CELEX: 62008CJ0076
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Vastuvõetavus
Loodusliku linnustiku kaitse
Direktiiv 79/409/EMÜ
Kevadine jaht
Keeld
Kaitsekorra erand
"Teiste rahuldavate lahenduste" puudumise tingimus
Õiguspärane ootus

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses tuvastada, et kuna Malta Vabariik on alates 2004. aastast lubanud pidada kevadrände ajal jahti põldvuttidele (
Coturnix coturnix
) ja turteltuvidele (
Streptopelia turtur
), järgimata tingimusi, mis on kehtestatud nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (
EÜT L 103, lk 1
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98) – muudetud aastaid 2004–2006 puudutavas osas nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 807/2003 (
ELT L 122, lk 36
; ELT eriväljaanne 01/04, lk 335) ja 2007. aastat puudutavas osas nõukogu . aasta direktiiviga 2006/105/EÜ (
ELT L 363, lk 368
; mõlemal juhul edaspidi „direktiiv”) – artikli 9 lõikes 1, siis on Malta Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Direktiivi eesmärk on selle artikli 1 kohaselt tagada kõigi liikmesriikide Euroopa territooriumil, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingut, looduslikult esinevate linnuliikide kaitse, hoidmine ja kontroll ning kehtestada nende kasutamise eeskirjad.
Direktiivi põhjenduses 11 on täpsustatud, et teatavatele liikidele võib nende suure arvukuse, geograafilise leviku ja sigimisvõime tõttu kogu ühenduses jahti pidada, mis on lubatav kasutus, kui kehtestatakse ja järgitakse teatavaid piiranguid, sest selline jahipidamine peab olema kooskõlas vastava liigi asurkonna rahuldava taseme säilitamisega.
Direktiivi artiklis 2 on ette nähtud, et liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid artiklis 1 nimetatud liikide arvukuse hoidmiseks tasemel, mis vastab eelkõige ökoloogilistele, teaduslikele ja kultuurilistele nõuetele, arvestades samal ajal majanduslikke ja puhkeaja veetmisega seotud vajadusi, või nende liikide arvukuse kohandamiseks vastavalt sellele tasemele.
Direktiivi artikli 5 alusel tuleb liikmesriikidel luua üldine kaitsekord, keelates eelkõige artiklis 1 sätestatud lindude tapmine, püüdmine või häirimine ja nende pesade hävitamine. See kohustus kehtib siiski mõjutamata direktiivi artiklites 7 ja 9 ettenähtut.
Direktiivi artiklis 7 on sätestatud:
„1.   Olenevalt konkreetse liigi arvukusest, geograafilisest levikust ja sigimisvõimest kogu ühenduses võib II lisas loetletud liikidele jahti pidada vastavalt siseriiklikele õigusaktidele. Liikmesriigid tagavad, et jahipidamine nendele liikidele ei ohusta levikualal nende kaitsmiseks tehtud jõupingutusi.
2.   II/1 lisas osutatud liikidele võib pidada jahti sel geograafilisel maismaa- ja merealal, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse.
3.   II/2 lisas osutatud liikidele võib jahti pidada üksnes vastavalt osutatud liikmesriikides.
4.   Liikmesriigid tagavad, et kehtivate siseriiklike meetmetega kooskõlas toimuv jahipidamine, sealhulgas jaht jahikullidega, kui seda peetakse, järgib asjaomaste linnuliikide mõistliku kasutamise ja nende arvukuse ökoloogiliselt tasakaalustatud piiramise põhimõtteid, ning et kõnealune tegevus asjaomaste liikide, eelkõige rändliikide arvukuse suhtes vastab artiklist 2 tulenevatele meetmetele. Liikmesriigid tagavad eelkõige, et liikidele, mille suhtes jahialaseid seadusi kohaldatakse, ei peetaks jahti poegade üleskasvatamise ajal ega sigimise erinevatel etappidel. Rändliikide puhul tuleb liikmesriikidel eelkõige tagada, et liikidele, mille suhtes jahialaseid seadusi kohaldatakse, ei peetaks jahti sigimise ega pesitsusaladele naasmise ajal. Liikmesriigid edastavad komisjonile kogu asjakohase teabe oma jahialaste seaduste tegeliku rakendamise kohta.”
Vastavalt direktiivi artiklile 9 on siiski lubatud mõned erandid järgmistel tingimustel:
„1.   Liikmesriigid võivad teiste rahuldavate lahenduste puudumisel teha erandeid artiklite 5, 6, 7 ja 8 sätetest järgmistel põhjustel:
[…]
c)
lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist.
2.   Erandite puhul peab olema täpsustatud:
—
milliste liikide suhtes erandeid kohaldatakse,
—
püüdmiseks või tapmiseks lubatud vahendid, seadised või viisid,
—
millise riski tingimustel ja millisel ajal ning kus selliseid erandeid võib lubada,
—
asutus, kes on volitatud kinnitama, et nõutud tingimused on täidetud, ning otsustama, milliseid vahendeid, seadiseid või viise võib kasutada, millises ulatuses ja kellel see on lubatud,
—
milliseid kontrollimeetmeid rakendatakse.
3.   Liikmesriigid saadavad igal aastal komisjonile aruande käesoleva artikli rakendamise kohta.
4.   Komisjon tagab kättesaadava teabe ja eelkõige talle vastavalt lõikele 3 edastatud teabe põhjal igal ajal, et kõnealuste erandite tagajärjed ei ole vastuolus käesoleva direktiiviga. Selleks võtab komisjon vajalikke meetmeid.”
Direktiivi II/2 lisas, milles on loetletud liigid, millele võib teatavates liikmesriikides jahti pidada, on nende liikide osas, millele võib Maltal jahti pidada, mainitud põldvutte (
Coturnix coturnix
) ja turteltuvisid (
Streptopelia turtur
).
Kohtueelne menetlus
Leides, et kuna Malta Vabariik lubas pidada jahti põldvuttidele ja turteltuvidele nende 2004. aasta kevadrände ajal, ei täitnud Malta Vabariik direktiivist tulenevaid kohustusi, otsustas komisjon algatada EÜ artiklis 226 sätestatud menetluse. Komisjoni andis 4. juuli 2006. aasta märgukirjas Malta Vabariigile võimaluse esitada selles osas oma seisukoht ja . aasta täiendavas märgukirjas laiendas ta vaidluse eset varasematele aastatele, mil komisjoni väitel oli jaht lubatud samadel tingimustel.
Malta ametivõimud väitsid 23. märtsi ja . aasta kirjades, et direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c ette nähtud erandi kohaldamise tingimused olid täidetud. Nad märkisid eelkõige, et asjaomaste liikide jahile kevadperioodi ajal puuduvad „teised rahuldavad lahendused” selle sätte tähenduses, kuna sügisjahi perioodil võib Malta Vabariigi territooriumil jahtida vaid väga vähesel arvul nende liikide isendeid.
Malta ametivõimud leidsid ka, et komisjon ei saa õiguspäraselt laiendada liikmesriigi kohustuste rikkumise süüdistuse eset jahi lubamisele 2005., 2006. ja 2007. aasta kevadperioodil, ilma et ta oleks arvesse võtnud aastaaruandeid, mille need ametivõimud pidid talle direktiivi artikli 9 alusel esitama. Nad saatsid 28. juunil 2007 komisjonile täiendavat teavet lindude rände kohta Vahemere piirkonnas ja eriti Maltal.
Komisjon, keda need vastused ei veennud, esitas 23.oktoobril 2007 põhjendatud arvamuse, korrates kahes märgukirjas tõstatatud etteheiteid ja kutsudes asjaomast liikmesriiki üles võtma vajalikke meetmeid põhjendatud arvamuse järgimiseks kahe kuu jooksul selle kättesaamisest.
Malta ametivõimud vastasid sellele põhjendatud arvamusele 31. detsembri 2007. aasta kirjaga, teatades, et nad jäävad oma seisukoha juurde.
Neil asjaoludel esitas komisjon kõnesoleva hagi.
Menetlus Euroopa Kohtus
Komisjon palus hagiavalduses, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 21. veebruaril 2008, Euroopa Kohtu presidendil anda EÜ artikli 243 alusel Malta Vabariigile korraldus jätta 2008. aasta kevadel põldvuttide ja turteltuvide jahihooaeg avamata.
Euroopa Kohtu president andis Malta Vabariigile 24. aprilli 2008. aasta määrusega C-76/08 R: komisjon
vs
. Malta korralduse mitte lubada direktiivi 79/409 artikli 9 alusel kahe kõnealuse liigi jahti 2008. aasta kevadrände ajal.
Hagi
Vastuvõetavus
Poolte argumendid
Malta Vabariik väidab, et komisjoni hagi on tervikuna vastuvõetamatu, sest komisjon palus tegelikult Euroopa Kohtul tõdeda üldiselt, et kevadjahi lubamine 2004. aastast saadik on vastuolus direktiivi artikliga 9. See liikmesriik rõhutab, et komisjoni taotlus, mille tagajärjel kehtestataks lõplik keeld pidada tema territooriumil kevadjahti kahele kõnealusele linnuliigile, võtaks direktiivi artiklilt 9 selle kasuliku mõju. Sellega seoses väidab Malta Vabariik, et seda, kas viidatud artikli kohaldamise tingimused on täidetud, tuleb hinnata juhtumipõhiselt ja et komisjon peab konkreetse aasta osas eelkõige tuginema selle artikli 9 rakendamise kohta koostatud aastaaruandele, mille asjaomane liikmesriik peab talle esitama nimetatud artikli lõike 3 kohaselt.
Malta Vabariik leiab, et komisjoni hagi tuleb igal juhul tunnistada vastuvõetamatuks osas, milles sellega taotletakse, et tuvastataks ühenduse õiguse rikkumine seoses kevadjahi lubamisega 2007. aastal, sest Malta Vabariik ei ole nimetatud institutsioonile selle aasta kohta aruannet veel esitanud. Veel enam kehtib see ka järgnevate aastate kohta.
Komisjon on seevastu arvamusel, et tema hagi on vastuvõetav. Ta täpsustab, et see käsitleb sõnaselgelt kevadjahi pidamise lubamist aastatel 2004–2007 ega puuduta 2008. aastat, sest kohtuasjas komisjon
vs
. Malta tehtud eespool viidatud määruse tõttu ei lubanud Malta Vabariik nimetatud aastal kahe asjaomase liigi kevadjahti.
Komisjon möönab, et küsimusele, kas direktiivi artiklit 9 järgiti, on võimalik vastata alles siis, kui asjaomane liikmesriik on selle rakendanud. Seevastu leiab komisjon, et tema hagi vastuvõetavus ei sõltu sellest, kas ta on eelnevalt läbi vaadanud aastaaruanded, mille liikmesriigid peavad talle artikli 9 lõike 3 alusel esitama. Ta rõhutab, et tulenevalt tema ülesandest tagada asutamislepingu täitmine on vaid temal pädevus otsustada, kas on vaja algatada liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus.
Euroopa Kohtu hinnang
Seoses Malta Vabariigi esimese vastuvõetamatuse vastuväitega, mille kohaselt ei ole komisjonil võimalik paluda Euroopa Kohtul tuvastada direktiivi artikli 9 üldist ja jätkuvat rikkumist, sest nii takistataks selle artikli kasulikku mõju, tuleb tõdeda, et nii põhjendatud arvamusest kui ka hagiavaldusest ja komisjoni repliigist selgub, et komisjon ei palu Euroopa Kohtul mitte määrata Malta Vabariigile üldist põldvuttide ja turteltuvide kevadjahi lubamise keeldu ja keelata seega lõplikult direktiivi artiklis 9 ette nähtud erandi rakendamine, vaid ta palub tõdeda, et kuna asjaomane liikmesriik lubas vastavat tegevust aastatel 2004–2007 igal aastal ja samadel tingimustel, siis rikkus see liikmesriik direktiivist tulenevaid kohustusi.
Mis puutub Malta Vabariigi esitatud teise vastuvõetamatuse vastuväitesse, mis käsitleb argumenti, et komisjon ei saa paluda Euroopa Kohtul tuvastada rikkumist seoses loaga pidada kevadjahti 2007. ja järgnevatel aastatel, ilma et ta oleks arvesse võtnud nende kohta koostatud aastaaruandeid, siis piisab, kui märkida, et direktiivi artikli 9 lõikes 3 sätestatu ei sea komisjoni võimalust esitada liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi sõltuvusse selles sättes ette nähtud aruande esitamisest asjaomase liikmesriigi poolt ja see ei saaks ka õiguspäraselt olla nimetatud sätte eesmärk. Direktiivi artikli 9 lõikes 4 on komisjonile just määratud kohustus tagada talle kättesaadava teabe ja „eelkõige” selle artikli lõikes 3 sätestatud aruannete põhjal, et direktiivi artikli 9 lõike 1 alusel liikmesriikide poolt rakendatavate erandite tagajärjed ei ole direktiiviga vastuolus.
Pealegi, kui seada liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse algatamine komisjoni poolt sõltuvusse sellest, kas asjaomane liikmesriik on eelnevalt komisjonile aruande esitanud, ohustaks see igal juhul komisjoni ülesannet tagada asutamislepingu rakendamine, mille kohaselt on üksnes komisjonil pädevus otsustada, kas nimetatud menetluse algatamine on otstarbekas ja mis põhjustel see tuleb algatada (vt selle kohta eelkõige 10. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-20/01 ja C-28/01: komisjon
vs
. Saksamaa, EKL 2003, lk I-3609
, punkt 30).
Järelikult tuleb kaks Malta Vabariigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet tagasi lükata.
Põhiküsimus
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et põldvutt ja turteltuvi on direktiivi II lisas nimetatud liigid ning liikmesriigid peavad seega järgima nende osas direktiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud nõudeid. Ta täpsustab, et see tähendab eelkõige, et jahitegevus peab olema kooskõlas direktiivi artikliga 2 ning jahti ei või pidada perioodil, mil sellel oleks kahjulikud tagajärjed asjaomaste lindude arvukuse säilitamisele ja iseäranis nende pesitsusaladele naasmise ajal.
Komisjon on seisukohal, et põldvuttide ja turteltuvide kevadjahi lubamine Maltal ei vasta nendele tingimustele. Esiteks on jaht neile kahele liigile pesitsusaladele naasmise ajal keelatud direktiivi artikli 7 lõike 4 alusel ja teiseks ei ole täidetud direktiivi artiklis 9 seatud tingimused nimetatud keelust erandi tegemiseks.
Komisjon lisab, et liikmesriik, kes soovib direktiivi artikli 9 lõike 1 erandit kasutada, peab tõendama, et selle sätte kohaldamise tingimused on täidetud (vt selle kohta 12. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-507/04: komisjon
vs
. Austria, EKL 2007, lk I-5939
, punkt 198).
Tuletades kõigepealt meelde, et direktiivi artiklis 7 kehtestatud keelust pidada rändliikidele jahti nende pesitsusaladele naasmise ajal on direktiivi artikli 9 lõike 1 alusel võimalik erandeid teha vaid „teiste rahuldavate lahenduste puudumisel”, väidab komisjon, et käesoleval juhul leidub teisi lahendusi.
Komisjon meenutab, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei või erandi alusel lubatud jahiaeg langeda vajaduseta kokku perioodidega, mille ajaks kehtestatakse direktiiviga eriline kaitse, ja et selline vajadus puudub eelkõige siis, kui erandi alusel jahti lubava meetme ainus eesmärk on mõne linnuliigi jahiaegade pikendamine aladel, kus need linnud on lubatud jahiaegadel viibinud (vt selle kohta 15. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-344/03: komisjon
vs
. Soome, EKL 2005, lk I-11033
, punkt 33).
Lisaks, kuna kõnealuseid jahitavaid linde esineb – kuigi vähesel arvul – ka perioodil, mil jahipidamine on direktiivi alusel lubatud, siis ei ole täidetud teiste rahuldavate lahenduste puudumise tingimus (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused komisjon
vs
. Soome, punktid 35, 38 ja 42, ning komisjon
vs
. Austria, punktid 203 ja 204).
Komisjoni väitel näitavad 2004. ja 2005. aasta aruanded, mille Malta Vabariik edastas, et nii turteltuvid kui ka põldvutid olid tõepoolest Maltal ka nende aastate sügisjahi perioodil. Sellele teabele tuginedes järeldab komisjon, et see oli nii ka aastatel 2006 ja 2007.
Komisjon täpsustab, et asjaolu, et sügisel kõnealused linnud vaid lendavad üle Malta territooriumi teatava osa, s.o Western Cliffsi, ei ole oluline, kuna jahimehed pääsevad sinna piirkonda. Ta lisab, et käesoleval juhul asuvad alad, kust linnud üle lendavad, nende alade lähedal, kus neid esineb kevadel, et jahti saab pidada lindude rändlennu ajal ja et sügisel saab jahivõimalusi suurendada elupaikade hoidmise meetmete abil.
Komisjon väidab ka, et turteltuvi ja põldvuti kaitsestaatus on ebasoodne ja kevadjahi lubamine halvendab olukorda.
See institutsioon väidab veel, et Malta Vabariik ei ole tõendanud, et on tõepoolest täidetud teised direktiivi artikli 9 lõike 1 kohaldamise tingimused, mis on mainitud artikli 9 lõike 1 punktides a–c, eelkõige see, et asjaomaste liikide isendeid on jahitud vaid „vähesel arvul”. Viimati nimetatud tingimuse kohta väidab ta, et tapetud lindude arvu tuleb võrrelda kogu aastase suremusega.
Komisjon vaidleb vastu Malta Vabariigi poolt kostja vastuses esitatud argumendile, et komisjon on rikkunud õiguspärast ootust, mille ta tekitas selle liikmesriigi ühinemisläbirääkimistel seoses Malta Vabariigi võimalusega lubada direktiivi artikli 9 alusel põldvuti ja turteltuvi jahti kevadperioodil. Komisjon väidab, et ta ei ole sellega seoses võtnud selle liikmesriigi ees ühtegi kohustust.
Malta Vabariik väidab, et direktiiviga ei ole soovitud tagada liikide absoluutset kaitset ja keelata igasugust kasutamist, vaid selle eesmärk on hoida lindude arvukus rahuldaval tasemel. See liikmesriik tugineb eelkõige direktiivi artiklitele 2 ja 7 ning artikli 9 lõike 1 punktile c, 19. septembril 1979 Bernis allkirjastatud ja ühenduse nimel nõukogu . aasta otsusega 82/72/EMÜ (
EÜT 1982, L 38, lk 1
; ELT eriväljaanne 11/14, lk 280) sõlmitud Euroopa floora ja fauna ning nende kasvu- ja elupaikade kaitse konventsioonile ning . aastal Bonnis allkirjastatud ning ühenduse nimel nõukogu . aasta otsusega 82/461/EMÜ (
EÜT L 210, lk 10
, ELT eriväljaanne 11/15, lk 5) sõlmitud metsloomade rändliikide kaitse konventsioonile.
Malta Vabariik leiab, et põldvuttide ja turteltuvide kevadjahi lubamine tema territooriumil vastab direktiivi artikli 9 lõikes 1 sätestatud tingimustele.
Liikmesriik meenutab, et Euroopa Kohus sedastas 16. oktoobri 2003. aasta otsuses kohtuasjas
C-182/02: Ligue pour la protection des oiseaux jt (EKL 2003, lk I-12105
, punkt 9), et direktiivi artikli 9 lõike 1 alusel on jahipidamine lubatud perioodidel, mil see on tavaliselt keelatud. Ta täpsustab, et käesoleval juhul puuduvad „teised rahuldavad lahendused” selle sätte tähenduses. Esiteks ei saa kevadperioodi selle olemusest tulenevalt pidada sügisperioodi pikendavaks. Teiseks ei viita teiste rahuldavate lahenduste puudumine mitte igasuguse asenduslahenduse puudumisele, vaid sellele, et puudub vastuvõetav ja piisavalt sobilik lahendus arvestades eesmärki, mida soovitakse saavutada, see tähendab käesoleval juhul võimaldada vähesel arvul lindude püüdmist ja mõistlikku kasutamist, säilitades juurdunud traditsioonid.
Malta Vabariik väidab, et kahele asjaomasele liigile jahipidamise lubamine sügisel ei ole rahuldav lahendus, kui võtta arvesse sel aastaajal asjaomaseid saari läbivate lindude arvu ja nende ülelendamise tingimusi, mis võimaldavad püüda vaid tühise arvu linde. Ta viitab sellega seoses Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud kohtuotsuses komisjon
vs
. Soome (punktid 35 ja 41) sedastatule.
Malta Vabariik lisab, et see olukord on erinev olukorrast, mida on kirjeldatud eespool viidatud kohtuotsuses komisjon
vs
. Austria, milles olid kõne all kliimaolud, ja toob esile, et Malta erilise geograafilise asukoha, väiksuse, suure rahvastikutiheduse ja maapiirkondade füüsiliste omaduste tõttu need rändlinnud, millele Malta territooriumil võidakse jahti pidada, üldiselt sellel territooriumil ei sigi. See liikmesriik märgib, et tema territoorium asub vähemalt 300 km kaugusel nende lindude teest, mille ränne kulgeb üle Vahemere, ja et põldvuttide ja turteltuvide rändevoog varieerub sõltuvalt aastaajast. Nii ei rända need kaks liiki tavaliselt sügisel üle Malta ja kui nad seda teevad, siis lendavad nad vaid üle selle riigi territooriumi teatava osa lühikese aja jooksul, mis kestab augusti lõpust septembri lõpuni, mõnikord seal peatumata. Seevastu kevadperioodil on nende liikide ränne palju arvukam ja katab kogu Malta saarestikku.
Malta Vabariik lisab, et üle 80% Malta jahimeestest peavad jahti vaid nende omandis oleval maal ja et asjaomaste linnuliikide kevadjahi täielik keeld võtaks neilt praktiliselt ära võimaluse nimetatud liikidele jahti pidada.
See liikmesriik väidab, et enamate looduslike kaitsealade loomine, nagu soovitab komisjon, ei muudaks kirjeldatud olukorda, ja märgib, et loodud kaitsealad hõlmavad saarte maa-alast juba 4,5%, s.o. 1434,2 hektarit.
Malta Vabariik on ka seisukohal, et põldvuttide ja turteltuvide kaitsestaatus ei ole ebasoodne. Ta väidab, et Maailma Looduskaitse Liit (IUCN) määras need liigid 2007. aastal kategooriasse „soodsas seisundis”. Ta leiab, et kevadjahi lubamine tema territooriumil ei saa kuidagi mõjutada kaitsestaatust, kuna jahitakse vaid vähesel arvul linde, seda ei ole komisjon oma repliigis vaidlustanud. See liikmesriik lisab, et puuduvad teaduslikud tõendid, mis näitaksid, et Euroopas oleks praeguse jahipidamise praktikal kahjulik mõju lindude arvukusele, ja selle võimaliku languse põhjuseid tuleb otsida teiste asjaolude seast, näiteks põllumajandusmaa suurenemisest.
Malta Vabariik täpsustab, et direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimuste täitmist tuleb hinnata iga liikmesriigi puhul eraldi.
See liikmesriik väidab, et komisjon rikkus õiguspärast ootust, mille ta tekitas ühinemisläbirääkimiste käigus seoses Malta Vabariigi võimalusega lubada artikli 9 alusel põldvuttide ja turteltuvide jahti kevadperioodil.
Euroopa Kohtu hinnang
Direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaselt võib selle II lisas loetletud liikidele jahti pidada vastavalt siseriiklikele õigusaktidele. Artikli 7 lõikes 4 on siiski ette nähtud, et rändliikide puhul tuleb liikmesriikidel eelkõige tagada, et nendele liikidele ei peetaks jahti pesitsusaladele naasmise ajal.
Käesoleval juhul kuuluvad põldvutid ja turteltuvid direktiivi artikli 7 lõigete 1 ja 4 kohaldamisalasse ning sellest tulenevalt ei või neile kahele liigile pesitsusaladele naasmise ajal jahti pidada.
Sellegipoolest võivad liikmesriigid direktiivi artikli 9 lõike 1 tingimustel teha erandeid selle artiklist 7 tulenevatest kohustustest. Tegemist on erandkorraga, mida tuleb seetõttu kitsalt tõlgendada ning mille rakendamiseks tuleb liikmesriikidel tõendada, et selle kohaldamise tingimused on täidetud (vt selle kohta 8. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-60/05: WWF Italia jt, EKL 2006, lk I-5083
, punkt 34).
Ühena nendest tingimustest, mis peavad olema täidetud selleks, et liikmesriigid kõnealust erandkorda rakendada saaksid, on direktiivi artikli 9 lõikes 1 mainitud teiste rahuldavate lahenduste puudumist.
Selle kohta on Euroopa Kohus järjekindlalt otsustanud, et nimetatud tingimus ei ole täidetud, kui erandi alusel lubatud jahiaeg langeb vajaduseta kokku perioodidega, mille ajaks soovitakse direktiiviga erikaitset kehtestada. Selline vajadus puudub eelkõige siis, kui erandi alusel jahti lubava meetme ainus eesmärk on teatavate linnuliikide jahiaegade pikendamine aladel, kus neid linde on direktiivi artikli 7 kohaselt kehtestatud jahiaegadel juba esinenud (vt eespool viidatud kohtuotsus Ligue pour la protection des oiseaux jt, punkt 16, ja 9. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-135/04: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 2005, lk I-5261
, punkt 19).
Kohtupraktikast tuleneb, et seda vajadust ei ole ka juhul, kui asjaomaste liikide isendeid leidub tegelikkuses sügisel sellel jahialal, kus neile kevaditi jahti peetakse, isegi kui neid on tunduvalt vähem kui kevadel, kui isendite arvukus ei ole tühine (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Soome, punktid 35 ja 43).
Käesoleval juhul ilmneb toimikust ja eelkõige Malta Vabariigi poolt direktiivi artikli 9 lõike 3 alusel komisjonile esitatud aastaaruannetest, et selle liikmesriigi territooriumi mõnes osas leidub turteltuvisid ja põldvutte sügisjahi ajal.
Isegi kui alad, kus kahe asjaomase liigi isendeid sügisjahi ajal esineb, on väiksemad kui need, mida need kaks liiki kevadrände ajal läbivad, nagu see liikmesriik väidab, on need alad viimati mainitute lähedal ja iseäranis ei tulene toimikust, et jahimehed ei pääseks sügisjahi ajal hõlpsasti ligi aladele, kus need liigid sel ajavahemikul liiguvad.
Järelikult esineb kahte kõnealust liiki sügisel tõepoolest aladel, kus neile kevaditi jahti peetakse.
Ainuüksi see tõdemus ei ole aga piisav tõdemaks, et on olemas „teine rahuldav lahendus” direktiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses.
Kui ühenduse seadusandja kasutas sõnaühendit „teised rahuldavad lahendused”, ei kavatsenud ta välistada direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c ette nähtud erandi kasutamist juhul, kui on olemas mingisugune võimalus direktiivi artikli 7 alusel lubatud ajavahemikel jahti pidada, vaid soovis võimaldada teha sellest sättest erandeid vaid vajalikul määral, kui nendel ajavahemikel, käesoleval juhul sügisel pakutavad jahivõimalused on nii piiratud, et rikutakse liikide kaitse ja teatavate puhkeaja veetmisega seotud tegevuste vahelist tasakaalu, mida on soovitud direktiiviga saavutada.
Direktiivi artikli 9 sätetest, milles on viidatud kõnealuse erandi rangele järelevalvele ja lindude valikulisele püüdmisele, ning peale selle ka üldisest proportsionaalsuse põhimõttest tuleneb siiski, et erand, mida liikmesriik soovib teha, peab olema proportsionaalne seda õigustavate vajadustega.
Sellest järeldub, et kui tõdetakse, et puuduvad teised rahuldavad lahendused ehk nagu käesoleval juhul puuduvad sügisel piisavad jahivõimalused, siis ei võimalda see mingil juhul piiranguteta lubada kevadjahti, vaid annab võimaluse jahti lubada üksnes juhul, kui see on vajalik ja kui sellega ei ohustata teiste direktiivi eesmärkide täitmist.
Nii on Euroopa Kohus sedastanud, et direktiivi artikli 9 alusel saab erandeid teha ainult juhul, kui on tagatud vastava liigi arvukuse rahuldava taseme säilitamine ja et vastasel juhul ei saa linnujahti igal juhul käsitada mõistlikuna ja seega ka lubatava kasutusena direktiivi põhjenduse 11 tähenduses (vt eespool viidatud kohtuotsus WWF Italia jt, punkt 32).
Käesolevas kohtuasjas tuleneb Euroopa Kohtule esitatud toimikust ja eelkõige aastaaruannetest, mille Malta Vabariik on komisjonile esitanud, ning kohtuistungil aset leidnud vaidlustest, et kõnealustel aastatel said jahimehed sügisjahi ajal püüda vaid tühise arvu linde.
Komisjon ei vaidle vastu ka sellele, et nimetatud ajavahemikul läbivad need kaks linnuliiki vaid väikest osa asjaomase liikmesriigi territooriumist ja et nende ränne leiab aset augusti lõpus ja septembris.
Lõpuks ei ilmne toimikust, et nende kahe jahitava linnuliigi arvukus jääb allapoole rahuldavat taset. Maailma Looduskaitse Liidu (IUCN) koostatud ohustatud liikide punasest raamatust ilmneb iseäranis, et kõnealused liigid kuuluvad kategooriasse „soodsas seisundis”.
Neid erilisi asjaolusid arvesse võttes ei saa põldvuttide ja turteltuvide sügisjahti Maltal käsitada teise rahuldava lahendusena, nii et tuleks põhimõtteliselt leida, et direktiivi artikli 9 lõikes 1 kehtestatud sellise lahenduse puudumise tingimus on täidetud.
Sellegipoolest tuleb uurida, kas olukord, kus Malta Vabariik kõnealuse kahe liigi jahiks loa andis, vastab eespool punktis 58 meenutatud proportsionaalsuse nõudele ning teistele tingimustele, mis on kehtestatud direktiivi artikli 9 lõikes 1.
See, kui nende kahe rändliigi jahiperioodi pikendatakse loaga pidada jahti ligikaudu kahe kuu jooksul kevadperioodil, mil need liigid naasevad pesitsusaladele – kusjuures selle tulemusel hukkub võrreldes jahiga sügisperioodil põldvuttide puhul kolm korda rohkem linde, mis tähendab 15000 tapetud lindu, ja turteltuvide puhul kaheksa korda rohkem, see tähendab umbes 32000 tapetud lindu – ei kujuta endast sobilikku lahendust, mis oleks rangelt proportsionaalne direktiivi eesmärgiga kaitsta linnuliike.
Neil asjaoludel – kuigi kahte kõnealust liiki esineb sügisel vaid väike arv isendeid ja väga lühikest aega ning kuna kogu jahitegevus ei ole sügisel võimatu – ei järginud Malta Vabariik direktiivi artikli 9 lõikes 1 ette nähtud erandi tingimusi tõlgendatuna kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, kui lubas ajavahemikus 2004–2007 igal aastal põldvuti ja turteltuvi mitme nädala pikkust kevadjahti, ja seega on Malta Vabariik rikkunud direktiivist tulenevaid kohustusi.
Malta Vabariik viitab lõpuks õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele, väites, et talle kinnitati Euroopa Liiduga ühinemisele eelnenud läbirääkimistel, et ta võib edaspidigi lubada jahti turteltuvidele ja põldvuttidele tingimustel, mis kehtisid enne ühinemist. Kuid lisaks sellele, et nimetatud asjaolu ei ilmne toimikust, puudub sellel igal juhul seos selle hindamisega, kas on täidetud direktiivi artikli 9 lõike 1 tähenduses teiste rahuldavate lahenduste puudumise tingimus, ega mõjuta seetõttu käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis toodud tõdemust, et direktiivi on rikutud.
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb tõdeda, et kuna Malta Vabariik lubas 2004.–2007. aasta kevadperioodil pidada jahti põldvuttidele (
Coturnix coturnix
) ja turteltuvidele (
Streptopelia turtur
), järgimata direktiivi artikli 9 lõikes 1 kehtestatud tingimusi, on Malta Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Malta Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Malta Vabariigilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Kuna Malta Vabariik lubas 2004.–2007. aasta kevadperioodil pidada jahti põldvuttidele (
Coturnix coturnix
) ja turteltuvidele (
Streptopelia turtur
), järgimata 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (muudetud aastaid 2004–2006 puudutavas osas nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 807/2003 ja 2007. aastat puudutavas osas nõukogu . aasta direktiiviga 2006/105/EÜ) artikli 9 lõikes 1 kehtestatud tingimusi, on Malta Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.

2.
Mõista kohtukulud välja Malta Vabariigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.