismojums, telpas, iekšējais apgaismojums,
grīdas, sienas, griesti, mēbeles, interjers, reklāmas materiāli, tīrība
un kārtība tirdzniecības vietā, pārdodamo kosmētikas līdzekļu, reklāmas
materiālu un plauktu kārtība un tīrība, preču zīmes norāde un izcēlums,
uzglabāšanas telpas, demonstrēšanas vieta, tirdzniecības personāla
ārējais izskats un laipna attieksme.
Šiem elementiem vienmēr jābūt atbilstošiem
Yves Saint Laurent
preču zīmes prestižam un reputācijai.
c)      Pārdošanas vieta
Pārdošanas
vietas platībai jābūt samērīgai ar pārdodamo kosmētikas līdzekļu
daudzumu. Ņemot vērā pārējās piedāvātās preču zīmes, pilnvarotajam
mazumtirgotājam
Yves Saint Laurent
līdzekļiem ir jānodrošina
Yves Saint Laurent
preču zīmes prestižam un reputācijai atbilstoša vieta.
d)      Citi darbības virzieni tirdzniecības vietā
Ja tirdzniecības vietā tiek īstenots viens vai vairāki citi darbības virzieni, jāņem vērā šādi aspekti:
–        šā(‑o) darbības virziena(‑u) apjoms,
–        šā(‑o) darbības virziena(‑u) iekšējais un ārējais noformējums,
–        šā(‑o) darbības virziena(‑u) un parfimērijas tirdzniecības nodalīšana,
–        tirdzniecības
personāla sadalījums starp šo(‑iem) darbības virzienu(‑iem) un
parfimērijas tirdzniecību,
–        tirdzniecības personāla kompetence katrā no šiem darbības virzieniem,
–        tirdzniecības
personāla ārējais izskats un apģērbs katrā no šiem darbības virzieniem.
[..]”
Mazumtirgotāju līguma III. 3. un III. 4. punkts paredz:
“3)      Tirdzniecības vietā pārdoto preču veids un kvalitāte
Pilnvarotais
mazumtirgotājs ir norādījis visu to preču veidu un kvalitāti, ko pārdod
vai kas tiks pārdotas attiecīgajā tirdzniecības vietā. Pilnvarotais
mazumtirgotājs savā tirdzniecības vietā
Yves Saint Laurent
kosmētikas līdzekļu tuvumā nedrīkst tirgot preces, kuras var negatīvi ietekmēt
Yves Saint Laurent
preču zīmes tēlu.
4)      Tirdzniecības vietas standarti un uzturēšana
Kosmētikas
līdzekļu uzglabāšanai un izvietošanai pilnvarotajam mazumtirgotājam
tirdzniecības vietā ir jānodrošina nevainojama kārtība un tīrība.
Tirdzniecības vietas un specializētas parfimērijas nodaļas plānojumam,
mēbelēm un interjeram ir jāatbilst kvalitātei, kas saistās ar
Yves Saint Laurent
preču zīmes tēlu.”
Vispārējo
pārdošanas nosacījumu I. punkta otrā daļa attiecībā uz
mazumtirgotāja izkārtni paredz:
“Parfimērijas
veikala, veikala, kurā atrodas parfimērijas nodaļa, vai telpu, kurās
atrodas parfimērijas nodaļa, izkārtnei vienmēr jāatbilst
Yves Saint Laurent
preču zīmes prestižam. Tāpēc izkārtnei ir jābūt saderīgai ar augsta
prestiža un kvalitātes produktu izplatīšanas pamatprincipiem. Tādējādi
izkārtne nedrīkst būt tāda, kuras tēls asociējas ar nepilnvērtīgu
pircēja konsultēšanu, prestižu vai interjeru, vai pat šo elementu
neesamību.”
Attiecībā uz procedūru uzņemšanai tirdzniecības tīklā
Yves Saint Laurent
vai tā ekskluzīvais pārstāvis triju līdz piecu mēnešu laikā veic
piedāvātās mazumtirdzniecības vietas novērtēšanu, sagatavojot
novērtējuma ziņojumu, kura kopiju
Yves Saint Laurent
ir
iesniedzis arī Pirmās instances tiesai (pieteikuma par iestāšanos lietā
16. pielikums, turpmāk tekstā – “Novērtējuma ziņojums”). Šajā
novērtējuma ziņojumā mazumtirdzniecības vietas novērtēšana attiecībā uz
tās iekšējo un ārējo noformējumu, kā arī profesionālo kompetenci tiek
veikta, izmantojot vērtējuma skalu, kura ietver 33 dažādas
pozīcijas vai 37 pozīcijas gadījumā, ja mazumtirdzniecības vietā
tiek īstenots viens vai vairāki nozīmīgi ar parfimērijas līdzekļu
tirdzniecību nesaistīti darbības virzieni. Katra pozīcija tiek vērtēta
attiecīgi divu līdz desmit punktu sistēmā vai divu līdz septiņu punktu
sistēmā.
Lai
mazumtirgotāju kā pilnvarotu mazumtirgotāju uzņemtu tirdzniecības
tīklā, novērtēšanā saņemto punktu skaitam ir jāpārsniedz attiecīgi
231 (33 pozīcijas x 7) vai 259 (37 pozīcijas
x 7) punkti. Ja trijās pozīcijās attiecībā uz mazumtirdzniecības
vietas atrašanās vietu, tās apkārtni, fasādi, apgaismojumu, grīdu,
sienām, mēbelēm, citām pārdošanā esošajām precēm un profesionālo
kompetenci tiek saņemts vērtējums “2”, tas uzskatāms par atteikumu
uzņemšanai tirdzniecības tīklā. Līdz 1992. gadam
Yves Saint Laurent
attiecībā uz universālveikaliem novērtēšanai izmantoja novērtējuma
ziņojuma pārveidotu versiju, kuru ir paredzēts aizstāt ar jaunu
novērtējuma ziņojuma versiju, kas piemērojama visiem nespecializētajiem
veikaliem. Kā norāda
Yves Saint Laurent
, līdz tam nespecializētu
tirdzniecības vietu gadījumā spēkā esošā novērtējuma ziņojuma pozīcijas
par veikala iekšējo noformējumu un tirdzniecības personālu ir piemērotas
tikai attiecībā uz parfimērijas nodaļu (1996. gada
16. janvāra atbilde uz Pirmās instances tiesas jautājumiem,
3. un 4. lpp.).
Atkarībā
no novērtējuma rezultāta tiek sagatavots vai nu pamatots lūguma
atteikums vai arī pieteikuma iesniedzējs tiek informēts par pasākumiem,
kas jāveic, lai atbilstu kritērijiem. Pēdējā gadījumā pieteikuma
iesniedzējam tiek dots, lielākais, sešu mēnešu laika posms, lai
nodrošinātu atbilstību šiem kritērijiem; pēc tam veic atkārtotu
novērtēšanu. Ja atbilde ir pozitīva, deviņu mēnešu laikā pēc novērtējuma
dienas tiek uzsākta sadarbība.

Komisijas lēmums
Lēmuma
II. A. 4. punktā Komisija norāda, ka Līguma
85. panta 1. punkts netiek piemērots selektīvās izplatīšanas
sistēmām, ja ir ievēroti trīs nosacījumi: pirmkārt, sistēma ir
nepieciešama minēto preču īpašību dēļ, lai tiktu saglabāta to kvalitāte
un nodrošināta atbilstoša izmantošana, otrkārt, tālākpārdevējus izvēlas
pēc objektīviem kvalitātes kritērijiem, kas saistīti ar tālākpārdevēja
un tā personāla profesionālo kvalifikāciju un tirdzniecības telpu
piemērotību, un, treškārt, šādi nosacījumi tiek vienādi paredzēti visiem
potenciālajiem tālākpārdevējiem, kā arī tie netiek piemēroti
diskriminējošā veidā [skat. Tiesas 1977. gada 25. oktobra
spriedumu lietā 26/76
Metro
/Komisija,
Recueil
, 1875. lpp., 20. punkts (turpmāk tekstā – “
Metro

I
”); 1980. gada 11. decembra spriedumu lietā 31/80
L'Oréal
/
De Nieuwe AMCK
,
Recueil
, 3775. lpp., 16. punkts, un 1983. gada 25. oktobra spriedumu lietā 107/82
AEG
/Komisija,
Recueil
, 3151. lpp., 33. punkts).
Šajā
sakarā Lēmuma II. A. 5. punkta otrajā daļā Komisija ir
atzinusi, ka “attiecīgās preces tiešām ir īpašu pētījumu rezultātā
radīti augstas kvalitātes izstrādājumi, kas norāda uz radīšanas
oriģinalitāti, māksliniecisku pārdošanas spektru, izmantoto materiālu
augsto kvalitāti, kvalitatīva iesaiņojamā materiāla izmantošanu.
Ekskluzīvu preču īpatnība ir to ekskluzivitātes un prestiža aura, kas
atšķir tās no citos tirgus segmentos piedāvātām līdzīgām precēm, kuras
atbilst citām patērētāju prasībām. No vienas puses, šādas preču iezīmes
ir cieši saistītas ar ražotāja spēju attīstīt un uzturēt augstu preču
zīmes reputāciju tirgū, no otras puses – tās ir atkarīgas no prasmes
piedāvāt to patērētājam, kurš prot novērtēt atsevišķās preces vai preču
līnijas sevišķās estētiskās vai funkcionālās īpašības”.
Komisija uzskata, ka Līguma 85. panta 1. punkts neattiecas uz
Yves Saint Laurent
atlases kritērijiem, kuri tiek piemēroti mazumtirgotāja profesionālās
kvalifikācijas, tirdzniecības vietas atrašanās vietas, iekārtojuma un
izkārtnes novērtēšanā. Atbilstoši Komisijas viedoklim “prasība
nodrošināt specializētas profesionālas konsultācijas mazumtirdzniecības
vietā ir likumīga tādā nozīmē, ka specifiskās zināšanas ir
nepieciešamas, palīdzot patērētājam izvēlēties preci, kas vislabāk
atbilst viņa gaumei un vajadzībām, kā arī sniedzot nepieciešamo
informāciju par preces lietošanas un uzglabāšanas nosacījumiem” (Lēmuma
II. A. 5. punkta trešā daļa), un, “tā kā prestižas preču
zīmes tēla nodrošināšana ir būtisks faktors konkurences ziņā ekskluzīvu
kosmētikas līdzekļu tirgū, neviens ražotājs nespētu saglabāt savu
stāvokli tirgū bez nepārtrauktas tirdzniecības veicināšanas. Taču ir
skaidrs, ka šādi tirdzniecības veicināšanas pasākumi būtu veltīgi, ja
mazumtirdzniecībā
Yves Saint Laurent
preces tiktu pārdotas
veidos, ko patērētājs uztver negatīvi. Kritēriji, kas attiecas uz
mazumtirdzniecības vietas atrašanās vietu, tās estētisko un funkcionālo
kvalitāti, ir ražotāja likumīgas prasības, jo to mērķis ir piedāvāt
patērētājam harmonisku struktūru, kas raksturo konkrēto preču
ekskluzīvās iezīmes un atbilst
Yves Saint Laurent
preču zīmes
tēlam. Turklāt kritērijs, kas attiecas uz parfimērijas veikala, veikala,
kurā ir parfimērijas nodaļa vai atsevišķa tirdzniecības vieta,
izkārtni, atbilst šo preču izplatīšanas principiem un nepieļauj
iespējamību, ka šāda izkārtne saistās ar ierobežotu vai nepilnvērtīgu
klienta konsultēšanu, preču izvietojumu vai interjeru. Šajā sakarā
jāuzsver, ka secinājums par mazumtirdzniecības vietas vai tās izkārtnes
piederību zemākās klases tirgum netiek izdarīts uz mazumtirgotāja
pieņemtās cenu politikas pamata” (Lēmuma II. A. 5. punkta
ceturtā daļa).
II. A. 5. punkta piektajā un sestajā daļā Komisija norāda:
“Aizlieguma pārdot līdzās preces, kas var negatīvi ietekmēt
Yves Saint Laurent
preču zīmes tēlu, vienīgais mērķis ir uzturēt konkrēto preču ekskluzīvo
un prestižo auru sabiedrības uztverē, tādējādi izvairoties no jebkādas
to pielīdzināšanas zemākas kvalitātes precēm. Līdzīgs mērķis ir arī
atlases kritērijiem, kas attiecas uz mazumtirdzniecības vietām, kur tiek
īstenoti vairāki darbības virzieni, – telpai, kas atvēlēta parfimērijas
preču tirdzniecībai, ir jābūt samērīgai un pietiekami norobežotai no
telpas, kurā tiek pārdotas citas preces. Tā kā
Yves Saint Laurent Parfums
selektīvās izplatīšanas sistēma ir pieejama veikaliem, kuriem ir specializētas nodaļas, un tā kā
Yves Saint Laurent
Kopienā ir pilnvarojis izplatīšanu dažādos veidos, šie kritēriji
pieļauj tādus mūsdienīgus izplatīšanas veidus kā universālveikali.
Pilnvarotajiem mazumtirgotājiem noteiktās prasības – nodrošināt
Yves Saint Laurent
precēm tādu izvietojumu, kas attiecībā uz citām preču zīmēm atbilst
Yves Saint Laurent
preču zīmes stāvoklim un ļauj patērētājam to identificēt, – mērķis ir
nodrošināt Mazumtirgotāju līgumā noteikto preču pienācīgu izvietošanu.
[..] šis kritērijs neierobežo mazumtirgotāja iespējas brīvi pārdot
konkurējošu preču zīmju preces un nerada šķēršļus jaunu izplatīšanas
veidu attīstībai.”
Komisija
uzskata, ka citi pilnvarotajiem mazumtirgotājiem saistošie pienākumi un
nosacījumi – procedūra uzņemšanai tirdzniecības tīklā, minimālā gada
iepirkuma apjoms, sadarbība reklāmas un tirdzniecības veicināšanas jomā,
preču uzkrājumu veidošana un jaunu preču ieviešana – ietilpst
85. panta 1. punkta piemērošanas jomā (skat. Lēmuma
II. A. 6. punktu) un ka tādējādi radītie konkurences
šķēršļi būtiski ierobežo Kopienas iekšējo tirdzniecību (Lēmuma
II. A. 8. punkts).
Tomēr Lēmuma II. B. 1. punktā Komisija atzīst, ka
Yves Saint Laurent
izplatīšanas sistēmas līgumi atbilst četriem Līguma 85. panta 3. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
Jautājumā
par to, vai minētās prasības labvēlīgi ietekmē ražošanu un izplatīšanu
Līguma 85. panta 3. punkta nozīmē, Komisija norāda (Lēmuma
II. B. 2. punkts):
“Ekskluzīvi
kosmētikas līdzekļi no līdzīgiem, citam patērētāju lokam paredzētiem
līdzekļiem cita starpā atšķiras ar savu ekskluzīvo un prestižo tēlu, kas
patērētāja apziņā saistās ar preču zīmi, ar kādu tie tiek pārdoti.
Ražotāja prasme radīt un uzturēt līmenī oriģinālu un prestižu preču
zīmes tēlu ir svarīgākais faktors konkurences apstākļos. Tādēļ
ekskluzīvas kosmētikas preču zīme ir jāizplata ekskluzīvā veidā.
Pieredze rāda, ka ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu vispārēja izplatīšana
var negatīvi ietekmēt to reputāciju patērētāja uztverē un nākotnē var
samazināt pieprasījumu pēc tiem.”
Šajos
apstākļos Komisija uzskata, ka Mazumtirgotāju līguma nosacījumi, kas
saistīti ar 85. panta 1. punktu (skat. šā sprieduma
23. punktu), “ir paredzēti, lai nodrošinātu
Yves Saint Laurent
preču
izplatīšanu ar nosacījumu, ka tiek saglabāts priekšstats par to augsto
kvalitāti un šādu kosmētikas līdzekļu ekskluzīvajām iezīmēm” (skat.
Lēmuma II. B. 2. punkta septītās daļas beigas).
Attiecībā
uz to, vai patērētājiem ir ļauts “baudīt pienācīgu daļu no [..]
labumiem” Līguma 85. panta 3. punkta nozīmē, Komisija uzskata,
ka “paziņotā izplatīšanas sistēma ļauj saglabāt līgumā noteikto preču
ekskluzīvās iezīmes un tieši šīs iezīmes galvenokārt ir patērētāju
izvēles pamatā” (Lēmuma II. B. 3. punkta otrā daļa), un
ka “gadījumā, ja klients preču zīmes tēlu un selektīvās izplatīšanas
sistēmas piedāvātos tirdzniecības pakalpojumus uzskata par otršķirīgu
faktoru, viņam ir iespēja izvēlēties līdzīgas preces, ko piedāvā citā
tirgū, neizmantojot selektīvās izplatīšanas sistēmu, tādējādi noliedzot
ražotāja izvēlēto tirdzniecības stratēģiju” (Lēmuma
II. B. 3. punkta trešā daļa).
Visbeidzot, Lēmuma II. B. 4. punktā Komisija norāda, ka
Yves Saint Laurent
izplatīšanas sistēma neietver nevienu konkurenci ierobežojošu
nosacījumu, kas nebūtu obligāti vajadzīgs, lai sasniegtu paredzētos
mērķus, Līguma 85. panta 3. punkta a) apakšpunkta nozīmē,
un Lēmuma II. B. 5. punktā tā norāda, ka šie līgumi
ieinteresētajiem uzņēmumiem nedod iespēju likvidēt konkurenci attiecībā
uz attiecīgo ražojumu ievērojamu daļu Līguma 85. panta
3. punkta b) apakšpunkta nozīmē. Komisija it īpaši piebilst,
ka tā “nav konstatējusi, ka ekskluzīvas kosmētikas izplatīšana ar
selektīvās izplatīšanas sistēmas starpniecību principiāli nepieļautu
tādus mūsdienīgus izplatīšanas veidus kā universālveikali.
Yves Saint Laurent
atlases
kritēriji nav tādi, kas nepieļautu iespēju apvienot arī šos
izplatīšanas veidus, pat paredzot daļējas izmaiņas īpašajās
tirdzniecības metodēs” (Lēmuma II. B. 5. punkta ceturtā
daļa).
Lēmuma 1. punkts ir šāds:
“EEK līguma 85. panta 1. punkta noteikumi saskaņā ar 85. panta 3. punktu nav piemērojami:
–        pilnvaroto
mazumtirgotāju tipveida līgumam un tam pievienotajiem vispārējiem
pārdošanas nosacījumiem, kas ir saistoši
Yves Saint Laurent Parfums
un tā specializētajiem mazumtirgotājiem Francijā, un
–        pilnvaroto
mazumtirgotāju tipveida līgumam un tam pievienotajiem vispārējiem
pārdošanas nosacījumiem, kuri ir saistoši
Yves Saint Laurent Parfums
ekskluzīvajiem
pārstāvjiem pārējās Eiropas Ekonomikas Kopienas dalībvalstīs, izņemot
Franciju, un tā specializētajiem mazumtirgotājiem.
Šo lēmumu piemēro no 1991. gada 1. jūnija līdz 1997. gada 31. maijam.”

Process un lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājs
cēla šo prasību ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas
kancelejā iesniegts 1992. gada 9. martā. Ar 1992. gada
12. oktobra rīkojumu
Yves Saint Laurent
,
Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques
[Komiteja sakariem ar Eiropas parfimērijas un kosmētikas ražotāju arodbiedrībām] (turpmāk tekstā – “
Colipa
”),
Fédération des industries de la parfumerie
[Parfimērijas ražotāju federācija] (turpmāk tekstā – “
FIP
”) un
Fédération européenne des parfumeurs détaillants
[Parfimērijas mazumtirgotāju Eiropas federācija] (turpmāk tekstā – “
FEPD
”) tika uzaicinātas iestāties lietā atbildētājas prasījumu atbalstam.
Noklausījusies
tiesneša referenta ziņojumu, Pirmās instances tiesa nolēma sākt
mutvārdu procesu, neveicot pierādījumu savākšanas pasākumus. Attiecībā
uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, kas paredzēti Reglamenta
64. pantā, atbildētāja,
Yves Saint Laurent
un
FEPD
tika aicinātas līdz tiesas sēdei rakstveidā atbildēt uz atsevišķiem
jautājumiem un iesniegt atsevišķus dokumentus. Lietas dalībnieki
atbildes iesniedza laikā no 1996. gada 16. līdz
24. janvārim.
Lietas
dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Pirmās instances
tiesas jautājumiem tika uzklausītas tiesas sēdē, kas notika
1996. gada 28. un 29. februārī.
Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        pilnībā atcelt Lēmumu;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.
Atbildētājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Personas, kas iestājusies lietā,
Yves Saint Laurent
prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        atzīt prasītāja prasību par nepieņemamu;
–        pakārtoti, prasību noraidīt kā nepamatotu;
–        piespriest
prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās
izdevumus, kas
Yves Saint Laurent
radušies sakarā ar iestāšanos lietā.
Personas, kas iestājusies lietā,
FIP
prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        pieņemt lēmumu attiecībā uz prasības pieņemamību;
–        noraidīt prasību kā nepamatotu;
–        piespriest
prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās
izdevumus, kas
FIP
radušies sakarā ar iestāšanos lietā.
Personas, kas iestājusies lietā,
Colipa
prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest
prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās
izdevumus, kas
Colipa
radušies sakarā ar iestāšanos lietā.
Personas, kas iestājusies lietā,
FEPD
prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest
prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās
izdevumus, kas
FEPD
radušies sakarā ar iestāšanos lietā.
Savos
apsvērumos par personu, kas iestājušās lietā, apsvērumiem prasītājs
lūdz Pirmās instances tiesu:
–        atzīt tā prasību par pieņemamu;
–        piespriest
personām, kas iestājušās lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus pašām.

Par pieņemamību

Lietas dalībnieku argumentu izklāsts

Yves Saint Laurent
norāda, ka prasība nav pieņemama, jo, pirmkārt, Lēmums nav individuāli piemērojams
Galec
un, otrkārt, tas neattiecas uz
Galec
tieši, tāpēc tam nav intereses celt prasību.
Pirmkārt, Lēmumā nav ne tiešas, ne arī netiešas norādes uz
Galec
vai
Leclerc
centriem, turklāt
Galec
darbība izplatīšanas jomā, šīs darbības iezīmes vai apstākļi neliecina, ka
Galec
atšķirtos
no citiem uzņēmējiem, kas darbojas šajā tirgū (it īpaši skat. Tiesas
1963. gada 15. jūlija spriedumu lietā 25/62
Plaumann
/Komisija,
Recueil
, 197. lpp., un 1969. gada 10. decembra spriedumu apvienotajās lietās 10/68 un 18/68
Eridania
u.c./Komisija,
Recueil
, 459. lpp.).

Galec
dalība ir bijusi ļoti ierobežota. Lai gan administratīvās procedūras gaitā
Galec
ir iesniedzis Komisijai apsvērumus, tas nekad nav lūdzis
Yves Saint Laurent
piešķirt tam pilnvarotā izplatītāja statusu
. Galec
nav arī iesniedzis sūdzības par
Yves Saint Laurent
līgumiem. Spriedumā lietā
Metro

I
, 1986. gada 22. oktobra spriedumā lietā 75/84
Metro
/Komisija,
Recueil
, 3021. lpp. (turpmāk tekstā – “
Metro

II
”), un 1986. gada 28. janvāra spriedumā lietā 169/84
Cofaz
/Komisija,
Recueil
,
391. lpp., Tiesa ir atzinusi trešo personu prasības par
pieņemamām, tikai pamatojoties uz stingrākiem individuālas nošķiršanas
kritērijiem.
Otrkārt, atbilstoši statūtiem
Galec
darbojas kā tā biedru,
Leclerc
centru un to piegādātāju starpnieks, rīkojoties minēto centru vārdā.
Tāpēc tas nekādā gadījumā nav uzskatāms par izplatītāju, un vēl jo mazāk
par
Yves Saint Laurent
pilnvaroto mazumtirgotāju. Tādējādi
Lēmumam nekādā veidā nav tiešas iedarbības vai negatīvas ietekmes uz to
(skat. Tiesas 1982. gada 28. oktobra spriedumu lietā 135/81
Groupement des agences de voyages
/Komisija,
Recueil
, 3799. lpp.). Tātad lēmums neattiecas tieši uz
Galec
, un tam nav pastāvošas un faktiskas intereses attiecībā uz apstrīdētā tiesību akta atcelšanu.
Visbeidzot, ja pieņem, ka
Galec
ir iesniedzis prasību savu biedru interesēs, tā statūtos tomēr nav
noteikumu, kas pilnvarotu to savu biedru vārdā celt prasību tiesā.
Ievērojot principu, ka starpnieks nevar iesūdzēt tiesā vai tikt
iesūdzēts,
Galec
prasība nav pieņemama (skat. ģenerāladvokātes Rozē [
Rozès
] secinājumus iepriekš minētajā lietā
Groupement des agences de voyages
, 3811. lpp.).
Prasītājs
uzsver, ka administratīvās procedūras gaitā saskaņā ar 19. panta
3. punktu Regulā Nr. 17 tas ir iesniedzis piezīmes, kuru
mērķis bija līdzvērtīgs sūdzībai, un ka Komisija šos argumentus ir
ņēmusi vērā Lēmumā, it īpaši I. D. punktā un
II. B. 5. punkta beigās.
Būtiski apstrīdams nav arī tas, ka
Galec
ir tieša un individuāla interese celt prasību.
Galec
kā ekonomiskās grupas vadības centrs tieši darbojas smaržu un
kosmētikas līdzekļu tirgū, izvēloties ražotājus un vienojoties ar tiem
par preču klāstu, cenām, kā arī finanšu, piegādes un apgādes
nosacījumiem.
Galec
norāda, ka šā lēmuma neesamības gadījumā tas varētu tādā vai citādā veidā iegādāties
Yves Saint Laurent
preces, bet pēc Lēmuma pieņemšanas tam ir liegtas jebkādas tiesības uz parastu piekļuvi šim tirgum.
Atbildētāja, pamatojoties uz spriedumu lietā
Metro

II
, uzskata, ka
Galec
prasība ir pieņemama.

Galec
tiešām ir skaidri paudis savu nodomu izplatīt ekskluzīvas smaržas, gan
iesniedzot apsvērumus administratīvās procedūras gaitā, gan mēğinot
izplatīt ekskluzīvas smaržas vairākiem
Leclerc
centriem, un par to ir iesniegtas daudzas prasības valstu tiesās.
Turklāt saskaņā ar
Galec
statūtiem
tā pienākums ir saņemt pasūtījumus no biedriem un nodot tos
piegādātājiem (2. pants), un tas var tieši iepirkt preces savā
vārdā (30.A. pants). Tādējādi, ja daži
Galec
biedri tiktu iekļauti
Yves Saint Laurent
tīklā,
Galec
varētu rasties pienākums iepirkt minētās preces to vārdā. Tāpat nav apstrīdams, ka
Galec
biedri var būt ieinteresēti kļūt par
Yves Saint
Laurent
izplatīšanas tīkla dalībniekiem. Tādējādi situācija šajā lietā būtiski
atšķiras no situācijas, kāda ir aplūkota spriedumā lietā
Groupement des agences de voyages
.

Pirmās instances tiesas vērtējums
Komisija nav prasījusi atzīt prasību par nepieņemamu. Tāpēc
Yves Saint Laurent
nevar celt iebildi par nepieņemamību un Pirmās instances tiesai nav
jāizskata tā izvirzītie pamati (Tiesas 1993. gada 24. marta
spriedums lietā C‑313/90
CIRFS
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑1125. lpp., 20.–22. punkts).
Tomēr
saskaņā ar Reglamenta 113. pantu Pirmās instances tiesai pēc savas
ierosmes ir jālemj par tās pieņemamību (skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
CIRFS
u.c./Komisija, 23. punkts).
Saskaņā
ar Līguma 173. pantu jebkura fiziska vai juridiska persona var
griezties Tiesā par lēmumu, kas adresēts citai personai, tikai tad, ja
minētais lēmums šo personu skar tieši un individuāli. Tā kā Lēmums ir
adresēts
Yves Saint Laurent
, ir jānoskaidro, cik lielā mērā attiecībā uz
Galec
šie abi nosacījumi ir izpildīti.
Attiecībā uz jautājumu par to, vai Lēmums “individuāli” skar
Galec
,
no pastāvīgās judikatūras izriet, ka personas, kas nav lēmuma adresāti,
prasīt atzīt, ka lēmums tās skar, var tikai īpašu pazīmju dēļ, kas
raksturīgas šīm personām, vai tādu apstākļu dēļ, kas šīs personas atšķir
no visām citām personām, un ja šie faktori tās individuāli nošķir tādā
pašā veidā kā adresātus (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Plaumann
/Komisija,
223. lpp., un Pirmās instances tiesas 1995. gada
6. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T‑447/93, T‑448/93 un
T‑449/93
AITEC
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑1971. lpp., 34. punkts).

Galec
ir kooperatīva sabiedrība ar mainīgu kapitālu, kuras biedri ir mazumtirgotāji, kas darbojas ar nosaukumu “
É. Leclerc
”,
un kura dibināta saskaņā ar Francijas 1972. gada 11. jūlija
Likumu Nr. 72–652. Šā likuma 1. pantā ir noteikts, ka šādas
kooperatīvās sabiedrības tiek dibinātas, lai ar tajās apvienoto biedru
kopīgiem spēkiem uzlabotu apstākļus tirdzniecības darbības veikšanai.
Šajā nolūkā tās cita starpā var pilnībā vai daļēji piegādāt saviem
biedriem preces, pārtikas preces vai pakalpojumus, iekārtas vai
materiālus, kas nepieciešami tirdzniecības nodrošināšanai.
Galec
statūtu 2. panta 2. punktā ir precizēts, ka pakalpojumi, ko
tas piedāvā saviem biedriem, nav ierobežoti ne pēc to veida, ne arī pēc
kvantitātes un ka tie var attiekties uz visiem darījumiem un darbībām,
kam ir jebkāda saistība ar tā biedru veiktu tirdzniecību. Saskaņā ar
statūtu 30. A pantu
Galec
darbojas tikai savu biedru
interesēs, iepērkot un izplatot preces, lai samazinātu to pašizmaksu
saviem biedriem un/vai patērētājiem. Tas var veikt iepirkumus gan savā,
gan savu biedru vārdā.
Saskaņā ar
Galec
apgalvojumiem tiesas sēdē, kas netika apstrīdēti, pirms Lēmuma
pieņemšanas tas ir vērsies pie vairākiem parfimērijas ražotājiem,
tostarp arī pie
Yves Saint Laurent
, ar lūgumu, lai vismaz daži no tā biedriem tiktu iekļauti tirdzniecības tīklā kā pilnvaroti mazumtirgotāji. Pēc tam viens no
Galec
biedriem, sabiedrība
Rocadis
, kas vada
Leclerc
centru Puatjē [
Poitiers
], 1990. gada 22. augustā vēstulē vērsās pie
Yves Saint Laurent
ar lūgumu iekļaut to
Yves Saint Laurent
tīklā.
Šis lūgums ar
Yves Saint Laurent
1990. gada 28. septembra vēstuli tika noraidīts, par iemeslu minot Francijas tiesā vēl izskatāmo prāvu starp
Yves Saint Laurent
un sabiedrību
Rocadis
par
Yves Saint
Laurent
preču tirdzniecību, ko
Rocadis
veic ārpus
Yves Saint
Laurent
izplatīšanas tīkla.
Nav apstrīdēts arī
Galec
procesuālajos rakstos norādītais fakts, ka vairāki citi
Leclerc
centri ir izteikuši vēlēšanos izplatīt
Yves Saint Laurent
preces, ko apliecina daudzās prāvas valstu tiesās.
Turklāt
Galec
ir piedalījies administratīvajā procedūrā Eiropas Komisijā un sniedzis
sīkus apsvērumus pēc paziņojuma publicēšanas saskaņā ar 19. panta
3. punktu Regulā Nr. 17 (skat. šā sprieduma 6. punktu).
Savos apsvērumos
Galec
norādīja, ka Lēmuma dēļ tā biedriem ir liegts izplatīt
Yves Saint Laurent
produkciju, un uzaicināja Komisiju uz vietas pārbaudīt ekskluzīvu preču tirdzniecības apstākļus tajos
Leclerc
centros, kuri vēlas nodarboties ar ekskluzīvu smaržu izplatīšanu.
Komisija ar 1991. gada 12. februāra vēstuli apstiprināja, ka
Galec
apsvērumi tiks rūpīgi izskatīti. Tiesas sēdē Komisija apstiprināja, ka,
pieņemot Lēmumu, tā ir ņēmusi vērā šos apsvērumus. Tomēr nav
apstrīdams, ka tā būtībā atbalsta
Yves Saint Laurent
selektīvās izplatīšanas sistēmas īpašās iezīmes, ko administratīvās procedūras gaitā kritizēja
Galec
.
Šajos
apstākļos Pirmās instances tiesa uzskata, ka situācija šajā gadījumā
būtībā neatšķiras no situācijas, uz kuru attiecas spriedums lietā
Metro

II
(21.–23. punkts), kurā Tiesa nosprieda, ka uz uzņēmēju, kurš ir
saņēmis atteikumu iekļaut to pilnvaroto izplatītāju tīklā un kurš ir
iesniedzis piezīmes saskaņā ar 19. panta 3. punktu Regulā
Nr. 17, tieši un individuāli attiecas Komisijas Lēmums, ar ko tiek
atbalstīti kritēriji, ko šis uzņēmējs ir kritizējis administratīvās
procedūras gaitā.
Jāpiebilst, ka Lēmums nelabvēlīgi ietekmē paša
Galec
intereses tiktāl, ciktāl tā uzdevums saskaņā ar statūtiem ir slēgt līgumus par
Leclerc
centru apgādi. Tātad Lēmums individuāli attiecas uz
Galec
kā starpnieku apgādes līgumu slēgšanā (pēc analoģijas skat. Tiesas
1988. gada 2. februāra spriedumu apvienotajās lietās 67/85,
68/85 un 70/85
Van der Kooy
u.c./Komisija,
Recueil
, 219. lpp., 20.–25. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
CIRFS
u.c./Komisija, 30. punkts).
Turklāt no
Galec
statūtu 2. panta skaidri izriet, ka tam netieši ir paredzētas
pilnvaras administratīvajā procedūrā paust ne tikai savu, bet arī to
savu biedru viedokli, kuri vēlas pievienoties
Yves Saint Laurent
tīklam. Tā kā
Galec
biedri ir
Yves Saint Laurent
pilnvaroto mazumtirgotāju potenciālie konkurenti, tie ir uzskatāmi par
“ieinteresētajām trešajām personām” Regulas Nr. 17 19. panta
3. punkta nozīmē. No tā izriet, ka Lēmums individuāli skar
Galec
tiktāl, ciktāl tas kā savu biedru pārstāvis ir piedalījies
administratīvajā procedūrā (pēc analoğijas skat. iepriekš minēto
spriedumu lietā
AITEC
u.c./Komisija, 60.–62. punkts).
Atbildot uz jautājumu, vai Lēmums tieši skar
Galec
, pietiek konstatēt, ka ar Lēmumu visi nosacījumi dalībai
Yves Saint Laurent
tīklā tika atstāti nemainīti, ļaujot
Yves Saint Laurent
tiešā veidā noteikt
Galec
un tā biedriem atlases kritērijus, kuru likumību tas ir apstrīdējis administratīvās procedūras gaitā.
Vienlaikus, lai gan
Galec
necenšas kļūt par
Yves Saint Laurent
pilnvaroto izplatītāju, pēc Lēmuma pieņemšanas, iepērkot
Yves Saint Laurent
produkciju,
Galec
ir jāizpilda atlases kritēriji, kuru likumība ir apstiprināta ar Lēmumu. Tātad
Galec
ir pastāvoša un faktiska interese apstrīdēt Lēmuma pamatotību.
Tātad prasība ir pieņemama.

Par lietas būtību
Galvenais
Galec
iebildums ir tāds, ka atlases kritēriju kopuma dēļ, kuri apstiprināti ar Lēmumu, no
Yves Saint Laurent
tirdzniecības tīkla
a priori
tiek izslēgti vairāki lielveikali, kas darbojas ar nosaukumu “
É. Leclerc
”, kaut gan tie spēj tirgot ekskluzīvas smaržas pienācīgos un piemērotos apstākļos. Saistībā ar šo galveno iebildumu
Galec
savā
prasībā izvirza trīs pamatus, kas balstīti attiecīgi uz pamatojuma
nepietiekamību, faktu un juridiskām kļūdām. Šie pamati savstarpēji
pārklājas un būtībā ietver šādas četras galvenās daļas: a) Lēmums
nav pietiekami pamatots un/vai tajā ir acīmredzamas faktu kļūdas tiktāl,
ciktāl tiek pieņemts, ka dažāda veida lielveikalu (turpmāk tekstā –
“lielie mazumtirgotāji”) tirdzniecības veicināšanas metodes nav
piemērotas ekskluzīvu smaržu izplatīšanai; b) Lēmums nav pietiekami
pamatots un/vai tajā ir acīmredzamas faktu kļūdas attiecībā uz
patērētāju vajadzībām un vēlmēm; c) Lēmumā ir juridiskas kļūdas
un/vai nepietiekams pamatojums tiktāl, ciktāl Komisija ir nolēmusi, ka
uz II. A. 5. punktā apkopotajiem kritērijiem neattiecas
Līguma 85. panta 3. punkts; d) Lēmumā ir juridiskas
kļūdas un/vai acīmredzamas faktu kļūdas, un/vai nepietiekams pamatojums,
Komisijai piemērojot Līguma 85. panta 3. punktu.
Pirmkārt,
ir jāpārbauda Lēmuma pamatotība, apvienojot visus prasības pamatus un
argumentus attiecībā uz Līguma 85. panta 1. punktu, un,
otrkārt, Lēmuma pamatotība attiecībā uz Līguma 85. panta
3. punktu.

I – Par Lēmuma pamatotību attiecībā uz Līguma 85. panta 1. punktu

Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
Galec
a
r
gumenti
Vispirms
Galec
norāda, ka ar savu biedru, kuri darbojas ar nosaukumu “
É. Leclerc
”,
starpniecību tas piemērotos apstākļos tirgo daudz ekskluzīvu preču
(augstas klases elektroakustisko aparatūru, augstākās kvalitātes vīnus,
rotaslietas, pulksteņus, fotoaparātus, ekskluzīvas tekstilpreces utt.)
un ka, lai uzturētu ekskluzīvu preču prestižu un apmierinātu patērētāju
vēlmes, tas atbalsta tādas sistēmas nepieciešamību, kuras pamatā ir
“ekskluzīvas selektivitātes” jēdziens.
Galec
arī pieļauj, ka ne visi
É. Leclerc
veikali ir piemēroti šāda veida tirdzniecībai. Tomēr daži
É. Leclerc
lielveikali jau īsteno ekskluzīvu preču selektīvo tirdzniecību,
izmantojot atšķirīgas tirdzniecības metodes, kā, piemēram, īpašas vietas
iekārtošana veikalā vai norobežotas telpas izveidošana tirdzniecības
vietā, vai arī daudzproduktu tirdzniecības nodaļas izveidošana ar
atsevišķu izkārtni (piemēram “
Éole
”). Šādi veikali ir piemēroti
vai arī ir piemērojami ekskluzīvas kosmētikas tirdzniecībai, kā to
pierāda prasības pieteikumam pievienotās dažu
Leclerc
centru “skaistumkopšanas un veselības” nodaļu fotogrāfijas.
Tomēr ar Lēmumu apstiprināto kritēriju kopuma dēļ lielie mazumtirgotāji ir izslēgti no
Yves Saint Laurent
preču izplatītāju tīkla, it īpaši to kritēriju dēļ, kas attiecas uz
tuvāko apkārtni, proti, “kvartāla”, “ielu” vai “tuvumā esošo
mazumtirdzniecības veikalu” novērtējums [vispārējo pārdošanas nosacījumu
I. 1. punkta a) apakšpunkts], ēkas “fasāde” ar
“skatlogu”, “noformējums”, kopējais veikala iekārtojums un citi
vispārējo pārdošanas nosacījumu I. 1. punkta
b) apakšpunktā paredzētie faktori, citu preču pārdošana, kuru
“līdzās esamība var negatīvi ietekmēt
Yves Saint Laurent
preču
zīmes tēlu”, un no parfimērijas preču tirdzniecības atšķirīgu darbību
veikšana tirdzniecības vietā, kas saskaņā ar vispārējo pārdošanas
nosacījumu I. 1. punkta d) apakšpunktu ir jānovērtē pēc
apjoma, ārējā noformējuma, pēc parfimērijas tirdzniecības nošķiršanas un
pēc katrā darbības virzienā strādājošā personāla ārējā izskata un
apģērba.
Pēc
Galec
uzskatiem visstrīdīgākais kritērijs, kas ir visvairāk atkarīgs no vērtētāja gribas, ir izkārtne. Ar
É. Leclerc
nosaukumu darbojas ļoti daudzas dažādas mazumtirdzniecības vietas, un,
kaut arī dažas no tām nevar kļūt par ekskluzīvu preču izplatīšanas
vietām, Komisija nav ņēmusi vērā, ka atsevišķas mazumtirdzniecības
vietas var atbilst šāda veida preču tirdzniecībai noteiktajiem
objektīvajiem kritērijiem.
Tātad pretēji iepriekš minētajos spriedumos lietā
Metro I
, lietā
Metro II
un lietā
L’Oréal
, kā arī 1980. gada 10. jūlija spriedumā lietā 99/79
Lancôme
,
Recueil
,
2511. lpp., Tiesas piemērotajiem principiem šī selektīvās
izplatīšanas sistēma nepieļauj jaunu tirdzniecības veidu izmantošanu,
izmantojot kritērijus, kas nav objektīvi un vienoti, kas tiek piemēroti
diskriminējošā veidā un nav arī samērīgi ar to piemērošanas
nepieciešamību. Turklāt ar Lēmumā noteiktajiem kritērijiem tiek izslēgts
“konkrēts tirdzniecības veids”, kas ir pretrunā ar Tiesas judikatūru
spriedumos lietā
Metro

I
(20. un 50. punkts), lietā
Metro

II
(34. punkts) un lietā
AEG
(36. un 73. punkts).
Pēc
prasītāja uzskatiem, no vienas puses, Lēmums paredz tikai dažu tādu
lielo mazumtirgotāju kā universālveikalu, piemēram,
Le Printemps
vai
Galeries Lafayette
, iekļaušanu šajā tīklā saskaņā ar Lēmuma I. B. punktā norādīto profesora Vēbera [
Weber
] ziņojumu un atbilstoši pieteikumā par
Yves Saint Laurent
iestāšanos lietā minētajiem argumentiem, un, no otras puses, Komisijas
apstiprinātie kritēriji prasa no lielajiem mazumtirgotājiem daudz vairāk
nekā tikai daļēju tirdzniecības metožu pārveidošanu. Lielajiem
mazumtirgotājiem būtu pilnībā jāatsakās no savām tirdzniecības metodēm,
lai atbilstu tādiem kritērijiem kā, piemēram, veikalu atrašanās ielās,
kuras atbilstu preču zīmes prestižam, prasība faktiski nodalīt
parfimērijas tirdzniecību no citām darbībām, atbilstošs apģērbs visiem
mazumtirdzniecības vietas darbiniekiem, ierobežojums veikt pārāk daudz
darbību, kas saistītas ar “neekskluzīvām” precēm, un nosacījums veikt
tirdzniecību veikalos, kuriem ir skatlogi.
Prasītājs
attiecībā uz Lēmuma pamatojumu uzskata, ka pamatojumam lēmumā par
principiāliem jautājumiem, kā tas ir šajā gadījumā, jābūt cik vien
iespējams pilnīgam. Tomēr Komisija nav pietiekami pamatojusi savu
apgalvojumu, ka paziņotie kritēriji, – kuri, kā apgalvo prasītājs,
izslēdz jebkādu tirdzniecības veidu, kas nav specializētā
mazumtirdzniecība, – nav uzskatāmi par tādiem, kas ierobežo konkurenci
Līguma 85. panta 1. punkta nozīmē. Tādējādi, atsaucoties uz
iepriekš minētajiem spriedumiem lietās
Metro
, lietā
AEG
, lietā
Lancôme
un lietā
L’Oréal
,
Komisija, nepamatojot savu lēmumu, kā prasīts spriedumos iepriekš
minētajās lietās, ekskluzīvu līdzekļu preču zīmes tēla aizsardzībai ir
izmantojusi kritērijus, kuri līdz šim ir tikuši piemēroti “tehniskai”
atlasei.
Turklāt iepriekš minētajos spriedumos lietā
L’Oréal
, lietā
Lancôme
un lietās
Metro
Komisijai
tika uzdots līgumu ierobežojošo būtību izvērtēt saistībā ar ekonomisko
stāvokli. Tā kā Komisija zināja, ka visi “preču zīmes parfimērijas
ražotāji” izmanto vienādu ekskluzīvās izplatīšanas veidu, tai bija
jāsniedz pamatojums attiecībā uz izplatīšanas tīklu kopējo iedarbību, it
īpaši tāpēc, ka tā principiāli apstiprināja viena tirdzniecības veida
izslēgšanu no minēto preču izplatīšanas.
Tāpat
Komisija nav pietiekami pamatojusi Lēmumu, proti, tā nav ņēmusi vērā
administratīvās procedūras gaitā
Galec
iesniegtos apsvērumus,
saskaņā ar kuriem mūsdienās lielie mazumtirgotāji tirgo ekskluzīvas
preces ļoti atbilstošos apstākļos. Pēdējo desmit gadu laikā lielie
mazumtirgotāji ir ievērojami pārveidojuši savas tirdzniecības metodes,
un tie var ne tikai aizsargāt ekskluzīvu vai augstas tehnoloģijas preču
zīmi, bet ir kļuvuši arī konkurētspējīgi šo preču tēla uzturēšanas ziņā.
Turklāt
Komisija nav pietiekami pamatojusi savu viedokli jautājumā par
patērētāju vēlmēm attiecībā uz lielo mazumtirgotāju izkārtnēm. Mūsdienu
patērētāji vēlas saņemt pēc iespējas dažādāku ekskluzīvu preču
piedāvājumu un, ja tāds tiem tiek piedāvāts, viņi uz to spontāni reaģē.
Komisija uz šo pārbaudāmo skaidrojumu atbild tikai ar nepamatotiem
apgalvojumiem, proti, ka atsevišķas izkārtnes pēc to pazīmēm ir
pastāvīgi piederīgas zemākas klases tirgum (Lēmuma
II. A. 5. punkta ceturtā daļa) un ka patērētājs
“ekskluzivitātes un prestiža tēlu” saista tikai ar ekskluzīvu
izplatīšanu specializētos mazumtirdzniecības veikalos
(II. B. 2. punkta pirmā daļa). Šo apgalvojumu pamatojumam
nav veiktas ne aptaujas, ne arī sabiedrības viedokļa analīze vai
statistikas pētījumi, un tādējādi Komisija liedz iespēju Pirmās
instances tiesai pārliecināties par šāda tipiska patērētāja “portreta”
esamību.
Attiecībā uz Lēmumā esošajām faktu kļūdām
Galec
norāda,
ka Komisija jau iepriekš minēto iemeslu dēļ nav ņēmusi vērā lielo
mazumtirgotāju spēju piemērotos apstākļos tirgot ekskluzīvas smaržas.
Turklāt Komisija acīmredzami nav izpratusi klientu motivāciju, Lēmuma
II. B. 3. punkta otrajā daļā konstatējot, ka “paziņotā
preču izplatīšanas sistēma ļauj saglabāt šo preču ekskluzīvās iezīmes,
kas arī ir patērētāja izvēles galvenā motivācija”. Šāda motivācija ir
“novecojusi” un patērētājiem tiek piedēvēta bez jebkādiem pierādījumiem.
Patiesībā,
tiklīdz lielie mazumtirgotāji sāk tirgot ekskluzīvas smaržas, tie
konstatē būtisku un spontānu tādu patērētāju pieprasījumu, kuri meklē
gan ekskluzīvu preci, gan daļu no sapņa, bet ne obligāti cenu, kas ir
raksturīga kādam noslēgtam izplatīšanas tīklam. Ir patērētāju kategorija
– gados relatīvi jauni, pārtikuši cilvēki, kuriem patīk jauninājumi un
prestižu preču zīmju preces un kuri labprātāk iepērkas lielveikalos, tur
iegādājoties arī “augstākās klases” izstrādājumus, taču šādu pircēju
kategoriju Komisija noliedz.
Cita
starpā pārmaiņas tirdzniecībā ir ievērojami izmainījušas patērētāju
uztveri attiecībā uz izkārtnēm. Tāpēc pieņēmums, ka lielveikali
patērētāja uztverē vienmēr ir vienādi un piederīgi zemākās klases
tirgum, vai ka tirdzniecība lielveikalos ikvienu ekskluzīvu preci
pārvērš ikdienas precē, ir nepareizs. Komisija apzinājās šo
tirdzniecības attīstības aspektu, taču nav to ņēmusi vērā, kas ir
acīmredzama kļūda vērtējumā (skat. spriedumu lietā
AEG
, 74. un 75. punkts).
Attiecībā
uz juridiskām kļūdām prasītājs norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Kopienu
tiesības, nosakot, ka uz Lēmuma II. A. 5. punktā
izklāstītajiem kritērijiem, it īpaši tiem, kas attiecas uz kvalificēta
personāla klātbūtni, mazumtirdzniecības vietas atrašanās vietu,
estētisko specifiku un izkārtni, citu preču tirdzniecību tajā, kā arī uz
Yves Saint Laurent
preču zīmes svarīgumu attiecībā uz
konkurējošām preču zīmēm, neattiecas Līguma 85. panta
1. punktā paredzētais aizliegums.
Uzskatot, ka apstrīdētie kritēriji, kuri saskaņā ar prasītāja viedokli ir tādi, kas
a priori
izslēdz no dalības tīklā zināmu skaitu potenciālo mazumtirgotāju, ir
pamatoti, Komisija ir pārkāpusi principu, saskaņā ar kuru preču
izplatīšanas ierobežojumiem ir jābūt samērīgiem, kā arī principu,
saskaņā ar kuru kvantitatīvie ierobežojumi
a priori
ir nelikumīgi (it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Metro I
, lietā
Metro II
, lietā
L’Oreal
un lietā
AEG
). Tādējādi šie ierobežojumi ir stingrāki, nekā nepieciešams minēto preču kvalitātes un lietošanas nosacījumu aizsardzībai.
Komisija ir pārkāpusi Kopienu tiesības, neizvērtējot
Yves Saint Laurent
tirdzniecības tīkla noteiktos ierobežojumus (skat. spriedumu lietā
Metro II
,
40. punkts). Šajā sakarā prasītājs uzsver, ka savai aizstāvībai
Komisija ir norādījusi, ka attiecīgais tirgus ir “kosmētikas līdzekļu”
tirgus, savukārt Lēmumā un citos aizstāvības punktos tā ir norādījusi,
ka ekskluzīvu smaržu tirgus ir specifisks un autonoms tirgus. Pretēji
Komisijas apgalvojumiem nav nekādu šaubu, ka līdzīgu tīklu kopējās
iedarbības dēļ tiktu mazināta lielo mazumtirgotāju loma ekskluzīvu
smaržu tirdzniecībā, kas šajā gadījumā arī ir attiecīgais tirgus.

Komisijas argumenti
Atbildētāja uzsver, ka Lēmumā tā nav noteikusi, vai
Leclerc
centri atbilst
Yves Saint Laurent
izvirzītajiem kritērijiem, bet ir izvērtējusi šo kritēriju būtību,
iedarbību un likumīgumu saskaņā ar Kopienu tiesībām. Turklāt Lēmums
a priori
neizslēdz nevienu tirdzniecības veidu. Lēmumā ir precizēts, ka,
pirmkārt, šie kritēriji “pieļauj tādus mūsdienīgus izplatīšanas veidus
kā universālveikali” (Lēmuma II. A. 5. punkta piektās
daļas beigas) un, otrkārt, atsevišķu mūsdienīgu izplatīšanas veidu
atbilstību atlases kritērijiem var sasniegt, mainot tirdzniecības
metodes (Lēmuma II. B. 5. punkta ceturtā daļa). Tiesas
sēdē Komisijas pārstāvis apstiprināja, ka Lēmums
a priori
neizslēdz nevienu “lielveikalu veida” izplatīšanas veidu no ekskluzīvas
kosmētikas tirdzniecības nozares un ka Lēmuma
II. A. 5. punkta piektajā daļā un
II. B. 5. punkta ceturtajā daļā minētais jēdziens
“universālveikals” (franču valodas versijā – “
grand magasin
”) ir interpretējams tā, ka tas ietver lielveikalus.
Prasītāja
apgalvojums, ka noteiktajiem kritērijiem var atbilst vienīgi pilsētas
centrā izvietoti specializēti mazumtirgotāji, ir nepareizs, jo
mazumtirdzniecības veikali, kas nav specializēti, atrodas gan pilsētas
centra kvartālos, gan arī piepilsētā. Tāpat arī prasība par veikala
atbilstību preču zīmes prestižam un reputācijai ir piemērota lielajiem
veikaliem, jo, spriežot pēc prasītāja iesniegtajām fotogrāfijām, vairāki
tā veikali ir spējuši to iekšienē izveidot noformējumu, kas ir
piemērots prestižu preču zīmju tirdzniecībai.
Izkārtnes
kritērija nepieciešamība ir uzskatāma par pamatotu, ja apsver, ka ar
tās palīdzību var novērst acīmredzami prestižu mazinošu izkārtņu
izmantošanu. Viens no veidiem ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu vērtības
izcelšanai, ko izmanto
Leclerc
centri, ir izveidot atsevišķas telpas ar atsevišķu izkārtni, piemēram, “
Éole
”.
Lēmumā arī ir norādīts, ka secinājums par izkārtnes piederību zemākās
klases tirgum netiek izdarīts uz mazumtirgotāja cenu politikas pamata
(Lēmuma II. A. 5. punkta ceturtās daļas beigas).

Galec
arguments, ka lielie mazumtirgotāji varētu atbilst minētajiem
kritērijiem tikai pēc radikālas savu tirdzniecības metožu mainīšanas,
pilnībā neatbilst Komisijas viedoklim. Minētie kritēriji paredz vienīgi
daļēju atsevišķu tirdzniecības metožu pārveidošanu, turklāt veicamo
izmaiņu apjoms būtu jāizvērtē katrā gadījumā atsevišķi.
Lēmuma
pamatojums ir skaidrs un pilnīgs, it īpaši
II. A. 5. punktā. Turklāt saskaņā ar iepriekš minētajiem
spriedumiem lietā
Lancôme
un lietā
L’Oreal
un Komisijas
1985. gada 16. decembra Lēmumu 85/616/EEK par procedūru
saskaņā ar EEK līguma 85. pantu (IV/30.665 –
Villeroy
&
Boch
,
OV L 376, 15. lpp.) jau iepriekš ir pastāvējis uzskats,
ka preces prestiža tēla uzturēšana var attaisnot kvalitātes kritēriju
noteikšanu mazumtirgotājam un tā tirdzniecības vietas iekārtojumam.
Ievērojot Lēmuma II. A. 8. punktu, būtu nepareizi
uzskatīt, ka Komisija nav ņēmusi vērā selektīvās izplatīšanas sistēmu
kopējo iedarbību.
Attiecībā
uz patērētājiem atbildētāja norāda, ka, lai gan īstermiņā ekskluzīvu
preču patērētājus varētu ieinteresēt zemākas cenas, viņu galvenā
motivācija ir pārliecība par to, ka, laupot šo preču tēlam piemītošās
raksturīgās iezīmes un mazinot radošās izpausmes, kas ilgākā laika posmā
varētu radīt cenas samazināšanos, tās nekļūs par ikdienas preci.
Turklāt atbilstoši Lēmuma I. D. punktam patērētāju asociāciju
apsvērumos, ko Komisija ir ņēmusi vērā, ir pausta patērētāju vēlme, lai
ekskluzīvas preces atbilstošas kvalitātes mazumtirdzniecības vietās
tirgotu kvalificēts personāls.
Atbildētāja
noliedz, ka būtu izteikusi jebkādus apsvērumus attiecībā uz lielo
mazumtirgotāju piemērotību
Yves Saint Laurent
preču izplatīšanai.
Ja atsevišķi lielveikali atbilst kritērijiem, kas ir noteikti attiecībā
uz ekskluzīvu smaržu selektīvo izplatīšanu, tad katrā atsevišķā
gadījumā tas jāpārbauda
Yves Saint Laurent
, nevis Komisijai.
Lēmums neietver apgalvojumu, ka ekskluzīvas preces tiek padarītas par
ikdienišķām, ja tās pārdod lielie mazumtirgotāji.
Visbeidzot,
attiecībā uz Līguma 85. panta 1. punktu atbildētāja uzskata,
ka Lēmuma II. A. 5. punktā minētie kritēriji acīmredzami
ir objektīvi un kvalitatīvi kritēriji, kas ir līdzīgi spriedumā lietā
Metro

I
norādītajiem, un ka tie ir noteikti visiem vienādi un nav
diskriminējoši, jo tie neizslēdz nevienu mazumtirgotāju, kas spēj
nodrošināt atbilstību šiem kritērijiem. Komisija ir precizējusi, ka
kritēriji jāpiemēro nediskriminējošā veidā un ka piemērošanas izpilde ir
atkarīga no prakses, nevis no kritēriju novērtēšanas. Tāpat kritēriju
piemērošana nav pretrunā ar samērīguma principu, jo tie ir nepieciešami,
lai uzturētu prestiža un ekskluzivitātes auru minētajām precēm, kas
atšķir tās no līdzīgām precēm, kā arī lai saglabātu prestižas preču
zīmes tēlu.
Sprieduma lietā
Metro

II
40. punkts šajā gadījumā nav būtisks, jo tas attiecas uz
situāciju, kad nebija citu izplatīšanas veidu kā vien selektīvās
izplatīšanas tīkls un cenu neelastība netika izlīdzināta ar faktisku
konkurenci preču zīmju starpā. Stāvoklis kosmētikas līdzekļu tirgū ir
atšķirīgs, tajā piedāvājums ir izkliedēts gan ražotāju, gan izplatītāju
līmenī, un preču tirdzniecība ar pilnvaroto izplatītāju tīkla
starpniecību ir tikai daļa no kopējā kosmētikas tirgus – sākot no
22,4 % Apvienotajā Karalistē līdz 36,2 % Itālijā. Tādējādi, no
vienas puses, patērētājs varētu iegādāties citas – lētākas –
smaržas ārpus selektīvās izplatīšanas tīkla, un, no otras puses,
pastāvētu faktiska konkurence starp konkurējošām ekskluzīvu smaržu preču
zīmēm un starp vienas preču zīmes ekskluzīvām precēm.

Personu, kas iestājušās lietā, argumenti
Tā
kā personas, kas iestājušās lietā, ir izvirzījušas daudz argumentu, kas
līdzīgi Komisijas izteiktajiem, turpmāk ir izklāstīti tikai daži no
tiem.

Yves Saint Laurent
uzskata, ka pieņēmums, uz kuru balstīta prasība, ir kļūdains. Komisija
nav ne apstiprinājusi viena tirdzniecības veida izslēgšanu
a priori
,
ne arī piešķīrusi ekskluzīvas tiesības pilsētas centrā izvietotiem
specializētiem mazumtirgotājiem. Gluži pretēji – saskaņā ar Lēmumu
Komisija ir pārbaudījusi, ka preču izplatīšanas sistēma ir pieejama
visiem izplatīšanas veidiem, neizslēdzot nevienu
a priori
(Lēmuma II. B. 5. punkts).

Yves Saint Laurent
tīkls bez specializētiem parfimērijas veikaliem faktiski ietver arī
universālveikalu ķēdi (Vācijā, Francijā, Itālijā, Apvienotajā Karalistē,
Grieķijā, Spānijā, Beļģijā), un tam visās dalībvalstīs ir daudzproduktu
specializētās mazumtirdzniecības vietas, piemēram, parfimērijas
līdzekļu – saimniecības preču (Apvienotajā Karalistē, Nīderlandē, Vācijā
un Dānijā), parfimērijas līdzekļu un farmaceitisko produktu (Francijā,
Itālijā, Spānijā, Portugālē), parfimērijas līdzekļu un gatavo apģērbu
(Spānijā, Portugālē) veikali, daudzproduktu specializēto
universālveikalu ķēde
Boots
Apvienotajā Karalistē un lielu
modernu parfimērijas veikalu ķēdes, it īpaši Vācijā, Beļģijā,
Nīderlandē, Itālijā un Francijā. 99,6 % tirdzniecības Apvienotajā
Karalistē un 75 % Dānijā netiek veikta specializētajās
mazumtirdzniecības vietās. Francijā, Spānijā un Nīderlandē šāda veida
tirdzniecības apjoms ir no 20 līdz 40 %. Tāpat
Yves
Saint Laurent
iesniegtajās kartēs ir norādītas arī mazumtirdzniecības vietas ārpus pilsētu centriem.
Jautājumā
par patērētāju motivāciju Komisijas novērtējumu apstiprina vēl citi
pētījumi, ko savam pieteikumam par iestāšanos lietā ir pievienojis
Yves Saint Laurent
un ko veicis profesors Glē [
Glais
], amerikāņu žurnāls
Mademoiselle
un profesors Tēnigs [
Thoenig
],
kuros norādīts, ka patērētājs piešķir nozīmi produktu preču zīmei un ka
galvenā motivācija, kas tam liek iegādāties ekskluzīvu preci, ir
saistīta ar šīs preces prestižu, un ka patērētāji atbalsta tādu
tirdzniecības sistēmu, kas uztur preces prestižo tēlu. Savukārt
Galec
iebildums par to, ka Komisijas analīze ir novecojusi un neatspoguļo
mūsdienu patērētāja viedokli, nav pamatota ne ar vienu pētījumu vai
aptauju.
Jautājumā par selektīvās izplatīšanas nepieciešamību
Yves Saint Laurent
norāda, ka Komisija, novērtējot
Yves Saint Laurent
preču zīmes prestižu un reputāciju, ir ņēmusi vērā tā preču
raksturīgākās iezīmes, proti, izmantoto izejvielu kvalitāti, pētniecisko
darbību un iesaiņojuma materiālus (Lēmuma
II. A. 5. punkts). Piemēram, lai jauns produkts nokļūtu
līdz ražošanai, ir nepieciešami apmēram trīs gadi, un katru gadu
Yves Saint Laurent
pastāvīgais pētniecības un attīstības centrs veic daudzu formulu
izpēti. Šajā procesā tiek veikti neskaitāmi eksperimenti un tiek
izmantots vairāk nekā 5000 izejvielu, no kurām daudzas ir retas,
sarežģītas un dārgas. Šo preču oriģinalitāte, sarežģītība un augstā
kvalitāte apvienojumā ar preču zīmes prestižu un reputāciju ir
pamatojums selektīvajai izplatīšanai, lai neatkārtotu smaržu
Coty
likteni, kas pazuda no tirgus neatbilstības dēļ starp preces kvalitāti un izplatīšanas veidu, kas neatbilda patērētāju vēlmēm.
Attiecībā
uz Līguma 85. panta 1. punktu profesionālās kvalifikācijas
kritērijs ir nepieciešams patērētāju vēlmju apmierināšanai, kā arī
tāpēc, ka šīs preces ir radušās nozīmīga tehniska un pētnieciska procesa
rezultātā. Tirdzniecības vietas apkārtne arī ir objektīvs kritērijs,
kas nepieciešams, lai celtu mazumtirdzniecības veikala un tajā pārdoto
preču vērtību, pie tam neizslēdzot nevienu izplatīšanas veidu.
Tirdzniecības vietas skatloga kvalitāte un izkārtojums ir kā preces
“ietvars”, un tam ir jābūt saskaņā ar tās tēlu. Arī izkārtne ir
objektīvs atlases kritērijs, jo tā ir atpazīstama, tā var būt pozitīva,
negatīva vai neitrāla saistībā ar personāla kvalifikāciju, pakalpojumu
kvalitāti, kam ir ietekme arī uz pārdodamajām precēm. Visbeidzot,
kosmētikas nodaļas fiziska nodalīšana no ikdienas preču tirdzniecības
vietām, kas tiek pieprasīta nespecializētajiem veikaliem, neierobežo
konkurenci un neliedz nespecializētās tirdzniecības veidiem iekļauties
tirdzniecības tīklā. Tas saskan gan ar ražotāju, gan ar patērētāju
vēlmēm, proti, lai ekskluzīvu preču iegāde netiek sajaukta ar ikdienas
preču, piemēram, pārtikas iegādi.
Visbeidzot,
ziņojums par mazumtirdzniecības vietu novērtējumu (skat. šā sprieduma
16. punktu) pierāda, ka iekļaušana tirdzniecības tīklā notiek
objektīvi un ar vienādiem nosacījumiem. Pretendents tiek iepazīstināts
ar novērtējuma rezultātiem un ir tiesīgs pieprasīt atkārtotu
novērtējumu. Strīdus izskata valsts tiesā. Lai noskaidrotu, vai kāda
izkārtne var būt reputācijai nelabvēlīga,
Yves Saint Laurent
balstās uz neatkarīgu organizāciju veiktu patērētāju viedokļu aptauju.
Pieteikumam par iestāšanos lietā tas ir pievienojis aptaujā paredzēto
jautājumu sarakstu un precizē, ka ieinteresētais uzņēmums tiek
iepazīstināts ar veiktās aptaujas rezultātiem, ko tas var brīvi
apstrīdēt.

Colipa
vispirms atgādina, ka Lēmums ir balstīts uz profesora Vēbera ziņojumu un tas saskan ar
Colipa
zināšanām par tirgu. Ziņojumā ir norādīts, ka Kopienas kosmētikas
līdzekļu tirgus ir sadalīts segmentos un ka šim sadalījumam raksturīgi
dažādi izplatīšanas veidi atkarībā no segmenta. Šis ziņojums sakrīt ar
Komisijas secinājumiem, kas it īpaši izklāstīti
II. B. 3. punktā, – lai gan patērētāji uzskata, ka
ekskluzīvas kosmētikas preces ir savstarpēji maz aizstājamas ar līdzīgām
precēm no citiem nozares segmentiem, tomēr tie patērētāji, kuri
selektīvās izplatīšanas sistēmai raksturīgo preču zīmes tēlu un ar to
saistīto apkalpošanas līmeni uzskata par otršķirīgu, var iepirkties
līdzīgā tirgū, kurā neizmanto šādas sistēmas.
Turklāt
profesora Vēbera ziņojums apstiprina, ka ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu
tirgū dinamiskos, augstas konkurences apstākļos darbojas liels skaits
ražotāju un izplatītāju, arī jaunpienācēju skaits šajā tirgū ir
ievērojams. Turklāt ražotāji ir spiesti nepārtraukti veikt pētniecisko
darbību un radīt jaunus produktus, kā arī attīstīt un īstenot prestižas
preču zīmes tēlam atbilstošu tirdzniecības politiku. Tādējādi paziņotos
līgumus Komisija Lēmumā attiecībā uz konkurences jomu ir novērtējusi
pareizi.
Galec
iebildums, ka šo līgumu dēļ tirdzniecība
lielveikalos tiek padarīta neiespējama, nav pamatots ne ar ekonomisko
analīzi, ne arī ar citiem pierādījumiem.
Norādot
uz selektīvajai izplatīšanai piemērojamajiem juridiskajiem principiem,
kas izriet no Tiesas judikatūras analīzes, kā arī no “
free
rider
” (“slepenās pārejas”) principa Amerikas tiesībās un “
Immanenztheorie
” principa Vācijas tiesībās,
Colipa
uzskata, ka šis izplatīšanas veids ir ļoti piemērots ekskluzīvas
kosmētikas tirdzniecībai, kā tas atzīts iepriekš minētajos spriedumos
lietā
L’Oréal
un lietā
Lancôme
, kā arī ğenerāladvokāta Reišla [
Reischl
] secinājumos saistībā ar Tiesas 1980. gada 10. jūlija spriedumu apvienotajās lietās 253/78, 1/79, 2/79 un 3/79
Guerlain
u.c.,
Recueil
, 2327., 2377. lpp.
Patiesībā šī ekonomiskā pieeja, kas balstīta uz pamatotības likumu (“
rule of reason
”),
atzīst, ka konkurencei, kuras pamatā nav cena, bet citi elementi, ir
savas priekšrocības, ņemot vērā nozīmīgo ieguldījumu apjomu un
nepieciešamību novērst, ka mazumtirgotāji–“parazīti” dzīvo uz to rēķina,
kuri pieņem ražotāja tirdzniecības politikas ekonomiskos ierobežojumus.
Attiecīgajā tirgū konkurence netiek likvidēta, jo selektīvā izplatīšana
pastāv līdzās citām izplatīšanas metodēm un, izmantojot šo metodi, tiek
pārdoti vairāk nekā 50 % no Eiropas parfimērijas rūpniecības
ražojumiem.
Norāde
uz citu selektīvās izplatīšanas tīklu līdzāspastāvēšanu ir pamatota, ja
tā rada ierobežojumus piekļuvei tirgum (skat. Tiesas 1991. gada
28. februāra spriedumu lietā C‑234/89
Delimitis
,
Recueil
,
I‑935. lpp.), nepieļauj tādu citu izplatīšanas veidu pastāvēšanu,
kuru pamatā ir cita veida konkurences politika, vai arī ja cenu
neelastību neatsver citi konkurences elementi (spriedums lietā
Metro II
);
šajā gadījumā tā nav. Gluži pretēji – nevienu mūsdienīgu izplatīšanas
veidu nav īpaši liegts pieteikt izmantošanai izplatīšanas tīklā, un, lai
to izdarītu,
Galec
būtu pieticis nosūtīt vēstuli, kurā lūgts iekļaut to pilnvaroto izplatītāju tīklā, un izpildīt atlases kritērijus.
Tiesas sēdē
Colipa
piemin Monopolu un apvienošanās komisijas ziņojumu attiecībā uz smaržu
jomu par smaržu piegādēm mazumtirdzniecībai Apvienotajā Karalistē [
Monopolies and Mergers Commission report Fine Fragrances – A Report on the Supply in the UK for Retail Sale of Fine Fragrances
] (
Cm 2380
,
1993. gada novembris), saskaņā ar kuru selektīvā izplatīšana
ekskluzīvas kosmētikas nozarē nav pretrunā ar sabiedrības interesēm
Apvienotās Karalistes 1973. gada Godīgas tirdzniecības likuma [
Fair Trading Act
] nozīmē.
Colipa
norāda arī, ka vairākās dalībvalstīs ekskluzīvi kosmētikas līdzekļi ar
selektīvās izplatīšanas tīklu starpniecību tiek tirgoti tādos
“nespecializētajos” vai “daudzproduktu” veikalos kā
Boots
Apvienotajā Karalistē,
Matas
Dānijā,
Sephora
Francijā,
Müller
Vācijā utt.

FIP
apgalvo, ka jebkuras ekskluzīvas preces nemateriālā daļa ir pati
būtiskākā. Jebkurā prestižā apkalpojošā iestādē noteicošais ir tajā
radītā atmosfēra, jo preču zīmes reputācija un tātad arī liktenis ir tās
mazumtirgotāju rokās, kuri savukārt ir preču zīmes skatlogs
patērētājam. Šajā sakarā pilnvarotais mazumtirgotājs piedāvā patērētājam
zināmu garantiju kopumu – pilnu preču klāstu un plašu sortimentu, to
vidū arī preču zīmes jaunumus, iespēju saņemt kvalificēta, ražotāja
apmācīta personāla konsultācijas, garantijas un pēcpārdošanas
pakalpojumus, izbaudīt vidi tā, ka tas vairo pircēja prieku. Tomēr
simboliskie paņēmieni, kas rada un atšķir ekskluzivitāti, var tikt
“iedragāti”, ja prestižas preces tiek tirgotas nepiemērotos apstākļos
vai arī blakus tādām precēm, kuras var mazināt preču zīmes reputāciju
(piemēram, pārtikas produkti vai saimniecības preces), kā tas notika ar
smaržām
Coty
, kuru tirdzniecība cieta neveiksmi preču zīmes
prestiža mazināšanās dēļ. Preču zīmes reputācijas uzturēšana no
patērētāja viedokļa ir vēl jo nozīmīgāka, jo līdz ar izejvielu cenu
ražotājs veic ievērojamus ieguldījumus jaunu produktu izgatavošanā, veic
pastāvīgu preču kvalitātes kontroli, kā arī veido reklāmas, kuru
izdevumi var sasniegt līdz pat 30 % no preču zīmes apgrozījuma.
Tāpēc
FIP
uzskata, ka attiecīgie kvalitatīvie nosacījumi, tostarp tie, kas
attiecas uz izkārtni, ir pilnīgi neaizvietojami, lai uzturētu ražotāja
preču zīmes tēlu un nodrošinātu kvalitatīvākas konsultācijas
patērētājiem, pat ja šo prasību dēļ atsevišķiem mazumtirgotājiem tiek
atteikts kļūt par tirdzniecības tīkla dalībniekiem. Šajā gadījumā
Komisija ir precīzi ievērojusi Tiesas judikatūru un nekādā veidā nav
a priori
apstiprinājusi kāda atsevišķa izplatīšanas veida izslēgšanu.

FEPD
vispirms norāda, ka par ražotāju, mazumtirgotāju un patērētāju
atbalstītās selektīvās izplatīšanas lietderību, ko apstiprina arī Tiesas
judikatūra, liecina tās mērķis – augstas kvalitātes un ekskluzīvu preču
tirdzniecības tīkla tēla vienotība, lai nodrošinātu labāku patērētāju
apkalpošanu un atsevišķu to vajadzību apmierināšanu. Patērētāja vēlme ir
iegādāties augstas kvalitātes preces tādos apstākļos, kas nodrošina
labākas preces izvēles iespējas, turklāt saņemot atbilstošus pārdevēju
padomus. Šajā gadījumā Komisijas panāktie līgumu grozījumi ir uzskatāmi
par robežu, kuru pārsniedzot, vairs nepastāvētu ekskluzīvu smaržu
selektīvā izplatīšana, jo, ja kritēriji nebūtu tik stingri, tad – kā
uzskata
FEPD
– tiem atbilstu jebkurš mazumtirgotājs.
Tāpēc
specializētā mazumtirdzniecība ar tās struktūru, specializāciju,
veikalu iekārtojumu un ģeogrāfisko izvietojumu, pieliekot atbilstošas
pūles un apvienojot nepieciešamo kvalitāti, labāk varētu apmierināt
patērētāja vajadzības. Tie galvenokārt ir nelieli uzņēmumi, kas ir
elastīgi lēmumu pieņemšanā, ar labām zināšanām un preču grupai
atbilstoši iekārtotām mazumtirdzniecības vietām, kas ir ļoti būtiski
uzticama klientu loka izveidošanai. Šīs tirdzniecības vietas atrodas ne
tikai pilsētas centra specializētajos veikalos, bet arī pilsētas centra,
nomales un piepilsētas rajonu tirdzniecības galerijās, centros un
lielveikalos. Šos argumentus apstiprina arī profesora Glē ziņojums, kurā
secināts, ka pircēji augstu vērtē iespēju specializētajos
mazumtirdzniecības veikalos saņemt profesionālus padomus.
Prasības mērķis ir mazināt
Leclerc
tirdzniecības centru iekārtojumam izvirzītās prasības, kas izraisītu
specializētās tirdzniecības samazināšanos, patērētāja tiesību
ierobežošanu, ražotāju veiktā pētnieciskā darba, jauninājumu un
sabiedrisko attiecību pasākumu samazināšanu līdz pat šo preču ekskluzīvā
statusa izzušanai. Tikai prasītājs ir uzskatāms par vainojamu tajā, ka
tas netika iekļauts tirdzniecības tīklā, jo tas ir atteicies izpildīt
atbilstošos un saskaņotos kritērijus. Turklāt prasītājam netiek atteikts
a priori
, tam tikai ir jāpielāgo savas metodes attiecīgajām precēm, kas
Leclerc
centros nemaz neprasītu radikālas tirdzniecības metožu izmaiņas.

Pirmā
s
instances tiesas vērtējums
Lēmuma
pamatotības vērtējums tiktāl, ciktāl ar Lēmumu piemērots Līguma
85. panta 1. punkts, ietver četrus galvenos jautājumus:
A) vai ekskluzīvas kosmētikas līdzekļu nozarē pastāvošā selektīvā
izplatīšana, kas balstīta uz kvalitātes kritērijiem, būtībā atbilst
Līguma 85. panta 1. punktam; B) vai Lēmuma
II. A. 5. punktā minētie
Yves Saint Laurent
atlases kritēriji atbilst nosacījumiem, lai tos saskaņā ar Līguma
85. panta 1. punktu varētu uzskatīt par likumīgiem;
C) vai prasītāja izvirzītie pamati un argumenti, ka tā biedri ir
a priori
izslēgti no
Yves Saint Laurent
tīkla, un patērētāju attieksme attiecībā uz šiem jautājumiem ir
pietiekami pamatota; D) vai Līguma 85. panta 1. punkts ir
piemērojams, ja attiecīgajā nozarē pastāv citi līdzīgi tīkli.

A
– Par tādas ekskluzīvas kosmētikas līdzekļu nozares selektīvās
izplatīšanas sistēmas atbilstību Līguma 85. panta 1. punktam,
kas balstīta uz kvalitātes kritērijiem
Lai
gan prasītājs apgalvo, ka piekrīt nepieciešamībai veidot uz noteiktu
patērētāju loku vērstu sistēmu, kuras pamatā ir “ekskluzīvu preču
atlases” koncepcija, lai uzturētu ekskluzīvu izstrādājumu prestižu un
apmierinātu patērētāju vēlmes, tas tomēr apstrīd
Yves Saint Laurent
atlases
kritēriju likumību attiecībā uz Līguma 85. panta 1. punktu.
Tāpēc vispirms ir jāizvērtē juridiskie pamatprincipi, kuri nosaka Līguma
85. panta 1. punkta piemērošanu ekskluzīvas kosmētikas
nozarē.
Saskaņā
ar Tiesas pastāvīgo judikatūru selektīvās izplatīšanas sistēma
atbilstoši Līguma 85. panta 1. punktam nodrošina konkurenci,
ja tā atbilst četriem nosacījumiem: pirmkārt, selektīvās izplatīšanas
sistēma ir nepieciešama minēto preču īpatnību dēļ tādā nozīmē, ka šāda
sistēma paredz likumīgas prasības attiecībā uz izstrādājumu iezīmēm –
augstu kvalitāti un tehnisko izpildījumu, lai tiem tiktu saglabāta
kvalitāte un nodrošināta atbilstoša izmantošana (skat. iepriekš minēto
spriedumu lietā
L’Oréal
, 16. punkts, kas interpretēts, ievērojot sprieduma lietā
Metro I
20. un 21. punktu, sprieduma lietā
AEG
33. punktu, un Pirmās instances tiesas 1992. gada 27. februāra spriedumu lietā T‑19/91
Vichy
/Komisija,
Recueil
,
II‑415. lpp., 69.–71. punkts), otrkārt, tālākpārdevēji
jāizvēlas pēc objektīviem kvalitātes kritērijiem, kurus vienādi un
nediskriminējošā veidā piemēro visiem potenciālajiem tālākpārdevējiem
(skat., piemēram, iepriekš minēto spriedumu lietā
Metro I
, 20. punkts, spriedumu lietā
L’Oréal
, 15. punkts, un spriedumu lietā
AEG
,
35. punkts), treškārt, ar konkrēto sistēmu ir paredzēts sasniegt
rezultātu, kas uzlabo konkurenci un tātad līdzsvaro selektīvās
izplatīšanas sistēmām raksturīgos konkurences ierobežojumus, it īpaši
attiecībā uz cenām (skat. spriedumu lietā
Metro I
, 20.–22. punkts, spriedumu lietā
AEG
, 33., 34. un 73. punkts, un spriedumu lietā
Metro II
,
45. punkts), ceturtkārt, lai piemērotie kritēriji nebūtu
stingrāki, nekā nepieciešams (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
l’Oréal
, 16. punkts, un lietā
Vichy
,
69.–71. punkts). Jautājums par to, vai šie nosacījumi ir ievēroti,
ir jāizvērtē objektīvi, ņemot vērā patērētāju intereses (skat.
spriedumu lietā
Metro

I
, 21. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Vichy
, 69.–71. punkts).
Lai
gan Tiesa ir nospriedusi, ka šādas selektīvās izplatīšanas sistēmas,
kuru pamatā ir kvalitātes kritēriji, ir pieņemamas nozarē, kurā,
nepārkāpjot Līguma 85. panta 1. punktu, ražo augstas
kvalitātes un tehniskā izpildījuma ilgstoša patēriņa preces, it īpaši
lai uzturētu specializēto tirdzniecību, kas var sniegt šādiem
izstrādājumiem raksturīgus pakalpojumus (skat. spriedumu lietā
Metro I
, 20. punkts, spriedumu lietā
AEG
, 33. punkts, un spriedumu lietā
Metro II
, 54. punkts, kā arī Tiesas 1985. gada 10. decembra spriedumu lietā 31/85
ETA
,
Recueil
,
3933. lpp., 16. punkts), tomēr no Tiesas judikatūras izriet
arī, ka selektīvās izplatīšanas sistēmas ir pieņemamas preču īpašo
raksturīgo iezīmju dēļ vai arī tādēļ, ka to izplatīšanas prasības var
noteikt citās ekonomikas nozarēs, nepārkāpjot 85. panta
1. punktu (skat. Tiesas 1985. gada 3. jūlija spriedumu
lietā 243/83
Binon
,
Recueil
, 2015. lpp., 31. un 32. punkts, un 1981. gada 16. jūnija spriedumu lietā 126/80
Salonia
,
Recueil
, 1563. lpp.). Atbilstoši Tiesas spriedumam lietā
Metro I
(20. punkts) Tiesa ir atzinusi, ka “efektīvas konkurences” iezīmes
un intensitāte, kas nepieciešama Līguma mērķu sasniegšanai, var
atšķirties atkarībā no precēm, pakalpojumiem un attiecīgo tirgus nozaru
ekonomiskās struktūras, nepārkāpjot Līguma 3. un 85. pantā
paredzēto godīgas konkurences principu.
Attiecībā
uz ekskluzīvu kosmētiku un it īpaši ekskluzīvām smaržām, kas ir
attiecīgās produkcijas lielākā daļa, pirmkārt, jānorāda, ka tās ir
augstas kvalitātes izsmalcinātas preces, kas tapušas īpašu pētījumu
rezultātā, izmantojot augstas kvalitātes materiālus to noformējumam,
otrkārt, šiem izstrādājumiem ir “ekskluzīvas preces tēls”, kas tos
atšķir no citiem līdzīgiem izstrādājumiem, kuriem nav šāda tēla, un,
treškārt, šis ekskluzīvais tēls ir svarīgs patērētājiem, kuri novērtē
iespēju iegādāties augstas klases kosmētiku un it īpaši ekskluzīvas
smaržas. Būtībā patērētāju apziņā pastāv zema aizvietojamības pakāpe
starp ekskluzīvu kosmētiku un līdzīgiem izstrādājumiem no citiem šīs
nozares segmentiem (skat. Lēmuma II. A. 8. punktu).
Šajos
apstākļos Pirmās instances tiesa uzskata, ka ekskluzīvas kosmētikas
“raksturīgo iezīmju” jēdzienu iepriekš minētā sprieduma lietā
l’Oréal
nozīmē nedrīkst sašaurināt, ietverot tikai izejmateriālus, bet tam ir
jāietver arī patērētāju īpašā uztvere attiecībā uz to “ekskluzivitātes
auru”. Šī lieta attiecas uz precēm, kam, no vienas puses, ir augsti
kvalitātes rādītāji un, no otras puses, piemīt ekskluzīvu preču iezīmes.
Attiecībā
uz jautājumu, vai preču ar šādām raksturīgām iezīmēm gadījumā selektīvā
izplatīšana ir likumīga prasība, Pirmās instances tiesa konstatē, ka
Lēmuma pamatojums šajā jautājumā (II. A. punkts) nav balstīts
uz tādas specializētas tirdzniecības koncepciju, kas spēj sniegt īpašus
pakalpojumus tehniski augstas kvalitātes precēm, spriedumu lietā
Metro

I
, lietā
Metro II
un lietā
AEG
lietotajā nozīmē, bet tas drīzāk ir balstīts uz diviem galvenajiem apsvērumiem, proti, a)
Yves Saint Laurent
kā ekskluzīvas kosmētikas ražotāja ieinteresētību uzturēt savas preču
zīmes prestižo tēlu un saglabāt tās tirdzniecības veicināšanas rezultātu
(skat. Lēmuma II. A. 5. punkta otro un ceturto daļu, kā
arī II. B. 2. punktu) un b) nepieciešamību saglabāt
patērētāju uztverē minēto preču “ekskluzivitātes un prestiža auru”,
nodrošinot “prasmi piedāvāt preci patērētājam, kurš prot novērtēt
atsevišķu preču vai preču līnijas īpašo estētisko specifiku vai
funkcionālo kvalitāti” (Lēmuma II. A. 5. punkta otrā
daļa) un “harmonisku struktūru, kas raksturo konkrēto preču ekskluzīvās
iezīmes un atbilst preču zīmes tēlam” (Lēmuma
II. A. 5. punkta ceturtā daļa, kā arī
II. A. 5. punkta piektā un sestā daļa).
Lai
gan ražotājam ir tiesības brīvi izvēlēties savu pārdošanas politiku,
tomēr ir jāņem vērā Līguma 85. panta 1. punkts, ja šīs
politikas īstenošanas dēļ kļūst nepieciešamas vienošanās, kas citiem
neatkarīgajiem uzņēmējiem uzliek pienākumu ierobežot savu konkurences
brīvību tiktāl, ka tas var būtiski ietekmēt Kopienas iekšējo
tirdzniecību. Šādos apstākļos fakts, ka ražotājs ir ieguldījis lielas
pūles attīstībā, nav pietiekams objektīvs pamatojums, lai nepiemērotu
Līguma 85. panta 1. punktu, kurā nav paredzēts tāds
izplatīšanas tīkls, kas ierobežotu tā dalībnieku uzņēmumu un trešo
personu konkurences brīvību. Ja tā būtu, tad jebkurš ražotājs varētu
attaisnot savu izvēli par labu selektīvās izplatīšanas sistēmai vienīgi
ar to, ka preču tirdzniecības veicināšanā ir ieguldītas krietnas pūles,
un jebkuru ierobežojošu atlases kritēriju varētu pamatot kā
nepieciešamu, lai aizsargātu ražotājam vēlamo pārdošanas politiku (skat.
iepriekš minēto spriedumu lietā
Vichy
/Komisija, 71. punkts).
Selektīvās
izplatīšanas sistēma neietilpst Līguma 85. panta 1. punkta
piemērošanas jomā tikai tad, ja tā ir objektīvi pamatota, ņemot vērā arī
patērētāju intereses (skat. šā sprieduma 112. punkta beigas).
To
patērētāju interesēs, kuri dod priekšroku ekskluzīvai kosmētikai, būtu
vēlams, lai šādas preces tiktu piedāvātas mazumtirdzniecības vietās
labos apstākļos. Tā kā tās ir augstas kvalitātes preces, kuru ekskluzīvo
tēlu atzīst patērētāji, to kritēriju mērķis, kuri nodrošina vienīgi
preču vērtību izceļošu noformējumu, ir uzlabot konkurenci, aizsargājot
šo ekskluzīvo tēlu, un tādējādi līdzsvarot selektīvajām izplatīšanas
sistēmām raksturīgās konkurences ierobežošanu. Tādējādi šādi kritēriji
ir likumīga prasība iepriekš minētās judikatūras nozīmē (skat. spriedumu
lietā
Metro I
, 37. punkts).
Pirmās
instances tiesa uzskata, ka to patērētāju interesēs, kuri vēlas
iegādāties ekskluzīvu kosmētiku, ir būtiski, lai šo preču ekskluzīvais
tēls nebūtu neizteiksmīgs, jo tādā gadījumā tās vairs netiktu uzskatītas
par ekskluzīvām. Pašreizējais kosmētikas nozares sadalījums ekskluzīvas
un pārējās kosmētikas segmentos atspoguļo dažādas patērētāju vajadzības
un nav nepareizs no ekonomikas viedokļa. Lai gan kosmētikas
“ekskluzīvās” būtības pamatā
inter alia
ir tai piemītošā augstā
kvalitāte, paaugstinātās cenas un ražotāju reklāmas kampaņas, Pirmās
instances tiesa uzskata, ka šo preču pārdošana ar selektīvās
izplatīšanas sistēmas starpniecību prestiži noformētās
mazumtirdzniecības vietās uztur to ekskluzīvo tēlu un saglabā preču
būtiskākās īpašības pircēju uztverē. Izplatot šīs preces vispārējas
izplatīšanas veidā,
Yves Saint Laurent
nebūtu nekādas iespējas
nodrošināt preču pārdošanu pienācīgos apstākļos, tādējādi radot risku,
ka varētu mazināties attiecīgo preču “ekskluzīvais tēls” un raksturīgās
iezīmes. Tāpēc kritēriji, kas paredz mazumtirdzniecības vietā nodrošināt
preču ekskluzīvajām īpašībām atbilstošu noformējumu, ir likumīga
prasība, kuras mērķis ir uzlabot konkurenci patērētāju interesēs
iepriekš minētās judikatūras nozīmē.
Šo
secinājumu nemaina tiesvedības laikā konstatētais fakts, ka vairākās
dalībvalstīs, it īpaši Nīderlandē, un arī Apvienotajā karalistē un
Francijā, lielāku vai mazāku tirdzniecības apjomu veido nepilnvaroti
izplatītāji, kuri iegādājas preces citos tirgos. Nav izslēgts, ka
patērētāju interese par šāda veida pārdošanu ir veidojusies ekskluzīvā
tēla dēļ, kura uzturēšanu vismaz daļēji ir veicinājusi selektīvā
izplatīšana. Tāpēc nevar secināt, ka ekskluzīvais tēls saglabātos, ja
selektīvās izplatīšanas nebūtu.
Kā
pirmstiesas procedūras laikā norādījušas patērētāju asociācijas,
patērētāju interesēs ir panākt ekskluzīvas kosmētikas pārdošanu,
nodrošinot atbilstošu noformējumu, un tādējādi pasargāt tās ekskluzīvo
tēlu, tomēr vienlaicīgi to interesēs ir, lai izplatīšanas sistēma, kuras
pamatā ir šie apsvērumi, netiktu piemērota pārlieku ierobežojošā veidā
un lai netiktu pārāk ierobežota pieeja precēm (skat. šā sprieduma
175. punktu). Tāpat no Tiesas judikatūras izriet, ka
Yves Saint Laurent
sistēmu
var uzskatīt par vērstu uz likumīgu mērķi, kurš spēj atsvērt šai
sistēmai raksturīgo konkurences ierobežošanu, tikai tad, ja šī sistēma
ir pieejama visiem potenciālajiem mazumtirgotājiem, kas spēj nodrošināt
labu preces demonstrēšanu patērētājiem un saglabāt attiecīgās
produkcijas ekskluzīvo tēlu (skat. šā sprieduma 112. punktu).
Selektīvās izplatīšanas sistēma, kura nepieļauj atsevišķus tirdzniecības
veidus, kas spēj nodrošināt preču pārdošanu pienācīgos apstākļos,
piemēram, tam piemērotā vietā vai telpā, tikai aizsargā pastāvošos
tirdzniecības veidus no citu tirgus dalībnieku konkurences un tādējādi
ir pretrunā ar Līguma 85. panta 1. punktu (skat. spriedumu
lietā
AEG
, 74. un 75. punkts).
No
tā izriet, ka uz mazumtirgotāju atlases kvalitatīvajiem kritērijiem
ekskluzīvās kosmētikas nozarē, kas nav stingrāki, nekā nepieciešams, lai
nodrošinātu šīs produkcijas pārdošanu labos apstākļos, Līguma
85. panta 1. punkts principā neattiecas tiktāl, ciktāl tie ir
objektīvi, tiek piemēroti vienādi un netiek piemēroti diskriminējošā
veidā.
1.
B
– Par to, vai Lēmuma II. A. 5. punktā norādītie Yves
Saint Laurent atlases kritēriji atbilst tādiem nosacījumiem, lai tos
varētu uzskatīt par likumīgiem saskaņā ar 85. panta 1. punktu
2.
1. Par Pirmās instances tiesas, valsts tiesu un kompetento iestāžu lomu

Galec
uzskata, ka atsevišķi
Yves Saint Laurent
atlases kritēriji dod tam pārmērīgu un nekontrolējamu brīvību un tāpēc
nav uzskatāmi par objektīviem Tiesas judikatūras nozīmē. Komisija un
personas, kas iestājušās lietā, uzskata, ka ražotāji novērtē šos
kritērijus katrā atsevišķā gadījumā; uz šo novērtējumu attiecas
nediskriminācijas princips un kompetento tiesu kontrole.
Ņemot
vērā šos argumentus, uzreiz jāprecizē Pirmās instances tiesas un valsts
tiesu vai iestāžu attiecīgā kompetence un loma.
Attiecībā
uz jautājumu, vai izskatāmie kritēriji atbilst nosacījumiem, lai tos
varētu uzskatīt par likumīgiem Līguma 85. panta 1. punkta
nozīmē, ir jānoskaidro, vai kritēriji ir objektīvi un kvalitatīvi, vai
tie ir nediskriminējoši un samērīgi. Tiesas kontrole saskaņā ar Līguma
173. pantu ietver tikai pārbaudi attiecībā uz iespējamību, ka
Komisijas secinājumi Lēmuma II. A. 5. punktā nav spēkā
nepietiekama pamatojuma dēļ, acīmredzamas faktu vai juridiskas kļūdas
dēļ, novērtējuma kļūdas vai pilnvaru ļaunprātīgas izmantošanas dēļ.
Pirmās instances tiesai nav jālemj par šo kritēriju piemērošanu
konkrētos gadījumos.
Tomēr, kā pareizi norādījis
Yves Saint Laurent
un Komisija, konkrētos gadījumos minēto kritēriju piemērošanas pamatā
nav ražotāja rīcības brīvība, bet gan objektīva novērtēšana. Lai
Yves Saint Laurent
tīklu varētu uzskatīt par likumīgu saskaņā ar 85. panta
1. punktu, ir jākonstatē neatkarīgas un efektīvas kontroles
iespējamība attiecībā uz kritēriju piemērošanu konkrētos gadījumos
(skat. Lēmuma II. A. 6. punkta a) apakšpunktu un
II. B. 4. punkta ceturto daļu).
Atbilstoši
pastāvīgajai judikatūrai valsts tiesu jurisdikcijā ir Līguma
85. panta 1. punkta piemērošana, jo tam ir tiešā iedarbība
(skat. Tiesas 1974. gada 30. janvāra spriedumu lietā 127/73
BRT
,
Recueil
,
51. lpp., 15. un 16. punkts). No tā izriet, ka
pretendents, kuru ir atteikts iekļaut tirdzniecības tīklā un kurš
uzskata, ka minētie kritēriji ir piemēroti neatbilstoši Līguma
85. panta 1. punktam, it īpaši diskriminējošā un nesamērīgā
veidā, var celt prasību kompetentajās valsts tiesās. Ja nepieciešams,
šādu lietu var iesniegt izskatīšanai kompetentajās valsts iestādēs, kas
ir atbildīgas par 85. panta 1. punkta piemērošanu.
Ja
ir celta šāda prasība, valsts tiesām vai kompetentajām iestādēm,
attiecīgā gadījumā saskaņā ar Tiesas un Pirmās instances tiesas
judikatūru ir jānosaka, vai
Yves Saint Laurent
atlases kritēriji
katrā konkrētajā gadījumā ir piemēroti diskriminējošā vai nesamērīgā
veidā, tādējādi pārkāpjot Līguma 85. panta 1. punktu. Valstu
tiesas un iestādes ir atbildīgas par to, lai attiecīgo kritēriju
piemērošana netraucētu jauniem tirgus dalībniekiem, kuri spēj izplatīt
minētos kosmētikas līdzekļus tādos apstākļos, kas nerada preces vērtības
krišanos.
Ievērojot Pirmās instances tiesas 1992. gada 18. septembra spriedumā lietā T‑24/90
Automec
/Komisija,
Recueil
,
II‑2223. lpp., noteiktos principus, pretendents, kurš ir saņēmis
atteikumu iekļaušanai tīklā, var iesniegt Komisijai sūdzību saskaņā ar
3. pantu Regulā Nr. 17, ja iekļaušanas nosacījumi sistemātiski
ir tikuši piemēroti tādā veidā, kas nav savienojams ar Kopienu tiesībām
(skat. spriedumu lietā
AEG
, 44.–46., kā arī 67. un turpmākie punkti).
3.
2. Minēto kritēriju vispārējā likumība attiecībā uz Līguma 85. panta 1. punktu
a)     a) Kritēriji attiecībā uz profesionālo kvalifikāciju

Galec
procesuālajos rakstos nav apstrīdējis personāla profesionālo
kvalifikāciju, kā arī konsultēšanas un demonstrēšanas pakalpojumu
novērtēšanas kritērijus, kas paredzēti vispārējo pārdošanas nosacījumu
I. 2. un I. 3. punktā (skat. tā apsvērumus attiecībā
uz pieteikumiem par iestāšanos lietā, 25. punkts), bet tiesas sēdē
tas ir norādījis, ka šie kritēriji nav samērīgi ar prasību veikt šo
izstrādājumu tirdzniecību atbilstošos apstākļos.
Pirmās
instances tiesa uzskata, ka prasība par tāda cilvēka klātbūtni
mazumtirdzniecības vietā, kurš varētu sniegt patērētājiem padomus vai
attiecīgu informāciju, ekskluzīvas kosmētikas pārdošanas jomā principā
ir likumīga un ka tā ir šādu preču pienācīgas izcelšanas neatņemama
sastāvdaļa.
Turklāt
prasītājs nav iesniedzis pierādījumus, kas ļautu Pirmās instances
tiesai noteikt, vai vispārējo pārdošanas nosacījumu
I. 3. punktā paredzētā kvalifikācija, proti, kosmetologa
diploms, līdzvērtīga profesionāla kvalifikācija vai vismaz triju gadu
pieredze prestižas parfimērijas pārdošanas jomā, ir nesamērīga attiecībā
uz konkrēto produkciju.
Katrā
ziņā valsts tiesām un kompetentajām iestādēm ir jānodrošina, lai
Mazumtirgotāju līguma noteikumi attiecībā uz profesionālo kvalifikāciju
konkrētos gadījumos netiktu piemēroti diskriminējošā vai nesamērīgā
veidā.
b)     b) Mazumtirdzniecības vietu atrašanās vietas un iekārtojuma kritēriji

Galec
galvenokārt
kritizē kritērijus, kas attiecas uz mazumtirdzniecības vietas
“apkārtni”, tirdzniecības vietas ārējo izskatu, it īpaši skatlogiem, un
citu izstrādājumu pārdošanu tajā.
Galec
uzskata, ka šie kritēriji ir pārāk subjektīvi, nesamērīgi un diskriminējoši attiecībā pret tā biedriem.
–       “Apkārtne” un mazumtirdzniecības vietas atrašanās vieta
Vispārējo
pārdošanas nosacījumu I. 1. punkta a) apakšpunktā ir
noteikts, ka “kvartālam, ielām un veikaliem, kuri atrodas
Yves Saint Laurent
preču zīmes produkcijas tirdzniecības vietas tuvumā, vienmēr jābūt atbilstošiem
Yves Saint Laurent
preču zīmes prestižam un reputācijai”. Novērtējuma ziņojuma 1. un
2. pozīcija paredz, ka tirdzniecība, ko veic “labi uzturētā
komerciālajā kvartālā” vai “centrālajā komerciālajā kvartālā”,
“ekskluzīvu vai prestižu” preču tirdzniecības ielu ar ēkām, kas ir labā
stāvoklī vai “ļoti prestižas”, tuvumā,
Yves Saint Laurent
vērtējumā ir novērtējama labāk nekā tirdzniecība citās ielās un
kvartālos. Šīs divas pozīcijas novērtējuma ziņojumā ietver
30 punktus, un tiem ir visai svarīga nozīme.
Pirmās
instances tiesa uzskata, ka Līguma 85. panta 1. punkts
neattiecas uz tādas vides kritēriju, kādā atrodas ekskluzīvas kosmētikas
pārdošanas vietas tiktāl, ciktāl tā mērķis ir nodrošināt, lai attiecīgā
produkcija netiktu pārdota pilnīgi nepiemērotās vietās. Valsts tiesām
un kompetentajām iestādēm ir jānodrošina, lai šis kritērijs netiktu
piemērots diskriminējošā vai nesamērīgā veidā.
–       Mazumtirdzniecības vietas ārējais izskats

Galec
īpaši apstrīd vispārējo pārdošanas nosacījumu I. 1. punkta
b) apakšpunktā paredzētos noteikumus attiecībā uz ēku fasādi un
skatlogiem, kā arī Mazumtirgotāju līguma III. 4. punkta
noteikumus, saskaņā ar kuriem mazumtirdzniecības vietas “noformējumam”
ir jāatbilst standartiem un kvalitātei, kas saistās ar
Yves Saint Laurent
preču zīmes tēlu. Novērtējuma ziņojuma 3. un 4. pozīcija, kas
attiecas uz mazumtirdzniecības vietas ārējo izskatu, tostarp
skatlogiem, ietver kopumā 80 punktus, kas ir 25 % no visa
iespējamā punktu skaita.
Pirmās
instances tiesa uzskata, ka šādi noteikumi, it īpaši attiecībā uz
skatlogiem, var būt diskriminējoši attiecībā uz tādu mazumtirdzniecības
vietu – piemēram, lielveikalu, – kura fasāde nav tāda pati kā parastam
veikalam, t.i., skatlogu fasāde, bet veikala iekšienē ir iekārtota
ekskluzīvu kosmētikas preču tirdzniecībai atbilstoša tirdzniecības vieta
vai telpa. Turklāt gadījumā, ja “daudzproduktu” veikala iekšienē ir
tādam nolūkam iekārtota tirdzniecības vieta vai telpa, nav vajadzības
pēc skatlogiem preču labākai izstādīšanai.
Tomēr
nevar apgalvot, ka uz skatlogiem attiecināmos kritērijus var
interpretēt tādā nozīmē, ka tie ir piemērojami mazumtirdzniecības
veikalā iekārtotas telpas “skatlogiem” nevis fasādes skatlogiem.
Šajos
apstākļos pietiek konstatēt, ka valsts tiesām vai kompetentajām valsts
iestādēm ir jānodrošina, lai kritēriji, kuri attiecas uz
mazumtirdzniecības vietas ārējo izskatu, to skaitā tādi, kas attiecas uz
skatlogiem, netiktu piemēroti diskriminējošā vai nesamērīgā veidā.
–
Yves Saint Laurent
preču zīmes tēlu diskreditējošu citu preču tirdzniecība
Attiecībā uz mazumtirdzniecības vietas interjeru
Galec
Pirmās
instances tiesā ir apstrīdējusi tikai tos kritērijus, kuri attiecas uz
citu preču tirdzniecības ierobežojumiem. Šajā sakarā
Galec
it
īpaši apstrīd Mazumtirgotāju līguma III. 3. punkta likumību,
saskaņā ar kuru “pilnvarotais mazumtirgotājs [..] nedrīkst tirgot
preces, kuras var negatīvi ietekmēt
Yves Saint Laurent
preču
zīmi”, kā arī vispārējo pārdošanas nosacījumu I. 1. punkta
d) apakšpunkta likumību, saskaņā ar kuru, “ja mazumtirdzniecības
vietā tiek īstenots viens vai vairāki citi darbības virzieni, jāņem vērā
šādi aspekti: šīs darbības virziena apjoms, iekšējais un ārējais
noformējums, šā darbības virziena un parfimērijas tirdzniecības
nodalīšana un tirdzniecības personāla sadalījums starp tiem, kā arī
tirdzniecības personāla kompetence, ārējais izskats un apģērbs katrā no
šiem darbības virzieniem”.
Ne
Mazumtirgotāju līgumā, ne novērtējuma ziņojumā nav precīzi norādīts,
kādu preču tirdzniecība tajā pašā vietā var diskreditēt
Yves Saint Laurent
preču zīmes tēlu. Lēmumā Komisija konstatē vienīgi, ka šā noteikuma
mērķis ir saglabāt minētās preču zīmes preču prestiža un ekskluzivitātes
auru sabiedrības uztverē, “tādējādi izvairoties no jebkādas to
pielīdzināšanas citām, zemākas kvalitātes precēm” (Lēmuma
II. A. 5. punkta piektā daļa).
Tādējādi
Mazumtirgotāju līguma III. 3. punkts nav precīzs un skaidrs,
un to var piemērot subjektīvā un, iespējams, diskriminējošā veidā. Arī
vispārējo pārdošanas nosacījumu I. 1. punkta
d) apakšpunkts piešķir
Yves Saint Laurent
ļoti plašu rīcības
brīvību, proti, tas var izteikt vērtējumu ne vien par citu preču
pārdošanas apjomu un to noformējumu, bet arī par šo preču tirdzniecībā
nodarbinātā personāla skaitu, kompetenci un ārējo izskatu.
Tomēr
Pirmās instances tiesa atgādina, ka Komisija uzskata – lielveikalus
nevar izslēgt no pilnvaroto izplatītāju tīkla tikai tādēļ, ka tajos
tirgo arī citas preces (skat. Lēmuma II. A. 5. punkta
piekto daļu, kā arī 164. un turpmākos punktus). Personas, kas
iestājušās lietā, arī nav norādījušas preces, kuru pārdošana varētu
diskreditēt kosmētikas līdzekļu “tēlu”, izņemot pārtikas produktus un
saimniecības preces.
Ņemot
vērā šos apstākļus, Pirmās instances tiesa uzskata, ka Lēmums ir
jāinterpretē tādā nozīmē, ka citu, parasti lielveikalos atrodamo preču
tirdzniecība nediskreditē minēto preču “ekskluzīvo tēlu”, ja vien
ekskluzīvo kosmētikas līdzekļu tirdzniecībai atvēlētā vieta vai telpa ir
iekārtota tā, lai šīs preces tiktu izliktas pārdošanai prestižos
apstākļos. Šāda iekārtojuma dēļ var būt nepieciešams nodrošināt, ka
dažas citas preces, piemēram, pārtikas produkti vai saimniecības preces,
netiek pārdotas ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu “tuvumā” vai arī lai
ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu tirdzniecība būtu attiecīgi nodalīta no
citu, zemākas kvalitātes preču tirdzniecības (skat. Lēmuma
II. A. 5. punkta piekto daļu).
Ņemot
vērā iepriekš minēto, iespējamās grūtības šā neskaidrā kritērija
piemērošanā līdzsvaro kontrole, ko veic attiecīgās valsts tiesas vai
kompetentās iestādes. Tām jānodrošina, ka šis noteikums netiek piemērots
diskriminējošā vai nesamērīgā veidā.
–       Citu mazumtirdzniecības vietas darbības virzienu apjoms
Attiecībā uz kritērijiem, kas saistīti ar citiem veikalu darbības virzieniem,
Galec
savā pieteikumā norādījis, ka gadījumā, ja mazumtirdzniecības vietā
īsteno citus darbības virzienus, lūgums piešķirt pilnvarota izplatītāja
statusu tiek izvērtēts, ievērojot šo darbības virzienu apjomu [skat.
vispārējo pārdošanas nosacījumu 1. 1. punkta
d) apakšpunktu]. Tomēr saskaņā ar
Yves Saint Laurent
novērtējuma
ziņojuma 8. pozīciju, kura atbilst 20 punktiem, gadījumā, ja
citas preces aizņem vairāk nekā 40 % no tirdzniecības vietas,
plauktu vai skatlogu platības, pretendents saņem divus punktus, proti,
tāds vērtējums nozīmē, ka viņš saņem atteikumu.
Šī
pozīcija Lēmumā patiešām nav minēta. Tomēr Lēmumā
(II. A. 5. punkta piektajā daļā) ir norādīts Komisijas
secinājums, ka uz
Yves Saint Laurent
noteiktajiem kritērijiem
saistībā ar citu tirdzniecības vietā pārdodamo preču apjomu neattiecas
Līguma 85. panta 1. punkts. Tā kā novērtējuma ziņojums, uz ko
attiecas Lēmums, ir procedūras attiecībā uz iekļaušanu tirdzniecības
tīklā neatņemama sastāvdaļa, kā to uzsvēris arī
Yves Saint Laurent
,
tad Lēmums ir jāinterpretē tādējādi, ka Līguma 85. panta
1. punkts neattiecas uz 8. pozīcijā paredzēto kritēriju.
Lai
arī saskaņā ar novērtējuma ziņojumu pretendents saņem atteikumu tikai
tad, ja tas trijās no vienpadsmit pozīcijām saņem vērtējumu “2” (skat.
šā sprieduma 17. punktu), arī minētā ziņojuma 8. pozīcija var
būt pamats tādu pretendentu izslēgšanai kā daudzproduktu veikali, kuros
parfimērijas preču tirdzniecība veido mazāk par 60 % no to kopējās
darbības apjoma, turklāt arī tad, ja tajos ir paredzēta īpaša vieta
minēto preču tirdzniecībai.
Novērtējuma
ziņojuma 8. pozīcija ir jāuzskata par nesamērīgu, jo faktam, ka
parfimērijas preču tirdzniecība veikalā veido mazāk par 60 % no tā
kopējās darbības apjoma, nav saistības ar likumīgu prasību aizsargāt
minēto ekskluzīvo preču tēlu.
Turklāt
Pirmās instances tiesa uzskata, ka šī pozīcija ir diskriminējoša tādā
ziņā, ka tā ir labvēlīgāka specializētam parfimērijas veikalam nekā
universālveikalam, kam ir speciāli iekārtota, visām ekskluzīvu
kosmētikas preču pārdošanas prasībām atbilstoša tirdzniecības vieta.
Tādējādi
minētā pozīcija var ierobežot vai kropļot konkurenci Līguma
85. panta 1. punkta nozīmē tiktāl, ciktāl tās dēļ pretendents
nonāk nelabvēlīgā situācijā tikai tādēļ, ka tā parfimērijas preču
tirdzniecības apjoms ir mazāks nekā citu veikala tirdzniecības darbību
apjoms.
Lai
gan novērtējuma ziņojums ir procedūras attiecībā uz iekļaušanu tīklā
neatņemama sastāvdaļa, Lēmuma II. A. 5. punkts neietver
nekādu pamatojumu attiecībā uz minēto pozīciju. Tātad Lēmuma pamatojums
šajā sakarā nav pilnīgs.
Tātad
Lēmums ir jāatceļ tiktāl, ciktāl tas paredz, ka Līguma 85. panta
1. punkts neattiecas uz nosacījumu, kas ļauj
Yves Saint Laurent
pieņemt nelabvēlīgu lēmumu attiecībā uz mazumtirgotāja pieteikumu tikai
tādēļ, ka tā parfimērijas preču tirdzniecības apjoms ir mazāks nekā
citu darbības virzienu apjoms.
c)     c) Izkārtnes kritērijs

Galec
norāda,
ka vispārējo pārdošanas nosacījumu I. punkta otrā daļa ir
subjektīva, diskriminējoša un nesamērīga attiecībā uz izkārtnes
kritēriju. Komisija un personas, kas iestājušās lietā, uzskata, ka šis
nosacījums ir nepieciešams, lai pasargātu minēto preču ekskluzīvās
iezīmes un
Yves Saint Laurent
preču zīmes ekskluzīvo tēlu.
Vispārējo pārdošanas nosacījumu I. punkta otrā daļa ir šāda:
“Parfimērijas
veikala, veikala, kurā atrodas parfimērijas nodaļa, vai telpu, kurās
atrodas parfimērijas nodaļa, izkārtnei vienmēr jāatbilst
Yves Saint Laurent
preču zīmes prestižam. Tāpēc izkārtnei ir jābūt saderīgai ar augsta
prestiža un kvalitātes produktu izplatīšanas pamatprincipiem. Tādējādi
izkārtne nedrīkst būt tāda, kuras tēls asociējas ar nepilnvērtīgu
pircēja konsultēšanu, prestižu vai interjeru, vai pat šo elementu
neesamību.”
Kritērijs,
kura vienīgais mērķis ir nodrošināt, lai mazumtirgotāja izkārtne tās
izskata dēļ nediskreditētu ekskluzīvu kosmētikas preču prestižo tēlu,
principā ir likumīga prasība šādu preču izplatīšanai, un tādējādi uz to
neattiecas Līguma 85. panta 1. punkts. Šāda kritērija
neesamības gadījumā ekskluzīvas kosmētikas ekskluzīvo tēlu un tādējādi
arī tās īpašās iezīmes varētu negatīvi ietekmēt to pārdošana
mazumtirdzniecības veikalos, kuru izkārtne patērētāju uztverē
nepārprotami ir piederīga zemākās klases tirgum.
Ņemot
vērā faktu, ka pretēji mazumtirdzniecības vietas materiālajiem
kritērijiem, šo kritēriju nav iespējams pārbaudīt, izmantojot
fotoreportāžu vai veicot pārbaudes apmeklējumu, valsts tiesām vai
kompetentajām iestādēm ir jānodrošina, lai tas netiktu piemērots
diskriminējošā vai nesamērīgā veidā.
Pirmkārt,
šis kritērijs nedrīkst balstīties tikai uz patērētāju priekšstatiem par
attiecīgo izkārtni konkrētā laikposmā. Tāpēc vispārējo pārdošanas
nosacījumu I. punkta otro daļu nevar interpretēt tādā nozīmē, ka tā
nepieļauj mūsdienīgus tirdzniecības veidus, kuriem sākotnēji bijis
raksturīgs noformējuma vai pakalpojumu trūkums, bet kuros vēlāk ir
attīstītas ekskluzīvu preču pārdošanas uzlabošanas metodes tā, ka to
izkārtne vairs netiek uzskatīta par piederīgu zemākās klases tirgum.
Otrkārt,
saskaņā ar Pirmās instances tiesas norādītajiem principiem (skat. šā
sprieduma 127. un turpmākos punktus) priekšstata par izkārtni
pamatā nedrīkst būt tikai ražotāja uzskati, bet šis priekšstats jānosaka
iespējami objektīvi. Šajā ziņā
Yves Saint Laurent
ir ņēmis vērā
tirgus un citu pētījumu rezultātus. Strīda gadījumā lieta ir jāizskata
valsts tiesām vai kompetentām valsts iestādēm, ņemot vērā objektīvus
pierādījumus, piemēram, patērētāju aptaujas vai tirgus pētījumus.
Treškārt,
kā atbildētāja pati ir norādījusi, Lēmuma
II. A. 5. punktā ir precizēts, ka secinājums par
mazumtirdzniecības vietas vai izkārtnes piederību zemākās klases tirgum
netiek izdarīts uz “mazumtirgotāja pieņemtās cenu politikas pamata”.
Izkārtnes kritēriju būtībā nedrīkst piemērot, lai izslēgtu no tīkla
veikalus, kuri spēj piedāvāt preces par pazeminātām cenām, taču preču
pārdošanu veicinošos apstākļos.
Visbeidzot,
izkārtnes kritērijs ir jāpiemēro sevišķi piesardzīgi, ja nav nekādu
šaubu, ka mazumtirgotājs ir ieguldījis nepieciešamos līdzekļus, lai
izpildītu visas prasības attiecībā uz tirdzniecības būtiskajiem
nosacījumiem (aprīkojumu, citu preču nošķiršanu, kvalificētu personālu
utt.) un uzņēmies tādas saistības kā uzkrājumu veidošana, gada
minimālais iepirkuma apjoms, sadarbība reklāmas jomā u.c. Šādā gadījumā
tiesu iestādēm un kompetentajām valsts iestādēm ir jāpārbauda, vai
izkārtnes kritērijs nav piemērots tikai vienā nolūkā – izslēgt no
tirdzniecības tīkla kādu mazumtirdzniecības vietu, kas ir piemērota
attiecīgo preču pārdošanai, ja faktiski nepastāv risks kaitēt minēto
preču tēlam.
B –
C – Par
prasītāja izvirzītajiem pamatiem un argumentiem attiecībā uz to, vai tā
biedri a priori ir izslēgti no Yves Saint Laurent tīkla, un
attiecībā uz patērētāju attieksmi
Ņemot
vērā visu iepriekš izklāstīto, tālāk ir jāanalizē prasītāja izvirzītie
pamati un argumenti attiecībā uz to, vai tā biedri
a priori
ir izslēgti no
Yves Saint Laurent
tirdzniecības tīkla, un attiecībā uz patērētāju attieksmi.
Pirmās instances tiesa atgādina, ka Komisija tiesā ir vairākkārt norādījusi, ka Lēmums neparedz
a priori
izslēgt tādu mūsdienīgu tirdzniecības veidu kā lielveikali, kurus vada
Leclerc
centri (skat., piemēram, šā sprieduma 83. un 86. punktu). Savukārt
Yves Saint Laurent
uzsver, ka Lēmums noteic, ka tā sistēma ir pieejama visiem izplatīšanas veidiem un nevienu
a priori
neizslēdz (skat. šā sprieduma 93. punktu). Arī pārējās trīs personas, kas iestājušās lietā, uzsver, ka Lēmums pieļauj
Galec
biedru
izveidoto preču izplatīšanas veidu vai citus mūsdienīgus izplatīšanas
veidus. Lai pierādītu sistēmas neierobežojošo raksturu,
Yves Saint Laurent
un pārējās personas, kas iestājušās lietā, īpaši uzsver, ka dažās
dalībvalstīs pilnvarotā izplatītāja statuss ir piešķirts vairākiem
“daudzproduktu” mazumtirgotājiem.
No
tā izriet, ka neviens no lietas dalībniekiem Pirmās instances tiesā nav
apstrīdējis lielveikalu vai citu “daudzproduktu” izplatīšanas veidu
piemērotību ekskluzīvas kosmētikas pārdošanai. Komisija un personas, kas
iestājušās lietā, apstiprina, ka Lēmums paredz šādu iespēju ar
nosacījumu, ka mazumtirdzniecības vietas ir atbilstoši iekārtotas un ka
tās uzņemas tādas pašas saistības kā citi pilnvarotie izplatītāji.
Pirmās instances tiesa uzskata, ka pretējā gadījumā
Yves Saint Laurent
tīkls pārkāptu Līguma 85. panta 1. punktu,
a priori
izslēdzot no sistēmas vienu potenciālo mazumtirgotāju kategoriju (skat. šā sprieduma 122. punktu).
Kaut
arī Lēmuma II. A. 5. punkta piektajā daļā un
II. B. 5. punkta ceturtajā daļā Komisija ir ietvērusi
visai neskaidru formulējumu “universālveikali” (“
grands magasins
”),
kas ir tradicionālo tirdzniecības veidu parasts apzīmējums, un,
norādot, ka tā “nav varējusi konstatēt”, ka selektīvās izplatīšanas
sistēmu saplūšana ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu jomā “principā” izslēdz
dažus mūsdienīgus preču izplatīšanas veidus, tiesvedības laikā tā
precizē, ka, pieņemot Lēmumu, tai nav bijis nodoma nepieļaut tādus
tirdzniecības veidus kā
Galec
biedru lielveikali un ka termins “
grands
magasins
” Lēmumā ietver šādus tirdzniecības veidus.
Turklāt
Pirmās instances tiesa šajā spriedumā ir skaidri norādījusi to tiesu
vai kompetento valsts iestāžu lomu, kurām jānodrošina attiecīgo
kritēriju nediskriminējoša un samērīga piemērošana (skat. šā sprieduma
124. un turpmākos punktus).

Galec
nav pienācīgi pierādījis, ka pastāv ierobežojumi ekskluzīvu kosmētikas
līdzekļu izplatīšanai ar lielo tirdzniecības centru starpniecību, ja
vien šīs tirdzniecības vietas ir atbilstoši iekārtotas šādu preču
pārdošanai.

Galec
vai tā biedriem ir jāiesniedz pieteikumi un, ja nepieciešams,
attiecīgajām valsts tiesām vai kompetentajām iestādēm ir jālemj, vai
atteikums iekļaut tirdzniecības tīklā kādā konkrētā gadījumā atbilst
Līguma 85. panta 1. punktam saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas
un Pirmās instances tiesas judikatūru. Tāpat arī Komisijai ir
jānodrošina, ka Lēmuma pārskatīšanas pieprasījuma gadījumā mūsdienīgie
izplatīšanas veidi netiek nepamatoti izslēgti no
Yves Saint Laurent
tīkla vai līdzīgiem tīkliem.
Tādējādi
Galec
apgalvojums, ka tās biedri
a priori
ir izslēgti no
Yves Saint Laurent
tīkla, ir noraidāms.
Tāpat jānoraida arī
Galec
izvirzītie
pamati un/vai argumenti attiecībā uz to, ka Komisija nav pamatojusi
savu apgalvojumu, ka lielo mazumtirgotāju tirdzniecības veicināšanas
metodes nav piemērotas ekskluzīvu preču izplatīšanai. Lēmumu nevar
interpretēt tādā nozīmē, ka tas ietver šādu apgalvojumu.
To pašu apsvērumu dēļ ir jānoraida
Galec
apgalvojums,
ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu faktu kļūdu attiecībā uz lielo
mazumtirgotāju iespējamo izslēgšanu no konkrēto preču pārdevēju vidus.
To pašu apsvērumu dēļ ir jānoraida arī
Galec
arguments, ka Komisija nav pamatojusi savus apgalvojumus attiecībā uz
patērētāja motivāciju un ka šajā sakarā tā ir pieļāvusi acīmredzamu
faktu kļūdu.
Komisija,
pamatojot savus apgalvojumus Lēmuma II. B. 2. punktā
attiecībā uz patērētāju motivāciju, patiešām nav ņēmusi vērā neatkarīga
eksperta ziņojumu. Nav apstrīdams arī tiesas sēdē
Galec
izteiktais apgalvojums, ka četras Francijas patērētāju asociācijas,
kuras iesniegušas savus apsvērumus administratīvās procedūras gaitā,
proti,
Union féminine civique et sociale
[Sieviešu pilsoniskā un sociālā apvienība] (turpmāk tekstā – “
UCS
”),
Institut national de la consommation
] (turpmāk tekstā – “
INC
”),
Confédération syndicale du cadre de vie
[Labklājības arodbiedrību apvienība] (turpmāk tekstā – “
CSCV
”) un
Confédération des familles
[Ģimeņu apvienība] (turpmāk tekstā – “
CSF
”), nav atbalstījušas Komisijas nostāju bez iebildumiem. Patiesībā
CSF
un
INC
ir paudušas iebildumus attiecībā uz Lēmuma projektu, konkrēti
pamatojot, ka tā dēļ tiktu uzturētas pārāk augstas cenas un ievērojamai
iedzīvotāju daļai būtu liegta pieeja šīm precēm.
UCS
ir
uzsvērusi, ka dažu attiecīgo noteikumu dēļ ieviest tirgū jaunus
izplatīšanas veidus var būt grūtāk nekā iepriekš un ka šo noteikumu
“mērķis nav ne labākas konkurences radīšana kopējā tirgū, ne arī
patērētāju interešu ievērošana”. Savukārt
CSCV
apsvērumu kopsavilkumā ir norādījusi, ka “tās preču tehnisko iezīmju un preču zīmes prestiža aizsegā
Yves Saint Laurent
, izmantojot diskriminējošus atlases kritērijus, ierobežo konkurenci un mākslīgi uztur savām precēm pārāk augstas cenas”.
Tomēr
jāatzīst, ka prasītājs nav pierādījis, ka Komisija būtu pieļāvusi
acīmredzamas faktu kļūdas vai sniegusi nepietiekamu pamatojumu attiecībā
uz patērētāju vēlmēm. Būtībā Lēmums paredz, ka patērētājam, kurš dod
priekšroku ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu iegādei pienācīgi iekārtotā
tirdzniecības vietā lielveikalā, ir jādod šāda iespēja, vienlaicīgi
profesora Glē ziņojumā raksturotajam patērētājam, kurš labprātāk
iepērkas specializētā parfimērijas veikalā vai tradicionālā
universālveikalā, saglabājot iespēju apmeklēt šādas mazumtirdzniecības
vietas.
Tāpēc ir jānoraida visi prasītāja izvirzītie pamati un argumenti par to, ka tā biedri
a priori
tiek izslēgti no ekskluzīvas kosmētikas tirdzniecības, kā arī jānoraida
tā pamati un argumenti attiecībā uz patērētāju attieksmi.
C –
D – Par Līguma 85. panta 1. punkta aizlieguma piemērojamību, ņemot vērā citu tīklu esamību attiecīgajā nozarē

Galec
arī norāda, ka Līguma 85. panta 1. punkts šajā lietā ir pārkāpts jebkurā gadījumā, jo
Yves Saint Laurent
tīklam
līdzīgi tīkli pastāv visā attiecīgajā nozarē, tādējādi padarot
neiespējamu citu izplatīšanas veidu darbību un efektīvas konkurences
pastāvēšanu attiecīgajā tirgū, t.i., “ekskluzīvas parfimērijas” tirgū,
sprieduma lietā
Metro

II
40.–42. punkta nozīmē. Komisija un personas, kas iestājušās lietā, uzskata, ka, neņemot vērā
Yves Saint Laurent
tīklam
līdzīgu citu tīklu pastāvēšanu, efektīva konkurence attiecīgajā tirgū,
t.i., “ekskluzīvas parfimērijas” tirgū, pastāv un ka tādējādi Līguma
85. panta 1. punkts nav piemērojams.
Pirmās instances tiesa atgādina, ka sprieduma lietā
Metro II
40. punktā Tiesa ir atzinusi, ka, lai gan “vienkāršas” selektīvās
izplatīšanas sistēmas (t.i., vienīgi uz kvalitātes kritērijiem balstītas
sistēmas) ir spējīgas veidot Līguma 85. panta 1. punktam
atbilstošu konkurenci, tās tomēr var ierobežot vai likvidēt konkurenci,
ja vairāku šādu sistēmu pastāvēšanas dēļ nav iespējama citu tādu
izplatīšanas veidu darbība, kuru pamatā ir citāda veida konkurence, vai
ja cenu neelastību neatsver citi konkurences elementi starp tās pašas
preču zīmes precēm un efektīvas konkurences pastāvēšana starp dažādām
preču zīmēm. Tomēr atbilstoši tā paša sprieduma 41. un
42. punktam daudzu atsevišķas preces selektīvās izplatīšanas
sistēmu pastāvēšana neļauj secināt, ka konkurence tiktu ierobežota vai
kropļota Līguma 85. panta 1. punkta nozīmē. Ja “vienkāršās”
selektīvās izplatīšanas sistēmas paplašinās, tad Līguma 85. panta
1. punkts ir piemērojams tikai tad, ja attiecīgais tirgus ir tik
neelastīgs un strukturēts, ka cenu ziņā efektīva konkurence vairs
nepastāv (skat. spriedumu lietā
Metro II
, 44. un 45. punkts).
Atšķirībā no gadījuma, par ko bija spriedums lietā
Metro

II
,
kurā plaša patēriņa elektronika ne vienmēr tika pārdota ar selektīvās
izplatīšanas tīkla starpniecību, šajā gadījumā nav šaubu, ka gandrīz
visi ekskluzīvās kosmētikas nozares ražotāji izmanto
Yves Saint Laurent
tīklam līdzīgas izplatīšanas sistēmas.
Tomēr
Pirmās instances tiesa jau ir konstatējusi, ka ekskluzīvu kosmētikas
preču selektīvā izplatīšana uzlabo konkurenci patērētāja interesēs,
proti, veicinot šo preču “ekskluzivitātes” tēla saglabāšanu attiecībā uz
citām līdzīgām precēm, kurām šāda tēla nav, un tāpēc Līguma
85. panta 1. punkts nav piemērojams atsevišķiem kvalitātes
kritērijiem ar šādu mērķi (skat. šā sprieduma 114. un turpmākos
punktus).
Tāpēc spriedumā lietā
Metro

II
minētais fakts, ka konkurence tiek likvidēta, “ja vairāku [..] sistēmu
dēļ nav iespējama citu izplatīšanas veidu darbība, kuru pamatā ir citāda
veida konkurences politika”, nenozīmē, ka Līguma 85. panta
1. punkts būtu automātiski piemērojams tikai tādēļ, ka visi
ražotāji ekskluzīvas kosmētikas preču nozarē ir izvēlējušies vienādu
izplatīšanas metodi. Šajā gadījumā sprieduma lietā
Metro II
40.–46. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja Līguma 85. panta 1. punkts neattiecas uz dažiem
Yves Saint Laurent
atlases kritērijiem atsevišķi, tad citu tīklu kopējā iedarbība šo
secinājumu nemaina, ja vien netiek pierādīts, ka, pirmkārt, pastāv tādi
šķēršļi piekļuvei tirgum jauniem konkurentiem, kas spēj pārdot
attiecīgās preces, kā rezultātā attiecīgās selektīvās izplatīšanas
sistēmas ierobežo izplatīšanu par labu dažiem pastāvošiem izplatīšanas
veidiem (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Delimitis
,
15. un turpmākie punkti), vai, otrkārt, ka efektīva konkurence cenu
ziņā, ņemot vērā attiecīgo preču iezīmes, vairs nepastāv.
Pirmās
instances tiesa jau ir norādījusi, ka attiecībā uz lielveikaliem, kas
ir prasītāja biedri, nav konstatēti tādi šķēršļi, kas jauniem
konkurentiem, kas spēj pārdot attiecīgās preces, ierobežotu piekļuvi
tirgum (skat. šā sprieduma 164. un turpmākos punktus).
Jautājumā
par efektīvas konkurences pastāvēšanu iepriekš ir jānosaka attiecīgais
tirgus. Lai gan Komisijai bija pamats Lēmumu attiecināt uz visu
ekskluzīvās kosmētikas līdzekļu nozari, jo ekskluzīvām kosmētikas,
parfimērijas un skaistumkopšanas precēm ir vienots ekskluzivitātes tēls
un tās bieži tiek pārdotas kopā ar vienu preču zīmi, jautājumu par
efektīvu konkurenci var izvērtēt tikai saistībā ar tirgu, kas ietver
visas preces, kuras savu īpašību dēļ ir piemērotas kādu pastāvīgu
vajadzību apmierināšanai un tikai daļēji ir aizstājamas ar citām precēm
(skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
L'Oréal
, 25. punkts).
Nav
apstrīdams, ka smaržas nav aizstājamas to raksturīgo iezīmju dēļ vai
tādēļ, ka tās tiek lietotas kopā ar kādu skaistumkopšanas līdzekli
(piemēram, dekoratīvo kosmētiku) vai ādas kopšanas līdzekli (piemēram,
nakts krēmu). Tāpat ir skaidrs, ka šajā laika posmā vairāk nekā
80 % no
Yves Saint Laurent
kopējā pārdoto preču apjoma bija
ekskluzīvas smaržas. Ņemot vērā šīs atsevišķās nozares nozīmīgumu, ir
jāpārliecinās, vai ekskluzīvu smaržu mazumtirdzniecībā pastāv efektīva
konkurence, kaut arī tās vienmēr izplata selektīvās izplatīšanas veidā.
Šajā
sakarā, pirmkārt, ir jānoraida Komisijas un personu, kas iestājušās
lietā, arguments, kura pamatā ir Lēmuma II. B. 3. punkta
trešā daļa, proti, “gadījumā, ja klients preču zīmes tēlu un selektīvas
izplatīšanas sistēmas piedāvātos tirdzniecības pakalpojumus uzskata par
otršķirīgu faktoru, viņam ir iespēja izvēlēties līdzīgas preces, ko
piedāvā cits tirgus dalībnieks, neizmantojot selektīvās izplatīšanas
sistēmu, tādējādi noliedzot ražotāja izvēlēto tirdzniecības stratēģiju.”
Komisija Lēmumā ir norādījusi, ka ekskluzīvas kosmētikas preču
aizstājamības pakāpe ar citām līdzīgām precēm no citiem nozares
segmentiem ir “galvenokārt viduvēja” (Lēmuma I. B. punkta
pirmā daļa) un ka, “ņemot vērā patērētāju uzskatu, ka ekskluzīvas
kosmētikas preces ir savstarpēji maz aizstājamas ar līdzīgām precēm no
citiem nozares segmentiem, šajā gadījumā attiecīgais tirgus ir
ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu tirgus” (Lēmuma
II. A. 8. punkts). Turklāt no Lēmuma I. B. un
II. A. 8. punkta izriet, ka, pārbaudot attiecīgo
ierobežojumu iespējamo būtisko ietekmi uz Kopienas iekšējo tirdzniecību,
Komisija ir ņēmusi vērā
Yves Saint Laurent
ekskluzīvo parfimērijas līdzekļu tirgus daļu.
Līdz
ar to, lai noteiktu, vai ekskluzīvu smaržu jomā pastāv efektīva
konkurence, nav jāņem vērā konkurence to smaržu tirgū, kuras nav
ekskluzīvas smaržas.
Tāpat
jānoraida Komisijas un personu, kas iestājušās lietā, arguments,
saskaņā ar kuru par efektīvu konkurenci liecina fakts, ka saskaņā ar
Lēmuma I. B. punkta trešo daļu, kas balstīta uz profesora
Vēbera ziņojumu, to preču daļa, kas pārdotas ar pilnvaroto izplatītāju
tīkla starpniecību, “salīdzinājumā ar kopējo kosmētikas līdzekļu
pārdošanas apjomu 1987. gadā Vācijas Federatīvajā Republikā bija
24,7 %, Francijā – 30,3 %, Itālijā – 36,2 % un
Apvienotajā Karalistē – 22,4%”. Šie dati ir ņemti no profesora Vēbera
ziņojuma 22. tabulas un atspoguļo pārdoto preču apjomu ar
selektīvās izplatīšanas starpniecību, kas izteikts procentos no visu
kategoriju jaukto kosmētikas līdzekļu klāsta kopējā pārdošanas apjoma,
proti, smaržas, skaistumkopšanas un ādas kopšanas līdzekļi, matu
kopšanas līdzekļi (šampūni) un higiēnas preces (zobu pastas, ziepes,
dezodoranti u.c.). Atbilstoši tam pašam ziņojumam (89. lpp.) ar
selektīvās izplatīšanas starpniecību pārdoto smaržu daļa Itālijā ir
81 %, bet Francijā – 65 %. Atbilstoši
FIP
aprēķiniem ar
selektīvās izplatīšanas starpniecību pārdoto smaržu daļa Francijā ir
73 % (skat. I pielikumu pieteikumam par iestāšanos lietā,
17. lpp.). Lēmuma I. B. punkta trešajā daļā norādītie
dati tādējādi nav derīgi, lai noteiktu efektīvas konkurences pastāvēšanu
tik specifiskā nozarē kā ekskluzīvu smaržu nozare.
Tomēr
Komisija un personas, kas iestājušās lietā, norāda, ka pat ekskluzīvu
smaržu tirgū pastāv efektīva konkurence gan starp ražotājiem (preču
zīmju konkurence), gan starp
Yves Saint Laurent
pilnvarotajiem izplatītājiem (preču zīmes izplatītāju konkurence).
Komisijas
un personu, kas iestājušās lietā, nostāja nav balstīta uz profesora
Vēbera ziņojumu, kura 71., 89.–96., 105. un 110. lappusē ir
norādīts, ka 1987. gadā bija ļoti ierobežota konkurence starp
ekskluzīvu smaržu mazumtirgotājiem un citiem izplatīšanas veidiem. Tomēr
pirms Lēmuma pieņemšanas Komisija pieprasīja
Yves Saint Laurent
veikt
vairākus grozījumus līgumos, tostarp svītrot visus kvantitatīvos
atlases kritērijus, izslēgt klauzulas, kas ierobežo mazumtirgotāju
brīvību pārdot preces citiem selektīvā tīkla biedriem, un klauzulas, kas
ierobežo mazumtirgotāju brīvību piedāvāt tirdzniecībā citu preču zīmju
preces, kā arī skaidri atzīt mazumtirgotāja brīvību neatkarīgi noteikt
cenas. Turklāt, kā Pirmās instances tiesa jau ir konstatējusi, Lēmums
nodrošina iespēju iekļaut
Yves Saint Laurent
tīklā jaunus tirdzniecības veidus, kuros iespējams pārdot minētās preces.
Šādos apstākļos
Galec
pienākums bija iesniegt pierādījumus par to, ka Lēmuma dēļ tirgus ir
kļuvis tik neelastīgs un strukturēts, ka vairs nav efektīvas konkurences
starp pilnvarotajiem ekskluzīvu smaržu izplatītājiem, it īpaši cenu
ziņā (skat. spriedumu lietā
Metro

II
, 42. un 44. punkts). Tā kā
Galec
nav neko iesniedzis, Pirmās instances tiesai nākas atzīt, ka šajā sakarā trūkst pierādījumu.
No
visa iepriekš minētā izriet, ka prasītāja izvirzītie pamati un
argumenti, kas balstīti uz Līguma 85. panta 1. punkta
pārkāpumu, kā arī citi ar to saistītie pamati un argumenti, izņemot
daļu, kas norādīta šā sprieduma 155. punktā, ir jānoraida.
II –
II – Par Lēmuma pamatotību attiecībā uz Līguma 85. panta 3. punktu

Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
Attiecībā uz piešķirto atbrīvojumu
Galec
izvirza piecus galvenos argumentus, lai pierādītu, ka nav ievēroti
Līguma 85. panta 3. punkta nosacījumi. Pirmkārt, Komisija esot
uzskatījusi, ka ekskluzīvu smaržu ražošanas un izplatīšanas uzlabošana
var notikt, tikai izmantojot ekskluzīvu izplatīšanu (skat. Lēmuma
II. B. 2. punkta pirmo daļu), kaut gan Lēmuma
II. B. 2. punkta otrajā līdz sestajā daļā paredzētās
papildu saistības varētu izpildīt lielie mazumtirgotāji. Otrkārt,
attiecībā uz patērētāju ieguvumu Komisija esot apstiprinājusi novecojušu
priekšstatu par patērētāju paradumiem un vēlmēm. Treškārt, Komisija
esot leģitimizējusi pilnīgu cenu konkurences trūkumu starp preču zīmes
izplatītājiem, ko varētu nodrošināt lielie mazumtirgotāji. Ceturtkārt,
pretēji samērīguma principam Komisija neesot salīdzinājusi selektīvo
izplatīšanu specializētās mazumtirdzniecības veidā ar selektīvo
izplatīšanu citos tirdzniecības veidos, tādējādi ignorējot faktu, ka uz
lielajiem mazumtirgotājiem attiecas tādas pašas saistības un pienākumi,
kādi attiecas uz jebkuru citu pilnvarotu izplatītāju (it īpaši skat.
Lēmuma II. B. 4. punkta otrās daļas beigas). Piektkārt,
liekot citiem izplatīšanas veidiem “daļēji mainīt savas īpašās
tirdzniecības metodes”, ar Lēmumu ir likvidēta konkurence, nepieļaujot
šos izplatīšanas veidus, izņemot universālveikalus.
Atbildot
uz to, atbildētāja precizē, ka piešķirtais atbrīvojums attiecas tikai
uz saistībām, ko prasītājs nav apstrīdējis sakarā ar Līguma
85. panta 1. punktu –proti, procedūru uzņemšanai tīklā,
minimālo gada iepirkuma apjomu, uzkrājumu veidošanu, sadarbību reklāmas
un tirdzniecības veicināšanas jomā, atturēšanos tirgot preces, kuras vēl
nav ieviestas tirgū, rēķinu pārbaudi, ko veic
Yves Saint Laurent
, un – ja klients ir mazumtirgotājs – pārbaudi attiecībā uz tā piederību oficiālajam izplatīšanas tīklam.
Prasītāja iebildumi nav pieņemami. Tiesa sprieduma lietā
Metro II
45. punktā ir norādījusi, ka jāņem vērā izmaksas, kas tīkla
mazumtirgotājiem radušās līgumsaistību ievērošanas dēļ. Attiecībā uz
konkurences likvidēšanu Lēmumā ir skaidri noteikts, ka daži mūsdienīgi
izplatīšanas veidi nav principā izslēgti un ka pastāv konkurence gan
starp preču zīmēm, gan starp pilnvarotajiem izplatītājiem.
Personu, kas iestājušās lietā, argumenti sakrīt ar Komisijas nostāju.

Pirmās instances tiesas vērtējums
Kā
pamatoti ir norādījusi Komisija, Lēmuma II. B. punkta
pamatojums attiecas tikai uz tiem Mazumtirgotāju līguma aspektiem, uz
kuriem pēc tās uzskatiem attiecas Līguma 85. panta 1. punkts,
proti, uz procedūru uzņemšanai tirdzniecības tīklā, uzkrājumu veidošanu,
minimālo iepirkuma apjomu, jaunu preču ieviešanu, sadarbību reklāmas un
tirdzniecības veicināšanas jomā. Tomēr savā prasībā
Galec
šos Mazumtirgotāju līguma aspektus nav apstrīdējis.
Attiecībā uz
Galec
pirmo
argumentu par to, ka Komisija ražošanas un izplatīšanas uzlabošanu
paredz tikai saistībā ar “ekskluzivitāti”, Pirmās instances tiesa
uzskata, ka Komisijas konstatējums Lēmuma
II. B. 2. punkta pirmajā daļā, saskaņā ar kuru
“ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu preču zīme jāizplata tikai ekskluzīvā
veidā”, norāda uz Komisijas vēlmi pasargāt attiecīgo preču ekskluzīvās
vai sevišķās iezīmes (skat. Lēmuma II. B. 3. punkta otro
daļu). Tātad šī frāze nav interpretējama tādējādi, ka lielajiem
mazumtirgotājiem tiek automātiski liegta konkrēto preču izplatīšana un
ka šo preču tirdzniecība ir ekskluzīvi atvēlēta tādiem tradicionāliem
tirdzniecības veidiem kā parfimērijas veikali un universālveikali šā
vārda šaurā nozīmē.
Tā
kā Pirmās instances tiesa jau ir konstatējusi, ka Komisijai nav nodoma
liegt lielajiem mazumtirgotājiem attiecīgo preču izplatīšanu (skat.
164. un turpmākos punktus), ir jānoraida
Galec
arguments, ka
atbilstoši Komisijas viedoklim ražošanas un izplatīšanas uzlabošana
saskaņā ar Līguma 85. panta 3. punktu varētu notikt vienīgi
saistībā ar tādu tirdzniecību, kas izslēdz lielos mazumtirgotājus no šo
preču izplatītāju loka.
Attiecībā uz
Galec
otro argumentu par to, ka Komisija esot apstiprinājusi novecojušu
patērētāju vēlmju koncepciju, Pirmās instances tiesa atgādina, ka tā šā
sprieduma 174. un turpmākajos punktos jau ir noraidījusi argumentus
par patērētāju motivāciju.
Attiecībā uz
Galec
trešo argumentu par to, ka Komisija esot leģitimizējusi pilnīgu cenu
konkurences trūkumu starp preču zīmes izplatītājiem, Pirmās instances
tiesa jau ir konstatējusi, ka
Galec
nav iesniedzis pierādījumus, kas to apliecinātu (skat. šā sprieduma 191. punktu).
Attiecībā uz
Galec
ceturto
argumentu par to, ka Komisija esot salīdzinājusi selektīvo izplatīšanu
ar specializēto mazumtirgotāju starpniecību ar vispārējo izplatīšanu,
tādā veidā ignorējot selektīvās izplatīšanas iespējas ar citu
tirdzniecības veidu starpniecību, Pirmās instances tiesa konstatē, ka
Komisija tādu salīdzinājumu nav veikusi.
Attiecībā uz
Galec
piekto argumentu par to, ka prasība paredzēt “daļējas konkrētās
tirdzniecības metodes izmaiņas” izstumtu lielos mazumtirgotājus no
ekskluzīvas kosmētikas preču nozares, Pirmās instances tiesa jau ir
nolēmusi, ka Lēmums neparedz lielo mazumtirgotāju izslēgšanu no
ekskluzīvu kosmētikas līdzekļu nozares. Norāde uz “daļējām konkrētās
tirdzniecības metodes izmaiņām” ir interpretējama tādā veidā, ka tiek
prasīts veikt izmaiņas veikala iekšienē, nevis tādas izmaiņas, kuras
radikāli mainītu veikala – lielveikala – iezīmes. Kaut gan ir vēlams,
lai Lēmumā šis punkts būtu skaidrāk precizēts, fakts, ka Komisija nav
vispārīgi norādījusi veicamās izmaiņas, nav pietiekams, lai atzītu
Lēmumu par nelikumīgu, it īpaši, ņemot vērā, ka nepieciešamības gadījumā
uz atsevišķiem gadījumiem attiecas valstu tiesu un kompetento valsts
iestāžu kontrole.
Tādējādi
Galec
izvirzītie pamati un argumenti par Līguma 85. panta 3. punkta pārkāpumu ir jānoraida.
No
visa iepriekš minētā izriet, ka prasība, izņemot attiecībā uz Lēmuma
daļu, kas minēta šā sprieduma 155. punktā, ir jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši
Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam
lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt
tiesāšanās izdevumus, ja tas prasīts tā lietas dalībnieka pieteikumā,
kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar minētā reglamenta
87. panta 4. punkta pēdējo daļu Pirmās instances tiesa var
nospriest, ka persona, kas iestājusies lietā, kas nav dalībvalsts vai
iestāde, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Tā
kā spriedums prasītājam būtībā ir nelabvēlīgs, tam jāpiespriež segt
savus un atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus, kā arī personas, kas
iestājusies lietā,
Yves Saint Laurent
– kas ir Lēmuma adresāts – tiesāšanās izdevumus.
Pēc Pirmās instances tiesas uzskatiem pārējās personas, kas iestājušās lietā –
FIP
,
Colipa
un
FEPD
– bija mazāk ieinteresētas lietas iznākumā nekā
Yves Saint Laurent
.
Tā kā šīs trīs personas, kas iestājušās lietā, šajā lietā izteica
vispārējus apsvērumus savu biedru interesēs, nepapildinot Komisijas
argumentus ar būtisku pamatojumu, Pirmās instances tiesa uzskata, ka
saskaņā ar Reglamenta 87. panta 4. punktu tām jāpiespriež segt
savus tiesāšanās izdevumus pašām.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (otrā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Komisijas 1991. gada 16. decembra Lēmums 92/33/EEK par procedūru saskaņā ar EEK līguma 85. pantu (IV/33.242 –
Yves Saint Laurent Parfums
) ir atcelts tiktāl, ciktāl tas paredz, ka Līguma 85. panta 1. punkts neattiecas uz nosacījumu, kas ļauj
Yves Saint Laurent
pieņemt nelabvēlīgu lēmumu attiecībā uz mazumtirgotāja pieteikumu tikai
tādēļ, ka tā parfimērijas preču tirdzniecības apjoms ir mazāks nekā
citu darbības virzienu apjoms;
2)
prasību pārējā daļā noraidīt;
3)
prasītājs atlīdzina Komisijas un personas, kas iestājusies lietā,
Yves Saint Laurent
tiesāšanās izdevumus, kā arī sedz savus tiesāšanās izdevumus;
4)
personas,
kas iestājušās lietā, proti, Fédération des industries de la
parfumerie, Comité de liaison des syndicats européens de l' industrie de
la parfumerie et des cosmétiques un Fédération européenne des
parfumeurs détaillants sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Kirschner
Vesterdorf
Bellamy
Kalogeropoulos

Potocki
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 1996. gada 12. decembrī.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
H. Jung

H. Kirschner
Tiesvedības valoda – franču.