CELEX: 62007CJ0143
Žemės ūkis
Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87
11 straipsnis
Eksporto grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistema
Grąžinamosios išmokos mokėjimo sąlyga
Grąžinamoji išmoka, sumokėta eksportuotojui pateikus jo kontrahento suklastotus dokumentus
Neeksportuota prekė
Sankcijų taikymo sąlygos

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendras eksporto grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles (
OL L 351, p. 1
), su pakeitimais, padarytais 1994 m. gruodžio 2 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2945/94 (
OL L 310, p. 57
, toliau – Reglamentas Nr. 3665/87), 11 straipsnio 1 dalies išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp
AOB Reuter & Co
. (toliau –
AOB Reuter
) ir
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
(Centrinė Hamburgo-Jonas muitinė, toliau –
Hauptzollamt
) dėl sankcijų taikymo sumokėjus grąžinamąją išmoką remiantis trečiojo asmens suklastotais dokumentais.
Teisinis pagrindas
Reglamento Nr. 2945/94 pirmoje, antroje, trečioje ir penktoje konstatuojamosiose dalyse numatyta:
„kadangi galiojantys Bendrijos teisės aktai numato grąžinamųjų eksporto išmokų skyrimą tik remiantis objektyviais kriterijais, visų pirma susijusiais su eksportuojamo produkto kiekiu, pobūdžiu ir savybėmis bei su jo geografine paskirties vieta; kadangi atsižvelgiant į įgytą patirtį turėtų būti sustiprinta kova su pažeidimais ir ypač su Bendrijos biudžetui žalą darančiu sukčiavimu; kadangi tuo tikslu būtina numatyti permokėtų sumų grąžinimą bei sankcijas, kurios skatintų eksportuotojus laikytis Bendrijos teisės aktų;
kadangi, siekiant užtikrinti tinkamą grąžinamųjų eksporto išmokų sistemos veikimą, sankcijos turėtų būti taikomos, nepaisant subjektyvaus pažeidimų aspekto; kadangi vis dėlto tam tikrais atvejais tikslinga atsisakyti taikyti sankcijas, ypač kai kompetentinga valdžios institucija nustato akivaizdžią klaidą, ir nustatyti griežtesnes sankcijas už tyčinį elgesį;
kadangi, kai eksportuotojas pateikia klaidingą informaciją, dėl jos gali būti nepagrįstai išmokamos išmokos, jeigu klaida nenustatoma; kadangi, jeigu klaida nustatoma, visiškai pagrįsta skirti eksportuotojui kaip sankciją sumokėti sumą, proporcingą sumai, kuri būtų nepagrįstai gauta, jeigu klaida nebūtų nustatyta, ir kadangi, jeigu klaidinga informacija buvo pateikta tyčia, taip pat pagrįsta skirti griežtesnę sankciją;
<…>
kadangi įgyta patirtis bei pažeidimai ir ypač sukčiavimas, nustatytas šioje srityje, rodo, kad ši priemonė yra būtina, proporcinga, pakankamai atgrasanti ir kad ji turi būti vienodai taikoma visose valstybėse narėse“. (Neoficialus vertimas)
Pagal Reglamento Nr. 3665/87 4 straipsnio 1 dalį:
„Nepažeidžiant 5 ir 16 straipsnių nuostatų, grąžinamoji išmoka mokama tik pateikus įrodymus, kad produktai, įrašyti į priimtas eksporto deklaracijas, per 60 dienų nuo deklaracijos priėmimo buvo išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos nepakitusios būsenos.“ (Neoficialus vertimas)
Minėto reglamento 11 straipsnyje numatyta:
„1.   Jeigu nustatoma, kad eksportuotojas, siekdamas gauti grąžinamąją eksporto išmoką, paprašė sumos, didesnės nei taikoma išmoka, už atitinkamą eksportą mokėtina grąžinamoji išmoka yra ta, kuri taikoma iš tikrųjų eksportuotam produktui, tačiau sumažinta suma, atitinkančia:
a)
pusę skirtumo tarp prašomos grąžinamosios išmokos ir iš tikrųjų eksportuotam produktui taikomos grąžinamosios išmokos;
b)
dvigubą skirtumą tarp prašomos grąžinamosios išmokos ir taikomos grąžinamosios išmokos, jei eksportuotojas tyčia pateikia melagingą informaciją.
Prašoma grąžinamąja išmoka yra laikoma suma, kuri apskaičiuojama remiantis informacija, pateikta pagal 3 straipsnį ar 25 straipsnio 2 dalį. Jeigu grąžinamosios išmokos dydis priklauso nuo paskirties vietos, diferencijuota išmokos dalis apskaičiuojama atsižvelgiant į informaciją, pateiktą pagal 47 straipsnį.
Sankcija, nurodyta a punkte, netaikoma:
—
force majeure atveju,
—
tam tikrais išimtiniais atvejais dėl aplinkybių, kurių eksportuotojas negali kontroliuoti ir kurios atsirado po to, kai kompetentingos valdžios institucijos priėmė eksporto deklaraciją arba mokėjimo deklaraciją, su sąlyga, kad per 47 straipsnio 2 dalyje numatytą terminą, nuo tada, kai eksportuotojas pastebi tokias aplinkybes, jis apie tai praneša kompetentingoms valdžios institucijoms, nebent jos jau yra nustačiusios, kad grąžinamosios išmokos prašyme yra klaidų,
—
tuo atveju, kai padaroma su prašoma grąžinamąja išmoka susijusi akivaizdi klaida, kurią pripažįsta kompetentinga valdžios institucija,
<…>
Jeigu dėl a ir b punktuose numatyto sumažinimo gaunama neigiama suma, eksportuotojas ją sumoka.
Jeigu kompetentingos valdžios institucijos nustato, kad prašomos grąžinamosios išmokos suma yra neteisinga, kad eksportas neįvykdytas ir kad todėl negalima išmokos sumažinti, eksportuotojas moka sumą, atitinkančią a arba b punktuose numatytą sankciją. <…>
<…>
Sankcijos taikomos nepažeidžiant nacionaliniu lygiu numatytų papildomų sankcijų taikymo.
<…>
3.   Nepažeidžiant pareigos sumokėti neigiamą sumą pagal 1 dalies ketvirtąją pastraipą, nepagrįstai sumokėjus išmoką, gavėjas grąžina nepagrįstai gautas sumas, įskaitant visas sankcijas, taikomas pagal 1 dalies pirmąją pastraipą, ir palūkanas, apskaičiuotas už laikotarpį nuo išmokų sumokėjimo iki grąžinimo. <…>“ (Neoficialus vertimas)
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Laikotarpiu nuo 1995 m. spalio 18 d. iki gruodžio 12 d.
AOB Reuter
pateikė
Hauptzollamt Landshut
24 deklaracijas dėl baltojo cukraus eksporto į Maltą ir paprašė sumokėti atitinkamas eksporto grąžinamąsias išmokas. Šios išmokos – iš viso 230102,37 EUR suma – jai buvo sumokėtos pateikus prekių išgabenimo patvirtinimus.
Eksporto operaciją atliko ne pati
AOB Reuters
, bet jos Italijos verslo partneriai, kurie naudojosi įmonių tarpininkių paslaugomis.
AOB Reuters
pagrindinio sutartinio įsipareigojimo – išvežti cukrų iš Bendrijos muitų teritorijos – įvykdymą užtikrino banko garantija. Šias garantijas
AOB Reuter
panaikino 1996 m. birželio 27 d., gavusi įrodymų apie tinkamai įvykdytą eksportą, t. y. gavusi deramai antspauduotus ir
Hauptzollamt
priimtus muitinės dokumentus.
1996 m. lapkričio 5 d.
Zollkriminalamt Köln
(Kelno muitinės kriminalinė tarnyba) konstatavo, kad prekių išgabenimo patvirtinimai ant muitinės dokumentų yra suklastoti. Todėl 1997 m. liepos 7 d. klaidų ištaisymo aktais
Hauptzollamt
pareikalavo grąžinti
AOB Reuter
gautas eksporto grąžinamąsias išmokas, kurias ši bendrovė grąžino.
1998 m. sausio 19 d.
Hauptzollamt
priėmė 24 sprendimus, nustatančius sankcijas
AOB Reuter
, kuri 1998 m. vasario 5 d. dėl šių sprendimų pateikė skundą. Atmetus šį skundą,
AOB Reuter
2003 m. balandžio 10 d. pareiškė ieškinį
Finanzgericht Hamburg
dėl minėtų sankcijas nustatančių sprendimų panaikinimo.
To teismo nuomone,
AOB Reuter
savo eksporto deklaracijoje nepateikė jokios klaidingos informacijos, nes ji tik pareiškė ketinimą eksportuoti į Maltą prekes, suteikusias teisę gauti grąžinamąją išmoką. Iš tiesų prekės nebuvo eksportuotos dėl
AOB Reuter
kontrahento sukčiavimo. Taigi, anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalyje numatyta sankcija
AOB Reuter
atžvilgiu gali būti taikoma tik tada, kai sąlygos išvežti prekes iš Bendrijos muitų teritorijos nesilaikymo pakanka pateisinti tokios sankcijos taikymą.
Manydamas, kad tokios sankcijos taikymas priklauso nuo minėtos 11 straipsnio 1 dalies išaiškinimo,
Finanzgericht Hamburg
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal Reglamento <…> Nr. 3665/87 <…> 11 straipsnio 1 dalį sankcija taikoma tik dėl klaidingos informacijos pateikimo eksporto deklaracijoje, ar tik dėl materialiųjų sąlygų gauti eksporto grąžinamąją išmoką nesilaikymo?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad joje numatyta sankcija taikoma eksportuotojui, kuris paprašė skirti eksporto grąžinamąją išmoką už prekes, kai šios prekės nebuvo eksportuotos dėl jo kontrahento sukčiavimo.
Pirmiausia reikia priminti, kad eksporto grąžinamųjų išmokų sistemai būdinga, jog, pirma, Bendrijos pagalba teikiama tik su sąlyga, kad eksportuotojas dėl jos pateikia prašymą, ir, antra, sistema finansuojama iš Bendrijos biudžeto (2005 m. gruodžio 1 d. Sprendimo
Fleisch-Winter
,
C-309/04, Rink. p. I-10349
, 31 punktas).
Tokio eksportuotojo atžvilgiu Teisingumo Teismas, nagrinėdamas klausimą, susijusį su Reglamentu Nr. 3665/87 ir jo sankcijų sistema, jau yra nusprendęs, kad, kalbant apie Bendrijos pagalbos sistemą, skiriant pagalbą būtinai taikoma sąlyga, kad jos gavėjas pateiks visas sąžiningumo bei patikimumo garantijas (šiuo klausimu žr. 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Käserei Champignon Hofmeister
,
C-210/00, Rink. p. I-6453
, 41 punktą ir minėto sprendimo
Fleisch-Winter
31 punktą).
Dėl Bendrijos biudžeto Reglamento Nr. 2945/94 pirmoje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „atsižvelgiant į įgytą patirtį turėtų būti sustiprinta kova su pažeidimais ir ypač su Bendrijos biudžetui žalą darančiu sukčiavimu (ir kad) tuo tikslu būtina numatyti sankcijas, kurios skatintų eksportuotojus laikytis Bendrijos teisės aktų“.
Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalyje numatytos sankcijos pobūdis aiškiai matyti tiek iš jos formuluotės, tiek iš Teisingumo Teismo praktikos, susijusios su šia nuostata.
Pagal Reglamento Nr. 2945/94 antrą konstatuojamąją dalį „sankcijos turėtų būti taikomos, nepaisant subjektyvaus pažeidimų aspekto“. Iš tiesų pagal Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos b punktą tyčios atveju padidėja tik sankcijos griežtumo lygis, tačiau šios pastraipos a punkte numatyta sankcija taikoma net ir tuomet, kai nėra eksportuotojo kaltės. Pastaruoju atveju minėto 11 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta sankcija netaikoma tik tais atvejais, kurių baigtinis sąrašas pateiktas to straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje.
Minėto sprendimo
Käserei Champignon Hofmeister
41 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad sankcija yra specifinė administracinė priemonė, neatsiejama pagalbos teikimo sistemos dalis, kuri skirta užtikrinti patikimą Bendrijos viešųjų finansų valdymą, o minėto sprendimo 44 punkte konstatavo, kad baudžiamasis šios sankcijos pobūdis negali būti pripažintas.
Iš pirmesnių dviejų punktų išplaukia, kad atsakomybė, kuria grindžiama Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos a punkte numatyta sankcija, iš esmės yra objektyvi.
Siekiant nustatyti šios sankcijos taikymo sąlygas, reikia išnagrinėti visas minėto 11 straipsnio nuostatas.
Šio straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta sankcija taikytina eksportuotojui, kuris paprašė grąžinamosios išmokos, didesnės nei iš tikrųjų eksportuojamiems produktams taikoma grąžinamoji išmoka.
Nagrinėdamas 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 800/1999, nustatantį bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (
OL L 102, p. 11
, klaidų ištaisymas –
OL L 180, 1999, p. 53
), kuris pakeitė ir panaikino Reglamentą Nr. 3665/87, tačiau šiuo atžvilgiu nepakeitė jo turinio, Teisingumo Teismas konstatavo, kad formuluotė „(eksportuotojas), kuris paprašė sumos, didesnės nei taikoma išmoka“ turi būti aiškinama taip, jog eksportuotojas laikomas paprašiusiu sumos, didesnės nei taikoma išmoka, ne vien tuo atveju, kai nepriklausanti mokėti suma apskaičiuojama remiantis jo pateikta informacija, bet ir tuo atveju, kai paaiškėja, kad jis neturi teisės į grąžinamąją išmoką, t. y. grąžinamosios išmokos suma lygi nuliui (šiuo klausimu žr. 2006 m. balandžio 27 d. Sprendimo
Elfering Export
,
C-27/05, Rink. p. I-3681
, 27 punktą).
Iš šios Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad norint nustatyti, ar eksportuotojas paprašė sumos, didesnės nei iš tikrųjų eksportuotam produktui taikoma grąžinamoji išmoka, nepakanka atsižvelgti į prašymo skirti grąžinamąją išmoką nagrinėjimo momentu kompetentingų valdžios institucijų žinomus faktus; taip pat reikia atsižvelgti į pateikus šį prašymą paaiškėjusius faktus, visų pirma tuos, kurie nustatyti šioms institucijoms atliekant patikrinimus.
Be to, priešingu atveju kiltų abejonių dėl kompetentingų valdžios institucijų atliekamų patikrinimų pagrįstumo ir veiksmingumo.
Jeigu paaiškėja, kad produktai, už kuriuos skirta grąžinamoji išmoka, nebuvo eksportuoti, akivaizdu, kad eksportuotojas yra paprašęs išmokos, didesnės nei taikoma išmoka, nes neeksportavus, jokia grąžinamoji išmoka nepriklauso.
Taigi tokiu atveju sankcija gali būti taikoma vien remiantis Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmąja pastraipa.
Vis dėlto kitos aiškiai suformuluotos šio straipsnio nuostatos taip pat reikalauja, kad sankcija eksportuotojui būtų skirta remiantis faktais, nustatytais po to, kai priimta eksporto deklaracija.
Pavyzdžiui, pagal Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies penktąją pastraipą, jeigu kompetentingos valdžios institucijos nustato, kad prekės nebuvo eksportuotos ir kad negalima išmokos sumažinti, eksportuotojas moka sumą, atitinkančią 1 dalies pirmosios pastraipos a arba b punktuose numatytą sankciją. To paties straipsnio 3 dalyje numatyta, kad nepagrįstai sumokėjus išmoką gavėjas grąžina nepagrįstai gautas sumas, įskaitant visas sankcijas, taikomas pagal minėto 11 straipsnio 1 dalies pirmąją pastraipą.
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo Teisingumo Teismui perduotos bylos medžiagos matyti, kad eksporto operacija, už kurią
AOB Reuter
gavo grąžinamąją išmoką, nebuvo įvykdyta, ir, atsižvelgiant į šias aplinkybes, ji sumokėta nepagrįstai; be to, ši bendrovė neginčija, kad tokią grąžinamąją išmoką ji gavo nepagrįstai.
Tokiomis aplinkybėmis privaloma taikyti Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos a punkte numatytą sankciją, nebent įvykdoma viena iš atleidimo nuo sankcijos sąlygų, kurios išsamiai išvardytos tos pačios straipsnio dalies trečiojoje pastraipoje.
Todėl negalima pritarti teiginiui, jog minėtos sankcijos taikymą gali pateisinti vien eksportuotojo eksporto deklaracijoje pateikta klaidinga informacija.
Kalbant apie Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje numatytas atleidimo nuo sankcijos sąlygas, iš bylos medžiagos nematyti, kad pagrindinėje byloje būtų įvykdyta viena iš jų.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl galimybės taikyti sankciją tokiose situacijose, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, atsižvelgiant į teisėtumo, teisinio saugumo ir proporcingumo principus.
AOB Reuter
, kuri nurodo šiuos principus, mano, kad šiuo atveju pasirūpindama banko garantijos suteikimu ji rūpestingai apsisaugojo nuo galimo kontrahentų įsipareigojimų neįvykdymo.
Pirmiausia, kalbant apie teisėtumo ir teisinio saugumo principus, svarbu pažymėti, kad Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalis yra aiškus ir pakankamas teisinis pagrindas taikyti sankciją.
Antra, kalbant apie proporcingumo principą, reikia pastebėti, kad Reglamento Nr. 2945/94 penktoje konstatuojamojoje dalyje teisės aktų leidėjas pamini įgytą patirtį ir visų pirma pažeidimus bei sukčiavimo atvejus, jau nustatytus eksporto grąžinamųjų išmokų srityje. Teisingumo Teismas jau yra patvirtinęs Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos a punkte numatytos sankcijos proporcingumą, nusprendęs, kad ji nepažeidžia proporcingumo principo, nes jos negalima laikyti netinkama Bendrijos teisės akto tikslui pasiekti, t. y. užkirsti kelią pažeidimams ir sukčiavimui, arba viršijančia tai, kas būtina šiam tikslui pasiekti (minėto sprendimo
Käserei Champignon Hofmeister
68 punktas ir 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo
Käserei Champignon Hofmeister
,
C-385/03, Rink. p. I-2997
, 31 punktas).
Trečia, kalbant apie
AOB Reuter
nurodytą pateisinimo pagrindą, pakanka priminti, kad, viena vertus, negalima Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje numatyto išsamaus sąrašo papildyti nauju atleidimo nuo sankcijos atveju, pagrįstu eksportuotojo kaltės nebuvimu, ir kad, kita vertus, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog kontrahento padarytas pažeidimas ar klaida sudaro įprastinę komercinę riziką ir verslo sandorių srityje negali būti laikomi neprognozuojamais. Eksportuotojas gali laisvai pasirinkti kontrahentus ir privalo imtis tinkamų atsargumo priemonių, į su jais sudaromas sutartis įrašydamas atitinkamas sąlygas arba sudarydamas atitinkamą draudimo sutartį (šiuo klausimu žr. minėto 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Käserei Champignon Hofmeister
80 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad joje numatyta sankcija yra taikoma eksportuotojui, kuris paprašė skirti eksporto grąžinamąją išmoką už prekes, kai šios prekės nebuvo eksportuotos dėl jo kontrahento sukčiavimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias eksporto grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, su pakeitimais, padarytais 1994 m. gruodžio 2 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2945/94, 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad joje numatyta sankcija yra taikoma eksportuotojui, kuris paprašė skirti eksporto grąžinamąją išmoką už prekes, kai šios prekės nebuvo eksportuotos dėl jo kontrahento sukčiavimo.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.