CELEX: 62002CJ0472
Životní prostředí
Odpady
Nařízení (EHS) č. 259/93 týkající se přepravy odpadů
Pravomoc orgánu pro odesílání kontrolovat kvalifikaci předmětu přepravy (využití nebo odstraňování) a uplatňovat námitky proti přepravě založené na chybné kvalifikaci
Způsoby uplatnění námitek

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou
odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole (Úř. věst. L 30 s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 176), ve
znění rozhodnutí Komise 98/368/ES ze dne 18. května 1998 (Úř. věst. 1998, L 165, s. 20) a rozhodnutí Komise 1999/816/ES ze
dne 24. listopadu 1999 (Úř. věst. 1999, L 316, s. 45; Zvl. vyd. 15/04, s. 338, dále jen „nařízení“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Siomab SA (dále jen „Siomab“) a Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement
(dále jen „IBGE“) ve věci přepravy odpadů, kterou Siomab zamýšlela provést do Německa.
I –
Právní rámec

Právo Společenství
Směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23), ve znění směrnice
Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991 (Úř. věst. L 78, s. 32; Zvl. vyd. 15/02, s. 3) a rozhodnutí Komise 96/350/ES ze dne
24. května 1996 (Úř. věst. L 135, s. 32; Zvl. vyd. 15/03, s. 59, dále jen „směrnice“) má za základní cíl ochranu lidského
zdraví a ochranu životního prostředí před škodlivými účinky způsobenými sběrem, přepravou, zpracováním, uskladňováním a uložením
odpadů.
Směrnice definuje ve svém čl. 1 písm. e) „odstraňování“ jako „kterýkoli z postupů uvedených v příloze II A“ a v písm. f) „využití“
jako „kterýkoli z postupů uvedených v příloze II B“.
Nařízení zřizuje zejména dozor a kontrolu přepravy odpadů mezi členskými státy.
Článek 2 písm. i) nařízení definuje „odstraňování“ tak, že „odstraňování odpadu definuje v čl. 1 písm. e) směrnice 75/442/EHS“,
a písm. k) definuje „využití“ tak, že „,využití‘ definuje v čl. 1 písm. f) směrnice 75/442/EHS“.
Hlava II nařízení, nazvaná „Přeprava odpadů mezi členskými státy“, obsahuje zejména dvě odlišné kapitoly, z nichž jedna upravuje
postup použitelný na přepravu odpadů určených k odstranění (kapitola A, články 3 až 5) a druhá upravuje postup použitelný
na odpady určené k využití (kapitola B, články 6 až 11).
Na základě ustanovení čl. 3 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 nařízení, zamýšlí-li původce nebo držitel odpadů (dále jen „oznamovatel“)
přepravit odpad určený k odstranění nebo využití z jednoho členského státu do jiného členského státu nebo provést tranzit
přes jeden nebo více členských států, oznámí to příslušnému orgánu členského státu, na jehož území je přeprava ukončena (dále
jen „příslušný orgán pro příjem“). Kopii tohoto oznámení zašle příslušným orgánům členského státu, z jehož území je odpad
odesílán (dále jen „příslušný orgán pro odesílání“) a příslušnému orgánu státu, přes jehož území odpad prochází (dále jen
„příslušný orgán pro tranzit“), stejně jako osobě nebo podniku, pro které je odpad přepravován (dále jen „příjemce“).
Podle čl. 3 odst. 3 a čl. 6 odst. 3 nařízení se oznámení provádí pomocí nákladního listu vydaného příslušným orgánem pro odesílání.
Odstavce 5 citovaných článků upřesňují informace, které musí být podány oznamovatelem v nákladním listu, k nimž patří informace
o operacích odstraňování nebo využití.
Na základě čl. 3 odst. 6 a čl. 6 odst. 6 téhož nařízení oznamovatel musí uzavřít s příjemcem smlouvu a kopie této smlouvy
musí být na požádání zaslána příslušnému orgánu.
Podle čl. 3 odst. 8 prvního pododstavce a čl. 6 odst. 8 uvedeného nařízení příslušný orgán pro odesílání může v souladu s vnitrostátními
právními předpisy rozhodnout, že oznámení příslušnému orgánu pro příjem předá namísto oznamovatele sám a kopii zašle příjemci
a příslušnému orgánu pro tranzit.
Článek 3 odst. 8 druhý pododstavec nařízení, který se týká odpadu určeného k odstranění, dodává: „Příslušný orgán pro odesílání
může v souladu s čl. 4 odst. 3 rozhodnout, že neprovede oznámení, má-li sám proti přepravě bezprostřední námitky. O těchto
námitkách příslušný orgán pro odesílání neprodleně uvědomí oznamovatele.“
Podle čl. 4 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 nařízení zašle příslušný orgán pro příjem oznamovateli potvrzení o přijetí oznámení ve
lhůtě tří pracovních dnů od obdržení oznámení o záměru přepravy a kopii tohoto dokumentu zašle ostatním dotčeným příslušným
orgánům, jakož i příjemci.
Článek 7 odst. 2 nařízení stanoví lhůtu 30 dnů od odeslání potvrzení, která musí být dodržována příslušnými orgány pro příjem,
odesílání a tranzit k uplatnění námitek proti oznámenému záměru přepravy odpadu určeného k využití. Uvedené ustanovení zejména
předpokládá, že námitky musí vycházet z odstavce 4 téhož článku.
Článek 7 odst. 4 písm. a) nařízení vyjmenovává případy, v nichž příslušné orgány pro příjem a pro odesílání mohou uplatnit
odůvodněné námitky proti zamýšlené přepravě.

Vnitrostátní právní úprava
Podle čl. 3 nařízení ze dne 7. července 1994 vlády Région de Bruxelles-Capitale týkajícího se mezinárodního dovozu a vývozu
odpadu IBGE sám předává v souladu s čl. 6 odst. 8 nařízení oznámení o vývozu odpadu příslušným orgánům pro příjem s kopií
pro příjemce.

Spor v původním řízení a předběžná otázka
Společnost Siomab provozuje v Bruselu továrnu na spalování domácího odpadu a podobných produktů. Tato činnost s sebou přináší
produkci zbytkového materiálu, zejména solí.
Společnost Siomab uzavřela dne 30. listopadu 2001 smlouvu s GTS-Grunde Teutschenthal Sicherungs Gmbh & co. KG o hlubinném
ukládání solí ve štolách solných dolů Teutschenthal v Německu.
K provedení přepravy tohoto odpadu zaslala Siomab dne 4. prosince 2001 IBGE oznamovací složku k předání příslušnému orgánu
pro příjem, a sice Landesamt für Geologie und Bergwesen Sachsen-Anhalt.
V dokumentu takto zaslaném IBGE společnost Siomab kvalifikovala zamýšlenou přepravu jako přepravu odpovídající operaci využití
typu „R 5 Recyklace nebo zpětné získávání ostatních anorganických materiálů“, uvedené v příloze II B směrnice. IBGE měl za
to, že se tato operace týká přepravy odpadu určeného k odstranění typu „D 12 Trvalé uložení (např. uložení kontejnerů v dole
apod.)“, uvedené v příloze II A směrnice. Po konzultaci se společností Siomab IBGE pozměnil v tomto smyslu oznamovací formulář
a dne 20. prosince 2001 informoval Siomab, že její žádost o vývoz byla zaslána příslušnému orgánu v Německu. Tento orgán žádost
zamítl z toho důvodu, že podle vnitrostátního horního práva je v dole Teutschenthal přípustné pouze využití, a nikoliv odstranění.
Společnost Siomab zaslala znovu svou složku IBGE dne 9. dubna 2002 s tím, že setrvala na kvalifikaci operace jako operace
týkající se přepravy typu R 5 a s odvoláním na judikaturu Soudního dvora (rozsudek ze dne 27. února 2002, ASA, C-6/00, Recueil,
s. I-1961) tvrdila, že IBGE je povinen předat oznámení příslušnému orgánu pro příjem v té podobě, v jaké je obdrží, aniž by
mohl změnit kvalifikaci účelu přepravy.
IBGE setrval na svém posouzení a dne 29. dubna 2002 zaslal společnosti Siomab její složku s odůvodněním, že kvalifikace operace
je nesprávná.
Společnost Siomab poté podala žalobu ke Conseil d’État, kterou se domáhala zrušení rozhodnutí IBGE spočívajícího v tom, že
IBGE odmítl předat oznámení o přepravě odpadu příslušnému orgánu pro příjem.
Dne 14. května 2002 Siomab podala předsedovi Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgie) návrh na předběžné opatření,
kterým by bylo uloženo IBGE předat beze změn oznámení o přepravě odpadu příslušnému orgánu pro přijetí. Tento návrh byl zamítnut
usnesením ze dne 8. července 2002.
Společnost Siomab podala proti tomuto nařízení odvolání ke Cour d’appel de Bruxelles, uplatňujíc zejména, že IBGE nepřísluší
změnit z úřední povinnosti kvalifikaci účelu přepravy odpadu a že nařízení v rámci zvláštního postupu ohledně využití odpadu
neopravňuje příslušný orgán pro odesílání odmítnout předání oznámení. IBGE naopak tvrdil, že je jeho povinností přezkoumat
kvalifikaci záměru, a že tedy není povinen postoupit oznámení v případě obcházení nařízení.
Za těchto okolností Cour d’appel de Bruxelles, maje za to, že výsledek sporu, jenž mu byl předložen, závisí na výkladu nařízení,
rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Za předpokladu, že se členský stát uchýlí k postupu oznámení nákladního listu příslušným orgánem pro odesílání za použití
článků 3.8 a 6.8 nařízení […], musí být články 3.8, 4.3, 6.8, 7.4 a 26 nařízení vykládány v tom smyslu,
a)       že příslušný orgán pro odesílání ve smyslu tohoto nařízení oprávněný k přezkoumání, zda záměr přepravy kvalifikovaný v oznámení
jako ,přeprava odpadů za účelem využití‘ odpovídá skutečně této kvalifikaci, může, má-li za to, že kvalifikace je nesprávná,
–        odmítnout předání nákladního listu z důvodu této nesprávné kvalifikace a vyzvat oznamovatele k předání nového nákladního listu,
–        provést předání nákladního listu poté, co změnil kvalifikaci záměru přepravy na ,přepravu odpadu za účelem odstranění‘,
–        provést  předání nákladního listu obsahujícího nesprávnou kvalifikaci přepravy s bezprostředním přiložením námitky založené
na této nesprávné kvalifikaci?
b)      nebo naopak, že příslušný orgán pro odesílání je povinen zaslat oznámení takto kvalifikované oznamovatelem příslušnému orgánu
pro příjem, přičemž si ovšem zachovává oprávnění, domnívá-li se, že účel přepravy byl nesprávně kvalifikován, vznést kromě
toho současně nebo následně námitku odůvodněnou touto chybou v odůvodnění?“

K předběžné otázce
Úvodem je na místě připomenout, že v systému zavedeném nařízením všechny příslušné orgány, které jsou příjemci oznámení o
záměru přepravy odpadu, musí přezkoumat, zda kvalifikace provedená oznamovatelem je v souladu s ustanoveními nařízení a zamítnout
přepravu, pokud je tato kvalifikace nesprávná (výše uvedený rozsudek ASA, bod 40, a rozsudek ze dne 13. února 2003, Komise
v. Lucembursko, C-458/00, Recueil, s. I-1553, bod 21).
Pokud příslušný orgán pro odesílání usoudí, že účel přepravy byl v oznámení kvalifikován nesprávným způsobem, musí založit
svou námitku vůči přepravě na důvodu vycházejícím z této nesprávné kvalifikace, aniž by odkazoval na některé ze zvláštních
ustanovení nařízení definujících námitky, které členské státy mohou uplatňovat vůči přepravě odpadu. Tato námitka má za následek,
stejně jako ostatní námitky upravené nařízením, zamezení přepravy (výše uvedený rozsudek ASA, bod 47). Naproti tomu příslušnému
orgánu pro odesílání nepřísluší změnit z úřední povinnosti kvalifikaci účelu přepravy odpadu, jelikož tato jednostranná změna
kvalifikace by měla za následek, že by jedna a tatáž přeprava byla přezkoumávána různými příslušnými orgány s ohledem na ustanovení
spadající do odlišných kapitol nařízení, což by bylo neslučitelné se systémem zavedeným tímto nařízením (výše uvedený rozsudek
ASA, bod 48).
Dále je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že postup definovaný nařízením zaručuje oznamovateli, že jeho záměr přepravy
bude přezkoumán ve lhůtě stanovené tímto nařízením a že bude informován nejpozději ke dni uplynutí této lhůty o tom, zda a
případně za jakých podmínek bude moci být přeprava provedena. Námitka příslušného orgánu pro odesílání týkající se nesprávné
kvalifikace přepravy oznámené jako přeprava odpadů určených k využití musí být tudíž vznesena ve lhůtě stanovené v čl. 7 odst.
2 nařízení (výše uvedený rozsudek ASA, bod 49).
Tento výklad nařízení se uplatní rovněž v situacích, kdy, jako v projednávaném případě, byl příslušnému orgánu pro odesílání,
jenž má za to, že musí vznést námitku vůči přepravě odpadu deklarovaného jako odpad určený k využití, předložen záměr v rámci
zvláštního postupu podle čl. 6 odst. 8 nařízení, podle něhož uvedený orgán sám zajistí namísto oznamovatele oznámení takového
záměru ostatním orgánům a příjemci.
Nic totiž neopravňuje k závěru, že samotná skutečnost, že postup, jenž má být dodržen k oznámení záměru zúčastněným stranám,
je jiný než obvykle stanovený postup, musí mít za následek to, že příslušný orgán pro odesílání je oprávněn z úřední povinnosti
změnit kvalifikaci účelu přepravy.
V této souvislosti je na místě připomenout, že druhý pododstavec čl. 3 odst. 8 nařízení týkající se postupu přepravy odpadu
určeného k odstranění ponechává příslušnému orgánu pro odesílání možnost odmítnout provést předání oznámení záměru, „má-li
sám proti přepravě bezprostřední námitky v souladu s čl. 4 odst 3“. Zákonodárce Společenství tudíž tím, že neposkytl tuto
možnost příslušnému orgánu pro odesílání v rámci postupu přepravy odpadu určeného k využití, sice implicitně, ale nutně zamýšlel
vyloučit tento orgán z tohoto postupu.
Za těchto podmínek je namístě mít za to, že v situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, nemůže příslušný orgán pro
odesílání, který usoudí, že kvalifikace účelu přepravy je nesprávná, změnit z úřední povinnosti kvalifikaci tohoto účelu a
odmítnout provést předání nákladního listu ostatním orgánům a příjemci. Přísluší mu pouze nejpozději ke dni uplynutí lhůty
30 dnů, která začíná běžet dnem odeslání potvrzení o přijetí oznámení přepravy orgánem pro příjem, oznámit všemi prostředky
oznamovateli a ostatním příslušným orgánům, kterých se to týká, svou námitku založenou na nesprávnosti zmíněné kvalifikace.
Z důvodů vyjádřených generálním advokátem v bodech 37 a 38 svého stanoviska takový výklad nařízení neohrožuje v ničem pravomoci,
které má na základě nařízení příslušný orgán pro odesílání k uplatnění námitek vůči přepravě v případě nesprávné kvalifikace
operace ze strany oznamovatele při současném plném zachování zájmu oznamovatele na tom, aby se dozvěděl stanoviska ostatních
orgánů k tomuto záměru.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba odpovědět na předběžnou otázku tak, že nařízení je třeba vykládat v tom smyslu, že pokud
se členský stát uchýlí, v souladu s ustanoveními čl. 6 odst. 8 tohoto nařízení, ke zvláštnímu postupu oznámení, ze strany
příslušného orgánu pro odesílání, nákladního listu vyhotoveného pro účely přepravy odpadu určeného k využití, pak tento orgán,
usoudí-li, že musí vznést námitku vůči přepravě z důvodu nesprávnosti kvalifikace operace učiněné oznamovatelem, nemůže z
úřední povinnosti změnit kvalifikaci přepravy a je povinen oznámit nákladní list ostatním příslušným orgánům a příjemci. Přísluší
mu pak všemi prostředky, a nejpozději ke dni uplynutí lhůty stanovené v čl. 7 odst. 2 nařízení, oznámit svou námitku oznamovateli
a ostatním příslušným orgánům.

K nákladům řízení
Výdaje vzniklé německé, italské a nizozemské vládě, jakož i Komisi Evropských společenství, které předložily Soudnímu dvoru
vyjádření, se nenahrazují. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení
vzhledem ke sporu probíhajícímu před postupujícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
Nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a
z něj a o její kontrole, ve znění rozhodnutí Komise 98/368/ES ze dne 18. května 1998 a rozhodnutí Komise 1999/816/ES ze dne
24. listopadu 1999, musí být vykládáno v tom smyslu, že pokud se členský stát uchýlí, v souladu s ustanoveními čl. 6 odst.
8 tohoto nařízení, ke zvláštnímu postupu oznámení, ze strany příslušného orgánu pro odesílání, nákladního listu vyhotoveného
pro účely přepravy odpadu určeného k využití, pak tento orgán, usoudí-li, že musí vznést námitku vůči přepravě z důvodu nesprávnosti
kvalifikace operace učiněné oznamovatelem, nemůže z úřední povinnosti změnit kvalifikaci přepravy a je povinen oznámit nákladní
list ostatním příslušným orgánům a příjemci. Přísluší mu pak všemi prostředky, a nejpozději ke dni uplynutí lhůty stanovené
v čl. 7 odst. 2 nařízení, oznámit svou námitku oznamovateli a ostatním příslušným orgánům.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: francouzština.