CELEX: 62003CJ0522
Brüsszeli Egyezmény
Elismerés és végrehajtás
Elutasítási indokok
A «jogszerű kézbesítés» fogalma

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Dánia, Írország, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága
csatlakozásáról szóló, 1978. október 9-i egyezménnyel (HL L 304., 1. o. és – módosított szöveg – 77. o.), a Görög Köztársaság
csatlakozásáról szóló, 1982. október 25-i egyezménnyel (HL L 388., 1. o.), a Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság csatlakozásáról
szóló, 1989. május 26-i egyezménnyel (HL L 285., 1. o.), valamint az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság
csatlakozásáról szóló, 1996. november 29-i egyezménnyel (HL 1997. C 15., 1. o.) módosított, a polgári és kereskedelmi ügyekben
irányadó bírósági joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27-i egyezmény (HL 1972. L 299.,
32. o., a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) 27. cikke 2. pontjának és az egyezményhez csatolt jegyzőkönyv IV. cikkének értelmezésére
irányul.
2       A kérdés a Scania Finance France SA (a továbbiakban: Scania, székhelye: Angers [Franciaország]) és a Rockinger Spezialfabrik
für Anhängerkupplungen GmbH & Co (a továbbiakban: Rockinger, székhelye: München [Németország]) közötti, a cour d'appel d'Amiens
(Franciaország) által hozott, a Rockingert 615 566,72 FRF Scaniának való megtérítésére kötelező ítélet németországi végrehajtásával
kapcsolatos jogvitában merült fel.

Jogi háttér

A Brüsszeli Egyezmény
3       A Brüsszeli Egyezmény „Joghatóság” elnevezésű II. címének 20. cikke kimondja:
„Amennyiben a valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező alperes ellen másik szerződő állam bíróságán indítanak peres eljárást,
és az alperes a bíróság előtt nem jelenik meg, a bíróság hivatalból megállapítja joghatóságának hiányát, kivéve, ha ezen egyezmény
rendelkezései alapján joghatósággal rendelkezik.
A bíróság mindaddig felfüggeszti az eljárást, amíg meg nem bizonyosodik arról, hogy az alperes a védelméről történő gondoskodáshoz
megfelelő időben kézhez vehette az eljárást megindító iratot vagy azzal egyenértékű iratot, illetve valamennyi szükséges intézkedést
megtették ennek érdekében.
Az előző bekezdés rendelkezései helyébe a bírósági és bíróságon kívüli iratoknak polgári és kereskedelmi ügyekben külföldön
történő kézbesítéséről szóló 1965. november 15-i Hágai Egyezmény 15. cikke lép, amennyiben az eljárást megindító iratot az
említett egyezmény alapján kellett továbbítani.”
4       A Brüsszeli Egyezmény „Elismerés és végrehajtás” elnevezésű III. címe 26. cikkének első bekezdése értelmében:
„A szerződő államokban hozott határozatokat a többi szerződő államban bármilyen külön eljárás nélkül elismerik.”
5       Az említett egyezmény 27. cikkének 2. pontja azonban kimondja, hogy valamely szerződő államban hozott határozatokat nem ismerik
el valamely másik szerződő államban, „ha az eljárást megindító iratot vagy azzal egyenértékű iratot nem kézbesítették az alperes
részére megfelelően és kellő időben ahhoz, hogy védelméről gondoskodhasson”.
6       A Brüsszeli Egyezményhez csatolt jegyzőkönyv (a továbbiakban: jegyzőkönyv) IV. cikke – amely az egyezmény 65. cikke értelmében
annak szerves részét képezi – kimondja:
„A szerződő állam területén hozott azon bírósági és bíróságon kívüli iratokat, amelyeket egy másik szerződő állam területén
tartózkodó személynek kell kézbesíteni, a szerződő államok között létrejött egyezményekben foglaltak szerint kell továbbítani.
Ezen iratokat a határozatot hozó állam minisztériumi tisztviselői közvetlenül is megküldhetik azon állam minisztériumi tisztviselőinek,
amelynek területén a határozat címzettje tartózkodik, kivéve, ha ez ellen az átvevő állam az Európai Közösségek Tanácsának
főtitkárságához intézett nyilatkozattal tiltakozik. Az előbbi esetben a határozatot hozó állam minisztériumi tisztviselője
megküldi a határozat egy másolatát az átvevő állam minisztériumi tisztviselőjének, akinek feladata azt a címzetthez eljuttatni.
Ez az átvevő állam jogszabályaiban előírt módon történik. A határozat címzettnek való kézbesítését a határozatot hozó állam
minisztériumi tisztviselőjének küldött tanúsítvány igazolja.”

A polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1965. november 15-i Hágai Egyezmény
(a továbbiakban: Hágai Egyezmény)
7       Első cikke értelmében a Hágai Egyezményt kell alkalmazni a polgári és kereskedelmi ügyekben, amennyiben bírósági és bíróságon
kívüli iratokat külföldre kell továbbítani kézbesítés céljából.
8       Az említett egyezmény 15. cikke értelmében:
„Amennyiben e rendelet rendelkezései alapján idézést vagy azzal egyenértékű iratot kézbesítés céljából egy másik államba kellett
továbbítani, és az alperes nem jelent meg, határozat mindaddig nem hozható, amíg megállapítást nem nyer, hogy:
a) az iratot annak az átvevő államnak a belső joga szerint előírt módon kézbesítették vagy küldték meg, amelyet felkértek
az iratoknak a területén tartózkodó személyek részére a hazai eljárások alapján történő kézbesítésére; vagy
b) az irat ténylegesen átadásra került az alperes számára vagy lakóhelyére e rendelet által előírt más módon;
és hogy mindkét esetben a kézbesítés vagy az átadás megfelelő időben megtörtént ahhoz, hogy az alperes védekezhessen.
[…]”

A nemzeti szabályozás
9       A francia jogban a polgári eljárásról szóló új törvénykönyv 684. cikke értelmében valamely határozat külföldön lakóhellyel
rendelkező személy részére történő kézbesítése az ügyészségen keresztül történik. A törvénykönyv 685. cikke értelmében a bírósági
végrehajtó a határozat két példányát átadja az ügyésznek. Az ügyész ellenjegyzi az áttevő határozatot, és a másolatokat továbbítás
céljából megküldi az igazságügyi miniszternek. A törvénykönyv 686. cikke értelmében a bírósági végrehajtó köteles ugyanaznap,
illetve legkésőbb a következő munkanapon tértivevényes ajánlott levélben megküldeni a címzettnek a határozat hiteles másolatát.
Ugyanezen törvénykönyv 683. cikke értelmében e rendelkezések nem zárják ki annak lehetőségét, hogy valamely szerződés eltérő
kézbesítési módot írjon elő.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
10     A Scania a tribunal de commerce d'Amiens elé idézte a Rockingert. Az idézés kézbesítésére az ügyészségen keresztül került
sor.
11     Egy bírósági alkalmazott feladata volt megküldeni az idézést a Rockingernek. A Rockinger a kézbesítés ellen elsősorban arra
hivatkozva tiltakozott, hogy az említett határozatot nem fordították le német nyelvre. Ezt követően a Rockinger részére postai
úton is kézbesítették az idézést, fordítást azonban továbbra sem mellékeltek.
12     2000. szeptember 8-i ítéletében a cour d'appel d'Amiens 616 566,72 FRF egy összegben történő megfizetésére kötelezte a Rockingert.
13     A Scania keresetet nyújtotta be a Landgericht München I-hez, amely 2002. április 3-i határozatával elrendelte a cour d'appel
d'Amiens ítéletének végrehajtását. A Rockinger az Oberlandesgericht München-hez fellebbezett, amely felfüggesztette az eljárást,
és a következő előzetes döntéshozatali kérdéseket intézte a Bírósághoz:
„1)      A [Brüsszeli] Egyezmény 27. cikkének 2. pontja és az ahhoz csatolt jegyzőkönyv IV. cikkének első bekezdése […] úgy értelmezendő-e,
hogy valamely bírósági határozatnak az – eljárást megindító irat kézbesítése idején az eljáró bíróságétól eltérő szerződő
állam területén tartózkodó – alperes részére való kézbesítése csak ezen szerződő államok között létrejött egyezmények vagy
megállapodások előírásai alapján történhet?
2)      Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén az EK 12. cikk értelmében érvénytelen-e az a nemzeti rendelkezés, amely valamely
bírósági határozatnak valamely másik tagállamban lakó alperes részére történő kézbesítését belső kézbesítésnek vélelmezi,
amennyiben a bíróság megbízásából eljáró végrehajtó az eljárást megindító iratot az ügyészségnek megküldi, amelynek kötelessége
azokat diplomáciai úton vagy a nemzetközi egyezményekben előírt módon továbbítani, a bírósági végrehajtó pedig tértivevényes
ajánlott levélben tájékoztatja a külföldi felet a kézbesítés megtörténtéről?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
14     Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a Brüsszeli Egyezmény 27. cikkének 2. pontja
és a mellékelt jegyzőkönyv IV. cikkének első bekezdése úgy értelmezendő-e, hogy – amennyiben az áttevő állam és az átvevő
állam között nemzetközi egyezmény alkalmazandó – úgy az eljárást megindító irat alperes részére való kézbesítésének szabályszerűségét
kizárólag ezen egyezmény alapján kell-e megítélni, vagy az az áttevő államban hatályos nemzeti szabályozás alapján is lehetséges,
feltéve, hogy ezt az említett egyezmény nem zárja ki.
15     Elsőként emlékeztetni kell arra, hogy bár a Brüsszeli Egyezmény célja – mint az preambulumából is következik – a bírósági
iratok kölcsönös elismerésére és végrehajtására vonatkozó előírások egyszerűsítése, ez a cél azonban – mint az a Bíróság állandó
ítélkezési gyakorlatából is következik – nem járhat a védelemhez való jogok bármilyen módon történő gyengítésével (a 49/84. sz.,
Debaecker és Plouvier ügyben 1985. június 11-én hozott ítélet [EBHT 1985., 1779. o.] 10. pontja, a C‑305/88. sz. Lancray-ügyben
1990. július 3-án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑2725. o.] 21. pontja és a C‑7/98. sz. Kromback-ügyben 2000. március 28-án hozott
ítélet [EBHT 2000., I‑1935. o.] 43. pontja).
16     Erre tekintettel a Brüsszeli Egyezmény 27. cikke 2. pontjának célja biztosítani, hogy a határozatokat ne az egyezmény alapján
ismerjék el vagy hajtsák végre, ha az alperesnek nem áll módjában az áttevő állam bírósága előtt gondoskodni védelméről (a
166/80. sz. Klomps-ügyben 1981. június 16-án hozott ítélet [EBHT 1981., 1953. o.] 9. pontja).
17     Ezzel kapcsolatban az említett 27. cikk 2. pontja kimondja, hogy valamely másik szerződő államban hozott határozatokat nem
ismerik el, ha az eljárást megindító iratot vagy azzal egyenértékű iratot nem „megfelelően” és „kellő időben” kézbesítették
az alperes részére.
18     A Brüsszeli Egyezmény nem hangolja össze a bírósági iratok külföldre történő kézbesítésének a szerződő államokban hatályos
rendszereit (a 228/81. sz., Pendy Plastic-ügyben 1982. július 15-én hozott ítélet [EBHT 1982., 2723. o.] 13. pontja és a Lancray-ítélet
[hivatkozás fent] 28. pontja). A jegyzőkönyv IV. cikkének első bekezdése azonban kimondja, hogy a szerződő állam területén
hozott bírósági határozatok, amelyeket valamely másik szerződő államba kell kézbesíteni, az említett államok között létrejött
egyezményekben előírt módon kerülnek megküldésre.
19     E rendelkezés szövegezéséből következik, hogy amennyiben az áttevő állam és az átvevő állam között létezik egyezmény a bírósági
határozatok kézbesítéséről, úgy az eljárást megindító iratról szóló kézbesítés szabályszerűségét ezen egyezmény rendelkezései
alapján kell megvizsgálni.
20     A Scania és a német kormány arra hivatkozik, hogy a jegyzőkönyv IV. cikkének első bekezdése úgy értelmezendő, hogy az szintén
az érintett államoknak a kézbesítési módokra vonatkozó szabályozására hivatkozik, mivel azok alkalmazását nem zárják ki az
említett államok között létrejött egyezmények.
21     Ez az értelmezés nem fogadható el.
22     A jegyzőkönyv IV. cikke két bekezdésében lényegében az iratok két fajta megküldési módját szabályozza: az első a szerződő
államok között létrejött egyezményekben foglalt módra, a második a átvevő állam hivatalos tiltakozásának hiányában a minisztériumi
tisztviselők közötti közvetlen kapcsolatra vonatkozik. A jegyzőkönyv IV. cikkének második bekezdésében használt „is megküldhetik”
kifejezés egyértelműen jelzi, hogy e két megküldési lehetőség kimerítő jellegű abban az értelemben, hogy csak akkor lehetséges
az áttevő állam bírósága előtt alkalmazandó jog szerinti megküldés, ha a két lehetőség egyike sem alkalmazható.
23     A jegyzőkönyv IV. cikkében foglalt felsorolás kimerítő jellegét erősíti az is, hogy az alperes hatékony jogi védelmének biztosítása
céljából a Brüsszeli Egyezmény az eljárást megindító irat kézbesítése szabályszerűségének ellenőrzését – az elismerést és
végrehajtást illetően – nemcsak az átvevő állam bíróságára, hanem az illetékesség vizsgálata során az áttevő állam bíróságára
is rábízza, akik az említett egyezmény 20. cikke értelmében kötelesek ezt az ellenőrzést elvégezni (a Pendy Plastic ítélet
[hivatkozás fent] 13. pontja és a Lancray-ítélet [hivatkozás fent] 28. pontja).
24     Ezzel kapcsolatban a Brüsszeli Egyezmény 20. cikkének második bekezdésében kimondja, hogy amennyiben a valamely szerződő államban
lakóhellyel rendelkező alperes ellen másik szerződő állam bírósága előtt indítanak peres eljárást, és az alperes a bíróság
előtt nem jelenik meg, a bíróság mindaddig felfüggeszti az eljárást, amíg meg nem bizonyosodik arról, hogy az alperes a védelméről
történő gondoskodáshoz megfelelő időben kézhez vehette az eljárást megindító iratot. Az említett 20. cikk harmadik bekezdése
értelmében ez utóbbi rendelkezések helyébe a Hágai Egyezmény 15. cikke lép, ha az eljárást megindító iratot ezen egyezmény
alapján kellett továbbítani.
25     A Brüsszeli Egyezmény 20. cikkének második bekezdéséhez hasonlóan – azonban több részletszabály tekintetében átfogóbban és
pontosabban – a Hágai Egyezmény 15. cikke is felsorolja azokat a feltételeket, amelyek alapján valamely eljárást megindító
iratot az idézésre meg nem jelenő, külföldön lakó alperes részére kézbesítettnek vagy átadottnak lehet tekinteni (a Pendy
Plastic ítélet [hivatkozás fent] 12. pontja).
26     Mivel a Brüsszeli Egyezmény által létrehozott rendszer alapján az áttevő állam és a határozat címzettje szerinti állam bírósága
egyaránt köteles az eljárást megindító irat kézbesítésének szabályszerűségét ellenőrizni, ezért – mint arra a Bizottság is
hivatkozik – e rendszer felépítése alapján az ellenőrzést a lehető legteljesebb mértékben ugyanazon jogrend keretében kell
elvégezni. Mivel nem éltek a jegyzőkönyv IV. cikkének második bekezdésében felkínált lehetőséggel, így az áttevő és az átvevő
állam közötti kapcsolatra a Hágai Egyezmény alkalmazandó, ezért az áttevő állam és az átvevő állam bírósága egyedül annak
– a Brüsszeli Egyezmény 20. cikkének harmadik bekezdésében hivatkozott – 15. cikkében foglalt rendelkezések alapján köteles
mérlegelni az eljárást megindító irat kézbesítésének szabályszerűségét.
27     Az alapügy esetében a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy a Francia Köztársaság és a Németországi Szövetségi
Köztársaság a szóban forgó kézbesítés időpontjában egyaránt részese volt a Hágai Egyezménynek.
28     Ebből következően ahhoz, hogy az említett kézbesítést a Brüsszeli Egyezmény 27. cikkének 2. pontja értelmében szabályszerűnek
lehessen tekinteni, azt a Hágai Egyezménnyel összhangban kellett volna megtenni.
29     Az áttevő államban hozott bírósági határozat elismerése és végrehajtása céljából az alapügyben eljáró bíróság feladata annak
ellenőrzése, hogy az áttevő állam bírósága előtti eljárás során tiszteletben tartották-e a Hágai Egyezmény 15. cikkében foglalt,
az eljárást megindító irat alperesnek történő kézbesítésére vonatkozó rendelkezéseket (a Pendy Plastic ítélet [hivatkozás
fent] 13. és 14. pontja).
30     A fenti megállapítások összességéből következően az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Brüsszeli Egyezmény 27. cikkének
2. pontja és a mellékelt jegyzőkönyv IV. cikkének első bekezdése úgy értelmezendő, hogy amennyiben az áttevő állam és az átvevő
állam között nemzetközi egyezmény alkalmazandó, úgy az eljárást megindító irat alperes részére történő kézbesítésének szabályszerűségét
– a határozat minisztériumi tisztviselők közötti közvetlen megküldésének esetét kivéve – a jegyzőkönyv IV. cikkének második
bekezdésének megfelelően ezen egyezmény alapján kell megítélni, feltéve, hogy ez ellen az átvevő állam hivatalosan nem tiltakozik.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
31     Az első kérdésre adott válaszra figyelemmel a többi kérdésre nem kell választ adni.

A költségekről
32     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát
képezi, ez utóbbi bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek,
az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
A Dánia, Írország, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága csatlakozásáról szóló, 1978. október 9-i
egyezménnyel, a Görög Köztársaság csatlakozásáról szóló, 1982. október 25-i egyezménnyel, a Spanyol Királyság és a Portugál
Köztársaság csatlakozásáról szóló, 1989. május 26-i egyezménnyel, valamint az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a
Svéd Királyság csatlakozásáról szóló, 1996. november 29-i egyezménnyel módosított, a polgári és kereskedelmi ügyekben irányadó
bírósági joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27-i egyezmény 27. cikke 2. pontjának
és a mellékelt jegyzőkönyv IV. cikkének első bekezdése úgy értelmezendő, hogy amennyiben az áttevő állam és az átvevő állam
között nemzetközi egyezmény alkalmazandó, úgy az eljárást megindító irat mulasztó alperes részére történő kézbesítésének szabályszerűségét
– a határozat minisztériumi tisztviselők közötti közvetlen megküldés esetét kivéve – a jegyzőkönyv IV. cikkének második bekezdésének
megfelelően ezen egyezmény alapján kell megítélni, feltéve, hogy ez ellen az átvevő állam hivatalosan nem tiltakozik.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.