CELEX: 62005CJ0375
Naudanliha
Emolehmien pitämispalkkio

Ennakkoratkaisupyyntö koskee naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 27.6.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY)
N:o 805/68 (EYVL L 148, s. 24), sellaisena kuin se on muutettuna 18.11.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2222/96
(EYVL L 296, s. 50; jäljempänä asetus N:o 805/68), emolehmien korvaamista koskevan 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan ii
alakohdan tulkintaa sekä asetuksessa N:o 805/68 säädettyjen palkkiojärjestelmien soveltamista koskevista yksityiskohtaisista
säännöistä ja asetusten (ETY) N:o 1244/82 ja (ETY) N:o 714/89 kumoamisesta 23.12.1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o
3886/92 (EYVL L 391, s. 20), sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2311/96 (EYVL
L 313, s. 9; jäljempänä asetus N:o 3886/92), palkkio-oikeuksien palauttamista kansalliseen reserviin koskevan 33 artiklan
2 ja 4 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä Geuting ja toisaalta Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen
für den Bereich Landwirtschaft (Nordrhein-Westfalenin maatalousviraston maatalousosaston johtaja) ja joka koskee emolehmäpalkkiohakemusta,
jonka Geuting oli esittänyt markkinointivuodeksi 1998.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetuksen N:o 805/68 4 a artiklan kolmannessa luetelmakohdassa määritellään käsite ”emolehmä” seuraavasti:
”i)      lihakarjarotuun kuuluva lehmä tai tällaisen rodun kanssa tehdystä risteytyksestä saatu lehmä, joka kuuluu samaan karjaan lihantuotantotarkoituksessa
pidettävien vasikoiden kanssa,
ja
ii)      emolehmän korvaava kantava hieho, joka täyttää samat edellytykset.”
Asetuksen N:o 805/68 4 d artiklan 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Palkkiota myönnetään tuottajalle, joka ei toimita tilansa maitoa eikä maitotuotteita hakemuksen jättöpäivää seuraavien kahdentoista
kuukauden aikana ja joka pitää vähintään palkkiohakemuksessa olevaa määrää emolehmiä yhtäjaksoisesti vähintään hakemuksen
jättöpäivää seuraavien kuuden kuukauden ajan.”
Asetuksen N:o 805/68 4 f artiklan 1, 2 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava kansallinen alkureservi, joka on suuruudeltaan vähintään yksi prosentti ja enintään
kolme prosenttia niiden eläinten kokonaismäärästä, joista sen alueella oleville tuottajille on myönnetty viitevuoden emolehmäpalkkiota.
– –
2. Jäsenvaltioiden on käytettävä kansallisia reservejä niiden rajoissa oikeuksien myöntämiseen erityisesti jäljempänä tarkoitetuille
tuottajille:
a)      tuottajat, jotka ovat esittäneet palkkiohakemuksen ennen 1 päivää tammikuuta 1993 ja jotka ovat osoittaneet toimivaltaista
viranomaista tyydyttävällä tavalla, että tuottajakohtaisten enimmäismäärien soveltaminen 4 d artiklan 2 kohdan mukaisesti
vaarantaisi heidän tilansa elinkelpoisuuden, ottaen huomioon ennen 1 päivää tammikuuta 1993 laaditun nauta-alan investointiohjelman
täytäntöönpano
b)      tuottajat, jotka ovat esittäneet viitevuodelle sellaisen palkkiohakemuksen, että se poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi
ei ole vastannut edeltävien vuosien kuluessa vakiintunutta todellista tilannetta;
c)      tuottajat, jotka ovat esittäneet palkkiohakemukset säännöllisesti, mutta eivät kuitenkaan ole esittäneet viitevuoden palkkiohakemusta;
d)      tuottajat, jotka ovat esittäneet palkkiohakemuksen ensimmäisen kerran viitevuotta seuraavana vuonna tai myöhempinä vuosina;
e)      tuottajat, jotka ovat saaneet haltuunsa osan muiden tuottajien aikaisemmin nautakarjatuotantoon käyttämistä maista.
– –
4. Komissio vahvistaa yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta 27 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Samaa menettelyä noudattaen toteutetaan:
–        sovellettavat toimenpiteet silloin, kun jossakin jäsenvaltiossa ei käytetä kansallista reserviä,
–        yksittäisiä, vuosina 1997 ja 1998 käyttämättömiä, kansalliseen varantoon palautettuja oikeuksia koskevat toimenpiteet,
–        tarvittavat siirtymätoimenpiteet helpottamaan siirtymistä aikaisemmasta järjestelmästä tässä asetuksessa säädettyyn järjestelmään,
ja erityisesti tuottajia koskevat toimenpiteet silloin, kun tuottaja on saanut ensimmäisen kerran vuoden 1991 tai vuoden 1992
emolehmäpalkkiota, ja tämä vuosi on jäsenvaltion viitevuodeksi valitsemaa vuotta välittömästi seuraava vuosi.”
Asetuksen N:o 3886/92 33 artikla sisältää asetuksen N:o 805/68 4 f artiklassa säädettyä kansallista reserviä koskevat täytäntöönpanosäännökset.
Mainittu 33 artikla kuuluu seuraavasti:
”1. Tuottaja, jolla on käytettävissään oikeuksia, voi käyttää ne itse ja/tai luovuttaa ne väliaikaisesti toiselle tuottajalle.
2. Jos tuottaja ei kunakin vuonna käytä vähintään 70:tä prosenttia palkkio-oikeuksistaan, käyttämättä jätetty osa on siirrettävä
kansalliseen varantoon, lukuun ottamatta seuraavia tapauksia:
–        tuottajalla on käytettävissään enintään seitsemän palkkio-oikeutta. Jos tuottaja ei kahdesta peräkkäisestä kalenterivuodesta
kumpanakin käytä vähintään 70:tä prosenttia oikeuksistaan, jälkimmäisen kalenterivuoden aikana käyttämättä jätetty osa on
siirrettävä kansalliseen varantoon.
–        tuottaja osallistuu komission tunnustamaan laajaperäistämisohjelmaan, tai
–        tuottaja osallistuu komission tunnustamaan varhaiseläkejärjestelyyn, jossa oikeuksien siirto ja/tai väliaikainen luovutus
ei ole välttämätöntä,
tai
–        asianmukaisesti perustellut erityistapaukset.
– –
4. Vuosien 1997 ja 1998 osalta 2 kohdassa ja 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa oleva luku 70 prosenttia korvataan luvulla
90 prosenttia. Tässä tapauksessa kansalliseen reserviin siirrettyjä oikeuksia ei voida jakaa uudelleen vuosien 1998 ja 1999
osalta.”
Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto‑ ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista
säännöistä 23.12.1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3887/92 (EYVL L 391, s. 36; jäljempänä asetus N:o 3887/92) 10
artiklassa määritetään laskentaperusta palkkioille, joiden osalta on olemassa tuottajakohtainen enimmäismäärä, sekä näiden
palkkioiden alentamiselle eräissä tapauksissa. Kyseisessä artiklassa säädetään seuraavaa:
”– –
2. Jos todetaan, että tukihakemuksessa ilmoitettu eläinten määrä on suurempi kuin tarkastuksessa todettu eläinten määrä, tuen
määrä on laskettava todettujen eläinten määrän perusteella. – –
– –
4. Naudat otetaan huomioon ainoastaan, jos ne on tunnistettu tukihakemuksessa tai, jos sovelletaan 3 kohtaa, rekisterissä.
Palkkiota varten ilmoitettu emolehmä tai asetuksessa (ETY) N:o 2328/91 säädettyä tasaushyvitystä varten ilmoitettu sonni voidaan
korvata emolehmällä tai naudalla, jos korvaaminen tapahtuu 20 päivän kuluessa tilalta lähtemisestä ja korvaus merkitään erityiseen
rekisteriin viimeistään kolmantena korvausta seuraavana päivänä.”
Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (EYVL
L 312, s. 1) 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseksi annetaan yleinen säännöstö yhteisön oikeuteen kohdistuvia väärinkäytöksiä
[koskevista] yhtenäisistä tarkastuksista sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista.
2. Väärinkäytösten tunnusmerkit toteuttaa jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen
toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle tai yhteisöjen
hoidossa oleville talousarvioille, joko suoraan yhteisöjen puolesta kannettujen omien varojen vähenemisen tai lakkaamisen
taikka perusteettoman menon takia.”
Emolehmien pitämispalkkiojärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 19.5.1982 annetun komission asetuksen
(ETY) N:o 1244/82 (EYVL L 143, s. 20), sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.1990 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o
2079/90 (EYVL L 190, s. 15; jäljempänä asetus N:o 1244/82), 1 artiklassa todetaan seuraavaa:
”Emolehmien pitämispalkkiohakemukset on jätettävä kunkin jäsenvaltion määrittämälle toimivaltaiselle viranomaiselle vuosittain
15.6. ja 31.1. välisenä aikana hakemuksen jättöpäivänä omistettujen emolehmien osalta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin määrittää
tämän ajanjakson puitteissa yhden tai useamman ajanjakson hakemusten jättämiseksi.
Palkkion myöntämisessä huomioon otettavien nautojen lukumäärä on sama tai alhaisempi kuin tilalla hakemuksen jättöpäivänä
olevien emolehmien lukumäärä, lukuun ottamatta kantavia hiehoja.
Vuosittaisen 15.6.–31.1. ajanjakson aikana tuottaja voi jättää ainoastaan yhden hakemuksen.”

Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian kantaja esitti 20.4.1998 markkinointivuoden 1998 osalta emolehmäpalkkiohakemuksen yhteensä 64 emolehmälle ja ilmoitti,
että hänen tuottajakohtainen enimmäismääränsä oli 65,3 palkkio-oikeutta. Mainituista eläimistä 47 oli kiistatta emolehmiä.
Eläimistä 17 oli kantavia hiehoja, jotka pääasian kantaja esitti hakemuksessaan emolehmät korvaavina eläiminä.
Näistä 17 hiehosta kantaja oli jo edellisvuoden pitoaikana määritellyt 10 sellaisia emolehmiä korvaaviksi eläimiksi, jotka
oli erotettu hänen karjastaan 21.10.1997. Muilla 7 hieholla oli tarkoitus korvata ne emolehmät, jotka oli erotettu kantajan
karjasta 21.1.–17.4.1998. Mainituista kantavista hiehoista 13 vasikoi ennen 15.5.1998, jolloin palkkiohakemuksen jättämiseksi
säädetty määräaika päättyi.
Pääasian vastaaja alensi 3.5.1999 tekemällään päätöksellä kantajan palkkio-oikeuksien tuottajakohtaista enimmäismäärää 47
emolehmään 10.6.1998 alkaen ja ilmoitti, että kantavia hiehoja ei voitu pitää emolehminä. Vastaajan mukaan pääasian kantaja
oli vuonna 1998 käyttänyt alle 90 prosenttia palkkio-oikeuksistaan, minkä vuoksi mainittujen oikeuksien käyttämätön osuus
oli siirrettävä kansalliseen reserviin.
Pääasian vastaaja hylkäsi 23.8.2001 tekemällään päätöksellä kokonaisuudessaan pääasian kantajan markkinointivuoden 1998 palkkiohakemuksen
ja vaati, että tältä osin maksettu ennakko palautetaan korkoineen, koska ilmoitettujen ja todettujen eläinten lukumäärän välillä
oli yli 20 prosentin ero.
Pääasian vastaaja hylkäsi 5.11.1999 ja 11.1.2002 tekemillään päätöksillä pääasian kantajan esittämät oikaisupyynnöt. Bundesverwaltungsgericht
(liittovaltion hallintotuomioistuin), jonka ratkaistavana ovat mainituista päätöksistä tehdyt valitukset, päätti lykätä asian
käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Asetuksen N:o 805/68 – – 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan ii alakohdan tulkinnan osalta [tiedustellaan seuraavaa]:
a)       Onko kantava hieho asetuksen [N:o 805/68] 1 jaksossa tarkoitettu emolehmä vain silloin, kun se korvaa emolehmän, jolle on
haettu palkkiota?
b)       Onko kantava hieho myös silloin kyseisen asetuksen 1 jaksossa tarkoitettu emolehmä, kun se on edeltäneenä markkinointivuonna
korvannut emolehmän, jolle haettiin palkkiota, ja kun se on katsottu palkkiokelpoiseksi?
c)       Onko kantava hieho, jolle haettiin palkkiota, joka tapauksessa palkkiokelpoinen, jos se vasikoi ennen palkkiohakemuksen jättämiselle
asetetun määräajan päättymistä?
2)      Asetuksen N:o 3886/92 – – 33 artiklan 2 ja 4 kohdan tulkinnan osalta [tiedustellaan seuraavaa]:
a)      Eikö tuottaja ole myöskään silloin käyttänyt palkkio-oikeuksiaan markkinointivuonna, kun se on kylläkin hakenut palkkiota,
mutta hakemus on hylätty, koska kyseessä olevat eläimet eivät olleet palkkiokelpoisia?
Päteekö tämä myös silloin, kun ei ole syytä olettaa, että hakemuksen tekemiseen liittyy väärinkäytös?
Onko tämä tilanne yhteensoveltuva yhteisön oikeuden mukaisen suhteellisuusperiaatteen kanssa?
b)      Onko asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että palkkio-oikeudet säilyvät nyt esillä olevan kaltaisissa
tilanteissa, koska on kyse (asianmukaisesti perustellusta) poikkeustapauksesta?
c)      Onko palkkio-oikeudet, jotka on otettu tuottajalta pois asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 4 kohdan perusteella, koska se on
käyttänyt markkinointivuonna 1998 palkkio-oikeuksistaan tosin yli 70 prosenttia mutta vähemmän kuin 90 prosenttia, palautettava
ensisijaisesti tälle tuottajalle kahden vuoden jäädyttämisen jälkeen?”

Ennakkoratkaisukysymysten arviointi

Ensimmäisen kysymyksen a kohta
Tällä kysymyksellä kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko kantava hieho asetuksen N:o 805/68 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan
ii alakohdassa tarkoitettu emolehmä vain silloin, kun se korvaa emolehmän, jolle on haettu palkkiota.
Aluksi on huomattava, että mainitun säännöksen mukaan siinä tarkoitettuna emolehmänä voidaan pitää ainoastaan emolehmän korvaavaa
kantavaa hiehoa. Mainitussa säännöksessä ei kuitenkaan täsmennetä, onko korvaamisen koskettava sellaista emolehmää, joka jo
mainitaan palkkiohakemuksessa, vai voiko se koskea mitä tahansa emolehmää, joka kuuluu kyseessä olevan kasvattajan karjaan.
Sitä vastoin asetuksen N:o 3887/92 10 artiklan 4 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että huomioon otetaan ainoastaan palkkiohakemuksessa
yksilöidyt naudat, mutta täsmennetään kuitenkin, että mainitut eläimet voidaan korvata muilla eläimillä, jos korvaaminen tapahtuu
20 päivän kuluessa niiden tilalta lähtemisestä ja jos korvaus merkitään erityiseen rekisteriin kolmen päivän kuluessa. Tämän
johdosta on mahdotonta, että kantavalla hieholla voitaisiin korvata emolehmä, jota ei ole yksilöity palkkiohakemuksessa.
Korvausajankohdan osalta kansallinen tuomioistuin toteaa perustellusti, että asetuksen N:o 805/68 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan
ii alakohdassa ei täsmennetä, onko korvaamisen välttämättä tapahduttava palkkiohakemuksen jättämisen jälkeen vai voidaanko
se suorittaa myös edellä mainitun ajanjakson kuluessa. Asiaan sovellettavan yhteisön oikeuden myöhäisemmästä kehityksestä
saadaan kuitenkin selvennystä tähän kysymykseen. Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17.5.1999 annetun neuvoston
asetuksen (EY) N:o 1254/1999 (EYVL L 160, s. 21), jolla on 1.1.2000 alkaen korvattu asetus N:o 805/68, 6 artiklan 2 kohdan
mukaan palkkio voidaan nyttemmin myöntää sekä emolehmien että hiehojen osalta. Asetuksen N:o 1254/1999 johdanto-osan seitsemännen
perustelukappaleen mukaan lainsäätäjän tarkoituksena oli myöntää tuottajille lisää joustoa ulottamalla kelpoisuus emolehmäpalkkioon
koskemaan emolehmien kanssa samat jalostusvaatimukset täyttäviä hiehoja. Koska uuden lainsäädännön nimenomaisena tarkoituksena
on muuttaa aikaisempaa lainsäädäntöä saattamalla hiehot palkkiokelpoisiksi, tästä voidaan päätellä, että tilanne ei niiden
osalta ollut näin pääasiaan sovelletun aikaisemman järjestelmän aikana.
Asetuksen N:o 805/68 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan ii alakohdan tulkinta, jonka mukaan kantavien hiehojen osalta ei
voida suoraan esittää palkkiohakemusta, vahvistetaan myös aikaisemmissa oikeussäännöissä. Emolehmäpalkkio otettiin käyttöön
emolehmien pitämistä koskevasta palkkiojärjestelmästä 5.6.1980 annetulla asetuksella (ETY) N:o 1357/80 (EYVL L 140, s. 1),
jota täydennettiin asetuksella N:o 1244/82. Viimeksi mainitun asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”palkkion myöntämisessä
huomioon otettavien nautojen lukumäärä on sama kuin tilalla hakemuksen jättöpäivänä olevien emolehmien lukumäärä, lukuun ottamatta
kantavia hiehoja”. Tämän säännöksen emolehmäpalkkiohakemusta ei voida tehdä kantavista hiehoista. Sittemmin asetuksella N:o
3886/92 kumottiin asetus N:o 1244/82, mutta emolehmätukea koskeva järjestelmä säilytettiin pääpiirteissään sellaisena kuin
siitä oli säädetty viimeksi mainitussa asetuksessa. Asetuksen N:o 3886/92 johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta
ilmenee tältä osin, että yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena oli jatkaa jo aikaisemmassa emolehmäpalkkiojärjestelmässä käytössä
olleiden hallintosääntöjen soveltamista. Eräitä muutoksia kuitenkin tehtiin tarkoituksellisesti, kuten palkkiokelpoisia rotuja
koskevat muutokset. Koska näiden muutosten joukossa ei ole säännöstä, joka koskisi kantavien hiehojen palkkiokelvottomuutta,
tästä voidaan päätellä, että yhteisön lainsäätäjällä ei tuolloin ollut aikomusta muuttaa tätä sääntöä.
Asiaan sovellettavan yhteisön oikeuden kehityksestä ilmenee täten, että jotta kantavaa hiehoa voidaan pitää asetuksen N:o
805/68 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna emolehmänä, korvaamisen on tapahduttava palkkiohakemuksen
esittämisen jälkeen.
Ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on täten vastattava, että asetuksen N:o 805/68 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan ii alakohtaa
on tulkittava siten, että kantavaa hiehoa voidaan pitää mainitun asetuksen 1 jaksossa tarkoitettuna emolehmänä vain silloin,
kun se markkinointivuotta koskevan palkkiohakemuksen jättämisen jälkeen korvaa emolehmän, joka on mainittu kyseisessä hakemuksessa.

Ensimmäisen kysymyksen b kohta
Tällä kysymyksellä kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko kantava hieho asetuksessa N:o 805/68 tarkoitettu emolehmä silloin,
kun se on edeltäneenä markkinointivuonna korvannut emolehmän, jolle haettiin palkkiota, ja kun se on katsottu palkkiokelpoiseksi.
Pääasian vastaajan mukaan tähän kysymykseen on vastattava kieltävästi. Se katsoo, että myöntävä vastaus merkitsisi sitä, että
korvaaminen on tila, joka jatkuu siihen saakka, kunnes hieho vasikoi, vaikka tällä välin olisi alkanut uusi markkinointivuosi.
Pääasian vastaajan tulkinta on kuitenkin hylättävä, koska se perustuu liian suppeaan näkemykseen esillä olevan ennakkoratkaisukysymyksen
kattamista tapauksista. Kun otetaan huomioon nautojen yhdeksän kuukauden tiineysaika, on nimittäin mahdollista, että kantava
hieho on korvannut emolehmän markkinointivuoden lopussa ja seuraavana markkinointivuonna – koska se ei ole vielä vasikoinut
–, se korvaa uudelleen jonkin toisen emolehmän, jolle on haettu palkkiota mainitulta jälkimmäiseltä markkinointivuodelta.
Tältä osin komissio toteaa perustellusti, että pelkästään se seikka, että pääasian kantaja on nimennyt eräät kantavat hiehot
korvaaviksi eläimiksi vuodeksi 1997, ei estä sitä, että mainituilla hiehoilla voidaan uudelleen vuonna 1998 korvata emolehmiä,
ja täten on varmistuttava siitä, täyttivätkö kantavat hiehot vuonna 1998 edellytykset emolehmien korvaamiseksi uudelleen.
Sovellettavissa säännöksissä ei nimittäin mitenkään mainita, ettei samalla kantavalla hieholla voitaisi korvata emolehmiä
kahtena peräkkäisenä markkinointivuonna, kunhan mainittu hieho täyttää kaikki tätä varten asetetut edellytykset ja erityisesti
edellä ensimmäisen kysymyksen a kohtaan annetun vastauksen yhteydessä esitetyt edellytykset.
Niinpä ensimmäisen kysymyksen b kohtaan on vastattava niin, että kantavaa hiehoa, joka on markkinointivuonna korvannut emolehmän,
jolle on haettu palkkiota ja joka on katsottu palkkiokelpoiseksi, voidaan pitää asetuksen N:o 805/68 4 a artiklan kolmannen
luetelmakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna emolehmänä, mikäli se seuraavana vuonna täyttää uudelleen emolehmän korvaamista
varten asetetut edellytykset.

Ensimmäisen kysymyksen c kohta
Tällä kysymyksellä kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 805/68 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan ii
alakohtaa tulkittava siten, että kantava hieho, jolle palkkiota on haettu, on palkkiokelpoinen, jos se vasikoi ennen palkkiohakemuksen
jättämiselle asetetun määräajan päättymistä.
Pääasian kantaja väittää, että niitä 13 hiehoa, jotka vasikoivat ennen mainitun määräajan päättymistä 15.5.1998, on pidettävä
palkkiokelpoisina, sillä hänelle ei saisi syntyä vahinkoa sen seikan johdosta, että hän on jättänyt hakemuksensa aikaisemmin,
eli 20.4.1998.
Näin ollen on määritettävä, onko eläimillä, joiden osalta palkkiohakemus on jätetty, oltava kaikki niiden palkkiokelpoisuuden
edellyttämät ominaispiirteet, ja erityisesti se, ettei kyse enää ole kantavasta hiehosta, palkkiohakemuksen jättöhetkellä,
vai riittääkö, että eläimet täyttävät mainitut edellytykset hakemuksen jättämiseksi asetetun määräajan päättyessä. Viimeksi
mainittuna ajankohtana 13:sta pääasiassa kyseessä olevasta eläimestä nimittäin oli tullut emolehmiä.
Tältä osin on aluksi huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että asetuksella N:o 3887/92 käyttöön otettu
yhdennetty hallinto‑ ja valvontajärjestelmä edellyttää, että tuenhakijan esittämien tietojen on oltava täydellisiä ja paikkansapitäviä
heti alusta lähtien, jotta hän voi esittää asianmukaisen hakemuksen hyvitysmaksujen suorittamiseksi ja välttää seuraamukset.
Tukihakemuksen esittäessään maataloustuottajan on ilmoitettava ne eläimet, jotka täyttävät asiaa koskevassa yhteisön säännöstössä
vahvistetut, kyseisten tukien myöntämistä koskevat erilaiset edellytykset (ks. vastaavasti asia C‑63/00, Schilling ja Nehring,
tuomio 16.5.2002, Kok. 2002, s. I‑4483, 34 ja 33 kohta).
Lisäksi asetuksen N:o 805/68 4 d artiklan 5 kohdassa täsmennetään, että palkkiota myönnetään tuottajalle, joka ei toimita
tilansa maitoa eikä maitotuotteita kahdentoista hakemuksen jättöpäivää seuraavan kuukauden aikana ja joka pitää tämän ajanjakson
aikana vähintään palkkiohakemuksessa olevaa määrää emolehmiä yhtäjaksoisesti vähintään kuuden kuukauden ajan. Koska palkkiohakemuksen
jättöhetki ratkaisee pitämisajanjakson alkamisen ja koska emolehmien määrä lasketaan tämän hetken mukaisesti, tämän johdosta
tällä samalla hetkellä eläimillä on oltava kaikki palkkiokelpoisuuden edellyttämät ominaispiirteet.
Asetuksen N:o 3886/92 41 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltio voi säätää, että tuottaja voi esittää uudelleen palkkiohakemuksen
uuden emolehmän osalta tuottajakohtaisen enimmäismääränsä rajoissa tämän hakemuksen tekemiselle varatussa määräajassa. Riippumatta
siitä, onko Saksan liittotasavalta käyttänyt mainittua mahdollisuutta, yhteisöjen tuomioistuimelle esitetystä oikeudenkäyntiaineistosta
ilmenee, että nyt esillä olevassa asiassa pääasian kantajalla on ollut mahdollisuus tehdä palkkiohakemus sen jälkeen, kun
kantava hieho on vasikoinut mutta kuitenkin ennen kuin mainitun hakemuksen tekemiseksi säädetty määräaika päättyi, ja näin
tällainen hakemus täytti palkkio-oikeuksien myöntämiselle asetetut edellytykset.
Niinpä ensimmäisen kysymyksen c kohtaan on vastattava niin, että asetuksen N:o 805/68 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan
ii alakohtaa on tulkittava siten, että kantava hieho, jolle palkkiota on haettu, ei ole palkkiokelpoinen, jos se vasikoi ennen
palkkiohakemuksen jättämiselle asetetun määräajan päättymistä.

Toisen kysymyksen a kohta
Tällä asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 ja 4 kohtaa koskevalla kysymyksellään kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään,
onko tuottajan palkkio-oikeuksia pidettävä käytettyinä silloin, kun hän on kyllä hakenut palkkiota mutta hänen hakemuksensa
on hylätty, koska hakemuksen kohteena olleet eläimet eivät olleet tukikelpoisia. Toissijaisesti kansallinen tuomioistuin tiedustelee,
päteekö mahdollinen kielteinen vastaus myös silloin, kun asiassa ei ole mitään seikkoja, joiden johdosta voitaisiin päätellä,
että kyseessä oleva hakemus on tehty väärinkäytöstarkoituksessa, ja mikäli pätee, onko kuvatunkaltainen tilanne suhteellisuusperiaatteen
mukainen.
Pääasian kantaja on nimittäin tehnyt emolehmiä koskevan palkkiohakemuksen 64 eläimen osalta mutta hänelle on kuitenkin myönnetty
palkkio ainoastaan 47 eläimen osalta, mikä vastaa alle 90:tä prosenttia hänen käytettävissään olleista palkkio-oikeuksista.
Niinpä asiassa nousee esiin kysymys siitä, onko hän hakemuksen tehdessään käyttänyt palkkio-oikeutensa kaikkien 67 eläimen
osalta vai onko – kuten pääasian vastaaja väittää – 17 eläimen osalta kyse ainoastaan yrityksestä käyttää mainitut oikeudet
siten, että asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 ja 4 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät ja että kyseiset oikeudet on
tämän johdosta palautettava kansalliseen reserviin.
Tältä osin on todettava, että asetuksen N:o 3886/92 johdanto-osan yhdeksännessä perustelukappaleessa todetaan, että ”kun otetaan
huomioon tuottajakohtaisia enimmäismääriä koskevan järjestelmän markkinoita säätelevä vaikutus, olisi säädettävä niiden palkkio-oikeuksien,
joita oikeuksien haltija ei ole käyttänyt tietyn ajanjakson aikana, palauttamisesta kansalliseen reserviin”. Lisäksi asetuksen
N:o 3886/92 muuttamisesta 26.7.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1846/95 (EYVL L 177, s. 28) johdanto-osan neljännessä
perustelukappaleessa, jonka seurausta asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 1–3 kohta ovat, mainitaan pyrkimys ”tuottajien käytettävissä
olevien mutta käyttämättä jättämien palkkio-oikeuksien paremman käyttöön saamisen varmistamiseen”. Järjestelmällä, jossa käyttämättä
jääneet palkkio-oikeudet palautetaan kansalliseen reserviin, pyritään näin ollen siihen, että kaikki olemassa olevat palkkio-oikeudet
tosiasiallisesti käytetään, jotta vältettäisiin se, että eräät tuottajat, jotka eivät käytä palkkio-oikeuksia välittömästi,
keräävät niitä ja estävät täten muita tuottajia saamasta kyseisiä oikeuksia. Niinpä tuottajan hallitsemien palkkio-oikeuksien
on vastattava tilalla kullakin hetkellä todella vallitsevaa tilannetta.
Palkkiohakemuksen tekohetkellä on kuitenkin mahdotonta tietää, vastaako kyseisessä hakemuksessa kuvattu tilanne todella tilalla
vallitsevaa tilannetta. Jotta palkkio-oikeudet tulevat käytetyiksi, tilalla vallitsevan tilanteen on nimittäin täytettävä
haettujen palkkioiden myöntämiseksi asetetut edellytykset, mikä edellyttää toimivaltaisten kansallisten viranomaisten suorittamaa
arviointia. Pääasian kaltaisessa asiayhteydessä, jossa tilalla valitseva tilanne ei vastaa näitä edellytyksiä siitä syystä,
että palkkiohakemuksessa mainitut eläimet eivät olleet palkkiokelpoisia, palkkio-oikeuksia ei voitaisi pitää käytettyinä.
Kansallinen tuomioistuin pohtii erityisesti tällaisen tulkinnan yhteensoveltuvuutta suhteellisuusperiaatteen kanssa. Esitetty
tulkinta voisi kansallisen tuomioistuimen mukaan merkitä hakemuksen tekemisen yhteydessä tapahtuneista virheistä aiheutuvaa
ylimääräistä seuraamusta, joka tuottajakohtaisen enimmäismäärän alenemisen pitkäaikaisten seuraamusten johdosta on siinä määrin
ankara, että kyseinen seuraamus on näin ehkä ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa.
Tällaista arviointia ei kuitenkaan voida hyväksyä. Direktiivien N:o 3886/92 ja N:o 1864/95 edellä mainituista perustelukappaleista
nimittäin ilmenee, että järjestelmän, jossa palkkio-oikeudet palautetaan kansalliseen reserviin, tarkoituksena ei ole rangaista
väärinkäytöksistä. Täten, vaikka mainitusta toimenpiteestä voi aiheutua kyseessä olevalle tuottajalle haitallisia vaikutuksia,
se ei ole luonteeltaan seuraamus, mikäli kyse ei ole asetuksen N:o 2988/95 1 artiklassa tarkoitetusta väärinkäytöksestä, jota
mainitulla toimenpiteellä pyrittäisiin ehkäisemään tai sanktioimaan. Itse asiassa ainoa yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen
rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen
yleiselle talousarviolle ja joka voi olla kyseisen artiklan 2 kohdassa tarkoitettu väärinkäytös, on virheellisiä tietoja sisältävän
palkkiohakemuksen tekeminen. Tuottajan, joka yhteisön säännösten mukaisesti hakee palkkio-oikeuksia sellaista emolehmien täsmällistä
määrää varten, joka on sen tuottajakohtaista enimmäismäärää alhaisempi, enimmäismäärää alennetaan samalla tavoin kuin sellaisen
tuottajan, joka on tehnyt virheellisen hakemuksen. Näin ollen tilanteessa aiheutuvat seuraukset ovat samat, olipa toiminta
ollut virheellistä tai ei. Niinpä, koska ei vaikuta siltä, että sillä pyrittäisiin estämään sääntöjenvastaisuutta, kyseessä
olevaa toimenpidettä ei voida luokitella asetuksessa N:o 2988/95 tarkoitetuksi seuraamukseksi.
Koska asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 ja 4 kohdassa säädetyt seuraukset eivät ole luonteeltaan asetuksessa N:o 2988/95
tarkoitettuja seuraamuksia, ne muodostavat ainoastaan toimenpiteen, jolla pyritään mukauttamaan tuottajakohtainen enimmäismäärä
tilan tosiasialliseen tilanteeseen.
Koska lisäksi kansalliseen reserviin tehtävästä palauttamisesta aiheutuva tuottajakohtaisen enimmäismäärän alentaminen ei
ole seuraamus vaan ainoastaan objektiiviseen tilanteeseen liittyvä seuraus, kyseiseen alennukseen johtaneen toiminnan taustalla
ollut aikomus ja kyseisen toiminnan luonteen mahdollinen virheellisyys ovat sillä tavoin merkityksettömiä seikkoja, ettei
asiassa ole tarpeen pohtia sitä, onko osittain hylätty palkkiohakemus tehty väärinkäytöstarkoituksessa vai ei.
Koska kyse ei siis ole seuraamuksesta, kysymys tuottajakohtaisen enimmäismäärän alentamiseen johtavan toimenpiteen yhteensoveltuvuudesta
suhteellisuusperiaatteen kanssa nousee esiin erilaisena kuin kansallinen tuomioistuin on asian esittänyt, sillä kyse ei ole
kaksinkertaisen seuraamuksen suhteellisuudesta vaan ainoastaan tämän toimenpiteen, joka johtuu tukikelpoisten eläinten vähennyksestä,
suhteellisuudesta.
Tältä osin on muistutettava yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, joka koskee suhteellisuusperiaatetta,
sellaisena kuin sitä sovelletaan erityisesti yhteisessä maatalouspolitiikassa.
Yhteisön lainsäätäjällä on yhteisen maatalouspolitiikan alalla laaja harkintavalta, joka perustuu siihen, että sille on EY
34–EY 37 artiklassa annettu poliittisluonteisia tehtäviä. Kun yhteisöjen tuomioistuimet valvovat toimenpiteen laillisuutta,
niiden on näin ollen tutkittava ainoastaan, sisältyykö kysymyksessä olevaan toimenpiteeseen ilmeinen virhe, onko harkintavaltaa
käytetty väärin tai onko kysymyksessä oleva viranomainen selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajat (ks. vastaavasti mm. asia
C‑304/01, Espanja v. komissio, tuomio 9.9.2004, Kok. 2004, s. I‑7655, 23 kohta ja asia C‑310/04, Espanja v. neuvosto, tuomio
7.9.2006, Kok. 2006, s. I‑7285, 96 kohta).
Oikeasuhteisuuden tutkimisen osalta on muistutettava, että yhteisön oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin kuuluvan suhteellisuusperiaatteen
mukaan yhteisön toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat
siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin,
kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten pakottava, eivätkä toimenpiteistä
aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden (asia C‑189/01, Jippes ym., tuomio 12.7.2001, Kok.
2001, s. I‑5689, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja em. asia Espanja v. neuvosto, tuomion 97 kohta).
Tällaisen periaatteen toteuttamiseen liittyvien edellytysten tuomioistuinvalvonnassa toimenpide voidaan yhteisön lainsäätäjälle
yhteisen maatalouspolitiikan alalla kuuluva laaja harkintavalta huomioon ottaen katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos tällä
alalla toteutettu toimenpide on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisen toimielimen tavoitteleman päämäärän saavuttamiseksi (asia
C‑344/04, IATA ja ELFAA, tuomio 10.1.2006, Kok. 2006, s. I‑403, 80 kohta ja em. asia Espanja v. neuvosto, tuomion 98 kohta).
Sen vuoksi kysymys ei myöskään ole siitä, onko yhteisön lainsäätäjän toteuttama toimenpide ollut ainoa tai paras mahdollinen,
vaan siitä, onko se ollut ilmeisen soveltumaton (em. asia Espanja v. neuvosto, tuomion 99 kohta).
Tämän tuomion 36 kohdasta ja siinä mainituista perustelukappaleista ilmenee, että käyttämättömien oikeuksien palauttamisella
kansalliseen reserviin pyritään varmistamaan, että kaikki palkkio-oikeudet todella käytetään. Tämä toimenpide muodostaa asianmukaisen
keinon saavuttaa tavoite, jolla pyritään käytettävissä olevien mutta käyttämättä jääneiden palkkio-oikeuksien paremman käyttöön
saamisen varmistamiseen. On myös todettava, että yksikään yhteisöjen tuomioistuimessa huomautuksia esittäneistä osapuolista
ei ole maininnut sitä mahdollisuutta, että kyseessä oleva toimenpide olisi ilmeisen soveltumaton.
Koska palautus kansalliseen reserviin ei ole ilmeisen soveltumaton keino tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, riidanalainen
toimenpide ei näin ollen ole ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa.
Toisen kysymyksen a kohtaan on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 ja 4 kohtaa on tulkittava siten,
että tuottajan ei ole katsottava käyttäneen palkkio-oikeuksiaan markkinointivuonna, kun se on kylläkin hakenut palkkiota mutta
hakemus on hylätty, koska kyseessä olevat eläimet eivät olleet palkkiokelpoisia, ja näin siinäkin tapauksessa, että kyseisen
hakemuksen tekemiseen ei liity väärinkäytöstä. Tällainen tulkinta ei ole ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa.

Toisen kysymyksen b kohta
Tällä kysymyksellä kansallinen tuomioistuin tiedustelee, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa katsoa
olevan kyseessä asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettu asianmukaisesti perusteltu
erityistapaus.
Aluksi on todettava, että asianmukaisesti perustellun erityistapauksen olemassaolo oikeuttaa poikkeamaan säännöstä, joka koskee
käyttämättömien palkkio-oikeuksien palauttamista kansalliseen reserviin, ja sitä on tästä syystä tulkittava suppeasti. Mainitussa
säännöksessä käytetty sana ”erityistapaus” johtaa tällaiseen tulkintaan.
Asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 kohdan viimeinen luetelmakohta vaikuttaa kyseisen säännöksen muodostaman kokonaisuuden
valossa yleiseltä kohtuullisuuslausekkeelta, jonka on tarkoitus kattaa tilanteet, joita ei ole mainittu edellisissä luetelmakohdissa
ja joissa yleissäännön soveltaminen tuntuisi poikkeuksellisen ankaralta mutta joita ei kuitenkaan voida kaikkia mainita erikseen.
Edellisissä luetelmakohdissa mainittujen tilanteiden tapaan kyse on tilanteista, joissa on kohtuullista, että tuottaja voi
myöhemmin vedota palkkio-oikeuksiinsa, joita se ei voi erityisistä syistä väliaikaisesti käyttää.
Mainitun asetuksen säännöksissä sen kummemmin kuin sen johdanto-osan perustelukappaleissakaan ei määritellä, minkä tyyppiset
arviointiperusteet on otettava huomioon tällaisen erityistapauksen oikeuttamiseksi. Näin on todettava, että yhteisön lainsäätäjä
ei ole halunnut täsmentää tätä käsitettä eikä liittää siihen erityisiä arviointiperusteita. Siten huomioon on otettava olosuhteet
– sekä subjektiiviset että objektiiviset – kokonaisuudessaan, jotta voidaan määrittää, sisältyykö niihin yksi tai useampi
sellainen seikka, joilla erityistapauksen olemassaolo voidaan perustella. Tällainen arviointi voidaan suorittaa ainoastaan
tapauskohtaisesti ja sen voivat toteuttaa vain asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 kohdan viimeisen luetelmakohdan soveltamisesta
vastaavat viranomaiset. Kansallisen tuomioistuimen, jossa pääasian oikeusriita on vireillä ja joka ainoana voi todeta merkitykselliset
tosiseikat, tehtävänä on soveltaa tätä arviointia mainittuun oikeusriitaan siten, että huomioon otetaan tarve soveltaa edellä
mainittua säännöstä suppeasti.
Joka tapauksessa erityisten olosuhteiden puuttuessa sovellettavan lainsäädännön virheellinen tulkinta ei voi muodostaa asetuksen
N:o 3886/92 33 artiklan 2 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettua erityistapausta.
Lisäksi on mainittava, että samaisen säännöksen sanamuodon mukaan sen soveltaminen edellyttää, että tuottaja on asianmukaisesti
perustellut sen, kuinka sen tilanne on erityinen.
Toisen kysymyksen b kohtaan on näin ollen vastattava niin, että kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, onko pääasian kantajan
tilanteelle tyypillisten ja asianmukaisesti perusteltujen olosuhteiden muodostavan kokonaisuuden valossa kyse erityistapauksesta,
joka edellyttää asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 2 kohdan viimeisen luetelmakohdan poikkeussäännöksen soveltamista, ja otettava
tässä yhteydessä huomioon tarve soveltaa kyseistä säännöstä suppeasti.

Toisen kysymyksen c kohta
Lopuksi ja edelleen toissijaisesti kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko palkkio-oikeudet, jotka on otettu tuottajalta
pois asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 4 kohdan perusteella, koska se on käyttänyt markkinointivuonna 1998 palkkio-oikeuksistaan
yli 70 prosenttia mutta vähemmän kuin 90 prosenttia, palautettava ensisijaisesti tälle tuottajalle kahden vuoden jäädyttämisen
jälkeen. Mainittu tuomioistuin nimittäin katsoo, että suhteellisuusperiaate saattaa edellyttää etusijan antamista oikeuksien
aiemmille haltijoille, koska käyttöasteen nosto 70 prosentista 90 prosenttiin niin sanotun hullun lehmän taudin aiheuttaman
kriisitilanteen johdosta toteutettujen poikkeustoimenpiteiden puitteissa on vaikuttanut erityisen merkittävästi niiden tilanteeseen.
Kansalliseen reserviin kuuluvien palkkio-oikeuksien myöntämistä käsitellään asetuksen N:o 805/68 4 f artiklan 2 kohdassa,
jossa luetellaan tuottajat, joille niitä voidaan myöntää. Sanan ”erityisesti” käyttö mainitun säännöksen sanamuodossa osoittaa,
ettei kyse ole tyhjentävästä luettelosta.
Komissio on perustellusti huomauttanut, että se on asetuksen N:o 805/68 4 f artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa valtuutettu
toteuttamaan yksittäisiä vuosina 1997 ja 1998 käyttämättömiä, kansalliseen reserviin palautettuja oikeuksia koskevat toimenpiteet,
mutta mainittuja toimenpiteitä ei koskaan ole toteutettu. Täten jäsenvaltioilla on edelleen täysi toimintavapaus kansallisen
reservinsä käytön osalta. Ne voivat siten säätää, että palkkio-oikeuksia myönnetään ensisijaisesti tuottajille, jotka ovat
joutuneet palauttamaan oikeutensa kansalliseen reserviin siitä syystä, että ne ovat käyttäneet markkinointivuonna 1998 palkkio-oikeuksistaan
yli 70 prosenttia mutta vähemmän kuin 90 prosenttia.
Edellä esitetyistä syistä toisen kysymyksen c kohtaan on vastattava niin, että asetuksen N:o 3886/92 33 artiklan 4 kohtaa,
luettuna yhdessä asetuksen N:o 805/68 4 f artiklan 4 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat palauttaa
kahden vuoden jäädyttämisen jälkeen palkkio-oikeudet ensisijaisesti tuottajalle, jolta ne on otettu pois, koska tämä on käyttänyt
markkinointivuonna 1998 palkkio-oikeuksistaan yli 70 prosenttia mutta vähemmän kuin 90 prosenttia.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 27.6.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68, sellaisena kuin se
on muutettuna 18.11.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2222/96, 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan ii alakohtaa
on tulkittava siten, että kantavaa hiehoa voidaan pitää mainitun asetuksen 1 jaksossa tarkoitettuna emolehmänä vain silloin,
kun se markkinointivuotta koskevan palkkiohakemuksen jättämisen jälkeen korvaa emolehmän, joka on mainittu kyseisessä hakemuksessa.
2)
Kantavaa hiehoa, joka on markkinointivuonna korvannut emolehmän, jolle on haettu palkkiota ja joka on katsottu palkkiokelpoiseksi,
voidaan pitää asetuksen N:o 805/68, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2222/96, 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan
ii alakohdassa tarkoitettuna emolehmänä, mikäli se seuraavana vuonna täyttää uudelleen emolehmän korvaamista varten asetetut
edellytykset.
3)
Asetuksen N:o 805/68, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2222/96, 4 a artiklan kolmannen luetelmakohdan ii alakohtaa
on tulkittava siten, että kantava hieho, jolle palkkiota on haettu, ei ole palkkiokelpoinen, jos se vasikoi ennen palkkiohakemuksen
jättämiselle asetetun määräajan päättymistä.
4)
Asetuksessa N:o 805/68 säädettyjen palkkiojärjestelmien soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja asetusten
(ETY) N:o 1244/82 ja (ETY) N:o 714/89 kumoamisesta 23.12.1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3886/92, sellaisena kuin
se on muutettuna 2.12.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2311/96, 33 artiklan 2 ja 4 kohtaa on tulkittava siten,
että tuottajan ei ole katsottava käyttäneen palkkio-oikeuksiaan markkinointivuonna, kun se on kylläkin hakenut palkkiota mutta
hakemus on hylätty, koska kyseessä olevat eläimet eivät olleet palkkiokelpoisia, ja näin siinäkin tapauksessa, että kyseisen
hakemuksen tekemiseen ei liity väärinkäytöstä. Tällainen tulkinta ei ole ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa.
5)
Kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, onko pääasian kantajan tilanteelle tyypillisten ja asianmukaisesti perusteltujen
olosuhteiden muodostavan kokonaisuuden valossa kyse erityistapauksesta, joka edellyttää asetuksen N:o 3886/92, sellaisena
kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2311/96, 33 artiklan 2 kohdan viimeisen luetelmakohdan poikkeussäännöksen soveltamista,
ja otettava tässä yhteydessä huomioon tarve soveltaa kyseistä säännöstä suppeasti.
6)
Asetuksen N:o 3886/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2311/96, 33 artiklan 4 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen
N:o 805/68, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2222/96, 4 f artiklan 4 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että
jäsenvaltiot voivat palauttaa kahden vuoden jäädyttämisen jälkeen palkkio-oikeudet ensisijaisesti tuottajalle, jolta ne on
otettu pois, koska tämä on käyttänyt markkinointivuonna 1998 palkkio-oikeuksistaan yli 70 prosenttia mutta vähemmän kuin 90
prosenttia.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.