CELEX: 62004CJ0026
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 76/160/EEB
Maudyklų kokybė
Priskyrimas maudymosi zonoms
Direktyva 79/923/EEB
Vandenų, kuriuose veisiasi kiaukutiniai, kokybė
Taršos mažinimo programos sudarymas

1       Ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad, pirma, Galicijos autonominės bendruomenės Pontevedra
provincijos Moaña savivaldybėje esančių „Vilela/A Videira“, „Niño do Corvo“ ir „Canabal“ paplūdimių oficialiai nepriskirdama
maudymosi zonoms ir, antra, nesudarydama
Ría de Vigo
taršos mažinimo programos, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1975 m. gruodžio 8 d. Tarybos direktyvos 76/160/EEB
dėl maudyklų kokybės (OL L 31, 1976, p. 1) 4 straipsnio 1 dalį ir 1979 m. spalio 30 d. Tarybos direktyvos 79/923/EEB dėl vandenų,
kuriuose veisiasi kiaukutiniai, kokybės (OL L 281, p. 47) (pataisytas vertimas) 5 straipsnį.

Teisinis pagrindas
2       Direktyvos 76/160 1 straipsnio 2 dalies a punktas maudyklą apibrėžia taip:
„maudykla“ reiškia tekančio ar stovinčio gėlo vandens telkinius ir jų dalis bei jūros vandenis, kuriuose:
–       valstybių narių kompetentingų institucijų yra leidžiama maudytis
ar
–       nedraudžiama maudytis ir kuriuose tradiciškai maudosi daug žmonių.“
3       Pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį visoms maudymosi zonoms bendrai ir kiekvienai maudymosi zonai atskirai valstybės
narės privalo nustatyti priede pateiktų maudykloms taikytinas parametrų vertes.
4       Minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 dalis numato, kad:
„Valstybės narės privalo imtis visų reikiamų priemonių, kad per 10 metų nuo šios direktyvos paskelbimo maudyklų kokybė atitiktų
pagal 3 straipsnį nustatytas vertes.“
5       Direktyvos 79/923 1 straipsnis nurodo, kad:
„Šioje direktyvoje nagrinėjama vandens, kuriame veisiasi kiaukutiniai, kokybė ir ši direktyva yra taikoma tiems pakrančių
ir sūriems vandenims, kuriems, valstybės narių nuomone, reikia apsaugos arba jų kokybės pagerinimo, kad būtų palaikoma kiaukutinių
(dvigeldžių ir pilvakojų moliuskų) gyvybė ir prieauglis, ir taip būtų prisidedama prie žmogaus tiesiogiai valgomų iš kiaukutinių
pagamintų produktų aukštos kokybės.“ (Pataisytas vertimas)
6       Pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalį:
„Valstybės narės iš pradžių dvejų metų laikotarpyje nuo šios direktyvos paskelbimo priskiria vandenis, kuriuose gali gyventi
ir veistis kiaukutiniai.“ (Pataisytas vertimas)
7       Šios direktyvos 5 straipsnis numato:
„Valstybės narės sudaro programas siekdamos mažinti taršą ir užtikrinti, jog priskirtieji vandenys pagal 4 straipsnį per šešerius
metus nuo priskyrimo atitiktų tiek valstybių narių pagal 3 straipsnį nustatytas vertes, tiek priedo G ir I stulpeliuose pateiktus
komentarus.“
8       Direktyvos 79/923 priedo 10 parametras, pavadintas „Fekalinės žarnyno lazdelės/100 ml“, nurodo referencinę vertę, lygią  „≤
300 kiaukutinių mėsoje ir geldutės skystyje(1)“ (pataisytas vertimas). Ši vertė nurodoma minėto priedo G stulpelyje, todėl
pagal šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalį ji iš esmės valstybėms narėms yra ne privaloma, o rekomendacinė.
9       Vis dėlto 10 parametre pateikta 1 išnaša numato: „Tačiau laukiant, kada bus priimta direktyva dėl iš kiaukutinių pagamintų
produktų vartotojų apsaugos, yra būtina, kad šios vertės būtų laikomasi vandenų, kuriuose gyvena tiesiogiai žmonių vartojami
kiaukutiniai, atžvilgiu.“ (Pataisytas vertimas)
10     Kadangi Akto dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos stojimo sąlygų ir sutarčių pritaikomųjų pataisų (OL  L 302,
1985, p. 23) 395 straipsnis nenumato Ispanijos Karalystės naudai jokios leidžiančios nukrypti nuostatos dėl Direktyvų 76/160
ir 79/923, Ispanijos maudyklų kokybė turėjo atitikti Direktyvoje 76/160 nustatytas privalomas vertes nuo 1986 m. sausio 1 d.,
o Direktyvos 79/923 5 straipsnyje numatytos programos turėjo būti sudarytos ne vėliau kaip 1987 m. spalio 30 d.

Ikiteisminė procedūra
11     Manydama, kad Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvą 76/160 ir Direktyvą 79/923, Komisija, 2001 m. sausio
25 d. nusiųsdama šiai valstybei narei oficialų pranešimą, pradėjo prieš ją EB 226 straipsnyje numatytą procedūrą dėl įsipareigojimų
neįvykdymo.
12     Atmetusi Ispanijos vyriausybės atsakant į šį oficialų pranešimą pateiktus argumentus, 2002 m. liepos 1 d. pagrįstoje nuomonėje
Komisija nurodė Ispanijos Karalystei per du mėnesius nuo jos gavimo imtis reikalaujamų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
13     Kadangi Ispanijos Karalystė neatsakė į šią pagrįstą nuomonę, Komisija pareiškė šį ieškinį.

Dėl ieškinio

Dėl pirmojo  kaltinimo pažeidus Direktyvą 76/160
14     Kaip Komisija nurodo dublike, pirmuoju kaltinimu ji priekaištauja Ispanijos Karalystei neįvykdžius įsipareigojimo dėl to,
kad trys paplūdimiai Galicijos pakrantėje nebuvo priskirti maudymosi zonoms, o ne dėl to, kad nebuvo laikytasi Direktyvoje 76/160
nustatytų privalomų ribinių verčių.
15     Tačiau Direktyvos 76/160 4 straipsnio 1 dalis aiškiai nenumato valstybių narių pareigos paplūdimius ar kitas vietas oficialiai
priskirti maudymosi zonoms.
16     Priešingai, šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies a punktas apibrėžia maudyklas kaip vandenis, kuriuose valstybių narių kompetentingos
institucijos leidžia maudytis arba nedraudžia maudytis ir kuriuose tradiciškai maudosi daug žmonių. Iš antrosios apibrėžimo
dalies matyti, kad tam tikruose vandenyse valstybės narės gali leisti maudymąsi nebūtinai juos priskirdamos maudymosi zonoms.
17     Kaip pastebi generalinis advokatas išvados 14 punkte, pareigos nagrinėjamus vandenis oficialiai priskirti nebuvimas Direktyvoje 76/160
pabrėžiamas tuo, kad kitose direktyvose dėl aplinkos ir visuomenės sveikatos apsaugos yra nuostatų, aiškiai įpareigojančių
valstybes nares iki tam tikros datos oficialiai priskirti ar nustatyti tam tikras zonas ar vandenis.
18     Iš to išplaukia, kad Direktyvos 76/160 4 straipsnio 1 dalis nenumato valstybėms narėms pareigos oficialiai priskirti maudymosi
zonoms, kaip tai teigia Komisija.
19     Todėl pirmasis kaltinimas nėra pagrįstas ir turi būti atmestas.

Dėl antrojo kaltinimo pažeidus Direktyvos 79/923 5 straipsnį
20     Abi šalys sutinka, kad Ispanijos Karalystė
Ria de Vigo
vandenis pagal Direktyvos 79/923 4 straipsnio 1 dalį priskyrė vandenims, kuriuose gyvena ir veisiasi kiaukutiniai.
21     Atsiliepime į ieškinį Ispanijos Karalystė iš esmės nurodo, kad šios direktyvos 1 straipsnyje nustatyta jos taikymo sritis
apima tik vandenis, kuriuose gyvena „žmogaus tiesiogiai valgomi“ kiaukutiniai. Vienintelis direktyvos tikslas – vandens, skirto
žmogaus tiesiogiai valgomų moliuskų veisimui, kokybės gerinimas. Ispanijos Karalystės nuomone, jokia
Ria de Vigo
zona nėra tiesiogiai žmogaus valgomų kiaukutinių veisimosi zona. Iš tikrųjų
Ria de Vigo
veisiasi tik kiaukutiniai, kurie turi būti valomi arba suleidžiami į dirbtinus vandens telkinius prieš suvartojimą. Todėl
Direktyvoje 79/923 numatytų verčių nesilaikymas nėra šios direktyvos 5 straipsnio pažeidimas.
22     Šis argumentas nepriimtinas. Iš esmės Direktyvos 79/923 1 straipsnis numato, kad ši direktyva yra taikoma tiems pakrančių
ir sūriems vandenims, kuriems, valstybės narių nuomone, reikia apsaugos arba jų kokybės pagerinimo, kad būtų palaikoma kiaukutinių
gyvybė ir prieauglis, ir „taip būtų prisidedama prie žmogaus tiesiogiai valgomų iš kiaukutinių pagamintų produktų aukštos
kokybės“. Kaip pastebėjo generalinis advokatas išvados 43 punkte, sakinio dalis „taip būtų prisidedama prie žmogaus tiesiogiai
valgomų iš kiaukutinių pagamintų produktų aukštos kokybės“ neriboja direktyvos taikymo srities tik dėl šio tikslo, o labiau
nurodo, kad ja vienu metu siekiama kito tikslo, kuris gali būti įgyvendintas tomis pačiomis priemonėmis, kaip tai patvirtina
prieveiksmio „taip“ vartojimas sakinyje. Iš šios formuluotės išplaukia, kad direktyva taikytina visiems vandenims, kuriuose
veisiasi kiaukutiniai, neatsižvelgiant, ar juose gyvenantys kiaukutiniai skirti tiesioginiam žmonių valgymui ar po apdorojimo.
23     Tokį aiškinimą patvirtina ir Direktyvos 79/923 II priede esančiame 10 parametre pateikta 1 išnaša. Ši pastaba nurodo, kad
ši žarnyno lazdelių rekomendacinė vertė tam tikrą laikotarpį turi būti laikoma kaip privaloma vandenų, kuriuose gyvena tiesiogiai
žmonių vartojami kiaukutiniai, atžvilgiu. Iš to išplaukia, kad nustatyta vertė vandenų, kuriuose gyvena tiesiogiai žmonių
nevartojami kiaukutiniai, atžvilgiu tebelieka rekomendacinio pobūdžio, o tai rodo, kad ši direktyva taikoma ir šiems vandenims.
24     Toks aiškinimas taip pat atitinka Direktyvos 79/923 tikslą, kuris išplaukia iš jos preambulės. Iš tiesų būtent iš šios direktyvos
pirmosios, trečiosios, septintosios ir dešimtosios konstatuojamųjų dalių matyti, kad ja siekiama bendros vandenų, kuriuose
veisiasi kiaukutiniai, kokybės apsaugos, neatsižvelgiant, ar juose gyvenantys kiaukutiniai skirti tiesioginiam žmonių vartojimui
ar ne.
25     Iš to išplaukia, kad pagal Direktyvos 79/923 1 straipsnį ši direktyva taikytina
Ria de Vigo
vandenims.
26     Ispanijos Karalystė papildomai tvirtina, kad ji sudarė bendrą
Ria de Vigo
taršos mažinimo programą ir kad buvo nustatyta laipsniško taršos mažinimo priemonių programa. Todėl Ispanijos valdžios institucijos
veikė pagal Direktyvos 79/923 5 straipsnį.
27     Komisija neginčija šių programų buvimo, tačiau mano, kad tai yra bendrosios nuotėkų valymo programos, kurios neatitinka vandenų,
kuriuose veisiasi kiaukutiniai, specialios taršos mažinimo programos kriterijų Direktyvos 79/923 5 straipsnio prasme.
28     Iš 1996 m. gruodžio 12 d. sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
(C‑298/95, Rink. p. I‑6747, 24 punktas) matyti, kad Direktyvos 79/923 5 straipsnis įpareigoja valstybes nares sudaryti specialias
programas, skirtas mažinti vandenų, kuriuose veisiasi kiaukutiniai, taršą.
29     Kadangi Ispanijos Karalystės atsiliepime į ieškinį nurodytos taršos mažinimo programos nėra specialios programos, skirtos
mažinti vandenų, kuriuose veisiasi kiaukutiniai, taršą, nurodomas įsipareigojimų neįvykdymas įrodytas.
30     Vadinasi, antrasis Komisijos kaltinimas turi būti pripažintas pagrįstu.
31     Todėl konstatuotina, kad nesudarydama
Ria de Vigo
vandenų, kuriuose veisiasi kiaukutiniai, taršos mažinimo programos, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 79/923
5 straipsnį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
32     Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Tačiau pagal šio reglamento 69 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų
patenkinama, o dalis atmetama, Teisingumo Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti
savo išlaidas. Kadangi Komisija ir Ispanijos Karalystė iš dalies pralaimėjo bylą, kiekviena šalis pati padengia savo išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Nesudarydama
Ría de Vigo
vandenų, kuriuose veisiasi kiaukutiniai, taršos mažinimo programos, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1979 m.
spalio 30 d. Tarybos direktyvos 79/923/EEB dėl vandenų, kuriuose veisiasi kiaukutiniai, kokybės 5 straipsnį.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Europos Bendrijų Komisija ir Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: ispanų.