CELEX: 62007TJ0089
Обществени поръчки за услуги
Общностна процедура за възлагане на обществени поръчки
Превозване на членовете на Европейския парламент с автомобили и микробуси с шофьор по време на месечните сесии в Страсбург
Отхвърляне на офертата на оферент
Задължение за мотивиране
Отказ за оповестяване на предложената от спечелилия оферент цена
Иск за обезщетение

Правна уредба
Възлагането на обществени поръчки за услуги от Европейския парламент се урежда от разпоредбите на част първа, дял V от Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (
ОВ L 248, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198, наричан по-нататък „Финансовия регламент“), както и от разпоредбите на част първа, дял V от Регламент (ЕО, Евратом) № 2342/2002 на Комисията от относно определянето на подробни правила за прилагането на Финансовия регламент (
ОВ L 357, стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3, наричан по-нататък „Подробни правила за прилагане“). Тези разпоредби се ръководят от общностните директиви в тази област, и по-специално, във връзка с обществените поръчки за услуги, от Директива 92/50/ЕИО на Съвета от относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (
ОВ L 209, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 50), изменена по-конкретно с Директива 97/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от (
ОВ L 328, стр. 1
), понастоящем отменена и заменена с Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (
ОВ L 134, стр. 114
; Специално издание на български език 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116, поправка в ОВ L 182, 2008 г., стр. 282).
Съгласно член 100, параграф 2 от Финансовия регламент:
„Възложителят уведомява всички кандидати или оференти, чиито заявления [другаде в текста: „кандидатури“] или оферти са били отхвърлени, за основанията, поради които е взето решението, както и всички оференти, чиито оферти отговарят на условията за допускане, и които подават писмено запитване за характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта и името на оферента, на когото се възлага поръчката.
Въпреки това, не е необходимо да се оповестяват определени подробности, когато оповестяването би попречило на прилагането на закона, би било в разрез с обществения интерес, би увредило законните стопански интереси на публични или частни предприятия или би нарушило лоялната конкуренция между тези предприятия.“
Член 149, параграф 3 от Подробните правила за прилагане, в редакцията, приложима към фактите по случая, гласи:
„В случай на поръчки, които са възложени от институциите на Общността за тяхна сметка съгласно член 105 от Финансовия регламент, възложителят информира едновременно и индивидуално всички неуспели оференти или кандидати, възможно най-бързо след решението за възлагането, но най-късно в рамките на седмицата след приемането му, по пощата, факса или по електронната поща, че тяхната кандидатура или оферта не е приета [другаде в текста: „не е спечелила“]; във всеки един от случаите се посочват мотивите, с които кандидатурата или офертата не е приета [другаде в текста: „е отхвърлена“].
Едновременно с информирането на неуспели кандидати или оференти, че техните кандидатури или оферти не са приети [другаде в текста: „са отхвърлени“], възложителят информира успешните оференти [другаде в текста: „оферентите, на които се възлага поръчката“] за решението за възлагане, като посочва, че обявеното решение [другаде в текста: „решението, за което е направено уведомление“] не представлява договореност, с която той е обвързан.
Неуспелите оференти или кандидати могат да поискат допълнителна информация относно мотивите за отхвърлянето им в писмена форма по пощата, факса или електронната поща; всички оференти, които са представили приемлива оферта [другаде в текста: „оферта, която отговаря на условията за допускане“], могат да получат информация за характеристиките и съответните детайли [другаде в текста: „сравнителни предимства“] на приетата оферта [другаде в текста: „спечелилата оферта“], както и за името на успешния оферент, без да се засяга член 100, параграф 2, втора алинея от Финансовия регламент. Възложителят отговаря в рамките на не повече от петнадесет календарни дни от получаването на искането […]“
Обстоятелства в основата на спора
Жалбоподателят VIP Car Solutions SARL е дружество за отдаване под наем на луксозни автомобили с шофьори.
С обявление за обществена поръчка, публикувано в притурката към
Официален вестник на Европейския съюз
от 16 септември 2006 г. (ОВ S 177), Парламентът открива процедура за възлагане на обществена поръчка PE/2006/06/UTD/1, която се отнася за превозване на членовете на Европейския парламент с автомобили и микробуси с шофьор по време на месечните сесии в Страсбург (наричана по-нататък „процедурата за възлагане на обществена поръчка“).
Съгласно точка IV.2.1 от поканата за представяне на оферти поръчката следва да се възложи на лицето, представило икономически най-изгодната оферта, преценена в зависимост от следните претеглени критерии: цена (55%), предоставен на разположение автомобилен парк (количество и качество) (30%), приложени или характерни за превозните средства мерки за изпълнение на екологичните изисквания (7%), социална политика, прилагана за персонала (6%) и представяне на офертата (2%).
Крайният срок за получаване на офертите или заявленията за участие е 27 октомври 2006 г. В определения срок са представени три оферти, сред които и тази на жалбоподателя. На комисията по отваряне на пликовете обявява, че трите оферти отговарят на поканата за представяне на оферти.
На 30 ноември 2006 г. комисията за оценка на офертите (наричана по-нататък „комисията за оценка“) предлага поръчката да се възложи на оферент, различен от жалбоподателя, получил общо 566 точки, разпределени по следния начин: 290 точки за цената, 180 точки за автомобилния парк, 42 точки за екологичните мерки, 36 точки за социалната политика и 18 точки за представянето на офертата.
Жалбоподателят е класиран на второ място с общо 504 точки, разпределени по следния начин: 343,5 точки за цената, 135 точки за автомобилния парк, 0 точки за екологичните мерки, 18 точки за социалната политика и 8 точки за представянето на офертата.
На 3 януари 2007 г. Парламентът възлага поръчката на предложения от комисията за оценка оферент (наричан по-нататък „спечелилият оферент“).
На 9 януари 2007 г. Парламентът изпраща на жалбоподателя съобщение по електронната поща със следния текст:
„Към настоящото е приложено писмото относно вашата оферта. Оригинал от тази кореспонденция ще получите с препоръчано писмо. Бихте ли потвърдили получаването на това [съобщение по електронната поща?]“
С това неподписано и недатирано писмо, приложено към съобщението по електронната поща, Парламентът информира жалбоподателя за решението за отхвърляне на неговата оферта в рамките на процедурата за възлагане на обществена поръчка (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
Обжалваното решение гласи по-специално следното:
„Мотивите, поради които вашата офертата е отхвърлена, са следните: оферта, която не е икономически най-изгодната с оглед на критериите за възлагане.
Уведомяваме ви, че е възможно да получите допълнителна информация относно мотивите за отхвърлянето на офертата ви, което не засяга евентуалното обжалване по съдебен ред.
При писмено запитване от ваша страна ще можете да получите характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта, както и името на оферента, на когото се възлага поръчката.
Въпреки това определени подробности няма да бъдат оповестявани, когато това би попречило на прилагането на закона, би било в разрез с обществения интерес, би увредило законните стопански интереси на публични или частни предприятия или би нарушило лоялната конкуренция между тези предприятия […]“
Със съобщение по електронната поща от 10 януари 2007 г. жалбоподателят отговаря по следния начин:
„Потвърждаваме получаването на вашето [съобщение по електронната поща] относно отхвърлянето на офертата ни. Бихме искали обаче, съгласно предложението ви, да получим характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта, както и името на оферента, на когото се възлага поръчката. Всъщност, тъй като нашата оферта не е икономически най-изгодната, бихте ли ни посочили предложената от спечелилото дружество цена на час[?]“
С писмо от 15 януари 2007 г. жалбоподателят отново иска от Парламента да го уведоми за характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта, името на оферента, на когото се възлага поръчката, както и предложената цена от спечелилия оферент. Той подчертава, че към съответната дата все още не е получил оригинал от препоръчаното писмо, удостоверяващо отхвърлянето на офертата му.
В писмо от 23 януари 2007 г. в отговор на съобщението на жалбоподателя по електронната поща от и като се позовава на член 100, параграф 2 от Финансовия регламент, Парламентът напомня определените в поканата за представяне на оферти претеглени критерии за възлагане, след което посочва следното:
„Тъй като спечелилата оферта получава най-високата [о]ценка […] (566) по всички споменати по-горе критерии, тя е класирана на първо място.
Уведомяваме ви, че независимо от малко по-ниската цена, тъй като вашата оферта получава 504 точки, тя е класирана на второ място.“
С това писмо Парламентът уведомява жалбоподателя и за името на оферента, на когото е възложена поръчката.
На 24 януари 2007 г. Парламентът изпраща на жалбоподателя оригинала на писмото, с което го уведомява за решението за отхвърляне на офертата му.
Със съобщение по електронната поща от 31 януари 2007 г. Парламентът пита жалбоподателя дали е получил това писмо. Със съобщение по електронната поща от същата дата жалбоподателят дава отрицателен отговор.
С писмо от 1 март 2007 г. чрез адвоката си жалбоподателят подчертава, че в рамките на процедурата за възлагане на обществена поръчка е предложил изключителна цена и иска да му бъде изпратено копие от офертата, представена от спечелилия оферент, за да се запознае с предложената от него цена.
С писмо от 20 март 2007 г., изпратено на повереника на жалбоподателя, като се позовава на член 100, параграф 2, втора алинея от Финансовия регламент, Парламентът отхвърля това искане и добавя следното:
„[…] [О]бръщаме ви внимание, че в срок от 48 дни след подписването на договора, в
Официален вестник на Европейския съюз
по процедурата за възлагане на обществена поръчка ще бъде публикувано обявление с последваща информация, в което ще бъдат посочени основните елементи, като платената цена.
Отбелязваме, че вашите „клиенти са наясно, че са предложили изключителна цена“.
Във всеки случай трябва да ви напомним, че цената не е единственият критерий за възлагане. Качествените и функционални критерии са от особено значение за институция като нашата и могат да обосноват по-високи разходи.
Нашата преценка „че независимо от малко по-ниската цена“ се отнася именно до този аспект от процедурата за възлагане на обществена поръчка; посочваме по-специално че макар офертата на вашите клиенти да е получила най-високата оценка по отношение на цената, сумата от оценките, както е установена от комисията за оценка и която отчита всички изброени в спецификацията критерии, не им е позволила да получат поръчката. Всъщност, както вече са информирани за това, офертата им получава общо 504 точки срещу 566 за офертата на участника, определен за изпълнител на обществената поръчка.“
С писмо от 23 март 2007 г. жалбоподателят изтъква, че след като критерият относно цената представлява 55% при оценката на офертите, възлагането на поръчката на друг оферент е невъзможно, а отказът да се оповести предложената от спечелилия оферент цена не му позволява да провери условията на възлагане на поръчката преди изтичането на срока за обжалване пред Първоинстанционния съд.
На 7 април 2007 г. в притурката към Официален вестник (ОВ S 69) е публикувано обявлението за възлагане на обществената поръчка. В него се посочва, че предложената от спечелилия оферент цена е 26 EUR на час извън план-графика и 37,50 EUR на час съгласно план-графика.
Производство и искания на страните
На 23 март 2007 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Първоинстанционния съд.
Тъй като член на състава е възпрепятстван да заседава, съгласно член 32, параграф 3 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд председателят на Първоинстанционния съд определя друг съдия за попълване на състава.
Въз основа на доклад на съдията докладчик Първоинстанционният съд (шести състав) решава да открие устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от Процедурния правилник, приканва страните да представят документи. В определения срок страните изпълняват това искане.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Първоинстанционния съд въпроси са изслушани в съдебното заседание от 9 декември 2008 г.
В жалбата си жалбоподателят моли Първоинстанционния съд:
—
да обяви жалбата за допустима,
—
да отмени обжалваното решение,
—
да отмени всички последващи на обжалваното решение актове,
—
да осъди Парламента да заплати обезщетение в размер на 500000 EUR,
—
да осъди Парламента да понесе невъзстановимите разходи в размер на 5000 EUR,
—
да осъди Парламента да заплати съдебните разноски.
В писмената си реплика жалбоподателят освен това моли Първоинстанционния съд:
—
да даде задължителни указания на Парламента да организира редовна процедура за възлагане на обществена поръчка.
В писмената си защита Парламентът моли Първоинстанционния съд:
—
да отхвърли жалбата за отмяна,
—
да отхвърли искането за обезщетение,
—
да отхвърли искането за осъждане на Парламента да понесе невъзстановимите разходи в размер на 5000 EUR,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
В писмената си дуплика Парламентът освен това моли Първоинстанционния съд:
—
да отхвърли искането да му бъдат дадени задължителни указания да организира редовна процедура за възлагане на обществена поръчка.
В хода на съдебното заседание в отговор на въпрос на Първоинстанционния съд жалбоподателят оттегля искането за осъждане на Парламента да понесе невъзстановимите разходи в размер на 5000 EUR, което е отбелязано в протокола от съдебното заседание.
От правна страна
По искането за отмяна на обжалваното решение
По същество жалбоподателят изтъква две правни основания, изведени, от една страна, от нарушение на задължението за мотивиране, и от друга страна, от неправомерността на отказа за оповестяване на предложената от спечелилия оферент цена.
По първото правно основание, изведено от нарушение на задължението за мотивиране
— Доводи на страните
В жалбата си жалбоподателят изтъква, че в рамките на процедурата за възлагане на обществена поръчка критерият относно цената представлява 55%, или повече от половината от всички критерии за възлагане. Подчертава, че е предложил най-ниската цена, а именно 31,70 EUR на час. Въпреки това обаче получил само 504 точки, срещу 566 точки за спечелилия оферент. Жалбоподателят посочва, че не разбира тази разлика в точките, при положение че представя най-добрата оферта, що се отнася до цената. Според него от математическа гледна точка поръчката не можела да бъде възложена на друг оферент.
В писмената си реплика жалбоподателят подчертава, че Парламентът признава допусната от него грешка в изчислението на общия брой точки на жалбоподателя, което свидетелства за липсата на сериозно отношение, показана от комисията за оценка.
Във връзка с критерия относно автомобилния парк, жалбоподателят отбелязва, че Парламентът произволно предоставя две трети от оценката на количествения аспект и само една трета — на качествения. Той обаче изобщо не бил уведомен за това разпределение, което считал за необосновано, тъй като собствеността на превозните средства не била по-важна от качеството им. При положение че всички оференти са получили една и съща оценка относно критерия за качество, разликата в точките между жалбоподателя и спечелилия оферент трябвало да бъде по-малка.
Във връзка с критерия относно екологичните мерки жалбоподателят счита, че е невъзможно да получи нулева оценка. Всъщност както за спечелилият оферент, и за него се прилагало френското законодателство относно дружествата за луксозен превоз, което изисквало превозни средства в отлично състояние на механична поддръжка и ежегодни прегледи. Затова всички негови превозни средства били нови и оборудвани с филтри за прахови частици. Следователно разликата от 42 точки не можела да се обоснове единствено с мотива, че оферентът е подписал хартата срещу замърсяването на кметството в Париж.
Във връзка с критерия за социалната политика единият от двата договора за неопределено време на спечелилия оферент в действителност бил срочен договор, сключен поради разрастване на дейността, или дори договор за временно изпълнение на определена длъжност. Всъщност споменатият договор се наричал „Трудов договор за неопределено време за изпълнение на временни, сезонни или краткотрайни работи и дейности“, макар че двете понятия били взаимно изключващи се. Освен това трудовите договори на жалбоподателя и на спечелилия оферент били изготвени от националната синдикална камара на предприятията за луксозен превоз. Следователно разликата в точките между двамата оференти не била обективно обоснована.
Накрая, критерият за представянето на офертата се отнасял до нейната форма, а не до съдържанието ѝ. Следователно офертата на спечелилия оферент не можело да бъде „безспорно по-добра“ от гледна точка на този критерий. Освен това единствено жалбоподателят представил офертата си под формата на DVD в допълнение на представянето в добра и надлежна форма. Той обаче получил по-ниска оценка от спечелилия оферент.
В писмената си защита Парламентът подчертава, че тежестта на останалите критерии за възлагане, освен цената, представлявала 45% и поради това те можели да повлияят на резултата от оценката на различните оферти. Той твърди, че е действал обективно при разглеждане на офертите.
В това отношение Парламентът пояснява, че комисията за оценка оценява всеки от критериите от 0 до 10, като получената оценка след това се умножава по процента за съответния критерий. Във връзка с двата основни критерия, а именно цената и количествения аспект на автомобилния парк, за да бъде обективна, комисията за оценка решила да постави оценка на текущата поръчка, която е неутрална спрямо поръчката за възлагане, и да умножи тази първа обективна оценка със съотношението между услугата на предходния изпълнител и предложената от всеки от оферентите услуга.
Така за оценката относно цената комисията за оценка преценила, че цената по текущата поръчка, а именно 33 EUR, трябвало да се приеме за разумна и ѝ поставила оценка 6. Тъй като предложените от жалбоподателя и от спечелилия оферент цени били съответно 31,70 EUR и 37,50 EUR на час, се получили следните резултати:
—
за жалбоподателя: 33: 31,70 x 6 x 55 = 343,5 точки,
—
за спечелилия оферент: 33: 37,5 x 6 x 55 = 290,4 точки.
Във връзка с критерия относно автомобилния парк комисията за оценка преценила, че количественият аспект бил от основно значение и му предоставя две трети от оценката, а именно 20 точки. На автомобилният парк от 60 превозни средства, осигурен от предишния изпълнител, е поставена оценка 6. За жалбоподателя комисията за оценка приела парк от 70 превозни средства (60 автомобила и 10 микробуса), а за спечелилия оферент — парк от 60 превозни средства. За да се направят офертите съпоставими, била отчетена и директната наличност на превозните средства. В това отношение за автомобилния парк на жалбоподателя бил приложен коефициент от 0,5, поради това че 67 от общо 70 превозни средства трябвало да се наемат от друго дружество. Поради това тази преценка довела до следните резултати:
—
за жалбоподателя: 70: 60 x 6 x 0,5 x 20 = 70 точки,
—
за спечелилия оферент: 60: 60 x 6 x 1 x 20 = 120 точки.
Що се отнася до критерия за качеството на автомобилния парк, и жалбоподателят, и спечелилият оферент получили оценка 10, което предвид на претеглянето на този критерий довело до предоставянето на следните точки:
—
за жалбоподателя: 6 x 10 = 60 точки,
—
за спечелилия оферент: 6 x 10 = 60 точки.
Парламентът признава, че комисията за оценка е допуснала грешка, като е приела числова стойност от 135 точки по критерия за автомобилния парк на жалбоподателя. В действителност стойността била 130 точки, което означава, че жалбоподателят получавал общо 499, а не 504 точки.
Във връзка с критерия относно екологичните мерки единствено спечелилият оферент предоставил данни, а именно че спазва хартата срещу замърсяването на кметството в Париж и че неговите превозни средства, които били нови, били снабдени с филтри за прахови частици, което довело до предоставянето на следните точки:
—
за жалбоподателя: 0 x 7 = 0 точки,
—
за спечелилия оферент: 6 x 7 = 42 точки.
Що се отнася до критерия относно социалната политика, спечелилият оферент предложил два вида трудови договори за неопределено време, единият от които за лица, изпълняващи временни, сезонни или краткотрайни работи и дейности, докато шофьорите на жалбоподателя се ползвали единствено от срочни трудови договори. Поради това Парламентът стига до извода, че предвид претеглянето на този критерий разликата между двете оферти се изразява в следното разпределение:
—
за жалбоподателя: 3 x 6 = 18 точки,
—
за спечелилия оферент: 6 x 6 = 36 точки.
Накрая, във връзка с критерия за представянето на офертата това на спечелилия оферент било безспорно по-добро, което предвид претеглянето на този критерий довело до предоставянето на следните точки:
—
за жалбоподателя: 4 x 2 = 8 точки,
—
за спечелилия оферент: 9 x 2 = 18 точки.
Следователно предоставеният на всяка оферта общ брой точки се установявал, както следва:
—
за жалбоподателя: 343 + 70 + 60 + 0 + 18 + 8 = 499 точки,
—
за спечелилия оферент: 290 + 120 + 60 + 42 + 36 + 18 = 566 точки.
Парламентът уточнява, че след проверка отговорният разпоредител с бюджетни кредити установил, че автомобилният парк на спечелилия оферент се състои от 70 превозни средства, което в действителност води до предоставянето му на общо 586 точки.
Поради това Парламентът стига до извода, че офертата на спечелилия оферент съдържа ясни качествени предимства спрямо тази на жалбоподателя, чиято оферта е по-добра единствено във връзка с критерия относно цената. В това отношение Парламентът напомня, че поръчката е трябвало да се възложи на оферента, представил икономически най-изгодната оферта. След като не ставало дума за възлагане, което би довело до класиране на оферентите единствено съгласно критерия относно цената, поръчката не можела незабавно да се предостави на финансово най-ниската оферта.
В писмената си дуплика Парламентът добавя, че изглежда жалбоподателят не разграничава липсата на обективност и правото на преценка на възложителя, по отношение на което контролът на Първоинстанционния съд трябва да се ограничи до проверка на липсата на явна грешка в преценката.
Във връзка с критерия относно автомобилния парк като се позовава на практиката на Съда, Парламентът подчертава, че комисията за оценка може да придаде специфична тежест на предварително установените компоненти на даден критерий за възлагане, като извърши разпределение помежду им на броя точки, предвидени за съответния критерий от възложителя при изготвянето на спецификацията или на обявлението за обществената поръчка, при условие че такова решение, първо, не изменя критериите за възлагане на поръчката, определени в спецификацията или в обявлението за обществената поръчка, второ, не съдържа елементи, които в случай че са били известни към момента на изготвянето на офертите, биха могли да окажат влияние върху това изготвяне, и трето, не е прието, като се отчитат елементи, които могат да имат дискриминационни последици по отношение на някой от оферентите. Жалбоподателят обаче не установявал, че посочените условия в случая не са изпълнени.
Във връзка с критерия относно екологичните мерки Парламентът отбелязва, че в офертата на жалбоподателя не се споменавало по какъв начин тя отговаряла на този критерий, което обяснявало нулевата оценка по него.
Накрая, във връзка с последния критерий за възлагане Парламентът поддържа, че представянето под формата на DVD само по себе си не обосновава приемането на офертата на жалбоподателя за по-добре представена от тази на спечелилия оферент. Определящият елемент бил привлекателността и убедителността на офертата, а не видът на нейния носител.
— Съображения на Първоинстанционния съд
В самото начало следва да се напомни, че подобно на останалите институции, Парламентът разполага с широко право на преценка относно елементите, които следва да бъдат взети предвид с оглед на приемането на решение за възлагане на обществена поръчка след провеждане на процедура за възлагане на обществени поръчки. Съдебният контрол, прилаган относно упражняването на това право на преценка, следователно се свежда до проверка дали са спазени процесуалните правила и изискването за мотивиране, както и дали фактите са установени точно и дали не е налице явна грешка в преценката или злоупотреба с власт (вж. по аналогия Решение на Първоинстанционния съд от 27 септември 2002 г. по дело Tideland Signal/Комисия,
T-211/02, Recueil, стр. II-3781
, точка 33 и Решение от по дело Evropaïki Dynamiki/Комисия, T-465/04, непубликувано в Сборника, точка 45).
Съгласно член 1 от сборника с административни клаузи за процедурата за възлагане на обществена поръчка, за възлагането на разглежданата обществена поръчка се прилагат разпоредбите на Финансовия регламент и на Подробните правила за неговото прилагане.
Следователно по отношение на мотивите на обжалваното решение, с което се отхвърля офертата на жалбоподателя, в случая Парламентът е трябвало да приложи член 100, параграф 2 от Финансовия регламент и член 149, параграф 3 от Подробните правила за прилагане.
От тези членове, както и от практиката на Първоинстанционния съд следва, че Парламентът е изпълнил задължението си за мотивиране, ако на първо място направи необходимото, за да уведоми незабавно всеки отхвърлен оферент за основанията за отхвърлянето на неговата оферта, и ако впоследствие посочи на оферентите, които са представили оферта, отговаряща на условията за допускане, и са отправили изрично запитване за това, характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта, както и името на оферента, на когото се възлага поръчката, в срок от петнадесет календарни дни след получаване на писмено запитване (вж. в този смисъл и по аналогия Решение от 10 септември 2008 г. по дело Evropaïki Dynamiki/Комисия, T-465/04, точка 56 по-горе, точка 47).
Този начин на действие е в съответствие с целта на задължението за мотивиране, съдържащо се в член 253 ЕО, съгласно което следва по ясен и недвусмислен начин да се изложат съображенията на органа, който издава акта, така че, от една страна, да се даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, за да предявят правата си, и от друга страна, да се даде възможност на съда да упражни своя контрол (Решение по дело Evropaiki Dynamiki/Комисия, T-465/04, точка 56 по-горе, точка 48).
Освен това следва да се отбележи, че когато институция на Общността разполага, както в случая, с широко право на преценка, спазването на предоставените от общностния правен ред гаранции в административното производство е от още по-голямо значение. Сред тези гаранции е по-специално задължението за компетентната институция да мотивира в достатъчна степен своите решения. Само по този начин общностният съд може да провери дали са налице фактическите и правни обстоятелства, от които зависи упражняването на правото на преценка (Решение на Съда от 21 ноември 1991 г. по дело Technische Universität München,
C-269/90, Recueil, стр. I-5469
, точка 14, Решение на Първоинстанционния съд от по дело Le Canne/Комисия,
T-241/00, Recueil, стр. II-1251
, точки 53 и 54 и Решение от по дело Evropaïki Dynamiki/Комисия, T-465/04, точка 56 по-горе, точка 54).
Важно е също да се напомни, че изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения (вж. Решение на Съда от 2 април 1998 г. по дело Комисия/Sytraval и Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, стр. I-1719, точка 63 и цитираната съдебна практика).
Накрая, задължението за мотивиране представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се разграничава от въпроса за обосноваността на мотивите, тъй като той спада към законосъобразността по същество на спорния акт (Решение на Съда от 22 март 2001 г. по дело Франция/Комисия,
C-17/99, Recueil, стр. I-2481
, точка 35 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Evropaïki Dynamïki/Комисия, T-406/06, непубликувано в Сборника, точка 47).
В това отношение следва да се отбележи, че в жалбата си жалбоподателят по същество се позовава на нарушение на задължението за мотивиране, доколкото не бил в състояние да разбере, как щом като е предложил най-ниската цена и след като този критерий е представлявал 55% при оценката на офертите, не е получил обществената поръчка. Следва също да се посочи, че в своята писмена защита Парламентът схваща доводите на жалбоподателя в смисъл, че жалбоподателят го упреква в липсата на мотиви в обжалваното решение, с което му отказва предоставянето на поръчката.
Във всеки случай в съответствие с постоянната съдебна практика мотивирането на увреждащо решение трябва да даде възможност на общностния съд да упражни контрол за законосъобразност, а на заинтересуваното лице — да предостави необходимите указания, за да установи дали решението действително е обосновано. Следователно липсата на мотиви или тяхната непълнота, която препятства този съдебен контрол, представлява свързани с обществения ред правни основания, които могат и дори трябва да бъдат служебно въведени от общностния съд (Решение на Съда от 20 февруари 1997 г. по дело Комисия/Daffix, C-166/95 P, Recueil, стр. I-983, точки 23 и 24 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Evropaïki Dynamiki/Съд, T-272/06, непубликувано в Сборника, точки 27 и 28 и цитираната съдебна практика).
При това положение след като жалбоподателят е подал оферта, която отговаря на условията за допускане по смисъла на член 149, параграф 3 от Подробните правила за прилагане, в настоящия случай следва да се разгледа не само обжалваното решение, но и писмото от 23 януари 2007 г., изпратено на жалбоподателя в отговор на изричното му запитване, целящо да се получи допълнителна информация относно решението за възлагане на разглежданата обществена поръчка, за да се определи дали Парламентът е изпълнил изискването за мотивиране, установено във Финансовия регламент, както и в Подробните правила за прилагането му.
Затова на първо място следва да се отбележи, че в съответствие с член 100, параграф 2, първа алинея от Финансовия регламент в обжалваното решение Парламентът се ограничава да изложи основанията, обосноваващи отхвърлянето на офертата на жалбоподателя. Всъщност той е посочил, че офертата на жалбоподателя „не е икономически най-изгодната с оглед на критериите за възлагане“.
По-нататък в писмото си от 23 януари 2007 г. Парламентът посочва само следното:
„Тъй като спечелилата оферта получава най-високата [о]ценка […] (566) по всички споменати по-горе критерии, тя е класирана на първо място.
Уведомяваме ви, че независимо от малко по-ниската цена, тъй като вашата оферта получава 504 точки, тя е класирана на второ място.“
Следователно макар да е отговорил в определения от член 149, параграф 3 от Подробните правила за прилагане срок, Парламентът не е предоставил на жалбоподателя никаква информация относно характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта, с изключение на това, че предложената от него цена е малко по-ниска, въпреки че е бил задължен да го направи съгласно Финансовия регламент и Подробните правила за прилагане.
От този отговор не се установяват ясно и недвусмислено съображенията на Парламента, така че, от една страна, да се даде възможност на жалбоподателя да се запознае с основанията за взетата мярка, за да предяви правата си, и от друга страна, да се даде възможност на съда да упражни своя контрол.
Освен това при обстоятелствата по настоящия случай тази информация е още по-необходима, поради това че предлаганата от жалбоподателя цена е по-ниска от цената, предлагана от спечелилия оферент и претеглянето на критерия относно цената е 55% при общата оценка на офертите. По този начин жалбоподателят не разполага с никакви данни, които да му дадат възможност да разбере защо в рамките на процедурата за възлагане на обществена поръчка неговата оферта не е спечелила.
Следва да се добави, че на 20 март 2007 г. Парламентът отново изпраща писмо на жалбоподателя в отговор на писмото му от
В това отношение от съдебната практика следва, че когато съответната институция изпрати писмо вследствие на искане от страна на жалбоподателя за допълнителни разяснения във връзка с решение преди подаването на жалбата, но след определената в член 149, параграф 3 от Подробните правила за прилагане дата, това писмо също може да се вземе предвид при разглеждане дали в настоящия случай е налице пълнота на мотивите. Всъщност задължението за мотивиране трябва да се преценява в зависимост от данните, с които жалбоподателят разполага към момента на подаване на жалбата, като се има предвид обаче, че институцията няма право да замества първоначалните мотиви с изцяло нови (вж. в този смисъл и по аналогия Решение на Първоинстанционния съд от 10 септември 2008 г. по дело Evropaiki Dynamiki/Комисия, T-465/04, точка 56 по-горе, точка 59).
Същевременно се налага констатацията, че писмото от 20 март 2007 г. не съдържа информация относно характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта. Всъщност Парламентът се задоволява да повтори вече посоченото на жалбоподателя в писмото от
Накрая следва да се отбележи, че Парламентът предоставя данни относно мотивите на обжалваното решение в рамките на обжалването по съдебен ред. В този смисъл той подробно разяснява в писмената си защита предоставените на жалбоподателя и спечелилия оферент точки по всеки от критериите за възлагане, както и основанията, които според него обосновават тази оценка.
Обстоятелството, че Парламентът е представил основанията за това решение в хода на производството, обаче не компенсира първоначалната непълнота на мотивите на обжалваното решение. Всъщност според постоянната съдебна практика мотивите не могат да бъдат изразени за първи път и впоследствие пред съда, освен при изключителни обстоятелства, които при липсата на каквато и да било неотложност в конкретния случай не са налице (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 2 юли 1992 г. по дело Dansk Pelsdyravlerforening/Комисия,
T-61/89, Recueil, стр. II-1931
, точка 131 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело DC-Hadler Networks/Комисия, T-264/06, непубликувано в Сборника, точка 34).
От всичко гореизложено следва, че решението, с което Парламентът отказва да възложи поръчката на жалбоподателя, е опорочено поради липсата на мотиви с оглед на член 100, параграф 2 от Финансовия регламент и на член 149, параграф 3 от Подробните правила за прилагане.
Следователно първото правно основание следва да се приеме.
По второто правно основание, изведено от неправомерния отказ за оповестяване на предложената от спечелилия оферент цена
— Доводи на страните
Жалбоподателят поддържа, че отказът да му бъде оповестена предложената от спечелилия оферент цена е неправомерен. На първо място, предложената от посочения оферент цена не попадала в приложното поле на член 100, параграф 2, втора алинея от Финансовия регламент. Всъщност нейното разгласяване не причинявало вреда на спечелилия оферент. На следващо място, в условията на прозрачност било нормално да се познават точните основания за отхвърлянето на дадена оферта в рамките на обществена поръчка с такова значение.
Освен това жалбоподателят подчертава, че предложената от спечелилия оферент цена е трябвало да се публикува в притурката към Официален вестник в срок от 48 дни след подписването на договора. Следователно оповестяването на тази цена не можело да увреди законните стопански интереси на спечелилия оферент или да наруши лоялната конкуренция.
Отказът на Парламента по запитването на жалбоподателя водел и до намаляване на срока за подаването на жалба пред Първоинстанционния съд.
Парламентът възразява, че член 100, параграф 2 от Финансовия регламент не съдържа абсолютно задължение за оповестяване на предложената от спечелилия оферент цена. Всъщност „характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта“ по-скоро се изразявали в сравнително описание на офертите. Следователно възложителят запазвал свобода на преценката по отношение на данните, за които трябва да уведоми неуспелия оферент.
Освен това било правомерно да се приеме, че цената е част от данните, чието оповестяване увреждало стопанските интереси на предприятието по смисъла на член 100, параграф 2, втора алинея от Финансовия регламент. Посоченото оповестяване трябвало да се направи единствено в краен случай. Парламентът обаче признава, че предложената от спечелилия оферент цена се съдържала в обявлението за възлагане на обществената поръчка, публикувано в притурката към Официален вестник.
Освен това отказът да се оповести предложената от спечелилия оферент цена не бил попречил на жалбоподателя да подаде жалба пред Първоинстанционния съд в определения срок.
Вследствие на въпрос, поставен от Първоинстанционния съд в хода на съдебното заседание, Парламентът развива доводите си, като уточнява, че до публикуването на обявлението за възлагане обществената поръчка все още можела да бъде отменена в резултат на оспорвания, направени преди подписване на договора. В тази хипотеза неоповестяването на цената позволявало да се избегне запознаване на останалите оференти с този елемент от офертата на спечелилия оферент, който при това положение можел да подаде отново офертата си при същите условия.
— Съображения на Първоинстанционния съд
В самото начало следва да се напомни, че след запитването на жалбоподателя от 10 януари 2007 г. с оглед на получаване на допълнителна информация Парламентът посочва единствено че предложената от спечелилия оферент цена е малко по-висока от неговата. Стойността на тази цена, а именно 26 EUR на час извън план-графика и 37,50 EUR съгласно план-графика, е публично разгласена в обявлението за възлагане на обществената поръчка от
Съгласно член 100, параграф 2, първа алинея от Финансовия регламент обаче Парламентът е бил длъжен след писмено запитване да уведоми неуспелия оферент за характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта.
Ето защо вследствие на писменото запитване на жалбоподателя Парламентът е имал задължението да го уведоми за предложената от спечелилия оферент цена, която представлява една от характеристиките и едно от сравнителните предимства на спечелилата оферта, още повече че при обстоятелствата по настоящия случай този критерий представлява 55% при оценката на офертите.
Нито един от изтъкнатите от Парламента доводи не може да постави под съмнение тази констатация.
Първо, доводът, че възложителят запазва свобода на преценката, не обосновава отказа му да уведоми неуспелия оферент, който подаде писмено запитване, за стойността на предложената от спечелилия оферент цена. В това отношение Парламентът не може да се задоволи с твърдението, че цената не е част от характеристиките и сравнителните предимства на офертата на участника, определен за изпълнител на обществената поръчка, след като този критерий, както е посочено по-горе, представлява в случая 55% при оценката на офертите.
Второ, съгласно член 100, параграф 2, втора алинея от Финансовия регламент безспорно оповестяването на определени подробности не е необходимо, когато би попречило на прилагането на закона, би било в разрез с обществения интерес, би увредило законните стопански интереси на публични или частни предприятия или би нарушило лоялната конкуренция между тези предприятия. В своята писмена защита обаче Парламентът не изяснява с какво оповестяването на предложената от спечелилия оферент цена в настоящия случай би увредило стопанските му интереси и впрочем подчертава, че стойността на тази цена е упомената в обявлението за възлагане на обществената поръчка.
Трето, доводът, че възложителят може, както всъщност му позволява член 101 от Финансовия регламент, да се откаже от поръчката или да отмени процедурата по възлагането ѝ преди подписването на договора, не може да освободи Парламента при обстоятелствата по настоящия случай от изискването да уведоми жалбоподателя за предложената от спечелилия оферент цена. Да се приеме подобен довод всъщност би довело до изпразване от съдържание на задължението за мотивиране, установено в член 100, параграф 2, първа алинея от Финансовия регламент и в член 149, параграф 3 от Подробните правила за прилагане.
При тези условия второто правно основание следва да се приеме.
От всичко гореизложено следва, че обжалваното решение следва да се отмени.
По искането за отмяна на последващите на обжалваното решение актове
Третото искане на жалбоподателя е Първоинстанционният съд да отмени всички последващи на обжалваното решение актове.
В това отношение следва да се напомни, че съгласно член 21, първа алинея от Статута на Съда, приложим за производството пред Първоинстанционния съд по силата на член 53, първа алинея от посочения статут, и съгласно член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник всяка искова молба или жалба трябва да посочва предмета на спора и да съдържа кратко изложение на изложените правни основания. Това посочване трябва да бъде достатъчно ясно и точно, за да се позволи на ответника да подготви своята защита, а на Първоинстанционния съд — да упражни съдебен контрол. С оглед на гарантиране на правната сигурност и на доброто правораздаване е необходимо съществените правни и фактически обстоятелства, на които се основава искът или жалбата, да следват поне обобщено, но по логичен и разбираем начин от текста на самата искова молба или жалба (Определение на Първоинстанционния съд от 28 април 1993 г. по дело De Hoe/Комисия,
T-85/92, Recueil, стр. II-523
, точка 20 и Определение на Първоинстанционния съд от по дело Internationaler Hilfsfonds/Комисия,
T-294/04, Recueil, стр. II-2719
, точка 23).
В настоящия случай жалбоподателят не уточнява кои актове се имат предвид в третото му искане и не развива никакви доводи в негова подкрепа.
Следователно третото искане трябва да се отхвърли като недопустимо.
По искането за обезщетение
Доводи на страните
В жалбата си жалбоподателят иска Парламентът да бъде осъден да заплати сумата от 500000 EUR като обезщетение за вреди.
В писмената си реплика жалбоподателят изтъква, че отговаря на всички условия, за да му бъде възложена обществената поръчка. Следователно Парламентът нарушил всички правни норми, уреждащи възлагането на обществената поръчка, и искането за обезщетение на жалбоподателя било допустимо.
Що се отнася до претърпяната вреда, жалбоподателят твърди, че от икономическа гледна точка е претърпял неблагоприятни последици от това, че не е оферентът, на когото се възлага поръчката. Той не могъл да се възползва от предимствата, които правомерно бил в правото си да очаква.
Парламентът поддържа, че искането за обезщетение на жалбоподателя е недопустимо.
Съображения на Първоинстанционния съд
Съгласно постоянната съдебна практика искова молба или жалба, целяща поправяне на вреди, причинени от общностна институция, трябва да съдържа данни, които позволяват да се определят действията на институцията, на които ищецът или жалбоподателят се позовава срещу нея, причините, поради които той счита, че съществува причинна връзка между тези действия и вредата, която твърди че е понесъл, както и характера и размера на вредата (Решение на Първоинстанционния съд от 10 юли 1997 г. по дело Guérin automobiles/Комисия,
T-38/96, Recueil, стр. II-1223
, точка 42 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Chiquita Brands и др./Комисия,
T-19/01, Recueil, стр. II-315
, точка 65).
В настоящия случай обаче следва да се констатира, че искането за обезщетение, съдържащо се в жалбата, което е предмет на едно от исканията, се отличава с липсата на най-елементарна прецизност.
Всъщност дори да се предположи, че жалбата съдържа данните, които позволяват да се установят действията, в които се упреква Парламентът, в нея не се споменава нищо както относно естеството и характера на твърдяната вреда, така и относно причините, поради които жалбоподателят счита, че съществува причинна връзка между тези действия и вредата.
Освен това дори и да се предположи, че е допустимо в писмената си реплика жалбоподателят да отстрани тези пропуски, той реално не прави такъв опит.
От това следва, че що се отнася до искането за обезщетение, жалбата не отговаря на условията, установени в член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник.
При тези условия искането за обезщетение следва да се обяви за недопустимо.
По искането да се дадат задължителни указания на Парламента да организира редовна процедура за възлагане на обществена поръчка
На етапа на писмената реплика жалбоподателят иска от Първоинстанционния съд да даде задължителни указания на Парламента да организира редовна процедура за възлагане на обществена поръчка.
Съгласно член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник обаче ищецът или жалбоподателят е задължен да определи предмета на спора и да представи исканията си в исковата молба или жалбата. Макар при определени обстоятелства член 48, параграф 2 от същия правилник да позволява въвеждането на нови правни основания в хода на производството, в никакъв случай тази разпоредба не може да се тълкува в смисъл, че разрешава на ищеца или жалбоподателя да сезира Първоинстанционния съд с нови искания и по този начин да измени предмета на спора (Решение на Първоинстанционния съд от 18 септември 1992 г. по дело Asia Motor France и др./Комисия,
T-28/90, Recueil, стр. II-2285
, точка 43 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело T. Port/Съвет,
T-2/99, Recueil, стр. II-2093
, точка 34; по аналогия вж. също Решение на Съда от по дело Комисия/Франция,
232/78, Recueil, стр. 2729
, точка 3).
От това следва, че искането, което има за цел Първоинстанционният съд да даде задължителни указания на Парламента да организира редовна процедура за възлагане на обществена поръчка, може само да бъде отхвърлено като недопустимо.
От съображения за изчерпателност следва да се напомни, че в рамките на подадена на основание член 230 ЕО жалба за отмяна компетентността на общностния съд се свежда до контрол за законосъобразност на обжалвания акт и че в съответствие с постоянната съдебна практика при упражняване на своите правомощия Първоинстанционният съд не може да дава задължителни указания на институциите на Общността (Решение на Съда от 8 юли 1999 г. по дело DSM/Комисия, C-5/93 P, Recueil, стр. I-4695, точка 36 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело ADT Projekt/Комисия,
T-145/98, Recueil, стр. II-387
, точка 83). При отмяна на обжалвания акт съответната институция следва на основание член 233 ЕО да вземе необходимите мерки за изпълнението на решението за отмяна (Решение на Първоинстанционния съд от по дело Ladbroke Racing/Комисия,
T-67/94, Recueil, стр. II-1
, точка 200 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Evropaïki Dynamiki/Commission, T-465/04, точка 56 по-горе, точка 35).
По съдебните разноски
По смисъла на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Парламентът е загубил делото, той следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на жалбоподателя.

По изложените съображения
ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД (шести състав)
реши:

1)
Отменя решението, с което Европейският парламент отказва да възложи на VIP Car Solutions SARL поръчката, предмет на процедурата за възлагане на обществена поръчка PE/2006/06/UTD/1.

2)
Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

3)
Осъжда Парламента да заплати съдебните разноски.

Meij
Vadapalas
Moavero Milanesi
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 20 май 2009 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.