CELEX: 62009TJ0331
Kopienas preču zīme
Iebildumu process
Kopienas vārdiskas preču zīmes "TOLPOSAN" reģistrācijas pieteikums
Starptautiska agrāka vārdiska preču zīme "TONOPAN"
Relatīvs atteikuma pamatojums
Sajaukšanas iespēja
Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

Tiesvedības priekšvēsture
2004. gada 22. novembrī
Sanochemia Pharmazeutika AG
Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu,
pamatojoties uz grozīto Padomes 1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.)
(aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.)).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme bija vārdisks apzīmējums “TOLPOSAN”.
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 5. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada
15. jūnija Nicas nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst
šādam aprakstam: “Medikamenti, kas satur tolperizonu; veterinārmedicīniski preparāti, kas satur tolperizonu”.
2005. gada 27. jūnijā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts
Bulletin des marques communautaires
[
Kopienas preču zīmju biļetenā
] Nr. 26/2005.
2005. gada 6. jūlijā prasītāja
Novartis AG
, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 42. pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 41. pants), iesniedza iebildumus pret preču zīmes
“TOLPOSAN” reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas norādītas iepriekš 3. punktā.
Iebildumi bija pamatoti ar 1960. gada 13. janvārī pieteikto starptautisko reģistrāciju Nr. 227508 vārdiskai preču zīme “TONOPAN”,
kas ir spēkā Austrijā un Spānijā, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē un atbilst šādam aprakstam: “Farmaceitiskie produktu”.
Iebildumi bija pamatoti ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta
b) apakšpunkts) paredzēto pamatu.
Pēc Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja 2006. gada 20. marta lūguma ITSB 2006. gada 12. aprīlī uzaicināja
prasītāju saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punktu (tagad – 42. panta 2. un 3 punkts) apliecināt [iesniegt pierādījumus],
ka agrākā preču zīme piecu gadu laikā pirms Kopienas preču zīmes reģistrēšanas pieteikuma publicēšanas ir tikusi faktiski
izmantota dalībvalstīs, kurās šī preču zīme ir aizsargāta.
2006. gada 5. jūlijā prasītāja noteiktajā termiņā iesniedza dažādus dokumentus, lai pierādītu, ka preču zīme, ar kuru bija
pamatoti iebildumi, ir tikusi faktiski izmantota Austrijā un Spānijā.
2006. gada 27. septembrī reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja, ņemot vērā apstākli, ka agrākās preču zīmes faktiskas izmantošanas
pierādījumi bija iesniegti attiecībā uz analgētiķi, kas tiek izmantots galvassāpju ārstēšanā, ierobežojot preces, attiecībā
uz kurām iesniegts reģistrācijas pieteikums ar precēm, kuras ietilpst 5. klasē, kas atbilst šādam aprakstam: “Medikamenti,
kas satur tolperizonu, ar muskuļus atslābinošu iedarbību; veterinārmedicīniski preparāti, kas satur tolperizonu, ar muskuļus
atslābinošu iedarbību”.
Ar 2006. gada 28. oktobra vēstuli prasītāja norādīja ITSB, ka medikaments, uz kuru attiecas agrākā preču zīme, būtu jāuzskata
par vispārēju analgētiķi.
Ar 2007. gada 14. augusta lēmumu Iebildumu nodaļa noraidīja iebildumus. Tā uzskatīja, ka konfliktējošās preču zīmes nebija
līdzīgas un ka tādējādi nebija jāizvērtē sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Tā tāpat uzskatīja, ka nebija nepieciešams ņemt vērā dokumentus, kurus prasītāja iesniedza, lai pierādītu agrākās preču zīmes
faktisko izmantošanu, ievērojot, ka tas negrozītu tās secinājumus.
2007. gada 9. oktobrī prasītāja par Iebildumu nodaļas lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību ITSB saskaņā ar Regulas Nr. 40/94
57.–62. pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pants).
Ar 2009. gada 18. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelāciju pirmā padome noraidīja apelācijas
sūdzību. Apelāciju padome uzskatīja, ka attiecīgās preces, kas ietilpst 5. klasē, konkrētās sabiedrības daļu veidoja profesionāļi
(ārsti, ķīmiķi un farmaceiti) un plaša sabiedrība, kas pievērš vairāk uzmanības, un ka atbilstošā teritorija bija Austrija
un Spānija. Apelāciju padome norādīja, ka nebija apstrīdēts, ka agrākās preču zīmes faktiskās izmantošanas pierādījumi bija
iesniegti tikai par daļu no precēm, attiecībā uz kurām tā bija reģistrēta, un ka tādējādi, piemērojot Regulas Nr. 207/2009
42. panta 3. punktu, lai izvērtētu iebildumus, tika uzskatīts, ka agrākā preču zīme bija reģistrēta tikai attiecībā uz vienu
konkrētu farmaceitisku produktu, proti, analgētiķi, kas piemērots galvassāpju un migrēnas ārstēšanai. Attiecībā uz preču salīdzinājumu
Apelāciju padome uzskatīja, ka attiecīgās preces bija nedaudz līdzīgas. Attiecībā uz apzīmējumu salīdzinājumu Apelāciju padome
uzskatīja, ka konfliktējošo apzīmējumu visaptverošs vērtējums no vizuālā un fonētiskā aspekta tai lika secināt, ka, ņemot
vērā apzīmējumu sākuma un beigu daļu identiskumu un atšķirības starp to vidusdaļām, tie bija vidēji līdzīgi. No konceptuālā
viedokļa Apelāciju padome norādīja, ka konfliktējošajiem apzīmējumiem nebija nekādas nozīmes no vidusmēra Spānijas vai Austrijas
patērētāja viedokļa. Tādējādi, ņemot vērā nelielo līdzību starp attiecīgajām precēm un vidēji lielo līdzību starp konfliktējošajiem
apzīmējumiem, kā arī paaugstināto uzmanības līmeni, kādu izrāda konkrētā sabiedrības daļa, Apelāciju padome secināja, ka nepastāvēja
sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        noraidīt prasību;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
Prasītāja izvirza tikai vienu pamatu, proti, Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu.
Atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieteikto preču
zīmi nereģistrē, ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes,
identiskuma vai līdzības dēļ sabiedrībai tajā teritorijā, kurā ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja.
Sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi. Citiem vārdiem sakot, par agrākām preču zīmēm saskaņā
ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta iii) ievilkumu uzskata preču zīmes, kas reģistrētas atbilstīgi starptautiskiem
nolīgumiem, kuri ir spēkā dalībvalstī.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespēja ir iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi
ir no viena uzņēmuma vai no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem. Saskaņā ar šo pašu judikatūru sajaukšanas iespēja ir jāvērtē
visaptveroši, atbilstoši tam, kā konkrētā sabiedrības daļa uztver attiecīgos apzīmējumus un preces vai pakalpojumus, un ņemot
vērā visus uz konkrēto lietu attiecināmos faktorus, it īpaši savstarpējo saistību starp apzīmējumu līdzību un apzīmēto preču
vai pakalpojumu līdzību (Pirmās instances tiesas 2003. gada 9. jūlija spriedums lietā T‑162/01
Laboratorios RTB
/ITSB –
Giorgio Beverly Hills
(“GIORGIO BEVERLY HILLS”),
Recueil
, II‑2821. lpp., 30.–33. punkts, un 2008. gada 16. decembra spriedums lietā T‑357/07
Focus Magazin Verlag
/ITSB –
Editorial Planeta
(“FOCUS Radio”), Krājumā nav publicēts, 24. un 25. punkts).
Izskatāmajā lietā ir skaidrs, ka agrākā preču zīme “TONOPAN” bija reģistrēta atbilstīgi starptautiskajiem nolīgumiem, kas
ir spēkā Austrijā un Spānijā, tādējādi tās sajaukšanas iespējas analīzes nolūkā ir atbilstošā teritorija.
Attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļu saskaņā ar judikatūru, ja attiecīgās preces ir zāles, konkrētā sabiedrības daļa sastāv
no, pirmkārt, medicīnas profesionāļiem un, otrkārt, pacientiem kā minēto preču gala patērētājiem (skat. Pirmās instances tiesas
2008. gada 21. oktobra spriedumu lietā T‑95/07
Aventis Pharma
/ITSB –
Nycomed
(“PRAZOL”), Krājumā nav publicēts, 27. punkts un tajā minētā judikatūra). Izskatāmajā lietā netiek apstrīdēts, ka konkrētās
sabiedrības daļu veido profesionāļi, proti, ārsti un farmaceiti, un gala patērētāji, tas ir, pacienti.
Savukārt prasītāja apstrīd Apelāciju padomes vērtējumu par konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmeni, par preču salīdzinājumu,
par apzīmējumu salīdzinājumu, kā arī par sajaukšanas iespējas pastāvēšanu izskatāmajā lietā.

Par konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmeni
Saskaņā ar judikatūru attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmeni sajaukšanas iespējas visaptveroša vērtējuma
veikšanas mērķim tiek uzskatīts, ka attiecīgo preču vidusmēra patērētājs ir samērā informēts, uzmanīgs un saprātīgs. Tāpat
arī jāņem vērā apstāklis, ka vidusmēra patērētāja uzmanības pakāpe var mainīties atkarībā no konkrēto preču vai pakalpojumu
kategorijas (skat. Pirmās instances tiesas 2007. gada 13. februāra spriedumu lietā T‑256/04
Mundipharma
/ITSB –
Altana Pharma
(“RESPICUR”), Krājums, II‑449. lpp., 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmajā lietā Apelāciju padome uzskata, ka, ciktāl attiecīgās preces nav vis plaša patēriņa preces, bet gan preces, kas
attiecas uz patērētāja veselību, gala patērētājs parāda augstu uzmanību.
Prasītāja uzskata, ka preces, uz kurām attiecas agrākā preču zīme, ir lēti pretsāpju medikamenti, kas tiek pārdoti bez receptes,
kurus patērētājs uzskata par plaša patēriņa preci, un, tos iegādājoties, patērētājs neizrāda augstāku uzmanību kā iegādājoties
citas patēriņa preces. Tāpat tā apstrīd Apelāciju padomes konstatējumu, ka plaša sabiedrība, kad tai jāizvēlas zāles, lūdz
padomu farmaceitiem un ārstiem. Lai novērtētu sajaukšanas iespēju, vērā būtu jāņem arī gala patērētāji, kas veic savus pirkumus
bez profesionāļu palīdzības. Faktiski medikamenti, ko aptver agrākā preču zīme, tiekot pārdoti bez receptes un internetā,
kas neparedz profesionāļa kontroli.
No judikatūras izriet, ka, pirmkārt, medicīnas profesionāļi izrāda augstu uzmanības līmeni, izrakstot zāles. No tās, otrkārt,
izriet, ka attiecībā uz gala patērētājiem gadījumā, kad zāles tiek pārdotas bez receptes, ir jāpieņem, ka šīs preces interesē
patērētājus, kuri tiek uzskatīti par samērā informētiem, uzmanīgiem un apdomīgiem tādēļ, ka šīs preces ietekmē viņu veselības
stāvokli, un ka ir maz iespējams, ka šie patērētāji sajauks šādu preču dažādas variācijas. Turklāt, pat pieņemot, ka ārsta
recepte būtu obligāta, patērētājiem var būt augsts uzmanības līmenis attiecīgo preču izrakstīšanas laikā, ievērojot, ka tās
ir zāles (iepriekš 21. punktā minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā
PRAZOL
, 29. punkts, un 2009. gada 8. jūlija spriedums lietā T‑240/08
Procter & Gamble
/ITSB –
Laboratorios Alcala Farma
(“oli”), Krājumā nav publicēts, 50. punkts.) Tādējādi zāles, kas tiek izsniegtas ar vai bez receptes, var tikt uzskatītas
par preci, kas bauda samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu patērētāju augstu uzmanības līmeni (Vispārējās tiesas 2009. gada
15. decembra spriedums lietā T‑412/08
Trubion Pharmaceuticals
/ITSB –
Merck
(“TRUBION”), Krājumā nav publicēts, 28. punkts).
Tāpēc ir jāuzskata, ka izskatāmajā lietā konkrētā sabiedrības daļa var izrādīt pat vidējo augstāko uzmanības līmeni.
Pretēji prasītājas apgalvotajam apstāklis, ka gala patērētājs varētu internetā bezrecepšu zāles iegādāties bez farmaceita
vai ārsta padoma, pēc sava rakstura nepazemina tā uzmanības līmeni, pērkot šādu preci.
Līdz ar to Apelāciju padome pamatoti uzskatīja, ka konkrēto sabiedrības daļu veido Austrijas un Spānijas medicīnas jomas profesionāļi
un gala patērētāji, kas izrāda augstu uzmanības līmeni.

Par preču salīdzinājumu
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai novērtētu attiecīgo preču vai pakalpojumu līdzību, ir jāņem vērā visi atbilstošie faktori,
kas raksturo saikni starp tiem. Šie faktori it īpaši ietver to raksturu, funkcionālo mērķi, izmantošanu, kā arī to konkurējošo
vai papildinošo raksturu. Var ņemt vērā arī citus faktorus, tādus kā attiecīgo preču izplatīšanas kanāli (skat. Pirmās instances
tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedumu lietā T‑443/05
El Corte Inglés
/ITSB –
Bolaños Sabri
(“PiraÑAM diseño original Juan Bolaños”), Krājums, II‑2579. lpp., 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmajā lietā vispirms ir jānorāda, ka agrākā preču zīme bija reģistrēta attiecībā uz “farmaceitiskajiem produktiem”,
kas ietilpst 5. klasē. Lietas dalībnieki neapstrīd, ka prasītāja ir iesniegusi pierādījumus par agrākās preču zīmes faktisku
izmantošanu vienīgi attiecībā uz precēm, kuras ir “analgētiķis, kas ir īpaši piemērots galvassāpju un migrēnas ārstēšanai,”
un ka, piemērojot Regulas Nr.207/2009 42. panta 2. punktu, lai izvērtētu iebildumus, tiek uzskatīts, ka agrākā preču zīme
ir reģistrēta vienīgi attiecībā uz šīm precēm.
Tādējādi, lai novērtētu preču līdzību, Apelāciju padome pamatoti ņēma vērā, pirmkārt, “analgētiķus, kas mazina sāpes, it īpaši
galvassāpju un migrēnas ārstēšanai”, kas ietilpst 5. klasē un uz ko attiecas agrākā preču zīme, un, otrkārt, “medikamentus,
kas satur tolperizonu, ar muskuļus atslābinošu iedarbību un veterinārmedicīniskus preparātus, kas satur tolperizonu, ar muskuļus
atslābinošu iedarbību”, kuri ietilpst 5. klasē un attiecībā uz kuriem iesniegts reģistrācijas pieteikums.
Apelāciju padome uzskatīja, ka, lai gan attiecīgās preces bija līdzīgas, ciktāl tās ietilpa 5. klasē, tās bija, lielākais,
nedaudz līdzīgas, ievērojot, ka preces, uz kurām attiecās agrākā preču zīme, piederēja analgētiķu apakškategorijai, kamēr
preces, attiecībā uz kurām bija iesniegts reģistrācijas pieteikums, piederēja muskuļu relaksantu apakškategorijai.
Prasītāja uzskata, ka attiecīgo preču līdzības pakāpe ir ļoti augsta. Tā pārmet Apelāciju padomei, ka tā nav ņēmusi vērā apstākli,
ka preces, attiecībā uz kurām iesniegts reģistrācijas pieteikums, ir muskuļu relaksanti, kuri tāpat atvieglo sāpes un kuriem
tādējādi ir augsta līdzība ar analgētiķiem, kurus aptver agrākā preču zīme. Tā apgalvo, ka tas attiecas uz medikamentiem,
kuru paredzētā izmantošana pārklājas, ievērojot, ka muskuļu relaksanti, tāpat kā analgētiķi, atvieglo sāpes, ko izraisījuši
muskuļu savilkšanās. Turklāt tie tiek izmantoti kā savstarpēji papildinoši medikamenti, kurus ražo farmaceitiskas sabiedrības
un kas tiek izplatīti, izmantojot vienu un to pašu tirdzniecības kanālu, un tie ir paredzēti vienam un tam pašam gala patērētājam.
Tādējādi ir visi atbilstošie faktori, izņemot preču funkcionālo mērķi, tas ir, to terapeitiskās indikācijas. Prasītāja uzskata,
ka apstāklis, ka attiecīgās preces ir savstarpēji papildinošas – analgētiķi var tikt izrakstīti sāpīgu muskuļu savilkšanos
gadījumā –, ir viens no faktoriem, kas vedina secināt, ka attiecīgās preces ir ārkārtīgi līdzīgas.
Ir jākonstatē, ka attiecīgajām precēm kā medikamentiem ir viens un tas pats raksturs (zāles), funkcionālais mērķis vai lietojums
(cilvēku veselības traucējumu ārstēšana), tās ir paredzētas tiem pašiem patērētājiem (medicīnas jomas profesionāļiem un pacientiem,
kuri cieš no acu slimībām) un tās tiek izplatītas, izmantojot tos pašus kanālus (parasti aptiekas). Šis konstatējums izriet
no tā, ka attiecīgās preces pieder vienai vispārējai preču kategorijai, medikamentiem. Taču tā ir ļoti plaša kategorija, kas
ietver preces, kuras var atšķirties. Tādējādi ir jāsecina, ka medikamentu piederība vienai vispārējai preču kategorijai ļauj
konstatēt tikai vāju līdzību starp visiem medikamentiem.
Tā kā faktori, kas ņemti vērā iepriekš 35. punktā, neļauj nošķirt dažādas medikamentu apakškategorijas, lai pareizi novērtētu
medikamentu līdzību, ir jāņem vērā citi faktori. Šie faktori it īpaši ir medikamentu konkurējošais un papildinošais raksturs,
kā arī to funkcionālais mērķis un to konkrētais mērķis (konkrētu veselības problēmu risināšana). Šo faktoru vērā ņemšanā izšķiroša
nozīme ir medikamenta terapeitiskajām indikācijām.
Šī medikamentu specifiskā iezīme jau ir tikusi ievērota judikatūrā, saskaņā ar kuru, ņemot vērā, ka patērētājs vispirms meklē
preci vai pakalpojumu, kas atbilstu viņa specifiskām vajadzībām, viņa izvēles orientācijā būtiska nozīme ir attiecīgās preces
vai pakalpojuma funkcionālajam uzdevumam. Tādējādi, tā kā funkcionālā uzdevuma vai lietojuma kritēriju patērētājs piemēro,
veicot katru pirkumu, tam ir vissvarīgākā nozīme preču vai pakalpojumu apakškategorijas noteikšanā. Ārstniecības līdzekļa
funkcionālo uzdevumu un lietojumu parāda tā terapeitiskās indikācijas (iepriekš 23. punktā minētais spriedums lietā
RESPICUR
, 29. un 30. punkts).
Izskatāmajā lietā ir skaidrs, ka attiecīgās preces atšķiras atbilstoši to primārajām terapeitiskajām indikācijām. Faktiski
preces, ko aptver agrākā preču zīme, ir analgētiķi, kas domāti sāpju mazināšanai, it īpaši galvas sāpju mazināšanai, kamēr
preces, attiecībā uz kurām iesniegts reģistrācijas pieteikums, bija domātas muskuļu sāpju ārstēšanai, atslābinot muskuļus.
Tāpēc Apelāciju padome pamatoti uzskatīja, ka attiecīgās preces ietilpa dažādās medikamentu apakškategorijās. Tādējādi ir
jāsecina, ka attiecīgās preces nav konkurējošas (savstarpēji aizvietojamas).
Protams, kā to norāda prasītāja, muskuļu relaksanti, uz kuriem attiecas reģistrācijai pieteiktā preču zīme, var arī atvieglot
sāpes. Tomēr tas negroza konstatējumu, saskaņā ar kuru šo medikamentu mērķis, kā tas aprakstīts to terapeitiskajās indikācijās,
ir atslābināt muskuļus un ka tādējādi tie ir nošķirami no mērķa, kas ir analgētiķiem, ko aptver agrākā preču zīme.
Tāpat, vērtējot medikamentu līdzību, mazāka nozīme ir tam, ka vienam un tam pašam pacientam var būt vairākas atšķirīgas sūdzības
un tas var vienlaikus lietot vairākums atšķirīgus medikamentus. Šis konstatējums jo īpaši ir pareizs izskatāmajā lietā, jo
analgētiķi var tikt lietoti kopā ar citiem medikamentiem.
Tādējādi apstāklis, ka attiecīgās preces viens un tas pats patērētājs var izmantot [abas] vienlaikus, nav pietiekams, lai
tās uzskatītu par [viena otru] papildinošām judikatūras izpratnē. Faktiski papildinošas preces vai pakalpojumi ir tādi, starp
kuriem pastāv cieša saikne tādā ziņā, ka viena prece ir nepieciešama vai vajadzīga otras preces lietošanai, no kā izriet,
ka patērētāji var uzskatīt, ka par šo preču ražošanu vai pakalpojumu sniegšanu ir atbildīgs viens un tas pats uzņēmums (skat.
Pirmās instances tiesas 2009. gada 22. janvāra spriedumu lietā T‑316/07
Commercy
/ITSB –
easyGroup IP Licensing
(“easyHotel”), Krājums, II‑43. lpp., 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
No iepriekš minētā izriet, ka, ievērojot attiecīgo preču līdzības elementus, kas konstatēti iepriekš 35. punktā, un atšķirību,
kas saistīta ar to terapeitiskajām indikācijām, Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu, secinot, ka attiecīgās preces, lielākais,
ir nedaudz līdzīgas.

Par apzīmējumu salīdzinājumu
Saskaņā ar judikatūru konkrētā sabiedrības daļa divas preču zīmes kā līdzīgas uztver tad, ja tās vismaz daļēji ir identiskas
vienā vai vairākos vizuālos, fonētiskos un konceptuālos aspektos (Pirmās instances tiesas 2002. gada 23. oktobra spriedums
lietā T‑6/01
Matratzen Concord
/ITSB –
Hukla Germany
(“MATRATZEN”),
Recueil
, II‑4335. lpp., 30. punkts, un 2008. gada 10. decembra spriedumu lietā T‑290/07
MIP Metro
/ITSB –
Metronia
(“METRONIA”), Krājumā nav publicēts, 41. punkts).
Turklāt attiecībā uz konfliktējošo preču zīmju vizuālo, fonētisko un konceptuālo līdzību sajaukšanas iespējas visaptverošam
vērtējumam ir jābūt pamatotam ar šo preču zīmju radīto kopējo iespaidu, it īpaši ņemot vērā to atšķirtspējīgos un dominējošos
elementus. Preču zīmju uztverei, kāda ir attiecīgo preču vai pakalpojumu vidusmēra patērētājam, minētās sajaukšanas iespējas
visaptverošajā vērtējumā ir noteicoša loma. Šajā ziņā vidusmēra patērētājs parasti uztver preču zīmi kopumā un neveic dažādu
tās elementu pārbaudi (Tiesas 2007. gada 12. jūnija spriedums lietā C‑334/05 P ITSB/
Shaker
, Krājums, I‑4529. lpp., 35. punkts, un Pirmās instances tiesas 2009. gada 4. marta spriedums lietā T‑168/07
Professional Tennis Registry
/ITSB –
Registro Profesional de Tenis
(“PTR PROFESSIONAL TENNIS REGISTRY”), Krājumā nav publicēts, 28. punkts).
Izskatāmajā lietā Apelāciju padome uzskatīja, ka abi attiecīgie vārdiskie apzīmējumi “TOLPOSAN” un “TONOPAN” bija vidēji līdzīgi
no vizuālā un fonētiskā aspekta, ņemot vērā to sākuma un beigu daļu identiskumu un atšķirības to vidus daļās, un ka no konceptuālā
aspekta starp konfliktējošajiem apzīmējumiem nebija iespējams veikt nekādu salīdzinājumu.
Vispirms ir jānorāda, ka no konceptuālā aspekta prasītāja neapstrīd Apelāciju padomes vērtējumu, ka konfliktējošajām preču
zīmēm nav nozīmes no vidusmēra Austrijas patērētāja viedokļa un vidusmēra Spānijas patērētāja viedokļa.
Prasītāja savu argumentāciju koncentrē uz konfliktējošo apzīmējumu salīdzinājumu, ko Apelāciju padome veikusi no vizuālā un
fonētiskā aspekta.
Tā uzskata, ka konfliktējošās preču zīmes ir ar augstu līdzības pakāpi no vizuālā un fonētiskā aspekta, šo preču zīmju kopējiem
elementiem acīmredzami pārsniedzot atšķirības. No vizuālā aspekta tā apgalvo, ka konfliktējošās preču zīmes ietver sešus identiskus
burtus, no kuriem pieci ir norādīti vienādā kārtībā (“t”, “o”, “o”, “a” un “n”), un ka agrākajā preču zīmē burts “p” ir novietots
pēc patskaņa “o” un preču zīmē, par kuru iesniegts reģistrācijas pieteikums – pirms patskaņa “o”. No fonētiskā aspekta prasītāja
pārmet Apelāciju padomei, ka tā nav ņēmusi vērā šo preču zīmju vidusdaļu līdzību, proti, burti “op” un “po”, identisko patskaņu
secību (“o”, “o” un “a”) un burtu “p” un “o” identiskumu. Saskaņā ar prasītājas viedokli Apelāciju padome konfliktējošās preču
zīmes sadalījusi identiskos un atšķirīgos elementos un nav ņēmusi vērā to radīto kopējo iespaidu.
Vispirms attiecībā uz vizuālo līdzību ir jānorāda, ka preču zīme “TOLPOSAN” un preču zīme “TONOPAN” katra sastāv no viena
trīszilbju vārda, ietver gandrīz vienādu burtu skaitu, attiecīgi astoņus un septiņus, un to patskaņi ir izvietoti vienā un
tajā pašā secībā (“o”, “o” un “a”). Konfliktējošās preču zīmes sākas ar diviem burtiem, kas ir vieni un tie paši [abās preču
zīmēs] – “t” un “o” – un beidzas ar diviem burtiem “a” un “n”, kas ir vieni un tie paši [abās preču zīmēs]. Tomēr tāpat ir
jākonstatē, ka starp šīm preču zīmēm ir atšķirības no vizuālā aspekta, kuras izriet no, pirmkārt, tā, ka preču zīmes, par
kuru iesniegts reģistrācijas pieteikums, vidusdaļā ir burti “l” un “s” un, otrkārt, ka burti “p” un “o” konfliktējošo preču
zīmju vidusdaļā ir ietverti pretējā secībā.
Tādējādi Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka konfliktējošo apzīmējumu sākumdaļas “to” un beigu daļas “an” bija
identiskas un to vidusdaļas “lpos” un “nop” bija atšķirīgas.
Turpinot attiecībā uz fonētisko līdzību, ir jānorāda, ka konfliktējošās preču zīmes sākas ar vienu un to pašu burtu kopu “to”
un beidzas ar vienu un to pašu burtu kopu “an”. To vidusdaļas “lpos” un “nop” ietver patskani “o”, taču tiek izrunātas atšķirīgi.
Šajā sakarā, pirmkārt, līdzskaņu “o” un “p” pretējās secības dēļ konfliktējošo preču zīmju vidusdaļā preču zīmju izruna atšķiras.
Otrkārt, šo izrunas atšķirību pastiprina burts “l” pirms burta “p” un burts “s” reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē.
Tādējādi Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka no fonētiskā aspekta, konfliktējošajiem apzīmējumiem ir atšķirīga
izruna tādēļ, ka tajās ir neidentisku burtu virkne un atšķirīgi burti to vidusdaļās.
No tā izriet, ka Apelāciju padome pamatoti uzskatīja, ka no vizuālā un fonētiskā aspekta konfliktējošie apzīmējumi ir vidēji
līdzīgi.
Visbeidzot, kas attiecas uz prasītājas pārmetumu, ka Apelāciju padome neesot ņēmusi vērā konfliktējošo preču zīmju radīto
kopējo iespaidu, pietiek norādīt, ka apstrīdētajā lēmumā Apelāciju padome konstatēja, ka konfliktējošo apzīmējumu visaptverošs
vērtējums no vizuālā un fonētiskā aspekta liktu tai secināt, ka šie apzīmējumi ir vidēji līdzīgi. Turklāt tā norādīja, ka
šo secinājumu neliek apšaubīt tas, ka vērā tiek ņemts apstāklis, ka to identiskās sākumdaļas, proti, “to”, piesaista konkrētās
sabiedrības daļas uzmanību. Tā piebilda, ka šāda pieeja, ka uzmanība tiek pievērsta vienīgi apzīmējuma sākumdaļai, nozīmētu,
ka netiek ņemts vērā konfliktējošo preču zīmju kopējais iespaids.
Apstāklis, ka Apelāciju padome secināja, ka pastāv viduvēja visaptveroša līdzība starp konfliktējošajām preču zīmēm, parāda,
ka, pretēji prasītājas apgalvotajam, Apelāciju padome veica visaptverošu šo preču zīmju vērtējumu, ņemot vērā gan to identiskos,
gan atšķirīgos elementus. Kā to uzsver ITSB, vērtējums konfliktējošo preču zīmju radītajam kopējam iespaidam neliedz veikt
to atšķirīgo elementu un zilbju salīdzinājumu, kā tie redzami patērētājam.
No iepriekš minētā izriet, ka, ievērojot konfliktējošo apzīmējumu viduvējo līdzību no vizuālā un fonētiskā aspekta un to,
ka tiem nav nozīmes no konceptuālā viedokļa, Apelāciju padome pamatoti uzskatīja, ka visaptveroši konfliktējošie apzīmējumi
ir viduvēji līdzīgi.

Par sajaukšanas iespēju
Apelāciju padome secināja, ka, ievērojot preču nelielo līdzību un viduvējo līdzību starp apzīmējumiem, visaptverošs vērtējums
ļāva izslēgt jebkādu sajaukšanas iespēju vāciski un spāniski runājošajos reģionos. Tā precizēja, ka šis secinājums balstījās
uz to, ka vērā ir ņemts apstāklis, ka konkrētā sabiedrības daļa pievērš vairāk uzmanības strīdīgajām precēm, kas attiecas
uz viņu veselību, un ir modrāki, kad viņiem tie jāizvēlas.
Attiecībā uz sajaukšanas iespējas visaptverošo vērtējumu no visa iepriekš minētā izriet, ka, ņemot vērā apstākli, ka, pirmkārt,
attiecīgās preces ir tikai nedaudz līdzīgas un konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpe ir vidēja un ka, otrkārt, konkrētās
sabiedrības daļai ir augstāks uzmanības līmenis par vidējo, Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu, secinot, ka nepastāv sajaukšanas
iespēja Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Šis secinājums nevar tikt apšaubīts, pat ja, kā to uzsver prasītāja, no judikatūras izriet, ka gala patērētājam ir tikai reta
iespēja veikt dažādo preču zīmju tiešu salīdzinājumu, bet viņam ir jāpaļaujas uz neprecīzu attēlu, ko tas ir saglabājis savā
atmiņā (Tiesas 1999. gada 22. jūnija spriedums lietā C‑342/97
Lloyd Schuhfabrik Meyer
,
Recueil
, I‑3819. lpp., 26. punkts, un Pirmās instances tiesas 2002. gada 23. oktobra spriedums lietā T‑104/01
Oberhauser
/ITSB –
Petit Liberto
(“Fifties”),
Recueil
, II‑4359. lpp., 28. punkts). Faktiski, kā tas ticis konstatēts iepriekš, izskatāmajā lietā konkrētā sabiedrības daļa parāda
augstāku uzmanības līmeni, iegādājoties attiecīgās preces.
Tāpat šo secinājumu neliek apšaubīt prasītājas arguments, saskaņā ar kuru, ievērojot, ka gala patērētājs savu vēlmi iegādāties
[preci] farmaceitam izsaka mutvārdos un ka medikamentus farmaceiti vairumtirgotājiem pasūta, izmantojot telefonu, konfliktējošo
apzīmējumu līdzībai no fonētiskā aspekta būtu paaugstināta nozīme
Ir tiesa, ka saskaņā ar judikatūru sajaukšanas iespējas visaptverošā vērtējumā konfliktējošo apzīmējumu vizuālajiem, fonētiskajiem
un konceptuālajiem aspektiem ne vienmēr ir vienāda nozīme un ir svarīgi analizēt objektīvos apstākļus, kādos preču zīmes var
atrasties tirgū (Pirmās instances tiesas 2003. gada 3. jūlija spriedums lietā T‑129/01
Alejandro
/ITSB –
Anheuser-Busch
(“BUDMEN”),
Recueil
, II‑2251. lpp., 57. punkts, un 2004. gada 6. oktobra spriedums apvienotajās lietās no T‑117/03 līdz T‑119/03 un T‑171/03
New Look
/ITSB –
Naulover
(“NLSPORT”, “NLJEANS”, “NLACTIVE” un “NLCollection”), Krājums, II‑3471. lpp., 49. punkts)). Konfliktējošo apzīmējumu līdzīgo
vai atšķirīgo elementu nozīme it īpaši var būt atkarīga no to raksturīgajām īpašībām vai no apstākļiem, kādos tiek pārdotas
preces vai pakalpojumi, ko aptver konfliktējošie apzīmējumi. Ja preces, ko aptver attiecīgās preču zīmes, tiek pārdotas pašapkalpošanās
veikalos, kuros pircējs pats izvēlas preces un tāpēc galvenokārt paļaujas uz preču zīmes attēlu, kas ir uz šīs preces, tad
parasti apzīmējumu vizuālajai līdzībai ir lielāka nozīme. Turpretim, ja attiecīgā prece galvenokārt tiek pārdota, piedāvājot
mutiski, tad lielāka nozīme parasti tiks piešķirta apzīmējumu fonētiskajai līdzībai (iepriekš minētais spriedums lietā
NLSPORT
,
NLJEANS
,
NLACTIVE
un
NLCollection
, 49. punkts).
Tomēr izskatāmajā lietā konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpe no fonētiskā aspekta nav pārāk augsta un ir tādā pat līmenī
kā līdzības līmenis no vizuālā aspekta. Līdz ar to apstāklis, ka līdzībai no fonētiskā aspekta bija lielāka nozīme nekā līdzībai
no vizuālā aspekta, jo attiecīgās preces parasti tiek pārdotas, piedāvājot mutiski, neļauj secināt, ka pastāv sajaukšanas
iespēja Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
No visa iepriekš minētā izriet, ka vienīgais pamats par Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu ir
jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai
jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši ITSB prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)
nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
Novartis AG
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Wiszniewska-Białecka
Dehousse
Kanninen
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2010. gada 15. decembrī.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.