CELEX: 61996CJ0291
Ennakkoratkaisupyyntö
Rikosoikeudenkäynti
Kohtelias puhuttelutapa
Syrjintä
Kysymyksen merkityksellisyys
Toimivallan puuttuminen

Tuomion perustelut
1 Amtsgericht Reutlingen on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 19.8.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 3.9.1996, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen perustamissopimuksen 6 artiklan tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty rikosasiassa, jossa vastaajina ovat Italian kansalainen Martino Grado ja yhteisön ulkopuolisen maan kansalainen Shahid Bashir.
3 Saksan Strafprozessordnungin (Saksan laki rikosoikeudenkäynnistä) 407 §:n mukaan syyttäjäviranomainen voi silloin, kun sen mielestä suullinen pääkäsittely ei ole tarpeen, esittää rikostuomioistuimen tuomarille laatimansa vaatimuksen tietynsisältöisen rangaistusmääräyksen antamisesta. Soveltaessaan lain 408 §:ää tuomari onkin velvollinen vahvistamaan tämän rangaistusvaatimuksen päiväämällä ja allekirjoittamalla sen, jollei asiassa hänen mielestään ole ilmennyt rangaistusvaatimuksen hyväksymistä vastaan puhuvia oikeudellisia perusteita. Allekirjoitetusta rangaistusvaatimuksesta muodostuu vaikutuksiltaan rikostuomion kaltainen rangaistusmääräys.
4 Tübingenin syyttäjäviranomaisen 35. osaston syyttäjä toimitti 9.4.1996 näiden säännösten mukaisesti Amtsgericht Reutlingenille rangaistusvaatimuksen, jossa vaadittiin rangaistusta
"1. Martino Gradolle - -  2. Shahid Bashirille - - "
muun muassa pakenemisesta sellaisen auto-onnettomuuden tapahtumapaikalta, jossa he olivat osallisia.
5 Amtsgericht Reutlingenin tuomari katsoi, että puhuttelusanan "herra" jättäminen pois rangaistusvaatimuksessa tarkoitettujen henkilöiden nimien edestä loukkaa heidän Saksan Grundgesetzin (Saksan perustuslain) 1 §:ssä ja 3 §:ssä suojattua luovuttamatonta oikeuttaan ihmisarvoon ja yhdenvertaiseen kohteluun lain edessä, sekä pyysi tuloksetta syyttäjää korjaamaan vaatimustaan.
6 Amtsgericht Reutlingenin tuomarin mielestä Saksan laki rikosoikeudenkäynnistä velvoittaessaan rikostuomioistuimen tuomarin hyväksymään syyttäjän rangaistusvaatimuksen, jollei tähän ole oikeudellista estettä, ei oikeuta tuomaria muuttamaan eikä täydentämään rangaistusmääräystä; tämän johdosta tuomari kieltäytyi allekirjoittamasta kyseistä rangaistusvaatimusta.
7 Landgericht Tübingen hyväksyi 30.7.1996 antamallaan määräyksellä syyttäjän menettelyn ja vahvisti, että Amtsgerichtin tuomarilla ei ollut laillista oikeutta olla jatkamatta rangaistusmääräysmenettelyä.
8 Näissä oloissa Amtsgericht Reutlingenin tuomari lykkäsi asian käsittelyä, kunnes yhteisöjen tuomioistuin olisi vastannut seuraavaan ennakkoratkaisukysymykseen:
"Onko Euroopan yhteisön oikeuden mukaista, että syyttäjä vastoin muutoin itsekin noudattamaansa syyttäjäviranomaisen yleistä käytäntöä nimenomaisesti kieltäytyy käyttämästä laatimassaan ja tuomioistuimen sittemmin allekirjoitettavaksi tarkoitetussa rangaistusvaatimuksessa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 48-51 artiklassa tarkoitetusta työntekijästä, joka on Euroopan unionin jäsenvaltion kansalainen, puhuttelusanaa 'herra', vai rikotaanko tällä menettelyllä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan mukaista syrjintäkieltoa?"
9 Ennakkoratkaisupyynnössään Amtsgericht Reutlingenin tuomari korostaa syyttäjäviranomaisen kieltäytyvän käyttämästä kohteliasta puhuttelusanaa "herra" kyseisistä ulkomaalaisista syytetyistä, joista toinen on yhteisön kansalainen, vaikka syyttäjäviranomainen käyttää esillä olevaa kohteliasta puhuttelutapaa muissa asioissa, jotka eivät koske ulkomaalaisia.
10 Tübingenin syyttäjäviranomainen sitä vastoin esittää, että rangaistusvaatimusten muotoileminen vaihtelee sen mukaan, koskevatko ne yhtä vai useampaa henkilöä; kun syytteessä on vain yksi henkilö, käytetään muotoa "herra" tai "rouva", kun taas useamman syytetyn osalta tämä ei kielellisistä syistä ole mahdollista. Tämä käytäntö ei riipu syytettyjen kansallisuudesta ja vastaa muiden Saksan syyttäjäviranomaisten sekä lukuisten tuomioistuimien noudattamaa käytäntöä.
11 Komissio huomauttaa, että asiassa pyydetyllä yhteisön oikeuden tulkinnalla ei selvästikään ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen. Pääasian yhteydessä esiin tulevien kaltaiset rikosoikeudelliset tai oikeudenkäyntimenettelyä rikosasioissa koskevat kysymykset eivät sitä paitsi kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan.
12 Tässä suhteessa on toisaalta aluksi todettava, että erittäin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuin ei voi vastata ennakkoratkaisukysymykseen, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos tulkintaongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa sellaisen vastauksen esitettyihin kysymyksiin, josta on hyötyä kansalliselle tuomioistuimelle (asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995, Kok. 1995, s. I-4921, 61 kohta ja asia C-134/95, USSL n_ 47 di Biella, tuomio 16.1.1997, Kok. 1997, s. I-195, 12 kohta).
13 On toisaalta syytä korostaa, että EY:n perustamissopimuksen 6 artiklaan sisältyvä kaiken kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto on rajoitettu koskemaan tämän sopimuksen soveltamisalaa.
14 Amtsgericht Reutlingen ei olekaan esittänyt ennakkoratkaisupyynnössään yhteisöjen tuomioistuimelle mitään sellaista, jonka johdosta olisi aihetta ajatella kansallisen tuomioistuimen voivan joutua auto-onnettomuuteen liittyvää rikkomusta koskevassa rangaistusmääräysmenettelyssä soveltamaan yleensäkään yhteisön oikeuden noudattamista tai erityisesti työntekijöiden vapaata liikkuvuutta turvaamaan tarkoitettuja säännöksiä.
15 Vaikka siis Tübingenin syyttäjäviranomaisen käytäntö osoittautuisikin yhteisön kansalaisia syrjiväksi, ei näytä siltä, että tämä vaikuttaisi menettelyyn pääasiassa.
16 Näissä oloissa on syytä katsoa vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti (asia C-428/93, Monin Automobiles, määräys 16.5.1994, Kok. 1994, s. I-1707, 15 kohta), että yhteisöjen tuomioistuimelle esitetty ennakkoratkaisukysymys ei koske yhteisön oikeuden sellaista tulkintaongelmaa, johon vastaaminen olisi objektiivisesti tarpeen kansallisessa tuomioistuimessa tehtävää ratkaisua varten.
17 Tämän johdosta yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa vastata Amtsgericht Reutlingenin esittämään kysymykseen.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
18 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(toinen jaosto)
on ratkaissut Amtsgericht Reutlingenin 19.8.1996 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa vastata Amtsgericht Reutlingenin esittämään kysymykseen.