CELEX: 62008FJ0016
Offentligt hverv
Tjenestemænd

Tjenestemænd – forfremmelse – ansøgers klage over en afgørelse om tildeling af meritpoint
(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2, art. 43 og art. 90, stk. 2).
Ansættelsesmyndigheden tilsidesætter sin begrundelsespligt, såfremt den ikke begrunder en afgørelse om tildeling af meritpoint,
før den klage, som adressaten har indgivet vedrørende samme afgørelse, udtrykkeligt afvises efter udløbet af den frist på
fire måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 2, og efter at den pågældende har anlagt sag til prøvelse af den
stiltiende afvisning.
Der kan ikke rejses tvivl om denne konklusion ved en argumentation om, at det ikke var nødvendigt at begrunde afgørelsen om
tildeling af point, eftersom afgørelsen blev truffet i en sammenhæng, som var velkendt for adressaten, der således rådede
over en foreløbig begrundelse. Den omstændighed, at meritpoint tildeles en gang om året, indebærer nemlig, at administrationen
hvert år skal træffe en ny afgørelse om tildeling af meritpoint, som udelukkende må være baseret på den berørte tjenestemands
indsats i referenceperioden. Den omstændighed, at det fremgår af tjenestemandens klage, at vedkommende har forstået bedømmelsesordningen,
indebærer endvidere ikke, at vedkommende havde mulighed for at få kendskab til de grunde, der førte til vedtagelsen af afgørelsen
om tildeling af point.
En sådan manglende begrundelse kan heller ikke forklares med henvisning til den retspraksis, hvoraf følger, at når en lovligt
begrundet afgørelse er blevet fremsendt for sent, er det ufornødent at annullere afgørelsen, eftersom administrationen efter
en annullationsdom ikke har andre muligheder end at træffe en ny afgørelse med en identisk begrundelse, hvilket ikke indebærer
en fordel for sagsøgeren. Såfremt en sagsøger anfægter lovligheden af administrationens afgørelse, kan det nemlig ikke udelukkes,
at den omstændighed, at afgørelsen bortfalder med tilbagevirkende kraft som følge af en annullationsdom, og at afgørelsen
derefter undergives en ny vurdering, kan føre til, at der i forhold til sagsøgeren træffes en afgørelse med et andet indhold.
(jf. præmis 25 og 29-34)
Henvisning til:
Domstolen: 26. november 1981, sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Sml. s. 2861, præmis 22; 7. februar 1990, sag C-343/87,
Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 15; 23. september 2004, sag C-150/03 P, Hectors mod Parlamentet, Sml. I, s. 8691,
præmis 50
Retten: 12. februar 1992, sag T-52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121, præmis 40 og 41; 26. januar 2000, sag T-86/98,
Gouloussis mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 5, og II, s. 23; 20. februar 2002, sag T-117/01, Roman Parra mod Kommissionen,
Sml. Pers I-A, s. 27 og II, s. 121, præmis 32; 6. juli 2004, sag T-281/01, Huygens mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 203,
og II, s. 903, præmis 109; 15. september 2005, sag T-132/03, Casini mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 253, og II, s. 1169,
præmis 31 og den deri nævnte retspraksis
Personaleretten: 8. oktober 2008, sag F-81/07, Barbin mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A-1, s. 0000, og II-A-1, s. 0000, præmis