CELEX: 62003CJ0372
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 91/439/EEB
Vairuotojo pažymėjimas
Minimalus amžius, reikalingas norint įgyti teisę vairuoti tam tikras transporto priemones
Galimybė vairuoti kitos kategorijos transporto priemones nei ta, kuriai buvo išduotas vairuotojo pažymėjimas
Privalomas vairuotojo pažymėjimo registravimas ir keitimas

1       Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad priimdama ir palikdama galioti 1998 m. rugpjūčio
18 d. Nutarimo dėl leidimo dalyvauti kelių eisme (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Strassenverkehr), tai yra
nutarimo dėl leidimo vairuoti (Fahrerlaubnis-Verordnung, BGBl. 1998 I, p. 2214, toliau –
FeV
), 6 straipsnio 3 dalies 6 punktą, 4 straipsnį, 10 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį, 29 straipsnio 1 ir 3 dalis bei 47 straipsnio
2 dalį Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyvos 91/439/EEB dėl
vairuotojo pažymėjimų (OL L 237, p. 1), iš dalies pakeistos 1996 m. liepos 23 d. Tarybos direktyva 96/47/EB (OL L 235, p. 1,
toliau – Direktyva 91/439), 1 straipsnio 2 dalį, 3 straipsnį, 5 straipsnio 2 dalies b punktą, 6 straipsnio 1 dalies b punkto
pirmą ir trečią įtrauką bei 8 straipsnio 2 dalį.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
2       Direktyvos Nr. 91/439 trečia–penkta konstatuojamosios dalys nustato:
,,kadangi Bendrijos pavyzdžio nacionalinis vairuotojo pažymėjimas, nustatytas Direktyvos 80/1263/EEB, turėtų būti toks, kad,
inter alia
, būtų galima atsižvelgti į transporto priemonių kategorijų ir pakategorių derinimą ir padaryti pažymėjimus lengviau suprantamus
tiek pačioje Bendrijoje, tiek už jos ribų;
kadangi, siekiant stiprinti kelių eismo saugumą, reikia nustatyti minimalius vairuotojo pažymėjimo išdavimo reikalavimus;
kadangi Direktyvos 80/1263/EEB 3 straipsnyje reikalaujama, kad baigiamosios nuostatos, Bendrijos mastu apibendrinančios tame
straipsnyje minimas transporto priemonių kategorijas, turėtų būti priimtos nepaliekant galimybės nukrypti nei nuo jų, nei
nuo vairuotojo pažymėjimų galiojimo sąlygų.“
3       Direktyvos 91/439 1 straipsnis nustato:
,,1.      Valstybės narės, laikydamosi šios direktyvos nuostatų, įveda I arba Ia priede aprašytu Bendrijos pavyzdžiu pagrįstą nacionalinį
vairuotojo pažymėjimą.
2.      Valstybių narių išduoti vairuotojo pažymėjimai yra abipusiai pripažįstami.
3.      Kai galiojančio nacionalinio vairuotojo pažymėjimo savininkas nuolatos apsigyvena ne toje valstybėje narėje, kuri pažymėjimą
išdavė, priimančioji valstybė narė gali vairuotojo pažymėjimo savininkui taikyti nacionalines pažymėjimo galiojimo laiko,
medicininio patikrinimo bei apmokestinimo taisykles ir tame pažymėjime nurodyti bet kokią administravimui reikalingą informaciją.“
4       Tos pačios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje yra išvardytos skirtingos transporto priemonių kategorijos, kurioms vairuoti gali
būti išduotas vairuotojo pažymėjimas. Šios kategorijos suskirstytos taip:
–       A kategorija: motociklai su šonine priekaba ar be jos,
–       B kategorija: motorinės transporto priemonės, kurių leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 3 500 kilogramų; prie B kategorijos
priskiriami vilkiko ir priekabos junginiai, kurių leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 3 500 kilogramų,
–       B + E kategorija: transporto priemonių junginiai, susidedantys iš vilkiko, priskiriamo prie B kategorijos, ir priekabos, jei
tas junginys nepriskiriamas prie B kategorijos,
–       C kategorija: motorinės transporto priemonės, nepriskiriamos prie D kategorijos, kurių leidžiamas maksimalus svoris didesnis
kaip 3 500 kilogramų,
–       C + E kategorija: transporto priemonių junginiai, kurių vilkikas priskiriamas prie C kategorijos, o jo priekabos leidžiamas
maksimalus svoris didesnis kaip 750 kilogramų,
–       D kategorija: motorinės transporto priemonės, skirtos keleiviams vežti, kurios, be vairuotojo vietos, turi daugiau kaip aštuonias
sėdimas vietas,
–       D + E kategorija: transporto priemonių junginiai, kurių vilkikas priskiriamas prie D kategorijos, o jo priekabos leidžiamas
maksimalus svoris didesnis kaip 750 kilogramų.
5       Remiantis Direktyvos Nr. 91/439 3 straipsnio 2 dalimi, pagal A, B, B + E, C, C + E, D ir D + E kategorijas gali būti išduodamas
specialios paskirties vairuotojo pažymėjimas, leidžiantis vairuoti tokių pakategorių transporto priemones:
–       A1: lengvuosius motociklus, kurių variklio darbinis tūris ne didesnis kaip 125 cm
, o galingumas neviršija 11 kW,
–       C1: motorines transporto priemones, nepriskiriamas prie D kategorijos, kurių leidžiamas maksimalus svoris didesnis kaip 3 500 kilogramų,
bet ne mažesnis kaip 7 500 kilogramų,
–       C1 + E: transporto priemonių junginį, kurio vilkikas priskiriamas prie C1 pakategorės, o jo priekabos leidžiamas maksimalus
svoris didesnis kaip 750 kilogramų, jei taip sudaryto junginio leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 12 000 kilogramų,
o leidžiamas maksimalus priekabos svoris neviršija nepakrauto vilkiko svorio,
–       D1: motorines transporto priemones, skirtas keleiviams vežti, kurios, be vairuotojo vietos, turi daugiau kaip aštuonias sėdimas
vietas, bet ne daugiau kaip 16 sėdimų vietų, be vairuotojo vietos,
–       D1 + E: transporto priemonių junginius, kurių vilkikas priskiriamas prie D1 pakategorės, o jo priekabos leidžiamas maksimalus
svoris didesnis kaip 750 kilogramų, jeigu, pirma, taip sudaryto junginio leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 12 000 kilogramų,
o leidžiamas maksimalus priekabos svoris neviršija nepakrauto vilkiko svorio, ir, antra, priekaba nenaudojama keleiviams vežti.
6       Pagal Direktyvos Nr. 91/439 5 straipsnio 1 dalį:
,,Vairuotojo pažymėjimai turi būti išduodami tokiomis sąlygomis:
a)      C ir D kategorijos pažymėjimai turi būti išduodami tik vairuotojams, jau turintiems teisę vairuoti prie B kategorijos priskiriamas
transporto priemones;
b)      B + E, C + E ir D + E kategorijos pažymėjimai turi būti išduodami tik vairuotojams, jau turintiems teisę vairuoti atitinkamai
prie B, C ar D kategorijų priskiriamas transporto priemones.“
7       Šios direktyvos 6 straipsnis išdėstytas taip:
,,1.      Minimalaus amžiaus sąlygos vairuotojo pažymėjimams išduoti yra tokios:
a)      16 metų:
–       A1 pakategorei,
–       B1 pakategorei;
b)      18 metų:
–       A kategorijai; tačiau, norint gauti teisę vairuoti galingesnius kaip 25 kW galingumo ar didesnio kaip 0,16 kW/kg galingumo
ir svorio santykio motociklus (ar motociklus su šoninėmis priekabomis, kurių galingumo ir svorio santykis didesnis kaip 0,16 kW/kg),
reikia turėti dvejų metų žemesnių specifikacijų motociklų vairavimo su A pažymėjimu stažą; stažo gali būti nereikalaujama,
jei kandidatui ne mažiau kaip 21 metai ir jis yra išlaikęs įgūdžių ir elgsenos patikrinimo egzaminą pagal tą kategoriją,
–       B ir B + E kategorijoms,
–       C, C + E kategorijoms ir C1, C1 + E pakategorėms, nepažeidžiant transporto priemonių vairavimo nuostatų, nustatytų 1985 m.
gruodžio 20 dienos Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų
suderinimo (OL L 370, p. 1);
c)      21 metai:
–       D ir D + E kategorijoms bei D1 ir D1 + E pakategorėms, nepažeidžiant transporto priemonių vairavimo nuostatų, nustatytų Reglamente
(EEB) Nr. 3820/85.
2.      Valstybės narės gali nukrypti nuo A, B ir B + E kategorijoms nustatytų minimalių amžiaus reikalavimų ir išduoti vairuotojo
pažymėjimus nuo 17 metų amžiaus, išskyrus A kategorijai skirtas nuostatas, nustatytas 1 dalies b punkto pirmos įtraukos paskutiniame
sakinyje.
3.      Valstybės narės gali atsisakyti pripažinti galiojančius savo teritorijoje vairuotojo pažymėjimus, išduotus 18 metų neturintiems
vairuotojams.“
8       Tos pačios direktyvos 8 straipsnio 1 ir 2 dalys numato:
,,1. Tais atvejais, kai vienos valstybės narės išduoto galiojančio nacionalinio vairuotojo pažymėjimo savininkas pasirenka
nuolatinę gyvenamąją vietą kitoje valstybėje narėje, jis gali prašyti, kad jo vairuotojo pažymėjimas būtų pakeistas lygiaverčiu
pažymėjimu; prireikus pažymėjimą keičianti valstybė narė gali patikrinti, ar pateiktas vairuotojo pažymėjimas iš tikrųjų galioja.
2. Laikydamasi baudžiamųjų ir policijos įstatymų teritoriškumo principo, valstybė narė, kurioje yra nuolatinė gyvenamoji vieta,
gali taikyti nacionalines teisės vairuoti apribojimo, sustabdymo, atėmimo ar panaikinimo nuostatas kitos valstybės narės išduoto
vairuotojo pažymėjimo savininkui ir, jeigu reikia, pakeisti vairuotojo pažymėjimą.“
9       Reglamento Nr. 3820/85 5 straipsnis nustato:
,,1.      Minimalus krovinius vežančių vairuotojų amžius yra toks:
a)      transporto priemonėmis, įskaitant, jei reikia, priekabas ar puspriekabes, kurių maksimalus leistinas svoris yra ne didesnis
kaip 7,5 tonos, ? 18 metų;
b)      kitomis transporto priemonėmis:
–       21 metai, arba
–       18 metų tik tuo atveju, jei asmuo turi profesinį pasirengimą liudijantį ir vienos iš valstybių narių pripažintą dokumentą,
patvirtinantį, kad jis yra baigęs transporto priemonių, skirtų krovinius keliais vežti, vairuotojų mokymo kursą, atitinkantį
nustatytas Bendrijos taisykles dėl minimalaus kelių transporto priemonių vairuotojų pasirengimo lygio.
<…>
5.      Šalyje 50 km spinduliu nuo nuolatinės transporto priemonės laikymo vietos, įskaitant ir vietines administracines teritorijas,
kurių centrai neviršija 50 km spindulio, atliekant transporto operacijas minimalų vairuotojo padėjėjo amžių valstybės narės
gali sumažinti iki 16 metų tik tuo atveju, jeigu tai yra daroma dėl profesinio mokymo ir laikantis nacionalinės teisės aktuose
nustatytų priėmimo į darbą amžiaus ribų.“ (Pataisytas vertimas)

Nacionalinės teisės aktai
10
FeV
6 straipsnio 2 dalyje numatytas minimalus 25 metų amžius, norint iš karto įgyti teisę vairuoti A kategorijos sunkiuosius
motociklus.
11     Pagal
FeV
6 straipsnio 3 dalies 6 punktą C1 + E ir D pažymėjimų savininkams leidžiama vairuoti D + E kategorijos transporto priemones.
Remiantis to paties straipsnio 4 dalimi, C1, C1 + E, C ir C + E pažymėjimų savininkams Vokietijos teritorijoje leidžiama vairuoti
D kategorijos transporto priemones be keleivių, norint  patikrinti techninę transporto priemonių būklę arba jas nugabenti
į kitą vietą.
12
FeV
9 straipsnis nustato, kad pažymėjimas vairuoti C1 kategorijos transporto priemones gali būti išduotas tik tada, kai kandidatas
jau turi B kategorijai skirtą pažymėjimą arba atitinka šiam pažymėjimui gauti nustatytas sąlygas. Pastaruoju atveju pažymėjimas
vairuoti C1 kategorijos transporto priemones gali būti išduotas ne anksčiau negu pažymėjimas, tinkamas vairuoti B kategorijos
transporto priemones.
13
FeV
10 straipsnio 2 dalis nustato, kad vairuotojų parengimo metu minimalus amžius gauti pažymėjimus vairuoti B, C1 ar C1 + E kategorijų
transporto priemones yra 17 metų, o kai C ir C + E kategorijų pažymėjimams gauti nustatytas 18 metų amžius. Norint tokį pažymėjimą
išduoti asmeniui, kuriam dar nesukako 18 metų, jis turi sėkmingai praeiti medicininį psichologinį patikrinimą. Iki pažymėjimo
savininkui sukaks 18 metų, jam išduotas vairuotojo pažymėjimas galioja tik su jo profesiniu parengimu susijusiems maršrutams.
14     Pagal
FeV
29 straipsnio 1 ir 2 dalis kitoje negu Vokietijos Federacinė Respublika valstybėje narėje išduotų pažymėjimų savininkai,
gresiant piniginei baudai, privalo registruoti savo pažymėjimus Vokietijos administracinėse institucijose, jei jie nuolat
apsigyveno Vokietijoje ir turi savo pažymėjimus ne daugiau kaip dvejus metus.
15
FeV
29 straipsnio 3 dalis ir 47 straipsnio 2 dalis įpareigoja kitoje negu Vokietijos Federacinė Respublika valstybėje narėje
išduotų pažymėjimų savininkus, kurie nuolat apsigyveno Vokietijoje, pakeisti savo pažymėjimą Vokietijos pažymėjimu, kad jame
būtų įrašyta tam tikra informacija, be kita ko, apie minėto pažymėjimo galiojimo šioje valstybėje laiką, kai šis galiojimo
laikas yra trumpesnis nei numatytas jį išdavusioje valstybėje narėje.

Ikiteisminė procedūra
16     Manydama, kad į Vokietijos teisės aktus perkeltos tam tikros Direktyvos 91/439 nuostatos neatitinka pačios direktyvos, Komisija
1997 m. birželio 10 d. laišku Vokietijos Federacinei Respublikai nusiuntė oficialų pranešimą, prašydama per du mėnesius pateikti
savo pastabas.
17     Manydama, kad 1998 m. rugpjūčio mėn. jai pateikti šių teisės aktų pakeitimai nereiškia įsipareigojimų, kurių neįvykdymu buvo
kaltinama Vokietijos Federacinė Respublika, įvykdymo, 2001 m. liepos 18 d. laišku šiai valstybei narei Komisija nusiuntė papildomą
oficialų pranešimą, nurodydama per du mėnesius pateikti savo pastabas.
18     Kadangi Vokietijos valdžios institucijų atsakymai į šį oficialų pranešimą Komisijos neįtikino, 2002 m. kovo 21 d. pastaroji
Vokietijos Federacinei Respublikai išsiuntė pagrįstą nuomonę, nurodydama per du mėnesius nuo šios pagrįstos nuomonės gavimo
imtis būtinų priemonių, kad būtų laikomasi iš Direktyvos 91/439 kylančių įsipareigojimų.
19     2002 m. birželio 10 d. laišku Vokietijos valdžios institucijos informavo Komisiją, kad tam tikrus šioje pagrįstoje nuomonėje
nurodytus kaltinimus jos laiko nepagrįstais ir kad į kitus kaltinimus bus atsižvelgta artimiausiu metu, priimant
FeV
pakeitimus.
20     Kadangi šis atsakymas Komisijos neįtikino, ji pareiškė šį ieškinį.

Dėl ieškinio
21     Grįsdama savo ieškinį, Komisija pateikė šešis kaltinimus – dėl minimalaus amžiaus, reikalingo norint įgyti teisę vairuoti,
pirma, A kategorijos sunkiuosius motociklus ir, antra, C1 ir C1 + E pakategorių transporto priemones, dėl galimybės vairuoti
kitas transporto priemones negu tos, kurioms vairuoti buvo gautas pažymėjimas, ir taip pat dėl kitoje negu Vokietijos Federacinė
Respublika valstybėje narėje išduotų vairuotojo pažymėjimų registravimo ir keitimo procedūrų.

Dėl kaltinimo, susijusio su minimaliu amžiumi, kuris reikalingas norint iš karto įgyti teisę vairuoti A kategorijos sunkiuosius
motociklus
Šalių argumentai
22     Pateikdama šį kaltinimą, Komisija teigia, kad Vokietijos Federacinė Respublika pažeidė Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies
b punkto pirmą įtrauką, nustatančią, kad minimalus amžius vairuotojo pažymėjimams A kategorijai priklausančioms transporto
priemonėms išduoti yra 21 metai. Pagal
FeV
6 straipsnio 2 dalies antrą sakinį minimalus amžius norint iš karto įgyti teisę vairuoti šias transporto priemones yra 25 metai.
Komisija pažymi, kad Direktyvos 91/439 6 straipsnis nustato minimalų amžių, kurio sumažinti ar padidinti valstybės narės neturi
teisės, nes šia nuostata siekiama suderinti tam tikras teisės vairuoti skirtingų kategorijų transporto priemones sąlygas.
Tai, kad valstybės narės gali drausti iš karto išduoti A kategorijos transporto priemonėms vairuoti skirtus pažymėjimus, nesusiję
su faktu, kad minimalus šiai teisei įgyti reikalingas amžius negali būti didesnis negu 21 metai.
23     Šiuo atžvilgiu Vokietijos vyriausybė visų pirma pažymi, kad Direktyva 91/439 valstybėms narėms leidžia drausti ar leisti iš
karto įgyti teisę vairuoti sunkiuosius motociklus. Tačiau, kadangi valstybės narės gali atsisakyti šią teisę suteikti iš karto,
joms niekas nekliudo nustatyti minimalaus amžiaus, kuris būtų didesnis negu numatytas šioje direktyvoje.
24     Vokietijos vyriausybė taip pat tvirtina, kad Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies b punkto pirmoje įtraukoje esantys žodžiai
,,ne mažiau“ neleidžia abejoti, kad norint įgyti teisę iš karto vairuoti A kategorijos transporto priemones, valstybės narės
gali reikalauti, kad asmuo būtų vyresnio amžiaus. Jeigu įstatymų leidėjas būtų norėjęs nustatyti, kad tik 21 metai gali būti
laikomi minimaliu amžiumi, šie žodžiai būtų pertekliniai.
25     Vokietijos vyriausybė galiausiai tvirtina, kad minimalaus amžiaus, norint įgyti teisę iš karto vairuoti A kategorijos transporto
priemones, padidinimą lėmė saugaus eismo sumetimai. Be to, rengiant naują ,,vairuotojų pažymėjimų“ direktyvą (KOM (2003) 621
galutinis, 2003 m. spalio 21 d.), Komisija pati pasiūlė nagrinėjamą amžių padidinti iki 24 metų, kad būtų labiau atsižvelgta
į kelių eismo saugumo reikalavimus.
Teisingumo Teismo vertinimas
26     Nors tiesa, kad, kaip teigia Komisija, iš Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies b punkto pirmos įtraukos ir 2 straipsnio
matyti, jog ši direktyva valstybėms narėms draudžia 21 metų neturintiems asmenims iš karto suteikti teisę vairuoti A kategorijos
sunkiuosius motociklus, tai nereiškia, kad šios nuostatos turi būti suvokiamos kaip draudžiančios valstybei narei nustatyti
didesnį minimalų amžių, kuriam sukakus gali būti išduotas pažymėjimas, skirtas vairuoti šios kategorijos transporto priemones.
27     Iš tiesų, nustatydama, kad valstybės narės turi galimybę leisti asmenims, kuriems ne mažiau nei 21 metai, iš karto gauti šiuos
pažymėjimus, Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies b punkto pirma įtrauka aiškiai neapriboja valstybių narių galimybės nustatyti
didesnį minimalų amžių, o, atvirkščiai, reiškia, kad jos gali nustatyti didesnę negu 21 metai amžiaus ribą.
28     Kadangi šioje byloje nebuvo ginčyta, jog nustatant didesnį minimalų amžių nei numatytasis Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies
b punkto pirmos įtraukos paskutiniame sakinyje, norint iš karto gauti teisę vairuoti šiuos motociklus, padedama gerinti kelių
eismo saugumą, o tai, kaip matyti iš šios direktyvos preambulės, yra pagrindinis direktyvos tikslas, toks nustatymas neprieštarauja
šiai nuostatai, jeigu laikomasi proporcingumo principo.
29     Šios išvados nepaneigia aplinkybė, kad Direktyvos 91/439 6 straipsnio 2 dalyje įtvirtintos leidžiančios nukrypti nuostatos
suteikia tik galimybę prireikus nustatyti mažesnę minimalaus amžiaus ribą negu iš principo nustatytoji vairuoti įvairių kategorijų
transporto priemones, nes, vadovaujantis ta pačia mažiausios ribos nustatymo logika, nukrypimas nuo šios ribos yra pagrįstas
tik tada, kai šios ribos nustatytas slenkstis yra sumažinamas, o ne tada, kai valstybė narė nustato didesnį amžių.
30     Atsižvelgiant į šias aplinkybes, darytina išvada, kad, priešingai nei tvirtina Komisija, Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies
b punkto pirmos įtraukos paskutinis sakinys valstybei narei iš esmės nedraudžia nustatyti didesnio negu šioje nuostatoje numatytas
minimalaus amžiaus, reikalingo norint iš karto įgyti teisę vairuoti A kategorijos sunkiuosius motociklus.
31     Šiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad pirmasis Komisijos kaltinimas, kuriuo ji grindžia savo ieškinį, yra nepagrįstas,
todėl jį reikia atmesti.

Dėl kaltinimo, susijusio su minimaliu amžiumi, kuris reikalingas norint įgyti teisę vairuoti C1 ir C1 + E pakategorių transporto
priemones
Šalių argumentai
32     Pateikdama šį kaltinimą Komisija teigia, kad Vokietijos Federacinė Respublika pažeidė Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies
b punkto trečią įtrauką ir Reglamento Nr. 3820/85 5 straipsnio 1 dalies b punkto antrą įtrauką. Iš tiesų, iš kartu skaitomų
šių dviejų straipsnių išplaukia, kad valstybė narė negali teisėtai išduoti pažymėjimo vairuoti C1 ar C1 + E pakategorių transporto
priemones kandidatams, kuriems nesukako 18 metų. Tačiau taikant
FeV
10 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį tokie pažymėjimai Vokietijoje išduodami 17 metų amžiaus vairuotojams. Šiuo atžvilgiu
Komisija patikslina, kad šios Bendrijos teisės nuostatos nedraudžia, kad dar 18 metų amžiaus nesulaukęs asmuo galėtų pradėti
profesinį vairuotojo parengimą ar įgytų vairavimo įgūdžius, praktiškai mokydamasis su instruktoriaus pagalba.
33     Dėl šio kaltinimo Vokietijos vyriausybė nurodo, pirma, kad, priešingai nei tvirtina Komisija, norint gauti pažymėjimą vairuoti
C1 kategorijos transporto priemones, Vokietijoje prieš tai privaloma gauti pažymėjimą vairuoti B kategorijos transporto priemones.
34     Ši vyriausybė taip pat pažymi, kad Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies b punktas ir Reglamento Nr. 3820/85 5 straipsnio
1 dalies b punktas leidžia 18 metų sulaukusiam vairuotojui, vežančiam krovinius, vairuoti transporto priemones, kurių maksimalus
leistinas svoris yra ne didesnis kaip 7,5 tonos, jei asmuo turi profesinį pasirengimą liudijantį dokumentą. Tačiau šia teise
galima naudotis, tik jei pažymėjimas buvo išduotas, kai šiam vairuotojui sukako 18 metų. Kadangi taip pat egzistuoja būtinybė
įgyti tam tikrą vairavimo patirtį, turi būti įmanoma šį pažymėjimą gauti iki sueis prieš tai nurodytas amžius.
35     Galiausiai Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad taikant
FeV
10 straipsnio 2 dalį jaunesniam negu 18 metų vairuotojui išduotas pažymėjimas nėra pažymėjimas, kuris leistų be apribojimų
vairuoti C1 kategorijos transporto priemones, nes jo galiojimas apribotas profesinio parengimo programos metu vykstamais maršrutais,
o jo išdavimui taikomas dvigubas reikalavimas – savininkas turi lankyti šią profesinio parengimo programą ir pasitikrinti
sveikatą (turi būti atliktas  medicininis psichologinis patikrinimas).
Teisingumo Teismo vertinimas
36     Reikia priminti, kad Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies b punkto trečia įtrauka nustato, jog minimalus amžius išduoti
vairuotojo pažymėjimus vairuoti C1 ir C1 + E pakategorių transporto priemones yra 18 metų.
37     Krovinius vežančių vairuotojų atveju ta pati amžiaus riba yra nustatyta Reglamento Nr. 3280/85 5 straipsnio 1 dalies b punkto
antroje įtraukoje.
38     Tačiau, kaip generalinis advokatas teisingai nurodo savo išvados 41 punkte, nei Direktyva 91/439, nei Reglamentas Nr. 3280/85
nenumato galimybės nukrypti nuo šio minimalaus amžiaus reikalavimo.
39     Viena vertus, Direktyvos 91/439 6 straipsnio 2 dalis, nustatanti baigtinį transporto priemonių, kurioms vairuoti, nukrypstant
nuo bendros taisyklės, gali būti išduotas pažymėjimas, kai asmuo yra 17 metų amžiaus, kategorijų sąrašą, nemini C1 ir C1 + E pakategorių
transporto priemonių.
40     Kita vertus, dėl to, kad Reglamento Nr. 3280/85 5 straipsnio 1 dalies b punkto antroji įtrauka nedraudžia, kad mokydamasis
krovinių transporto priemonių vairuotojo profesijos dar 18 metų nesulaukęs asmuo galėtų įgyti vairavimo patirties, ši nuostata
neturėtų būti aiškinama kaip leidžianti valstybėms narėms šiam asmeniui išduoti pažymėjimą vairuoti šių kategorijų transporto
priemones.
41     Iš tiesų tokiam pažymėjimui gauti būtina vairavimo patirtis gali būti įgyta prižiūrint dėstytojui ir jam dalyvaujant, tačiau
tai jokiu būdu nereiškia, kad atitinkamam kandidatui išduodamas vairuotojo pažymėjimas, jam leidžiantis vairuoti C1 ar C1 + E pakategorių
transporto priemones be už jo profesinį parengimą atsakingo asmens.
42     Tačiau šiuo atveju iš Vokietijos vyriausybės pateiktų paaiškinimų atsakant į jai Teisingumo Teismo pateiktus klausimus išplaukia,
kad taikant
FeV
10 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį 17 metų asmenys gali gauti pažymėjimą, jiems leidžiantį Vokietijos teritorijoje ir profesinio
vairuotojų parengimo metu be už jų parengimą atsakingo asmens vairuoti C1 ir C1 + E pakategorių transporto priemones.
43     Iš šių paaiškinimų ir iš Komisijos pateiktos informacijos taip pat matyti, kad nagrinėjamų pažymėjimų, kuriuose įrašytos tam
tikros pastabos apie jų ribotą naudojimą, pasibaigus jų taikymo laikotarpiui, tai yra tą dieną, kurią šio pažymėjimo savininkui
sukanka 18 metų, nebūtina pakeisti kitu pažymėjimu.
44     Iš to išplaukia, kad
FeV
10 straipsnio 2 dalies pirmas sakinys yra nesuderinamas su Direktyvos 91/439 6 straipsnio 1 dalies b punkto trečia įtrauka
ir Reglamento Nr. 3820/85 5 straipsnio 1 dalies b punkto antra įtrauka.
45     Šiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad antrasis kaltinimas, kurį Komisija pasitelkė savo ieškiniui paremti, yra pagrįstas.

Dėl trečiojo–šeštojo kaltinimų
Šalių argumentai
46     Trečiajame kaltinime Komisija nurodo, kad
FeV
6 straipsnio 3 dalies 6 punktas pažeidžia Direktyvos 91/439 5 straipsnio 2 dalies b punktą, nes
FeV
nuostata numato, jog C1 + E ir D pažymėjimų savininkai turi teisę vairuoti D + E kategorijos transporto priemones.
47     Ketvirtajame kaltinime Komisija teigia, kad Vokietijos Federacinė Respublika pažeidė Direktyvos 91/439 3 straipsnį, nes
FeV
6 straipsnio 4 dalis leido C1, C1 + E, C arba C + E transporto priemonių pakategorių pažymėjimų savininkams Vokietijos teritorijoje
vairuoti D kategorijos transporto priemones be keleivių tik tuo atveju, kai reikia patikrinti transporto priemonių techninę
būklę arba jas nugabenti į kitą vietą.
48     Penktąjį kaltinimą Komisija grindžia tuo, kad Vokietijos Federacinė Respublika pažeidė Direktyvos 91/439 1 straipsnio 2 dalyje
įtvirtintą abipusio pažymėjimų pripažinimo principą, nes
FeV
29 straipsnio 1 dalis, gresiant piniginei baudai, nustatė privalomą reikalavimą per 185 dienas nuo nuolatinio apsigyvenimo
Vokietijoje kompetetingose valdžios institucijose registruoti kitose valstybėse narėse išduotus pažymėjimus, jei minėtų pažymėjimų
savininkai nuolat apsigyveno Vokietijoje ir turi savo pažymėjimus ne daugiau kaip dvejus metus.
49     Pateikdama šeštąjį kaltinimą Komisija teigia, kad Vokietijos Federacinė Respublika pažeidė Direktyvos 91/439 1 straipsnio
2 dalį ir 8 straipsnio 2 dalį, nes
FeV
29 straipsnio 3 dalis ir 47 straipsnio 2 dalis įpareigoja kitoje negu Vokietijos Federacinė Respublika valstybėje narėje
išduotų pažymėjimų savininkus, kurie nuolat apsigyveno Vokietijoje, pakeisti savo pažymėjimą Vokietijos pažymėjimu. Tuo siekiama,
kad Vokietijos valdžios institucijos galėtų į jį įrašyti tam tikrą informaciją, be kita ko, apie pažymėjimo galiojimo laiką
Vokietijoje, kai šis galiojimo laikas yra trumpesnis nei numatytas išdavusioje valstybėje narėje, arba nuorodą į nuostatas,
susijusias su teise vairuoti mokantis vairavimo.
50     Šių keturių kaltinimų atveju Vokietijos Federacinė Respublika pripažįsta, kad Komisijos nurodytos
FeV
nuostatos neužtikrino tinkamo Direktyvos 91/439 perkėlimo į nacionalinę teisę. Vis dėlto ji tvirtina, kad 2004 m. rugpjūčio
9 d. (BGBl. 2004 I, p. 2092) buvo priimti ir 2005 m. vasario 1 d. įsigaliojo šiuos įsipareigojimų neįvykdymus nutraukiantys
jo pakeitimai (dritte Verordnung zur Änderung der FeV und anderer straßenverkehrsrechtlicher Vorschriften).
Teisingumo Teismo vertinimas
51     Primintina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant
į valstybės narės padėtį pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje ir į vėlesnius pasikeitimus Teisingumo Teismas neatsižvelgia
(žr., pavyzdžiui, 2002 m. sausio 30 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑103/00, Rink. p. I‑1147, 23 punktą ir 2002 m. gegužės 30 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑323/04, Rink. p. I‑4711, 8 punktą).
52     Tačiau šiuo atveju nustatyta, kad, pasibaigus 2002 m. kovo 21 d. išsiųstoje pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, teisės
aktai, užtikrinantys teisingą Direktyvos 91/439 1 straipsnio 2 dalies, 3 straipsnio, 5 straipsnio 2 dalies b punkto ir 8 straipsnio
2 dalies perkėlimą, nebuvo priimti.
53     Šiomis aplinkybėmis manytina, kad trečiasis–šeštasis Komisijos kaltinimai, kuriais ji grindė savo ieškinį, yra pagrįsti.
54     Vadinasi, reikia konstatuoti, pirma, kad, priimdama ir palikdama galioti
FeV
6 straipsnio 3 dalies 6 punktą, 4 straipsnį, 10 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį, 29 straipsnio 1 ir 3 dalis bei 47 straipsnio
2 dalį, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 91/439 1 straipsnio 2 dalį, 3 straipsnį,
5 straipsnio 2 dalies b punktą, 6 straipsnio 1 dalies b punkto trečią įtrauką ir 8 straipsnio 2 dalį ir, antra, atmesti kitą
ieškinio dalį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
55     Pagal Teisingumo Teismo Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Vokietijos Federacinė Respublika
iš esmės pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Priimdama ir palikdama galioti 1998 m. rugpjūčio 18 d. Nutarimo dėl leidimo dalyvauti kelių eisme (Verordnung über Zulassung
von Personen zum Strassenverkehr) 6 straipsnio 3 dalies 6 punktą, 4 straipsnį, 10 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį, 29 straipsnio
1 ir 3 dalis bei 47 straipsnio 2 dalį, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1991 m. liepos 29 d.
Tarybos direktyvos 91/439/EEB dėl vairuotojo pažymėjimų, iš dalies pakeistos 1996 m. liepos 23 d. Tarybos direktyva 96/47/EB,
1 straipsnio 2 dalį, 3 straipsnį, 5 straipsnio 2 dalies b punktą, 6 straipsnio 1 dalies b punkto trečią įtrauką ir 8 straipsnio
2 dalį.
2.
Atmesti kitą ieškinio dalį.
3.
Priteisti iš Vokietijos Federacinės Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.