CELEX: 62003CJ0356
Meeste ja naiste võrdne kohtlemine
Rasedus- ja sünnituspuhkus
Pensioni saamise õigus

1       Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 119 (EÜ asutamislepingu artiklid 117–120 on asendatud EÜ artiklitega
136–143), nõukogu 24. juuli 1986. aasta direktiivi 86/378/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta
kutsealastes sotsiaalkindlustuskavades (EÜT L 225, lk 40; ELT eriväljaanne 05/01, lk 327), mida on muudetud nõukogu 20. detsembri
1996. aasta direktiiviga 96/97/EÜ (EÜT 1997, L 46, lk 20; ELT eriväljaanne 05/03, lk 232), artikli 6 lõike 1 punkti g ning
nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate töökaitse
täiustamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta (kümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses)
(EÜT L 348, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 110) artikli 11 lõike 2 punkti a tõlgendamist.
2       Nimetatud taotlus esitati Elisabeth Mayeri ja Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder’i (liitvabariigi ja liidumaade
pensioniamet, edaspidi „VBL”) vahelises kohtuvaidluses seoses rasedus- ja sünnituspuhkuse perioodide arvessevõtmisega saadava
pensioni arvutamiseks.

Õiguslik raamistik
A –
Ühenduse õigusnormid
3       Direktiivi 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, artikli 2 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kutsealased sotsiaalkindlustusskeemid on direktiiviga 79/7/EMÜ reguleerimata kindlustusskeemid, mille eesmärk on töötavatele
isikutele, nii töötajatele kui ka füüsilisest isikust ettevõtjatele, ettevõtetes või ettevõtete ühenduses, majandustegevuse
alal, kutsealases sektoris või sektorite grupis anda toetusi, mis täiendavad või asendavad riiklike sotsiaalkindlustusskeemide
alusel makstavaid toetusi, olgu sellistes skeemides liikmeksolemine kohustuslik või vabatahtlik.
2.      Käesolevat direktiivi ei kohaldata:
a)      füüsilisest isikust ettevõtjate üksiklepingute suhtes;
b)      füüsilisest isikust ettevõtjate skeemide suhtes, kuhu kuulub ainult üks liige;
c)      palgatöötajate puhul selliste kindlustuslepingute suhtes, mille pooleks ei ole tööandja;
d)      kutsealaste skeemide valiksätete suhtes, mida pakutakse osalejatele individuaalselt, et tagada neile:
–       kas täiendavad toetused või
–       võimalus valida füüsilisest isikust ettevõtjate tavaliste toetuste saamise alguskuupäev või võimalus valida mitme toetuse
vahel;
e)      kutsealaste skeemide suhtes, kui toetusi rahastatakse töötajate vabatahtlikest sissemaksetest.”
4       Nimetatud direktiivi artikkel 4 sätestab:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse:
a)      kutsealaste kindlustuskavade suhtes, mis pakuvad kaitset järgmistel juhtudel:
–       haigus,
–       invaliidsus,
–       vanadus, kaasa arvatud varajane pensionileminek,
–       tööõnnetused ja kutsehaigused,
–       töötus;
b)      kutsealaste kindlustuskavade suhtes, mis pakuvad muid sotsiaaltoetusi kas rahas või loonusena, eriti toitjakaotustoetusi ja
pere abirahasid, kui sellised toetused on määratud töötajatele, moodustades niiviisi hüve, mida töötaja saab tööandjalt töötamise
eest.”
5       Sama direktiivi artikkel 6 sätestab:
„1.      Võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus on sätted, mis lähtuvad kas otseselt või kaudselt soolisest kuuluvusest, eriti perekonnaseisust,
selleks et:
[…]
g)      peatada õiguste säilitamine või omandamine seaduse või lepinguga ettenähtud ja tööandja poolt tasustatava rasedus- ja sünnituspuhkuse
või perekondlikel põhjustel töölt eemalviibimise ajal;
[…]”
6       Direktiivi 96/97 artikli 2 lõige 1 sätestab:
„Käesoleva direktiivi rakendamisel peavad palgatöötajaid käsitlevad meetmed hõlmama kõiki 17. maile 1990 järgnenud teenistusajast
tulenevaid toetusi, kusjuures neid meetmeid kohaldatakse kõnealuse kuupäeva suhtes tagasiulatuvalt […]”
7       Direktiivi 92/85 artikkel 11 sätestab:
„Selleks, et tagada artiklis 2 määratletud töötajatele nende käesolevas artiklis tunnustatud töökaitsealaste õiguste kasutamine,
sätestatakse, et:
[…]
2)      artiklis 8 nimetatud juhul peab olema tagatud järgmine:
a)      artiklis 2 määratletud töötajate töölepinguga seotud õigused, välja arvatud need, millele on viidatud allpool punktis b;
b)      artiklis 2 määratletud töötajate töötasu säilimine ja/või õigus piisavale toetusele;
[…]”
8       Vastavalt direktiivi 92/85 artikli 14 lõikele 1 peavad liikmesriigid kõnealuse direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja
haldusnormid jõustama hiljemalt kahe aasta jooksul selle vastuvõtmisest, st 19. oktoobriks 1994.
B –
Siseriiklikud õigusnormid
9       VBL põhimääruse (31. detsembrini 2000 kehtinud redaktsioon) § 29 lõigetes 1 ja 7 sätestatakse:
„1.      Tööandja teeb igakuise sissemakse, mis arvutatakse vastavalt §-le 76 protsendina kindlustatud isiku sissetulekust, mille suhtes
kohaldatakse täiendavat kutsealast pensionikindlustusskeemi (lõige 7), ning kohustusliku kindlustusega hõlmatud isiku poolt
sissemakse § 76 lõike 1 punkti a kohaselt.
[…]
7.      Kui määruses ei ole sätestatud teisiti, loetakse täiendava kutsealase pensionikindlustusskeemi suhtes kohaldatavaks sissetulekuks
viiteperioodil saadav maksustatav sissetulek kooskõlas riikliku pensionikindlustusskeemi sissemakse tasumist reguleerivate
sätetega. […]”
10     Sama põhimääruse § 44 lõike 1 punkt a on sõnastatud järgmiselt:
„Perioodiline pensionimakse tehakse igakuiselt […] 0,03125% täiendava kutsealase pensioniskeemi suhtes kohaldatavast kogu
sissetulekust, millest on tehtud sissemakseid ajavahemikul pärast 31. detsembrit 1977 kuni pensionikindlustuse perioodiliste
väljamaksete õiguse tekkimiseni (§ 62).”
11     Gesetz zum Schutz des erwerbstätigen Mutter (emade kaitse seadus, edaspidi „Mutterschutzgesetz”) § 13 lõige 2 sätestab:
„§ 13 – Rasedus- ja sünnitustoetus
[…]
(2) Kohustusliku ravikindlustusega hõlmamata naised, kes on töösuhtes või kes töötavad kodus rasedus- ja sünnituspuhkuse alguses
§ 3 lõike 2 tähenduses, saavad § 3 lõikes 2 ja § 6 lõikes 1 osutatud rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal ja sünnituse päeval
riigi poolt makstavat rasedus- ja sünnitustoetust sarnaselt Reichsversicherungsordnung’is sätestatud rasedus- ja sünnitustoetusi
reguleerivatele sätetele kuni 210 eurot. Seda toetust makstakse naistele taotluse esitamisel Bundesversicherungsamt’ile (riiklik
kindlustusamet). […]”
12     Mutterschutzgesetz’i § 14 sätestab:
„§ 14 – Täiendav rasedus- ja sünnitustoetus
(1) Naistel, kellel on […] kohaselt õigus rasedus- ja sünnitustoetusele, saavad töösuhtes olemise korral § 3 lõikes 2 ja § 6
lõikes 1 osutatud rasedus- ja sünnituspuhkuse perioodil ning sünnituse päeval täiendavat toetust tööandjalt, mis võrdub 13 euro
ja pärast maksude kohustuslikku kinnipidamist keskmise päevapalga vahega. […]”
13     Einkommensteuergesetz’i (tulumaksuseadus) § 3 lõike 1 punktis d sätestatakse:
„§ 3. Tulumaksuga ei maksustata […]
1. d) Mutterschutzgesetz’i alusel makstav rasedus- ja sünnitustoetus […], Mutterschutzgesetz’i alusel täiendav rasedus- ja
sünnitustoetus […].”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
14     E. Mayer, kes tegutseb praegu füüsilisest isikust ettevõtjast advokaadina, töötas 1. jaanuarist 1990 kuni 30. septembrini
1999 Rheinland-Pfalzi liidumaal (Saksamaa) avaliku teenistujana ning oli VBL juures kohustuslikus korras kindlustatud. 16. detsembrist
1992 kuni 5. aprillini 1993 ning 17. jaanuarist kuni 22. aprillini 1994 viibis ta seadusega ettenähtud rasedus- ja sünnituspuhkusel.
15     VBL põhimääruse § 44 lõike 1 punkti a esimene lause sätestab, et kindlustatud isikule, kes on antud juhul E. Mayeriga sarnases
olukorras, makstav perioodiline pensionimakse on teatav protsent täiendava kutsealase pensioniskeemi suhtes kohaldatavast
kogu sissetulekust, millest on tehtud sissemakseid. Sama põhimääruse § 29 lõike 1 kohaselt teeb tööandja igakuise sissemakse,
mis arvutatakse teatava protsendina täiendava kutsealase pensioniskeemi suhtes kohaldatavast sissetulekust. Kõnesolev sissetulek
on põhimääruse § 29 lõike 7 kohaselt määratletud kui maksustatav sissetulek.
16     E. Mayer, kellel oli eratervisekindlustus, sai oma rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal Mutterschutzgesetz’i § 13 lõike 2 alusel
riigilt rasedus- ja sünnitustoetust ning tööandja poolt makstavat täiendavat toetust summas, mis osutatud seaduse § 14 lõike 1
kohaselt võrdub riigi poolt makstava toetuse ja viimase netopalga vahega. Vastavalt Einkommensteuergesetz’i § 3 lõike 1 punktile d
ei maksustata seda tööandjalt saadavat toetust tulumaksuga. Niisiis ei olnud E. Mayeril oma rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal
VBL § 29 lõike 7 tähenduses täiendava kutsealase pensioniskeemi suhtes kohaldatavat sissetulekut, mistõttu pidi tema tööandja
nimetatud põhimääruse § 29 lõike 1 kohaselt tegema igakuiseid sissemakseid kõnealusele asutusele. Seetõttu ei võtnud VBL perioodilise
pensionikindlustuse väljamaksesumma arvutamisel arvesse talle rasedus- ja sünnituspuhkuste ajal tööandja poolt makstud toetusi.
17     E. Mayer taotles, et tema rasedus- ja sünnituspuhkuste aeg võetaks arvesse tulevikus perioodiliselt väljamakstava pensionisumma
arvutamisel, millele tal on õigus VBL hallatava täiendava kutsealase pensionikindlustusskeemi raames.
18     Kohtuasja menetlenud kohtud jätsid E. Mayeri poolt VBL-i vastu esitatud hagi rahuldamata. Seepeale esitas E. Mayer Bundesgerichtshof’ile
teistmisavalduse ja tegi ettepaneku esitada kohtuasi Euroopa Kohtule eelotsuse saamiseks.
19     Bundesgerichtshof leidis, et direktiivi 92/85 artikli 11 lõike 2 punkt a ei ole antud asjas kohaldatav, kuna E. Mayeri viimane
rasedus- ja sünnituspuhkus lõppes enne nimetatud direktiivi rakendamiseks liikmesriikidele kehtestatud ülevõtmise tähtaja
lõppemist. Samas kaldub nimetatud kohus arvama, et E. Mayeri rasedus- ja sünnituspuhkuste aja arvesse võtmata jätmine on vastuolus
direktiiviga 86/378, mida on muudetud direktiivis 86/378, eelkõige selle artikli 6 lõike 1 punktis g määratletud võrdse kohtlemise
põhimõttega. Lõpetuseks asub eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohale, et antud asjas võis esineda EÜ asutamislepingu
artikli 119 rikkumine, milles sätestatakse mees- ja naistöötajatele võrdse töö eest võrdse tasu maksmise põhimõte.
20     Leides, et asjassepuutuvad siseriiklikud sätted võivad olla vastuolus ühenduse õigusega, otsustas Bundesgerichtshof menetluse
peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas EÜ asutamislepingu artikkel 119 (muudetuna EÜ artikkel 141) ja/või direktiivi 92/85 artikli 11 lõike 2 punkt a ja direktiivi
86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, artikli 6 lõike 1 punkt g välistavad käesolevas asjas vaatluse all olevad täiendavat
kutsealast pensionikindlustusskeemi reguleerivate sätete kohaldamise, mille kohaselt ei omanda töötaja rasedus- ja sünnituspuhkuse
ajal (käesoleval juhul 16. detsembrist 1992 kuni 5. aprillini 1993 ning 17. jaanuarist kuni 22. aprillini 1994) tulevikus
tekkivat õigust perioodilistele pensionimaksetele, mida ta saaks ennetähtaegse kohustuslikust pensionikindlustusskeemist lahkumise
korral kindlustusriski (pensioniiga, töövõimetus või invaliidsus) saabumisel igakuiselt taotleda, kuna selle õiguse tekkimise
tingimuseks on see, et töötajal on viiteperioodil maksustatav sissetulek, kuid töötajale rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal
makstud toetusi ei loeta siseriiklike sätete kohaselt maksustatavaks sissetulekuks?
2.      Kas sellise olukorraga on eelkõige tegemist siis, kui võtta arvesse, et perioodilised pensionimaksed – nii nagu kindlustusriski
saabumisel makstav täiendav vanaduspension, kui kindlustatud isik jääb kohustusliku pensioniskeemi liikmeks – ei anna kindlustuskaitset
vanaduseas või invaliidsuse korral, vaid selle eesmärk on maksta tagasi tema eest kohustusliku kindlustusskeemis osalemise
ajal tehtud sissemaksed?”

Eelotsuse küsimused

Poolte märkused
21     E. Mayer piirdub siseriikliku kohtu otsusele viitamisega, mille sisu on kokku võetud käesoleva otsuse punktis 19.
22     VBL väidab, et täiendavat kutsealast pensioniskeemi reguleerivad sätted, mille alusel ei omanda töötaja oma rasedus- ja sünnituspuhkuse
ajal tulevikus tekkivat õigust perioodilistele pensionimaksetele, on ühenduse õigusega kooskõlas. Nende väljamaksete eesmärk
ei ole tagada kindlustuskaitset vanaduseas või invaliidsuse korral. Selle eesmärk on pigem maksta tagasi töötajatele, kelle
töösuhe on lõppenud, tehtud sissemaksete kindlustusmatemaatiline ekvivalent. Õigus perioodilisteks pensionimakseteks ei kuulu
direktiivi 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, kohaldamisalasse, mille eesmärk on rakendada kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides
võrdse kohtlemise põhimõtet. Samuti ei saa kohaldada direktiivi 92/85, kuna liikmesriikidele kehtestatud tähtaeg direktiivi
rakendamiseks ei olnud põhikohtuasja algatamist tinginud asjaolude esinemise ajal lõppenud. Sellest tuleneb, et VBL-l oli
õigus seaduspäraselt otsustada, et ta ei pea tegema täiendavaid sissemakseid palgatöötajate eest nende rasedus- ja sünnituspuhkuse
ajal. Samuti on kehtestatud skeem kooskõlas EÜ asutamislepingu artikliga 119 seoses kutsealase pensioniskeemi kindlaksmääratud
sissemaksete tegemise tingimustega, mis jäävad väljapoole käesoleva artikli kohaldamisala.
23     Vastupidiselt VBL-le arvab Euroopa Ühenduste Komisjon, et põhikohtuasjas vaatluse all olev täiendav kutsealane pensioniskeem
ei ole ühenduse õigusega kooskõlas. Direktiivi 92/85 artikli 11 lõike 2 punkt a välistab siseriikliku sätte, nagu on sätestatud
VBL põhimääruse § 29 lõikes 7, mis seab kutsealase pensioni, nagu põhikohtuasjas käsitletud perioodilised pensionimaksed,
saamise õiguse tingimuseks rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal täiendava kutsealase pensioniskeemi suhtes kohaldatava sissetuleku
saamise ja selle vajalikus summas olemasolu. Komisjon väidab, et nimetatud direktiivi ülevõtmiseks määratud tähtaja mittesaabumise
asjaolul põhikohtuasjas käsitletavate rasedus- ja sünnituspuhkuste ajal ei ole tähtsust, kuna arvesse tuleb võtta ka rasedus-
ja sünnituspuhkuste aeg enne seda tähtaega, arvestamata nende tegelikku kasutamise aega. Juhul kui Euroopa Kohus ei nõustu
direktiivi 92/85 artikli 11 lõike 2 punkti a sellise tõlgendusega, leiab komisjon, et siis välistab direktiivi 86/378, mida
on muudetud direktiiviga 96/97, artikli 6 lõike 1 punkt g kõnealuse siseriikliku sätte kohaldamise, kui rasedus- ja sünnituspuhkused
on välja võetud enne direktiivi 92/85 ülevõtmise tähtaja möödumist. Komisjon ei pea vajalikuks selle küsimuse lahendamist
EÜ asutamislepingu artikli 119 sätete kohaselt.

Euroopa Kohtu hinnang
24     Mõlemat eelotsuse küsimust tuleb vaadelda ühiselt.
25     Direktiivi 96/97 artikli 2 lõige 1 sätestab, et kõik direktiivi rakendusmeetmed, mis käsitlevad palgatöötajaid, peavad hõlmama
kõiki 17. maile 1990 järgnenud teenistusajast tulenevaid toetusi.
26     Põhikohtuasjas käsitletud rasedus- sünnituspuhkusi kasutati pärast nimetatud kuupäeva, st 1992., 1993. ja 1994. aastal. Järelikult
direktiivi 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, kohaldatakse kõnealuste puhkuste suhtes, mis seondub nende arvessevõtmisega
puhkusega kaasnevate toetuste arvutamiseks.
27     Direktiivi 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, artikli 6 lõike 1 punkti g kohaselt on võrdse kohtlemise põhimõttega
vastuolus sätted, mis lähtuvad kas otseselt või kaudselt soolisest kuuluvusest selleks, et peatada õiguste säilitamine või
omandamine seaduse või lepinguga ette nähtud ja tööandja poolt tasustatava rasedus- ja sünnituspuhkuse või perekondlikel põhjustel
töölt eemalviibimise ajal.
28     Nimetatud direktiivi artikli 6 lõike 1 punktis g ette nähtud õigused sisaldavad tulevikus tekkivat õigust pensionile, mille
omandamise võib peatada rasedus- ja sünnituspuhkust reguleerivate siseriiklike sätete kohaldamine.
29     VBL väidet selle kohta, et põhikohtuasjas käsitletud perioodilised pensionimaksed ei kuulu direktiivi 86/378, mida on muudetud
direktiiviga 96/97, kohaldamisalasse, kuna selle eesmärk on maksta tagasi tehtud sissemaksete kindlustusmatemaatiline ekvivalent,
aga mitte tagada kindlustuskaitset vanas eas või invaliidsuse korral, ei saa toetada. Eelotsusetaotluses kõnealuse perioodilise
pensionimakse kohta esitatud asjaoludest tuleneb, et see on osa täiendavast pensioniskeemist, mille eesmärk on teha asjaomastele
töötajatele vanaduse või invaliidsuse riski esinemise korral väljamakseid. Seega on taoline perioodiline pensionimakse täiendavaks
toetuseks, mis kuulub osutatud direktiivi artikli 2 ja 4 kohaselt selle kohaldamisalasse ning sellele ei viidata üheski sama
direktiiviga ettenähtud erandis.
30     Direktiivi 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, artikli 6 lõike 1 punkti g kohaselt on rasedus- ja sünnituspuhkuseks
seaduse või lepinguga ettenähtud ja tööandja poolt tasustatav rasedus- ja sünnituspuhkus.
31     Eelotsuse küsimusest tuleneb, et E. Mayer sai oma rasedus- ja sünnituspuhkuste ajal lisaks Mutterschutzgesetz’i § 13 lõike 2
alusel riigi poolt makstud rasedus- ja sünnitustoetusele tööandja poolt täiendavat toetust summas, mis sama seaduse artikli 14
lõike 1 kohaselt võrdub riigilt saadud toetuse ja tema viimase netopalga vahega. Niisiis tasustas E. Mayeri rasedus- ja sünnituspuhkusi
tema tööandja. Sellest asjaolust piisab tõendamaks, et nimetatud direktiivi artikli 6 lõike 1 punkti g kohaselt maksis puhkuse
eest tööandja.
32     Eelnevast tuleneb, et direktiivi 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, artikli 6 lõike 1 punkt g välistab siseriikliku
sätte, nagu on sätestatud VBL põhimääruse artikli 29 lõikes 7, mis peatab õiguste omandamise perioodilistele pensionimaksetele
rasedus- ja sünnituspuhkuste ajal, millega kehtestatakse tingimus, et töötajal on nimetatud puhkuse ajal maksustatav sissetulek.
33     Kuna põhikohtuasjas vaatluse all olevad rasedus- ja sünnituspuhkused võeti välja enne direktiivi 92/85 ülevõtmiseks määratud
tähtaja lõppemist, st 19. oktoobrit 1994, ei ole antud direktiivi käsitlemine vajalik.
34     Arvestades, et eelotsuse küsimustele antud vastus põhineb direktiivil 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, puudub
vajadus tõlgendada EÜ asutamislepingu artiklit 119.
35     Seega tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 86/378, mida on muudetud direktiiviga 96/97, artikli 6 lõike 1 punkti g
tuleb tõlgendada nii, et see välistab siseriikliku sätte, mille kohaselt ei omanda töötaja rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal
tulevikus tekkivat õigust täiendava kutsealase pensioniskeemi osaks olevatele tööandja poolt makstavatele perioodilistele
pensionimaksetele põhjusel, et kõnealuste õiguste omandamise tingimuseks on töötaja rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal maksustatava
sissetuleku olemasolu.

Kohtukulud
36     Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Nõukogu 24. juuli 1986. aasta direktiivi 86/378/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta kutsealastes
sotsiaalkindlustuskavades, mida on muudetud nõukogu 20. detsembri 1996. aasta direktiiviga 96/97/EÜ, artikli 6 lõike 1 punkti g
tuleb tõlgendada nii, et see välistab siseriikliku sätte, mille kohaselt ei omanda töötaja rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal
tulevikus tekkivat õigust täiendava kutsealase pensioniskeemi osaks olevatele tööandja poolt makstavatele perioodilistele
pensionimaksetele põhjusel, et kõnealuste õiguste omandamise tingimuseks on töötaja rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal maksustatava
sissetuleku olemasolu.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.