CELEX: 62008CJ0076
Traktatbrud
formaliteten
beskyttelse af vilde fugle
direktiv 79/409/EØF
forårsjagt
forbud
fravigelse af beskyttelsesordningen
betingelse om, at der ikke må findes »nogen anden tilfredsstillende løsning«
berettiget forventning

I stævningen har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (
EFT L 103, s. 1
), med de ændringer for 2004, 2005 og 2006, som er indført ved Rådets forordning (EF) nr. 807/2003 af 14. april 2003 (
EUT L 122, s. 36
) og for 2007 ved Rådets direktiv 2006/105/EF af 20. november 2006 (
EUT L 363, s. 368
, herefter i begge tilfælde »direktivet«), idet den har givet tilladelse til at drive jagt på vagtel (Coturnix coturnix) og turteldue (Streptopelia turtur) siden 2004 inden for perioden med forårstræk uden at overholde betingelserne i direktivets artikel 9, stk. 1.
Retsforskrifter
Ifølge artikel 1 har direktivet til formål at sikre bevaring, forvaltning og regulering af alle de fuglearter, som i vild tilstand har deres naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa, hvor EF-traktaten finder anvendelse, og at fastsætte regler for udnyttelse af de nævnte arter.
Det anføres i direktivets 11. betragtning, at der kan drives jagt på visse fuglearter på grund af bestandens størrelse og fugleartens geografiske udbredelse og formeringsevne inden for Fællesskabet; [dette] må betragtes som en forsvarlig udnyttelse, for så vidt som der for en sådan jagtudøvelse sættes visse grænser, som skal overholdes, således at bestanden kan opretholdes på et tilfredsstillende niveau.
Direktivets artikel 2 bestemmer, at medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger til at opretholde eller tilpasse bestanden af samtlige de i artikel 1 omhandlede fuglearter på et niveau, som især imødekommer økologiske, videnskabelige og kulturelle krav og samtidig tilgodeser økonomiske og rekreative hensyn.
Endvidere skal medlemsstaterne ifølge direktivets artikel 5 indføre en generel beskyttelsesordning, som bl.a. omfatter forbud mod at dræbe, indfange eller forstyrre de i direktivets artikel 1 omhandlede fugle, og mod at ødelægge deres reder. Denne forpligtelse gælder dog med forbehold af bestemmelserne i direktivets artikel 7 og 9.
Direktivets artikel 7 bestemmer:
»1.   De i bilag II nævnte arter kan under hensyn til bestandens størrelse samt arternes geografiske udbredelse og formeringsevne inden for Fællesskabet som helhed jages i overensstemmelse med den nationale lovgivning. Medlemsstaterne påser, at jagten på disse arter ikke er i strid med de beskyttelsesforanstaltninger, der er truffet i arternes udbredelsesområder.
2.   De i bilag II/1 nævnte arter kan jages i det geografiske sø- og landområde, hvor dette direktiv finder anvendelse.
3.   De i bilag II/2 nævnte arter kan kun jages i de medlemsstater, hvorunder de er angivet.
4.   Medlemsstaterne sikrer sig, at jagt, herunder i givet fald falkejagt, således som den skal finde sted i henhold til de i medlemslandene gældende jagtbestemmelser, udøves i overensstemmelse med princippet om en fornuftig udnyttelse og en økologisk afbalanceret regulering af de pågældende fuglearter, samt at jagtudøvelsen er forenelig med de bestemmelser, der følger af artikel 2, med hensyn til bestandene af disse arter og særlig af trækkende arter. De drager især omsorg for, at de arter, som omfattes af jagtlovgivningen, hverken jages i redetiden eller i de forskellige faser af yngletiden. Når det drejer sig om trækkende arter, påser de ganske særligt, at de arter, der omfattes af jagtlovgivningen, ikke jages i yngletiden og under deres træk til redebygningsstedet. Medlemsstaterne tilsender Kommissionen alle formålstjenlige oplysninger om den praktiske gennemførelse af deres jagtlovgivning.«
Ifølge direktivets artikel 9 kan der dog gøres visse undtagelser på følgende betingelser:
»1.   Medlemsstaterne kan af nedenstående grunde fravige artikel 5, 6, 7 og 8, såfremt der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning:
[…]
c)
for på strengt kontrollerede betingelser at tillade selektiv indfangning, besiddelse eller enhver anden fornuftig anvendelse af bestemte fuglearter i mindre mængder.
2.   I undtagelsesbestemmelserne skal anføres:
—
de arter, der er omfattet af undtagelserne
—
de tilladte fangst- eller drabsmidler, -indretninger eller -metoder
—
de risikovilkår samt de omstændigheder med hensyn til tid og sted, under hvilke sådanne undtagelsesbestemmelser kan meddeles
—
den myndighed, som har bemyndigelse til at erklære, at de fastsatte betingelser er opfyldt, og til at træffe afgørelse om, hvilke midler, indretninger eller metoder der kan bringes i anvendelse inden for hvilke grænser og af hvilke personer
—
den kontrol, der skal føres.
3.   Medlemsstaterne tilsender hvert år Kommissionen en rapport om gennemførelsen af denne artikel.
4.   På grundlag af oplysninger, som Kommissionen råder over, herunder navnlig de oplysninger, den har fået tilsendt i henhold til stk. 3, påser den til stadighed, at følgerne af sådanne undtagelser ikke er i strid med dette direktiv. Den træffer passende forholdsregler i så henseende.«
Direktivets bilag II, del 2, som opregner de arter, der kan jages i visse medlemsstater, nævner vagtel (Coturnix coturnix) og turteldue (Streptopelia turtur) blandt de arter, som kan jages på Malta.
Den administrative procedure
Da Kommissionen fandt, at Republikken Malta havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet ved at tillade jagt på vagtel og turteldue under forårstrækket 2004, besluttede den at indlede en procedure i henhold til artikel 226 EF. Ved åbningsskrivelse af 4. juli 2006 opfordrede Kommissionen Republikken Malta til at fremsætte sine bemærkninger vedrørende dette spørgsmål, og udvidede ved en supplerende åbningsskrivelse af 23. marts 2007 tvistens genstand til også at omfatte de efterfølgende år, indenfor hvilke der ifølge Kommissionen var blevet givet tilladelse til jagt på de samme betingelser.
Ved skrivelser af 23. marts og 23. april 2007 gjorde de maltesiske myndigheder gældende, at betingelserne for en fravigelse i henhold til direktivets artikel 9, stk. 1, litra c), var opfyldt. Navnlig anførte de, at der ikke fandtes »nogen anden tilfredsstillende løsning« i denne bestemmelses forstand end at åbne jagtsæsonen for de pågældende arter om foråret, da der kun fandtes et meget ringe antal eksemplarer af disse arter, som kunne jages på Republikken Maltas område inden for jagtsæsonen om efteråret.
De maltesiske myndigheder gjorde endvidere gældende, at Kommissionen ikke lovligt kunne udvide traktatbrudssøgsmålets genstand til den tilladelse, der blev givet til at åbne jagtsæsonen om foråret i årene 2005, 2006 og 2007 uden at tage hensyn til de årsrapporter vedrørende anvendelsen af direktivets artikel 9, som de maltesiske myndigheder skulle tilsende Kommissionen. Den 28. juni 2007 afgav de maltesiske myndigheder yderligere oplysninger over for Kommissionen om fugletrækket i middelhavsområdet og navnlig på Malta.
Da Kommissionen ikke var overbevist om disse svar, afgav den en begrundet udtalelse den 23. oktober 2007, hvori den gentog de klagepunkter, som den havde gjort gældende i sine to åbningsskrivelser, og opfordrede den pågældende medlemsstat til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme udtalelsen inden to måneder efter modtagelsen.
Ved en skrivelse af 31. december 2007 besvarede de maltesiske myndigheder den begrundede udtalelse og anførte heri, at de fastholdt deres synspunkter.
Kommissionen har herefter anlagt denne sag.
Retsforhandlingerne for Domstolen
Ved stævning registreret på Domstolens Justitskontor den 21. februar 2008 har Kommissionen indgivet en begæring til Domstolens præsident i henhold til artikel 243 EF om at pålægge for Republikken Malta ikke at indlede jagten på vagtel og turteldue i løbet af foråret 2008.
Ved kendelse af 24. april 2008, Kommissionen mod Malta (sag C-76/08 R), har Domstolens præsident pålagt Republikken Malta at afholde sig fra at give nogen tilladelse i medfør af artikel 9 i direktiv 79/409 til at jage de to nævnte arter under forårstrækket i 2008.
Om søgsmålet
Formaliteten
Parternes argumentation
Republikken Malta har gjort gældende, at Kommissionens søgsmål i det hele må afvises, da den reelt nedlægger påstand om, at Domstolen generelt fastslår, at det er i strid med direktivets artikel 9, at der siden 2004 har været tilladt jagt om foråret. Ifølge denne medlemsstat vil Kommissionens krav, som er ensbetydende med at fastsætte et endeligt forbud mod at jage de to pågældende fuglearter om foråret på dens område, være ensbetydende med, at direktivets artikel 9 berøves sin effektive virkning. Den gør i så henseende gældende, at spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne for anvendelsen af denne artikel er overholdt, afhænger af en konkret vurdering i det enkelte tilfælde, og at Kommissionen navnlig er forpligtet til for at bestemt år at basere sig på årsrapporten vedrørende anvendelsen af artikel 9, som den pågældende medlemsstat skal tilsende den i medfør af denne artikels stk. 3.
Republikken Malta anfører, at Kommissionens søgsmål under alle omstændigheder må afvises fra realitetsbehandling, i det omfang det hermed påstås fastslået, at der foreligger en tilsidesættelse af fællesskabsretten på grund af åbningen af jagtsæsonen i foråret 2007, da den endnu ikke har tilsendt Kommissionen rapporten for det pågældende år. Dette må så meget mere også gælde for de efterfølgende år.
Kommissionen har heroverfor gjort gældende, at sagen bør realitetsbehandles. Den præciserer, at sagen udtrykkeligt vedrører åbningen af jagtsæsonen om foråret i årene 2004-2007, men derimod ikke 2008, da Republikken Malta som følge af den ovennævnte kendelse i sagen Kommissionen mod Malta har afholdt sig fra at give tilladelse til at jage de to pågældende fuglearter i foråret 2008.
Kommissionen erkender, at det først er muligt at besvare spørgsmålet, om direktivets artikel 9 er blevet overholdt, når denne artikel er blevet gennemført af den pågældende medlemsstat. Derimod er det Kommissionens opfattelse, at sagens realitetsbehandling ikke er betinget af en forudgående behandling af de årsrapporter, medlemsstaterne skal tilsende den i henhold til artikel 9, stk. 3. Kommissionen fremhæver, at den på grund af sin funktion som traktatens vogter er enekompetent til at afgøre, om det må anses for formålstjenligt at indlede en traktatbrudsprocedure.
Domstolens bemærkninger
Hvad angår Republikken Maltas første formalitetsindsigelse, hvorefter Kommissionen ikke er beføjet til at nedlægge påstand ved Domstolen om, at det fastslås, at medlemsstaten har gjort sig skyldig i en generel og vedvarende tilsidesættelse af direktivets artikel 9 med den begrundelse, at denne artikel er blevet berøvet sin effektive virkning, må det konstateres, at det fremgår såvel af den begrundede udtalelse som af stævningens begrundelse og Kommissionens replik, at Kommissionen ikke har nedlagt påstand ved Domstolen om, at der fastsættes et generelt forbud for Republikken Malta mod at give tilladelse til jagt på vagtel og turteldue om foråret og dermed fastsættes et endeligt forbud mod at gennemføre undtagelsen i henhold til direktivets artikel 9, men derimod at det fastslås, at denne medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet ved at tillade en sådan jagt på samme betingelser hvert år i perioden 2004-2007.
Hvad angår Republikken Maltas anden formalitetsindsigelse, hvorefter Kommissionen ikke kan nedlægge påstand ved Domstolen om, at det fastslås, at den har begået et traktatbrud ved at bestemme, at jagtsæsonen åbnes om foråret i 2007 og de følgende år uden at have gjort sig bekendt med årsrapporterne vedrørende disse år, er det tilstrækkeligt at fastslå, at direktivets artikel 9, stk. 3, ikke kan indebære — og i øvrigt ikke lovligt kan have til formål — at Kommissionens mulighed for at anlægge traktatbrudssag gøres betinget af, at den pågældende medlemsstat fremlægger den i bestemmelsen foreskrevne årsrapport. Derimod er Kommissionen ifølge direktivets artikel 9, stk. 4, forpligtet til til stadighed at påse, at følgerne af medlemsstaternes gennemførelse af de undtagelser, som er lovlige i henhold til direktivets artikel 9, stk. 1, ikke er i strid med direktivet, på grundlag af de oplysninger, som Kommissionen råder over, herunder »navnlig« de årsrapporter, som er omhandlet i artikel 9, stk. 3.
I øvrigt vil det under alle forhold være i strid med den funktion som traktatens vogter, som Kommissionen udøver, og hvorefter den er enekompetent til at afgøre, hvorvidt det må anses for formålstjenligt at indlede en traktatbrudsprocedure og af hvilke grunde en sådan procedure bør iværksættes, såfremt Kommissionens iværksættelse heraf gøres betinget af, at den pågældende medlemsstat først tilsender Kommissionen en rapport (jf. bl.a. i denne retning dom af 10.4.2003, forenede sager
C-20/01 og C-28/01, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 3609
, præmis 30).
Republikken Maltas to formalitetsindsigelser må derfor forkastes.
Realiteten
Parternes argumentation
Kommissionen har angivet, at vagtel og turteldue hører til de arter, som er nævnt i direktivets bilag II, således at medlemsstaterne for disses vedkommende skal opfylde de krav, som er fastsat i direktivets artikel 7, stk. 4. Det betyder navnlig, at udøvelsen af jagten skal være forenelig med direktivets artikel 2, og at den ikke må finde sted inden for en periode, hvor den vil have negative følger for opretholdelsen af bestanden af de pågældende fugle, og navnlig den periode, hvor de vender tilbage til redebygningsstedet.
Kommissionen anfører, at tilladelsen til at jage vagtel og turteldue på Malta om foråret ikke er i overensstemmelse med disse betingelser. For det første gælder der et forbud efter direktivets artikel 7, stk. 4, mod at jage disse to arter under deres træk tilbage til redebygningsstedet, og for det andet er betingelserne i direktivets artikel 9 for at fravige dette forbud ikke opfyldt.
Kommissionen tilføjer, at det påhviler den medlemsstat, som ønsker at iværksætte direktivets artikel 9, stk. 1, at bevise, at betingelserne for anvendelsen af denne bestemmelse er opfyldt (jf. i denne retning dom af 12.7.2007, sag
C-507/04, Kommissionen mod Østrig, Sml. I, s. 5939
, præmis 198).
Kommissionen fremhæver, at det ifølge direktivets artikel 9, stk. 1, ikke er muligt at fravige forbuddet i artikel 7 mod at jage trækkende arter, mens de er under træk tilbage til redebygningsstedet, medmindre »der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning«, og tilføjer, at denne betingelse ikke er opfyldt i den foreliggende sag.
Kommissionen henviser i den forbindelse til, at ifølge Domstolens praksis må en foranstaltning om åbning af en jagtsæson, som fraviger direktivet, ikke, hvis dette er unødvendigt, falde sammen med de perioder, hvor der ifølge direktivet skal sikres en særlig beskyttelse, og kravet om, at foranstaltningen skal være nødvendig, er bl.a. ikke opfyldt, når den kun har til formål at forlænge jagtsæsonerne for de pågældende arter på områder, hvor disse arter i forvejen holder til inden for den tilladte jagtsæson (jf. i denne retning dom af 15.12.2005, sag
C-344/03, Kommissionen mod Finland, Sml. I, s. 11033
, præmis 33).
Endvidere bemærkes, at når de fuglearter, som jages, findes på det pågældende område, selv i ringe mængde, inden for en periode af året, hvor jagt ifølge direktivet er tilladt, er betingelsen om, at der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning, ikke opfyldt (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Finland, præmis 35, 38 og 42, og i sagen Kommissionen mod Østrig, præmis 203 og 204).
Ifølge Kommissionen fremgår det af de årsrapporter, den har fået tilsendt af Republikken Malta for 2004 og 2005, at der fandtes såvel turtelduer som vagtler på Malta inden for efterårsjagtsæsonen i de pågældende år. På grundlag af disse oplysninger antager Kommissionen, at dette også var tilfældet i 2006 og 2007.
I den forbindelse præciserer Kommissionen, at det er uden betydning, at fuglene om efteråret kun flyver over en del af det maltesiske område, nærmere bestemt Western Cliffs, da denne del af området er tilgængeligt for jægere. I det foreliggende tilfælde er de overfløjne områder tæt ved dem, hvor fuglene holder til om foråret, således at jagten kan udøves, når fuglene flyver på træk, og jagtmulighederne vil kunne forbedres om efteråret ved foranstaltninger til indretning af fuglenes levesteder.
Endvidere anfører Kommissionen, at situationen for beskyttelsen af turteldue og vagtel er ugunstig, og at forårsjagten forværrer denne situation.
Ifølge Kommissionen har Republikken Malta ikke godtgjort, at de øvrige betingelser for anvendelse af direktivets artikel 9, stk. 1, som er nævnt i stk. 1, litra a)-c), og navnlig at der kun er blevet drevet jagt på de pågældende arter »i mindre mængder«, er blevet overholdt. Hvad angår den sidste betingelse anfører Kommissionen, at antallet af dræbte fugle skal sammenlignes med den samlede årlige dødelighed.
Kommissionen afviser det argument, som Republikken Malta har fremført i svarskriftet, hvorefter Kommissionen har tilsidesat den berettigede forventning, som Kommissionen gav denne medlemsstat under optagelsesforhandlingerne hvad angår dens mulighed for at give tilladelse til jagt af vagtel og turteldue i forårsperioden i medfør af direktivets artikel 9. Kommissionen fastholder imidlertid, at den ikke på dette punkt har påtaget sig nogen forpligtelser over for nævnte medlemsstat.
Republikken Malta har gjort gældende, at direktivet ikke tilsigter at give de pågældende arter en absolut beskyttelse og at fastsætte et totalt forbud mod enhver anvendelse eller udnyttelse, men har til formål at beskytte fuglebestandene på et rimeligt niveau. Den sagsøgte medlemsstat henviser herved navnlig til direktivets artikel 2 og 7 samt artikel 9, stk. 1, litra c), til konventionen om beskyttelse af Europas vilde dyr og planter samt naturlige levesteder, der blev undertegnet i Bern den 19. september 1979 og indgået på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 82/72/EØF af 3. december 1981 (
EFT 1982 L 38, s. 1
), samt konventionen om beskyttelse af migrerende arter af vilde dyr, der blev undertegnet i Bonn den 23. juni 1979 og indgået på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 82/461/EØF af 24. juni 1982 (
EFT L 210, s. 10
).
Efter Republikken Maltas opfattelse opfylder forårsjagten på vagtel og turteldue på dens område betingelserne i direktivets artikel 9, stk. 1.
Medlemsstaten henviser til, at Domstolen fastslog i sin dom af 16. oktober 2003, Ligue pour la protection des oiseaux m.fl. (sag C-182/02, Sml. I, s. 12105, præmis 9), at det ifølge direktivet er muligt at udøve jagt inden for perioder, hvor dette ellers i princippet er forbudt. Ifølge Republikken Malta findes der ikke i det foreliggende tilfælde »nogen anden tilfredsstillende løsning« i denne bestemmelses forstand. For det første kan forårsperioden pr. definition ikke anses for en forlængelse af efterårsperioden. For det andet skal kriteriet om, at der ikke må findes nogen anden tilfredsstillende løsning, ikke forstås således, at der ikke overhovedet findes nogen anden løsning, men at der ikke findes en løsning, som er acceptabel og tilstrækkelig adækvat i forhold til det tilstræbte formål, som i den foreliggende sag er at give mulighed for indfangning og en fornuftig anvendelse af fuglearterne i mindre mængder samtidig med opretholdelsen af en fast tradition.
Ifølge den sagsøgte medlemsstat kan jagt om efteråret af de to pågældende arter ikke anses for en tilfredsstillende løsning på grund af antallet af trækfugle på denne tid af året og selve omstændighederne i forbindelse med deres overflyvning af de pågældende øer, som indebærer, at det kun er muligt at indfange et ubetydeligt antal deraf. Den henviser i den forbindelse til, hvad Domstolen fastslog i ovennævnte dom i sagen Kommissionen mod Finland (præmis 35 og 41).
Republikken Malta tilføjer, at denne situation er forskellig fra den, som forelå i ovennævnte dom i sagen Kommissionen mod Østrig, som vedrørte de klimatiske forhold, og gør gældende, at de trækfuglearter, som kan jages på dens område, i princippet ikke yngler dér på grund af Maltas særegne geografiske situation, størrelse, store befolkningstæthed og fysiske særegenheder i landområderne. Medlemsstaten angiver, at dens område er beliggende mindst 300 km fra de fugletræk, der finder sted over Middelhavet, og at vagtlens og turtelduens træk varierer afhængig af årstiden. Disse to fuglearter flyver således normalt ikke over Malta om efteråret, og hvis det sker, overflyver de kun en del af Maltas område inden for en kort periode fra slutningen af august til slutningen af september måned uden at gøre ophold. Derimod er antallet af fugle af disse to arter, som er på træk i forårsperioden, langt større og fordelt over alle de maltesiske øer.
Republikken Malta tilføjer, at mere end 80% af de maltesiske jægere kun jager på deres egen ejendom, og at et totalt forbud mod forårsjagt på disse to fuglearter i praksis ville være ensbetydende med helt at forbyde jagten på dem.
Den sagsøgte medlemsstat anfører, at det ikke vil ændre situationen, såfremt der, som foreslået af Kommissionen, indrettes flere naturlige tilholdssteder, og angiver, at de allerede etablerede tilholdssteder udgør 4,5% af øernes landområder, dvs. 1434,2 ha.
Endvidere gør Republikken Malta gældende, at situationen for beskyttelsen af vagtel og turteldue ikke er ugunstig. Den henviser til, at Den Internationale Naturværnsunion (UICN) i 2007 klassificerede disse fuglearter i kategorien af arter, der giver anledning til »mindre betænkeligheder«. Den finder, at forårsjagten på dens område ikke kan have nogen indvirkning på beskyttelsesniveauet, da der kun jages et meget ringe antal fugle af de pågældende arter, hvilket Kommissionen først har bestridt i replikken. Der findes ikke noget videnskabeligt bevis for, at den nuværende jagtudøvelse i Europa har en skadelig indvirkning på fuglebestanden, og den eventuelle tilbagegang heri bør efter den sagsøgte medlemsstats opfattelse tilskrives andre årsager, såsom tilvæksten i landbrugsområderne.
Ifølge Republikken Malta må spørgsmålet om overholdelsen af betingelserne i direktivets artikel 9 vurderes ud fra hver enkelt medlemsstats niveau.
Den finder, at Kommissionen har tilsidesat den berettigede forventning, som den fremkaldte hos medlemsstaten under optagelsesforhandlingerne hvad angår dens mulighed for at tillade jagt på vagtel og turteldue i forårsperioden i medfør af direktivets artikel 9.
Domstolens bemærkninger
Ifølge direktivets artikel 7, stk. 1, kan de arter, som er nævnt i direktivets bilag II, jages i overensstemmelse med den nationale lovgivning. Artikel 7, stk. 4, bestemmer dog navnlig, at medlemsstaterne hvad angår trækkende arter særlig skal påse, at disse ikke jages under deres træk til redebygningsstedet.
I den foreliggende sag er vagtel og turteldue omfattet af bestemmelserne i direktivets artikel 7, stk. 1 og 4, hvorfor de to fuglearter ikke må jages under deres træk til redebygningsstedet.
Medlemsstaterne kan dog under overholdelse af betingelserne i direktivets artikel 9, stk. 1, fravige deres forpligtelser i henhold til direktivets artikel 7. Da der er tale om en undtagelsesordning, skal den fortolkes strengt, og det er medlemsstaterne, som i forbindelse med ordningens iværksættelse skal bevise, at betingelserne for dens anvendelse er opfyldt (jf. i denne retning dom af 8.6.2006, sag
C-60/05, WWF Italia m.fl., Sml. I, s. 5083
, præmis 34).
Ifølge direktivets artikel 9, stk. 1, er det en betingelse for, at medlemsstaterne kan anvende nævnte undtagelsesordning, at der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning.
Herom har Domstolen fastslået i sin faste praksis, at denne betingelse ikke er opfyldt, når den foranstaltning om åbning af jagtsæsonen, som fraviger direktivet, uden at dette er nødvendigt, falder sammen med de perioder, hvor der ifølge direktivet skal sikres en særlig beskyttelse. Navnlig er nødvendighedskravet ikke opfyldt, såfremt den foranstaltning, der tillader jagt som en undtagelse fra direktivet, kun har til formål at forlænge jagtsæsonerne for visse fuglearter på områder, hvor disse arter i forvejen holder til inden for de jagtsæsoner, der er fastsat i overensstemmelse med direktivets artikel 7 (jf. dommen i sagen Ligue pour la protection des oiseaux m.fl., præmis 16, og dom af 9.6.2005, sag
C-135/04, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 5261
, præmis 19).
Det fremgår af retspraksis, at nødvendighedskravet heller ikke er opfyldt, når de pågældende fuglearter faktisk findes om efteråret på de områder, hvor der kan udøves forårsjagt, selv om der er væsentligt færre mængder af dem end om foråret, når disse mængder dog ikke er ubetydelige (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Finland, præmis 35 og 43).
I den foreliggende sag fremgår det af sagen, og navnlig af de årsrapporter, som Republikken Malta har tilsendt Kommissionen i henhold til direktivets artikel 9, stk. 3, at turteldue og vagtel findes inden for visse zoner af denne medlemsstats område i efterårsjagtsæsonen.
Endvidere bemærkes i den forbindelse, at selv om de zoner, hvor de to fuglearter holder til i den periode, hvor efterårsjagten foregår, som angivet af den sagsøgte medlemsstat er mindre end de zoner, hvor de to fuglearter holder til under forårstrækket, ligger de ikke langt fra de sidstnævnte zoner, og navnlig fremgår det ikke af sagen, at de zoner, hvor de nævnte fuglearter holder til i den periode, hvor efterårsjagten foregår, ikke skulle være let tilgængelige for jægerne inden for denne periode.
Der findes derfor rent faktisk fugle af de to pågældende arter om efteråret på de områder, hvor der kan drives jagt om foråret.
Denne konstatering er imidlertid ikke i sig selv tilstrækkelig til at antage, at der findes en »anden tilfredsstillende løsning« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktivets artikel 9, stk. 1.
Med anvendelsen af udtrykket »anden tilfredsstillende løsning« har fællesskabslovgiver ikke villet udelukke muligheden for at anvende undtagelsen i henhold til direktivets artikel 9, stk. 1, litra c), når der findes en vis mulighed for at udøve jagt inden for de perioder, hvor det er tilladt at åbne jagtsæsonen ifølge direktivets artikel 7, men har kun villet give mulighed for at fravige denne bestemmelse, såfremt dette er nødvendigt, nemlig når de muligheder for at drive jagt, som findes inden for disse perioder, i det foreliggende tilfælde om efteråret, er så begrænsede, at det bryder ligevægten mellem beskyttelsen af fuglearterne og visse fritidsaktiviteter, som tilstræbes med direktivet.
Det fremgår dog af bestemmelserne i direktivets artikel 9, hvorefter der skal foretages en streng kontrol med anvendelsen af denne undtagelse, hvorefter indfangningen skal være selektiv og det almindelige proportionalitetsprincip skal overholdes, at den undtagelse, som en medlemsstat ønsker at anvende, skal være afpasset efter de behov, som begrunder den.
Konstateringen af, at der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning, såsom den her i sagen angivne utilstrækkelige mulighed for at drive jagt om efteråret, indebærer derfor ikke, at der skal gives ubegrænset mulighed for at tillade udøvelse af jagt om foråret, men at muligheden herfor skal begrænses til, hvad der er strengt nødvendigt og under den forudsætning, at de øvrige formål, som tilstræbes med direktivet, ikke bringes i fare.
Domstolen har således fastslået, at det kun er muligt at anvende undtagelser i henhold til direktivets artikel 9, hvis der er garanti for, at bestanden af de pågældende arter opretholdes på et tilfredsstillende niveau. Er denne betingelse ikke opfyldt, kan fangst af fugle under alle omstændigheder ikke betragtes som en fornuftig og dermed en forsvarlig udnyttelse i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktivets betragtning 11 (dommen i sagen WWF Italia m.fl., præmis 32).
I det foreliggende tilfælde fremgår det af de akter, som er forelagt Domstolen i sagen, navnlig de årsrapporter, som Republikken Malta har tilsendt Kommissionen, og af de mundtlige retsforhandlinger, at jægerne inden for de pågældende år alene havde mulighed for at fange et ubetydeligt antal fugle i efterårsjagtsæsonen.
I øvrigt har Kommissionen ikke bestridt, at de to pågældende fuglearter kun holder til på en begrænset del af denne medlemsstats område, og at deres træk hovedsageligt finder sted i slutningen af august og i løbet af september måned.
Endelig fremgår det ikke af sagens akter, at bestanden af disse to fuglearter, hvorpå der drives jagt, ligger inden for rammerne af, hvad der må betragtes som et tilfredsstillende niveau. Det fremgår navnlig af den røde liste over truede arter, som udarbejdes af UICN, at de pågældende arter er klassificeret i kategorien af arter, der giver anledning til »mindre betænkeligheder«.
Under hensyn til disse ganske særlige omstændigheder kan jagten på vagtel og turteldue i efterårsjagtsæsonen ikke anses for en anden tilfredsstillende løsning på Malta, hvorfor betingelsen i direktivets artikel 9, stk. 1, om, at der ikke må findes nogen anden tilfredsstillende løsning, i princippet må anses for opfyldt.
Det bør imidlertid undersøges, om de betingelser, Republikken Malta har fastsat for at give tilladelse til jagt på de to fuglearter i foråret, opfylder det proportionalitetskrav, som er nævnt ovenfor i præmis 58, og de øvrige betingelser, som er fastsat i direktivets artikel 9, stk. 1.
Forlængelsen af jagtsæsonen for disse to trækfuglearter ved en tilladelse til at jage dem i omkring to måneder i forårsperioden, hvorunder de to fuglearter vender tilbage til deres redebygningssted, og som indebærer, at der dræbes tre gange flere vagtler, nemlig ca. 15000, og otte gange flere turtelduer, nemlig ca. 32000, end dem, som dræbes under jagten i efteråret, udgør ikke en løsning, der kan betegnes som adækvat og strengt afpasset efter det formål om beskyttelse af arterne, som tilstræbes med direktivet.
Selv om det tages i betragtning, at der kun findes en ubetydelig mængde af de to pågældende fuglearter i efteråret, og inden for en meget begrænset periode, således at det ikke er umuligt at drive jagt om efteråret, har Republikken Malta derfor tilsidesat betingelserne for at gøre undtagelse i henhold til direktivets artikel 9, stk. 1, når disse fortolkes på grundlag af proportionalitetsprincippet, ved at give tilladelse til at drive jagt om foråret på vagtel og turteldue over flere uger i årene 2004-2007, og har dermed tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet.
Endelig har Republikken Malta gjort gældende, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er tilsidesat, da den under forhandlingerne forud for sin tiltrædelse af Den Europæiske Union fik tilsagn om, at den kunne fortsætte med at give tilladelse til jagt af turteldue og vagtel på de betingelser, som gjaldt forud for tiltrædelsen. Bortset fra, at den anførte omstændighed ikke fremgår af sagen, er den under alle omstændigheder uden forbindelse med vurderingen af, om betingelsen, hvorefter der ikke må findes nogen anden tilfredsstillende løsning i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktivets artikel 9, stk. 1, er opfyldt, og kan derfor ikke ændre ved den konstatering af, at nævnte direktivbestemmelse er tilsidesat, som er foretaget i den foregående præmis i denne dom.
På grundlag af de foranstående betragtninger må det fastslås, at Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet, idet den har givet tilladelse til at drive jagt på vagtel (Coturnix coturnix) og turteldue (Streptopelia turtur) inden for perioden med forårstræk i årene 2004, 2005, 2006 og 2007 uden at overholde betingelserne i direktivets artikel 9, stk. 1.
Sagens omkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Republikken Malta tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da denne har tabt sagen, bør den pålægges at betale sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Anden Afdeling):

1)
Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, som ændret for 2004, 2005 og 2006 ved Rådets forordning (EF) nr. 807/2003 af 14. april 2003, og for 2007 ved Rådets direktiv 2006/105/EF af 20. november 2006, idet den har givet tilladelse til at drive jagt på vagtel (Coturnix coturnix) og turteldue (Streptopelia turtur) inden for perioden med forårstræk i 2004, 2005, 2006 og 2007 uden at overholde betingelserne i direktivets artikel 9, stk. 1.

2)
Republikken Malta betaler sagens omkostninger.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.