CELEX: 62007FJ0006
Veřejná služba
Přijetí
Žaloba na náhradu škody

1.
Řízení – Přípustnost podání – Posouzení v okamžiku učinění podání – Návrh na vydání rozhodnutí o překážce v řízení – Přípustnost
v každém stadiu řízení
(Jednací řád Soudu prvního stupně, článek 114; jednací řád Soudu pro veřejnou službu, článek 78)
2.
Úředníci – Výběrové řízení – Výběrová komise – Tajnost jednání – Působnost
(Služební řád, příloha III, článek 6)
3.
Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Přijetí – Řízení – Posuzovací pravomoc poradní výběrové komise – Meze – Dodržení podmínek
stanovených oznámením o volném pracovním místě
4.
Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Přijetí – Řízení – Posouzení zásluh
5.
Úředníci – Dočasní zaměstnanci – Přijetí – Řízení – Posuzovací pravomoc orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv –
Meze – Dodržení podmínek stanovených oznámením o volném pracovním místě a procesních pravidel přijatých pro výkon posuzovací
pravomoci
6.
Úředníci – Žaloba – Zrušující rozsudek – Účinky
(Služební řád, článek 91)
7.
Úředníci – Žaloba – Soudní přezkum v plné jurisdikci – Možnost uložit bez návrhu žalovanému orgánu zaplacení náhrady
(Služební řád, čl. 91 odst. 1)
8.
Úředníci – Žaloba – Soudní přezkum v plné jurisdikci – Náhrada majetkové újmy spojené se ztrátou příležitosti následkem protiprávního
zamítnutí žádosti o pracovní místo
[Služební řád, čl. 91 odst. 1; pracovní řád ostatních zaměstnanců, čl. 47 písm. b) bod ii)]
9.
Úředníci – Žaloba – Žaloba na náhradu škody – Zrušení napadeného protiprávního aktu – Odpovídající náhrada nemajetkové újmy
(Služební řád, čl. 91)
1.
Ačkoli pravidlo uvedené v článku 78 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu, podle kterého Soud, jemuž byl předložen návrh
na vydání rozhodnutí o překážce v řízení, o něm může rozhodnout usnesením s odůvodněním nebo spolu s věcí samou, je procesním
pravidlem použitelným od data jeho vstupu v platnost na všechny spory rozhodované Soudem pro veřejnou službu, není tomu tak
v případě pravidel, podle kterých Soud na základě uvedeného článku může rozhodnout o přípustnosti dané překážky, a kterými
mohou být v rozsahu, v jakém určují přípustnost návrhu na vydání rozhodnutí o překážce v řízení, pouze pravidla použitelná
ke dni podání uvedeného návrhu.
Pokud jde o návrh na vydání rozhodnutí o překážce v řízení podaný před vstupem jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu v platnost,
použitelnými pravidly, jež stanoví podmínky přípustnosti překážky v řízení, jsou pravidla, na která odkazuje článek 114 jednacího
řádu Soudu prvního stupně, použitelný
mutatis mutandis
na Soud pro veřejnou službu. Uvedený článek 114 je totiž ustanovením, které v jednacím řádu Soudu prvního stupně odpovídá
článku 78 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu. V důsledku toho je třeba v takovém případě použít jednak procesní pravidlo
uvedené v článku 78 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu, a jednak pravidla přípustnosti, na která odkazuje článek 114
jednacího řádu Soudu prvního stupně.
Vzhledem k tomu, že překážka v řízení, kterou je třeba odlišit od námitky nepřípustnosti vůči žalobě, může být uplatněna v každém
stadiu řízení, může být návrh na vydání rozhodnutí o překážce v řízení podán v každém stadiu řízení.
(viz body 49 až 51 a 54)
2.
Zásada tajnosti jednání výběrových komisí při výběrovém řízení byla zavedena s cílem zajistit nezávislost výběrových komisí
a objektivitu jejich práce, a směřuje rovněž k ochraně legitimních zájmů uchazečů, a k tomu, aby posouzení týkající se jejich
schopností nebyla zveřejněna. Dodržování této zásady tedy brání zveřejnění postojů zaujatých členy výběrových komisí a odhalení
skutečností, jež souvisí s osobním nebo srovnávacím posouzením uchazečů, provedeným výběrovou komisí.
Nicméně ačkoli se na srovnávací posouzení výběrové komise nebo některých jejích členů v zásadě vztahuje tajnost jednání zmíněné
komise, jinak tomu je ohledně dokumentů vypracovaných na okraj výběrového řízení, které nejsou, striktně řečeno, součástí
práce poradní výběrové komise jako celku, ale jsou výsledkem osobní iniciativy jednoho z jejích členů. Ty nepožívají nezbytně
stejného stupně důvěrnosti, jaký je spojen s komparativním posuzováním výběrové komise a zakazuje jejich předložení Soudu.
Zákonnost či nezákonnost způsobu získání takových dokumentů je v důsledku toho prvkem, který je třeba zohlednit.
V tomto ohledu je třeba vyjmout ze spisu věci dokumenty, které vypracoval jeden ze členů výběrové komise na okraj výběrového
řízení a které účastník řízení získal od třetí osoby, jež je získala bez oprávnění.
(viz body 57, 58, 60, 61, 64 až 66 a 71)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 7. února 2001, Bonaiti Brighina v. Komise, T‑118/99, Recueil FP, s. I‑A‑25 a II‑97, bod 46; 5. dubna
2005, Christensen v. Komise, T‑336/02, Sb. VS s. I‑A‑75 a II‑341, 23, 24 a 26
3.
Poradní výběrová komise sestavená orgánem oprávněným k uzavírání pracovních smluv za účelem přijímání dočasných zaměstnanců
má určitý prostor pro uvážení ohledně organizace své práce, nicméně za podmínky zachování rámce stanoveného oznámením o volném
pracovním místě. V tomto ohledu výběrové komisi nic nebrání, aby postupovala v etapách, a uchazeče postupně vyřazovala na
základě kritérií stanovených v oznámení o volném pracovním místě. Pouhá skutečnost, že výběrová komise přezkoumala v rámci
pohovorů výkonnost uchazečů s ohledem na kritéria stanovená oznámením o volném pracovním místě ve dvou etapách, nemůže sama
o sobě být vadou výběrového řízení.
(viz body 88 až 90)
4.
V rámci výběrového řízení má výběrová komise posoudit známé skutečnosti týkající se uchazečů, jako jsou předložené tituly,
podstoupené zkoušky, nebo jim známé a jimi komentované hodnotící zprávy. To představuje záruku regulérnosti výběrového řízení
a ochranu proti jakékoli svévoli, neboť uchazečům jsou známy všechny skutečnosti, které výběrová komise posuzovala, a mohou
je tedy zpochybnit, pokud je považují za nesprávné. Naopak, pokud komise své rozhodnutí založí zčásti nebo zcela na skutečnostech,
jako jsou informace a názory nadřízených, s nimiž nejsou dotčení uchazeči seznámeni, nemají tito žádnou ochranu proti tvrzením
třetích osob, jež, ačkoli mohou být zcela správná, rovněž mohou být z nějakého důvodu nepřesná. Skutečnost, že uchazeči nemohou
zaujmout stanovisko vůči názorům, které v jejich věci vyjádřili jejich nadřízení a které výběrová komise vzala v potaz, představuje
porušení principu výběrového řízení, což odůvodňuje zrušení rozhodnutí o nepřijetí, která byla vůči nim přijata.
Podobně jako výběrová komise, a ze stejných důvodů, nemůže poradní výběrová komise sestavená orgánem oprávněným k uzavírání
pracovních smluv založit posouzení, ani zčásti, na skutečnostech, jako jsou informace a názory nadřízených, s nimiž nejsou
dotčení uchazeči seznámeni, a k nimž nemohli zaujmout stanovisko. Konzultace nadřízených, i pouze jedním ze členů výběrové
komise, který jednal vlastním jménem, způsobuje, že jednání uvedené komise jako celku je stiženo protiprávností.
(viz body 93, 94 a 97)
Odkazy:
Soudní dvůr: 11. března 1986, Sorani a další v. Komise, 293/84, Recueil, s. 967, body 17 až 20; Adams a další v. Komise, 294/84,
Recueil, s. 977, body 22 až 25
5.
Výkon široké posuzovací pravomoci, kterou disponuje orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv přinejmenším předpokládá
nejúplnější dodržování veškeré relevantní úpravy, to znamená nejen oznámení o přijetí, ale rovněž případná procesní pravidla,
která jsou orgánu určena pro výkon jeho posuzovací pravomoci.
Mimoto skutečnost, že uvedený orgán disponuje širokým prostorem pro uvážení, nemůže mít za následek zatajení protiprávnosti,
k níž došlo v přípravném řízení předcházejícím jeho rozhodnutí. Uvedený orgán tedy přijetím vlastního rozhodnutí v návaznosti
na protiprávní přípravné řízení způsobuje protiprávnost uvedeného rozhodnutí, pokud opomene přijmout opatření za účelem nápravy
uvedené protiprávnosti zjištěné během uvedeného přípravného řízení.
(viz body 101 až 103)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 18. září 2003, Pappas v. Výbor regionů, T‑73/01, Recueil FP, s. I‑A‑207 a II‑1011, bod 53
6.
V případě zrušení protiprávního rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv o nezapsání jména uchazeče na seznam
úspěšných uchazečů během výběrového řízení na dočasné zaměstnance by následné zrušení samotného seznamu uchazečů, jakož i rozhodnutí
o přijetí uchazečů, kteří byli na seznam zapsáni, představovalo nadměrnou sankci za protiprávnost, jíž se dotčený orgán dopustil.
Bylo by totiž v rozporu se zásadou přiměřenosti a zásadou ochrany legitimních očekávání, jakož i se služebním zájmem, zbavit
přijaté uchazeče, kteří se stali dočasnými zaměstnanci, prospěchu z jejich jmenování, pouze z důvodu protiprávnosti výběrového
řízení.
(viz body 109, 111 a 122)
7.
Jestliže se na základě porovnání zájmů zdá, že služební zájem a zájmy třetích osob brání následnému zrušení rozhodnutí, která
navazují na zrušené rozhodnutí, může soud Společenství za účelem zajištění užitečného účinku zrušujícího rozsudku v zájmu
žalobce využít pravomoci přezkumu v plné jurisdikci, kterou má ve sporech majetkoprávní povahy, a i bez návrhu žalovanému
orgánu uložit zaplacení náhrady. Rovněž může vyzvat uvedený orgán, aby přiměřeně chránil zájmy žalobce a nalezl pro jeho případ
spravedlivé řešení.
(viz bod 127)
Odkazy:
Soudní dvůr: 5. června 1980, Oberthür v. Komise, 24/79, Recueil, s. 1743, bod 14; 6. července 1993, Komise v. Albani a další,
C‑242/90 P, Recueil, s. I‑3839, bod 13
Soud prvního stupně: 23. února 1994, Coussios v. Komise, T‑18/92 a T‑68/92, Recueil FP, s. I‑A‑47 a II‑171, bod 107
8.
Pokud je mu předložen spor majetkoprávní povahy ve smyslu čl. 91 odst. 1 druhé věty služebního řádu, Soud pro veřejnou službu
disponuje pravomocí soudního přezkumu v plné jurisdikci, v jejímž rámci má pravomoc, je-li to třeba, uložit i bez návrhu žalovanému
účastníkovi zaplacení náhrady škody způsobené jeho zaviněním a v takovém případě posoudit
ex aequo et bono
s ohledem na všechny okolnosti věci utrpěnou újmu. Mimo to, jestliže Soud určil existenci újmy, je pouze on příslušný k tomu,
aby v mezích návrhu posoudil způsob a rozsah náhrady této škody, s výhradou, že rozsudky Soudu musejí být dostatečně odůvodněny
a, pokud jde o ohodnocení škody, musejí uvádět kritéria zohledněná pro určení přiznané částky, aby soud vyššího stupně mohl
vykonávat jejich přezkum.
V tomto ohledu je třeba, s cílem stanovit částku spravedlivé náhrady, která má být přidělena uchazeči ve výběrovém řízení
stiženém protiprávností, který ztratil šanci na přijetí, zaprvé určit ztrátu odměny utrpěnou uvedeným uchazečem prostřednictvím
určení rozdílu mezi odměnou, kterou by pobíral, kdyby byl přijat, a odměnou, kterou skutečně pobíral poté, co došlo k protiprávnosti,
a zadruhé ohodnotit ve formě procentního podílu jeho šanci na přijetí, s cílem vyvážit takto vypočtenou ztrátu odměny.
Nicméně jestliže z důvodu zvláštních okolností, jako je stupeň nejistoty ohledně vlivu protiprávnosti na zamítnutí žádosti
uvedeného uchazeče o pracovní místo, Soud nemůže stanovit matematický koeficient odrážející utrpěnou ztrátu šance, je třeba
zúčastněnému přiznat paušální částku za účelem náhrady utrpěné ztráty šance.
Při posouzení částky uvedené náhrady nelze považovat za prokázané, že pokud by žalobce uspěl ve výběrovém řízení, měl by smlouvu
dočasného zaměstnance na dobu šesti let. Na základě čl. 47 písm. b) odrážky ii) pracovního řádu ostatních zaměstnanců má orgán
možnost ukončit smlouvu dočasného zaměstnance na dobu určitou, s výhradou dodržení výpovědní lhůty stanovené v souladu s uvedeným
ustanovením. Navíc, pokud by byl žalobce přijat, neměl by na konci počátečního čtyřletého období žádné právo na obnovení smlouvy
na období dvou let.
(viz body 133 až 135 a 142 až 145)
Odkazy:
Soudní dvůr: 21. února 2008, Komise v. Girardot, C‑348/06 P, Sb. rozh. s. I-833, bod 45 a uvedená judikatura, a bod 58 a uvedená
judikatura
Soud prvního stupně: 6. června 2006, Girardot v. Komise, T‑10/02, Sb. VS s. I‑A‑2‑129 a II‑A‑2‑609
9.
Zrušení aktu vydaného správou, který byl napaden úředníkem, představuje samo o sobě přiměřenou a v zásadě, to znamená v případě
neexistence jakéhokoli výslovně negativního posouzení způsobilosti dotčené osoby v uvedeném aktu, které by jí mohlo ublížit,
dostatečnou náhradu veškeré nemajetkové újmy, která jí mohla z důvodu zrušeného aktu vzniknout.
(viz bod 151)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 26. ledna 1995, Pierrat v. Soudní dvůr, T‑60/94, Recueil FP, s. I‑A‑23 a II‑77, bod 62; 19. března 1997,
Giannini v. Komise, T‑21/96, Recueil FP, s. I‑A‑69 a II‑211, bod 35