CELEX: 62006CJ0080
Direktīva 89/106/EK
Būvizstrādājumi
Atbilstības apliecināšanas procedūra
Komisijas Lēmums 1999/93/EK
Tiešā horizontālā iedarbība
Izslēgšana

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Komisijas 1999. gada 25. janvāra Lēmuma 1999/93/EK par būvizstrādājumu atbilstības
apliecināšanas procedūru saskaņā ar Padomes Direktīvas 89/106/EEK 20. panta 2. punktu attiecībā uz durvīm, logiem, slēģiem,
aizvirtņiem, žalūzijām un sauljumiem [un attiecīgām pierīcēm] (OV L 29, 51. lpp.) 2. un 3. panta, kā arī II un III pielikuma
interpretāciju, iespēju uz tiem atsaukties un to spēkā esamību.
2       Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar prāvu starp sabiedrību
Carp
Snc
di
L. Moleri
e

V. Corsi
(turpmāk tekstā – “
Carp
”) un
Ecorad
Srl
(turpmāk tekstā – “
Ecorad
”) par durvju, kas aprīkotas ar tā sauktajiem “avārijas” rokturiem, pirkuma līguma izpildi.

Atbilstošās tiesību normas

Direktīva 89/106/EEK
3       Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/106/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā
uz būvizstrādājumiem (OV 1989, L 40, 12. lpp.) – ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1993. gada 22. jūlija Direktīvu 93/68/EEK
(OV L 220, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 89/106”), paredz likvidēt šķēršļus brīvai būvizstrādājumu apritei. Tā saskaņā
ar 1. panta 1. punktu ir piemērojama būvizstrādājumiem tiktāl, ciktāl uz tiem attiecas pamatprasības, kas noteiktas būvdarbiem
un kas paredzētas šīs pašas direktīvas 3. panta 1. punktā.
4       Šīs direktīvas 4. panta 2. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis pieņem, ka izstrādājumi ir piemēroti lietošanai, ja tie nodrošina
darba izpildi atbilstoši 3. pantā minētajām pamatprasībām un ja uz tiem ir
CE
marķējums. Šis marķējums norāda, ka minētie izstrādājumi atbilst vai nu valsts standartiem, ar kuriem ir transponēti saskaņotie
standarti, vai arī Eiropas tehniskajam apstiprinājumam, vai valsts tehniskajām specifikācijām, kas paredzētas minētā panta
3. punktā, tiktāl, ciktāl nepastāv saskaņotas specifikācijas.
5       Direktīvas 89/106 6. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka dalībvalstis savā teritorijā nekavē tādu ražojumu brīvu
apriti, laišanu tirgū vai izmantošanu, kuri atbilst minētās direktīvas noteikumiem.
6       Saskaņā ar Direktīvas 89/106 13. panta 1. punktu Kopienā reģistrēts ražotājs vai tā pārstāvis ir atbildīgs par apliecinājumu,
ka ražojumi atbilst tehnisko specifikāciju prasībām minētās direktīvas 4. panta nozīmē. Šī panta 2. punktā ir paredzēts, ka
attiecībā uz ražojumiem, kuru atbilstība ir apliecināta, tiek prezumēts, ka tie atbilst tehniskajām specifikācijām. Šo atbilstību
nosaka, saskaņā ar III pielikumu veicot testus vai citas pārbaudes, pamatojoties uz tehniskajām specifikācijām.
7       Direktīvas 89/106 13. panta 3. un 4. punktā ir noteikts:
“3. Ražojuma atbilstības apliecinājums ir atkarīgs no tā, vai:
a)      izgatavotājs izmanto ražošanas procesa kontroles sistēmu, lai nodrošinātu to, ka produkcija atbilst attiecīgajām tehniskajām
specifikācijām;
vai
b)      atsevišķiem ražojumiem, kas norādīti attiecīgajās tehniskajās specifikācijās, produkcijas kontroles vai paša ražojuma novērtēšanā
un uzraudzības pasākumos papildus ražošanas procesa kontroles sistēmai ir iesaistīta apstiprināta sertifikācijas iestāde.
4. Komisija pēc apspriešanās ar komiteju, kas minēta 19. pantā, attiecīgajam ražojumam vai ražojumu grupai nosaka procedūras
izvēli 3. punkta nozīmē, saskaņā ar III pielikumā sniegtajiem norādījumiem ņemot vērā:
a)      ražojuma svarīgumu attiecībā uz pamatprasībām, jo īpaši tām, kas attiecas uz veselību un drošību;
b)      ražojuma specifiku;
c)      ražojuma raksturlielumu mainīguma ietekmi uz tā piemērotību izmantošanai;
d)      jutību attiecībā uz defektiem ražošanā.
Katrā gadījumā jāizvēlas pēc iespējas mazāk apgrūtinošā procedūra, kas ir droša.
Šādi noteiktu procedūru norāda pilnvarojumos un tehniskajās specifikācijās vai to publikācijās.”
8       Direktīvas 89/106 14. pantā ir noteikts:
“1. Saskaņā ar III pielikumu, piemērojot aprakstītās procedūras:
a)      šīs direktīvas 13. panta 3. punkta a) apakšpunktā minētajā gadījumā – Kopienā reģistrēts izgatavotājs vai viņa pārstāvis uzrāda
ražojuma atbilstības deklarāciju;
vai
b)      šīs direktīvas 13. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā – apstiprināta sertifikācijas iestāde izdod atbilstības
sertifikātu produkcijas kontroles un uzraudzības pasākumu sistēmai vai pašam ražojumam.
Sīki izstrādāti noteikumi atbilstības apliecinājuma procedūras īstenošanai izklāstīti III pielikumā.
2. Izgatavotāja atbilstības deklarācija vai atbilstības sertifikāts dod Kopienā reģistrētam izgatavotājam vai viņa pārstāvim
tiesības uzlikt attiecīgu EK zīmi [
CE
marķējumu] uz paša ražojuma, uz tam piestiprinātas etiķetes, uz tā iepakojuma vai uz tirdzniecības pavaddokumentiem. EK zīmes
paraugs un tās izmantošanas noteikumi attiecībā uz katru atbilstības apliecinājuma procedūru izklāstīti III pielikumā.”

Lēmums 1999/93
9       Komisija ir pieņēmusi Lēmumu 1999/93, lai precizētu durvju, logu, slēģu, aizvirtņu, žalūziju un sauljumu atbilstības apliecināšanas
procedūras.
10     Saskaņā ar šī lēmuma 1. pantu I pielikumā paredzētajiem ražojumiem un ražojumu grupām atbilstība ir jāapliecina saskaņā ar
procedūru, kas balstīta uz ražošanas procesa kontroles sistēmu, par kuru ir atbildīgs tikai ražotājs. Šī lēmuma 2. pantā ir
paredzēts, ka II pielikumā paredzētajiem ražojumiem atbilstība ir jāapliecina ne tikai saskaņā ar šo pašu kontroles sistēmu,
bet arī saskaņā ar procedūru, atbilstoši kurai ražošanas procesa kontroles vai pašu ražojumu novērtēšanā un uzraudzībā tiek
iesaistīta akreditēta sertifikācijas iestāde.
11     Lēmuma 1999/93 II pielikumā ir paredzēti šādi ražojumi:
“Ugunsizturīgas durvis un vārti (ar attiecīgajām pierīcēm vai bez tām):
–       izmantošanai aizsardzībai pret ugunsgrēka un dūmu izplatīšanos un avārijas izejām.
[..]
Ugunsizturīgu durvju un vārtu pierīces:
–       izmantošanai aizsardzībai pret ugunsgrēka un dūmu izplatīšanos un avārijas izejām.”
12     Lēmuma 1999/93 3. pantā ir paredzēts, ka atbilstības apliecināšanas procedūru, kas noteikta minētā lēmuma III pielikumā, norāda
pilnvarojumos norādījumiem par Eiropas tehnisko apstiprinājumu. Šis III pielikums pilnvaro Eiropas Standartizācijas komiteju/Eiropas
Elektrotehnikas standartizācijas komiteju (
CEN
/
CENELEC
) attiecīgajos harmonizētajos standartos precizēt atbilstības apliecināšanas sistēmas. Attiecībā uz durvīm, vārtiem un pierīcēm,
kas paredzētas izmantošanai aizsardzībai pret ugunsgrēku vai dūmu izplatīšanos un avārijas izejām, Lēmuma 1999/93 III pielikumā
paredzēts, ka Direktīvas 89/106 III pielikuma 2. punkta i) apakšpunktā minētai apstiprinātai sertifikācijas iestādei ir jāizmanto
atbilstības apliecināšanas procedūra.
13     Ir skaidrs, ka laikā, kad radās pamata prāvas faktiskie apstākļi, vēl nepastāvēja harmonizēts standarts par ārdurvīm, ko var
aprīkot ar avārijas rokturiem.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
14     2005. gada aprīlī
Ecorad
lūdza
Carp
piegādāt un uzstādīt trīs ārdurvis, kas aprīkotas ar avārijas rokturiem. Pēc pirmo durvju uzstādīšanas
Ecorad
2005. gada maijā norādīja, ka uzstādītais ražojums neatbilst Kopienu tiesiskajam regulējumam, jo
Carp
nav Lēmumā 1999/93 paredzētas apstiprinātas sertifikācijas iestādes izdota atbilstības sertifikāta (jeb “sertifikācijas sistēmas
Nr. 1”). Tāpēc
Ecorad
atteicās izpildīt līgumsaistības.
15     Tādējādi
Carp
vērsās
Tribunale
ordinario
di
Novara
[Novaras apgabala Tiesa], lai panāktu tai nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu. Minētajā prāvā
Ecorad
atsaucas uz pārdotās lietas neatbilstību Kopienu tiesiskajam regulējumam un šajā sakarā norāda, ka
Carp
nav ievērojusi Lēmuma 1999/93 noteikumus.
16     Rīkojumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu
Tribunale
ordinario
di

Novara
norāda, ka strīda izšķiršanai ir nepieciešama Lēmuma 1999/93 interpretācija, un jautā, vai tas ir spēkā, ja pieņem, ka tas
ir tieši piemērojams.
17     Šajos apstākļos
Tribunale
ordinario
di
Novara
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Lēmuma 1999/93/EK 2. un 3. pants un II un III pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka durvis, kuras ir paredzēts aprīkot
ar avārijas rokturiem, nevar ražot uzņēmēji (galdnieki), kas nav izpildījuši atbilstības apliecināšanas sistēmas Nr. 1 nosacījumus?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Lēmuma 1999/93/EK 2. un 3. panta un II un III pielikuma noteikumi, neatkarīgi
no tā, vai Eiropas Standartizācijas komiteja (
CEN
) ir pieņēmusi tehniskus standartus, ir juridiski saistoši no minētā lēmuma spēkā stāšanās dienas attiecībā uz atbilstības
apliecināšanas procedūras veidu, kas ir jāievēro tādu durvju ražotājiem (galdniekiem), kuras ir paredzēts aprīkot ar avārijas
rokturiem?
3)      Vai Lēmuma 1999/93/EK 2. un 3. pants un II un III pielikums ir jāuzskata par spēkā neesošiem, jo tie ir pretrunā samērīguma
principam tiktāl, ciktāl tie uzliek pienākumu visiem ražotājiem ievērot atbilstības apliecināšanas procedūru Nr. 1, lai tie
pašu ražotām un ar avārijas rokturiem aprīkotām durvīm varētu uzlikt
CE
marķējumu (kas piešķir
CEN
pilnvaras pieņemt attiecīgus tehniskos standartus)?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem
18     Lai izskatītu pirmo un trešo jautājumu, kas attiecas uz Lēmuma 1999/93 interpretāciju un spēkā esamību, vispirms ir jāsniedz
apstiprinoša atbilde uz otro jautājumu, ar kuru iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai minētajam lēmumam ir juridiski
saistošas sekas. Vispirms tomēr ir jānoskaidro, vai uz šo lēmumu var atsaukties prāvā starp privātpersonām.
19     Šajā aspektā
Carp
norāda, ka Lēmums 1999/93 faktiski tai nerada juridiski saistošas sekas, jo tā nav šī lēmuma adresāte.
Ecorad
tieši pretēji uzskata, ka tai pamata prāvā ir tiesības atsaukties uz minēto lēmumu.
20     Tā kā šajā sakarā iepriekš nav jāpārbauda Lēmuma 1999/93 spēkā esamība, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru
direktīva pati nevar radīt pienākumus privātpersonām un tādējādi uz to nevar atsaukties attiecībā pret privātpersonām. No
tā izriet, ka pat direktīvas norma, kas ir skaidra, precīza un bez nosacījumiem un kuras mērķis ir privātpersonām piešķirt
tiesības vai uzlikt pienākumus, nav piemērojama prāvā starp privātpersonām (1986. gada 26. februāra spriedums lietā 152/84
Marshall
,
Recueil
, 723. lpp., 48. punkts; 1994. gada 14. jūlija spriedums lietā C‑91/92
Faccini
Dori
,
Recueil
, I‑3325. lpp., 20. punkts; 1996. gada 7. marta spriedums lietā C‑192/94
El

Corte
Inglés
,
Recueil
, I‑1281. lpp., 16. un 17. punkts; 2004. gada 7. janvāra spriedums lietā C‑201/02
Wells
,
Recueil
, I‑723. lpp., 56. punkts, un 2004. gada 5. oktobra spriedums apvienotajās lietās no C‑397/01 līdz C‑403/01
Pfeiffer
u.c., Krājums, I‑8835. lpp., 108. un 109. punkts).
21     Lēmums 1999/93 tika pieņemts, pamatojoties uz Direktīvas 89/106 13. panta 4. punktu, un ir adresēts dalībvalstīm. Tas ir vispārpiemērojams
tiesību akts, kurā ir precizēti atbilstības apliecināšanas procedūru veidi, kas attiecīgi ir piemērojami attiecībā uz durvīm,
logiem, slēģiem, aizvirtņiem, žalūzijām un sauljumiem, un kurā
CEN
/
CENELEC
ir pilnvarota šo procedūru saturu precizēt attiecīgos harmonizētos standartos, kas katras dalībvalsts standartizācijas iestādei
pēc tam ir jātransponē valsts tiesībās. Līdz ar to saskaņā ar EKL 249. pantu Lēmums 1999/93 ir saistošs tikai dalībvalstīm,
kas saskaņā ar 4. pantu ir vienīgās tā adresātes. Šajos apstākļos iepriekšējā punktā minētajā judikatūrā ietvertie apsvērumi,
kas attiecas uz direktīvām,
mutatis

mutandis
ir piemērojami attiecībā uz iespēju uz minēto lēmumu atsaukties attiecībā pret privātpersonu.
22     Tādējādi uz otro iesniedzējtiesas jautājumu ir jāatbild tā, ka prāvā, kas saistīta ar vienas privātpersonas līgumisko atbildību,
otra privātpersona nevar atsaukties uz to, ka pirmā ir pārkāpusi Lēmuma 1999/93 2. un 3. panta un II un III pielikuma noteikumus.
23     Ņemot vērā šo atbildi, uz pirmo un trešo prejudiciālo jautājumu nav jāatbild.

Par tiesāšanās izdevumiem
24     Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Prāvā, kas saistīta ar vienas privātpersonas līgumisko atbildību, otra privātpersona nevar atsaukties uz to, ka pirmā ir pārkāpusi
Komisijas 1999. gada 25. janvāra Lēmuma 1999/93/EK par būvizstrādājumu atbilstības apliecināšanas procedūru saskaņā ar Padomes
Direktīvas 89/106/EEK 20. panta 2. punktu attiecībā uz durvīm, logiem, slēģiem, aizvirtņiem, žalūzijām un sauljumiem 2. un
3. pantu, kā arī II un III pielikumu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – itāļu.