CELEX: 62005CJ0176
Atliekos
Reglamentas (EEB) Nr.º 259/93
Pavojingų atliekų vežimo priežiūra ir kontrolė
Mėsos miltai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1993 m. vasario 1 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 259/93 dėl atliekų
vežimo Europos bendrijos viduje, į Bendriją ir iš jos priežiūros ir kontrolės (OL L 30, p. 1), iš dalies pakeisto 2001 m.
gruodžio 28 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr.°2557/2001 (OL L 349, p. 1, toliau – Reglamentas Nr. 259/93), ir 2002 m. spalio
3 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr.°1774/2002, nustatančio sveikatos taisykles gyvūninės kilmės šalutiniams
produktams, neskirtiems vartoti žmonėms (OL L 273, p. 1), iš dalies pakeisto 2003 m. gegužės 12 d. Komisijos reglamentu (EB)
Nr.°808/2003 (OL L 117, p. 1, toliau – Reglamentas Nr.°1774/2002), aiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
KVZ retec GmbH
(toliau – KVZ) ir
Republik Österreich
, kuris yra susijęs su Bendrijos teisės aktų atliekų srityje taikymu vežant mėsos miltus, skirtus panaudoti kaip kurą centrinėje
šiluminėje katilinėje, ir šių teisės aktų bei Reglamento Nr. 1774/2002 ryšiu.

Teisinis pagrindas

Direktyva Nr. 75/442/EEB
1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų (OL L 194, p. 39), su pakeitimais, padarytais 1996 m. gegužės
24 d. Komisijos sprendimu 96/350/EB (OL L 135, p. 32, toliau – Direktyva 75/442), 1 straipsnio 1 dalies pirmame punkte „atliekos“
apibrėžiamos kaip „medžiaga ar daiktas, patenkantis į I priedo kategorijas, kurio atliekų turėtojas atsikrato, ketina atsikratyti
arba privalo atsikratyti“. (Pataisytas vertimas)
Tarybos direktyvos Nr. 75/442 1 straipsnyje nustatyta:
,,Šioje direktyvoje:
<…>
e) „šalinimas“ reiškia bet kurią operaciją, išvardytą IIA priede;
f) „panaudojimas“ reiškia bet kurią operaciją, išvardytą IIB priede;
<…>“
Tarp Direktyvos Nr. 75/442 I priede išvardytų atliekų kategorijų nurodyta kategorija Q 16, kuri apibrėžiama kaip „bet kurios
medžiagos, junginiai ar produktai, neminimi pirmiau išvardytose kategorijose“.
Direktyvos Nr. 75/442 IIB priede išvardijamos atliekų naudojimo operacijos tokia seka, kokia yra vykdomos. Tarp išvardytų
operacijų, be kita ko, nurodoma:
„R 1 Panaudojimas kaip kuro ar kitos priemonės energijai gauti“.
Direktyvos Nr. 75/442 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Ši direktyva netaikoma:
<…>
b) tam, ką reguliuoja kiti teisės aktai:
<…>
iii)  kritusiems gyvuliams ir šioms žemės ūkio atliekoms: srutoms ir kitoms natūralioms nepavojingoms medžiagoms, naudojamoms žemės
ūkyje;
<…>“

Reglamentas Nr. 259/93
Reglamento Nr. 259/93 1 straipsnyje nustatoma:
„1. Šis reglamentas taikomas atliekų vežimui Bendrijos viduje, į ją ir iš jos.
2. Reglamentas netaikomas:
<…>
d)     vežant atliekas, minimas Direktyvos Nr. 75/442/EEB 2 straipsnio 1 dalies b punkte, kai taikomi kiti teisės aktai;
<…>
3.     a)     Šio reglamento nuostatos taip pat netaikomos vežant atliekas, skirtas tik panaudojimui ir išvardytas II priede, išskyrus atvejus
numatytus pagal 11 straipsnio b, c, d ir e punktus ir 17 straipsnio 1, 2 ir 3 dalis;
b)     tokioms atliekoms taikomos Direktyvos Nr. 75/442/EEB nuostatos. Jos visų pirma turi būti:
–        adresuotos tik tinkamus leidimus turintiems įrenginiams, ir leidimas joms turi būti išduotas pagal Direktyvos Nr. 75/442/EEB
10 ir 11 straipsnius,
–        atitikti visus Direktyvos Nr. 75/442/EEB 8, 12, 13 ir 14 straipsnių reikalavimus;
c)     tačiau tam tikras II priede išvardytas atliekas galima kontroliuoti kaip atliekas, išvardytas III ir IV prieduose, jei, be
kitų priežasčių, pastebimos dar ir pavojingos jų savybės, išvardytos 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos 91/689/EEB
dėl pavojingų atliekų III priede <...>.
Tokios atliekos turi būti apibūdintos ir sprendimas, kurią iš dviejų procedūrų taikyti, turi būti priimtas Direktyvos Nr. 75/442/EEB
18 straipsnyje nustatyta tvarka. Tokios atliekos turi būti išvardytos IIA priede;
d)     ypatingais atvejais aplinkos ir gyventojų sveikatos apsaugos labui II priede išvardytų atliekų vežimą valstybės narės gali
kontroliuoti taip, lyg jos būtų įtrauktos į III ar IV priedus.
Valstybės narės, pasinaudojančios tokia galimybe, apie tai nedelsiant praneša Komisijai ir informuoja kitas valstybes nares,
pateikdamos savo sprendimo pagrindimą. Komisija Direktyvos Nr. 75/442/EEB 18 straipsnyje nustatyta tvarka gali tokius veiksmus
patvirtinti ir, jei būtina, tokias atliekas papildomai įtraukti į IIA priedą;
e)      kai II priede išvardytos atliekos yra vežamos pažeidžiant šį reglamentą ar Direktyvą Nr. 75/442/EEB, valstybės narės gali
taikyti atitinkamas šio reglamento 25 ir 26 straipsnių nuostatas.“
Reglamento Nr. 259/93 2 straipsnio a punkte nustatoma:
„Šiame reglamente:
a)     „atliekos“ apibrėžiamos taip, kaip jos yra apibrėžtos Direktyvos Nr. 75/442/EEB 1 straipsnio a punkte;“
Šio reglamento 11 straipsnyje numatyta, kad panaudojimui skirtos ir to paties reglamento II priede išvardytos atliekos turi
būti vežamos kartu su tam tikra informacija.
Reglamento Nr. 259/93 17 straipsnio 1–3 dalyse nustatytos taisyklės, taikomos šio reglamento II priede išvardytų atliekų vežimui
šalyse, kuriose netaikomas 1992 m. kovo 30 d. Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) sprendimas dėl panaudojimui
skirtų atliekų tarpvalstybinio vežimo kontrolės.
Reglamento Nr. 259/93 II priede „Atliekų žaliasis sąrašas“ (toliau – žaliasis sąrašas) įžanginėje dalyje teigiama:
„Nepaisant to, ar atliekos yra įtrauktos į šį sąrašą, ar ne, jos negali būti vežamos kaip žaliosios atliekos, jeigu yra užterštos
kitomis medžiagomis tiek, kad: a) tai padidintų su atliekomis susijusią riziką, kai jos tampa tokios, kad jas būtų galima
įtraukti į geltonąjį arba raudonąjį sąrašą, arba b) šių atliekų neįmanoma panaudoti saugiai aplinkos atžvilgiu.“ (Neoficialus
vertimas)
II priedo dalyje „Žemės ūkio ir maisto pramonės atliekos“ nurodyta kategorija GM 130 apima „Žemės ūkio ir maisto pramonės
atliekas, išskyrus šalutinius produktus, atitinkančias nacionalinius ir tarptautinius reikalavimus bei standartus, taikomus
žmonių vartojamiems arba gyvuliams skirtiems produktams“. (Neoficialus vertimas)
Reglamento Nr. 259/93 26 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nustatyta:
„1. Bet koks atliekų vežimas:
a)      nepranešus visoms atitinkamoms kompetentingoms institucijoms kaip numato šis reglamentas
arba
b)     negavus atitinkamų kompetentingų institucijų sutikimo kaip numato šis reglamentas, <...>
laikomas nelegaliu vežimu“.

Reglamentas Nr.°1774/2002
Pagal Reglamento Nr.°1774/2002 1 straipsnį jame nustatomos gyvulių ir visuomenės sveikatos taisyklės, taikomos renkant, vežant,
saugant, tvarkant, perdirbant ir naudojant arba pašalinant gyvulinės kilmės šalutinius produktus, kad jie nekeltų pavojaus
gyvulių arba žmonių sveikatai, bei taisyklės, taikytinos pateikiant į rinką, o tam tikrais ypatingais atvejais – eksportuojant
ir vežant tranzitu gyvulinės kilmės šalutinius produktus ir iš jų gautus produktus, nurodytus VII ir VIII prieduose.
Reglamento Nr.°1774/2002 2 straipsnio 1 dalyje apibrėžiami „gyvūninės kilmės šalutiniai produktai“: tai šio reglamento 4,
5 ir 6 straipsniuose nurodyti kritusių gyvulių kūnai, jų dalys ar gyvulinės kilmės produktai, neskirti vartoti žmonėms.
Reglamento Nr.°1774/2002 4 straipsnyje, pavadinimu „1 kategorijos medžiagos“ nustatyta:
„1.   1 kategorijos medžiagoms priskiriami toliau pateiktą aprašymą atitinkantys gyvūninės kilmės šalutiniai produktai arba bet
kurios medžiagos, kuriose yra tokių šalutinių produktų:
<…>
b) i) apibrėžtos pavojingos medžiagos <…>
<…>
2.     1 kategorijos medžiagos renkamos, vežamos ir identifikuojamos pernelyg nedelsiant pagal 7 straipsnio nuostatas ir, nebent
23 ir 24 straipsniuose būtų nurodyta kitaip:
a)     tiesiogiai šalinamos kaip atliekos, sudeginant pagal 12 straipsnio nuostatas patvirtintoje deginimo įmonėje;
b)     perdirbamos <...> patvirtintoje perdirbimo įmonėje <...>; pastaruoju atveju gaunama medžiaga <...> galiausiai pašalinama kaip
atliekos sudeginant arba sudeginant kartu su kitomis medžiagomis pagal 12 straipsnio nuostatas patvirtintoje deginimo atskirai
arba kartu su kitomis medžiagomis įmonėje;
c)     išskyrus 1 dalies a, i ir ii papunkčiuose nurodytas medžiagas, perdirbamos patvirtintoje perdirbimo įmonėje <...>, gaunamos
medžiagos <...> galiausiai pašalinamos kaip atliekos patvirtintame sąvartyne;
<…>
e)     atsižvelgiant į mokslo pažangą, pašalinamos kitais būdais, patvirtintais 33 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka, prieš tai
pasitarus su atitinkamu mokslo komitetu. Tokios priemonės gali papildyti arba pakeisti nurodytąsias a–d punktuose.“ (Pataisytas
vertimas)
Reglamento Nr.°1774/2002 6 straipsnyje, pavadinimu „3 kategorijos medžiagos“, nustatyta:
„1. 3 kategorijos medžiagoms priskiriami toliau pateiktą aprašymą atitinkantys gyvūninės kilmės šalutiniai produktai arba
bet kurios medžiagos, kuriose yra tokių šalutinių produktų:
<…>
e)     gyvūninės kilmės šalutiniai produktai, gauti gaminant žmonėms vartoti skirtus produktus, įskaitant kaulus, iš kurių pašalinti
riebalai, ir spirgučius;
<…>
2. 3 kategorijos medžiagos renkamos, vežamos ir identifikuojamos pernelyg nedelsiant pagal 7 straipsnio nuostatas ir, nebent
23 ir 24 straipsniuose būtų nurodyta kitaip:
a)      tiesiogiai pašalinamos kaip atliekos, sudeginant pagal 12 straipsnio nuostatas patvirtintoje deginimo įmonėje;
b)      perdirbamos <...> patvirtintoje perdirbimo įmonėje <...>; šiuo atveju gaunama medžiaga turi būti pašalinama sudeginant arba
sudeginant kartu su kitomis medžiagomis pagal 12 straipsnio nuostatas patvirtintoje deginimo atskirai arba kartu su kitomis
medžiagomis įmonėje arba <...> patvirtintame sąvartyne;
c)      perdirbamos pagal 17 straipsnio nuostatas patvirtintoje perdirbimo įmonėje;
d)      perdirbamos pagal 18 straipsnio nuostatas patvirtintoje techninėje įmonėje;
e)      panaudojamos kaip žaliava pagal 18 straipsnio nuostatas patvirtintoje naminių gyvūnėlių ėdalo įmonėje;
f)     perdirbamos pagal 15 straipsnio nuostatas patvirtintoje biologinių dujų arba komposto įmonėje;
<…>
i)     pašalinamos kitomis priemonėmis arba panaudojamos kitais būdais, laikantis taisyklėse, nustatytose 33 straipsnio 2 dalyje,
nurodytos tvarkos, pasikonsultavus su atitinkamu mokslo komitetu. Tokios priemonės ar būdai gali papildyti arba pakeisti a–h punktuose
nurodytas priemones ar būdus;
<...>“(Pataisytas vertimas)

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
R. Krenski, Vokietijos inžinierius, vykdantis veiklą kaip
PGI Umwelttechnik
, mėsos miltų pagrindu paruošė kuro mišinį, skirtą panaudoti gaminant šilumą specialiai tam tikslui patvirtintoje Bulgarijos
šiluminėje katilinėje.
2003 m. balandžio 24 d. Straubingo uoste (Vokietija) į prekinį laivą
MS Euroca
buvo pakrautas M. Krenski priklausantis maždaug 1 111 tonų mėsos miltų (toliau – mėsos miltai) krovinys (toliau – krovinys),
kad jį toliau iš Vokietijos upėmis nuplukdytų į Bulgariją krovinio adresatui – bendrovei
New‑Energy‑GmbH
. Perplukdytas per Austriją ir Vengriją, krovinys buvo atplukdytas į Serbiją, kur nacionalinės muitinės tarnybos uždraudė
toliau jį plukdyti, nes mėsos miltų tranzitas prieštarauja Serbijos teisės aktams, pagal kuriuos mėsos miltai laikomi atliekomis.
M. Krenski atsisakė savanoriškai pripažinti krovinį atliekomis, nes tokiu atveju nebūtų leista jį įvežti į Bulgarijos teritoriją,
kur buvo galutinė paskirties vieta. Siekiant nustatyti, ar vežamas mėsos miltų krovinys yra atliekos, jį sugrąžino į Straubingo
uostą. Tačiau grąžinant krovinį, 2003 m. birželio 1 d. Austrijos muitinės tarnybos sustabdė jį Vienos (Hainburgo) upių uoste.
2003 m. birželio 6 d. Sprendimu, priimtu remiantis 2002 m. Federalinio įstatymo dėl atliekų valdymo (2002 m.
Abfallwirtschaftsgesetz
) 69 straipsniu ir Reglamento Nr. 259/93 26 straipsnio 1 dalies a ir b punktais, federalinis žemės ūkio, miškų, aplinkos ir
vandentvarkos ministras (
Bundesminister für Land‑ und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
, toliau – ministras) leido M. Krenski grąžinti mėsos miltus į Straubingo uostą laikantis tam tikrų sąlygų ir pareigų. Iš
nacionalinio teismo sprendimo, kuriuo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, matyti, kad 2003 m. birželio 6 d.
Sprendime mėsos miltai buvo pripažinti „gyvulių atliekomis“, kurias pervežant kyla pareiga pranešti pagal Reglamento Nr. 259/93
nuostatas.
Kadangi ministrą tenkino jog buvo laikomasi minėtų sąlygų ir pareigų, 2003 m. rugsėjo 19 d. jis pranešė, kad nebeliko kliūčių
grąžinti mėsos miltus į Straubingo uostą, ir krovinys buvo išplukdytas iš Vienos (Hainburgo) upių uosto Vokietijos link.
2003 m. spalio 16 d. Nutartimi
Verwaltungsgerichtshof
atmetė M. Krenski ieškinį, pareikštą dėl 2003 m. birželio 6 d. Sprendimo, tiek, kiek jame mėsos miltai pripažįstami „gyvulių
atliekomis“.
Priėmus nutarties,
KVZ
, kuriai M. Krenski perleido savo reikalavimo teisę, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme padavė ieškinį
dėl
Republik Österreich
administracinės atsakomybės, reikalaudama kaip nuostolių, patirtų dėl krovinio sustabdymo, atlyginimą sumokėti 306 984,63 EUR
dydžio sumą bei palūkanas.
Šiomis aplinkybėmis
Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)   Ar gyvulių mėsos miltų, kuriuose yra arba nėra apibrėžtų pavojingų medžiagų, kaip atliekų vežimui (tranzitui arba, tiksliau,
grąžinimui) taikoma pareiga pranešti pagal <…> Reglamentą (EEB) Nr. 259/93?
Papildomai:
2)     ar pagal Reglamento (EEB) Nr. 259/93 1 straipsnio 2 dalies d punktą vežant gyvulių mėsos miltus, kuriuose yra arba nėra apibrėžtų
pavojingų medžiagų, šis reglamentas netaikomas?
Neigiamai atsakius į antrąjį klausimą:
3)     Ar vežimas (tranzitas arba, tiksliau, grąžinimas) mėsos miltų,
a)     kuriuose yra apibrėžtų pavojingų medžiagų arba
b)     apibrėžtų pavojingų medžiagų (Reglamento (EB) nr. 1774/2002 <....> prasme, priskiriamų 1 kategorijos medžiagoms),
laikomas nelegaliu Reglamento Nr. 259/93 26 straipsnio 1 dalies a ir b punktų prasmėmis, jei nepranešta visoms atitinkamoms
kompetentingoms institucijoms ir negautas jų sutikimas, nes mėsos miltai laikomi atliekomis Reglamento Nr. 259/93 prasme?“

Dėl prejudicinių klausimų
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimuose, kuriuos reikia nagrinėti kartu, iš esmės nurodomi trys
esminiai dalykai. Visų pirma reikia nustatyti, ar mėsos miltų, jei juos apimtų sąvoka „kritusių gyvulių kūnai“, vežimas automatiškai
nepatenka į Reglamento Nr. 259/93, atsižvelgiant į jo 1 straipsnio 2 dalies d punktą, taikymo sritį. Jei šis reglamentas taikomas,
tuomet reikia išnagrinėti klausimą dėl šių mėsos miltų pripažinimo „atliekomis“ Direktyvos Nr. 75/442 ir Reglamento Nr. 259/93
prasmėmis. Pagaliau pasirodo esant būtina išnagrinėti galimą pareigą pranešti apie aptariamų mėsos miltų vežimą.
Prieš pradedant paeiliui nagrinėti visus šiuos tris klausimus, svarbu iš anksto pateikti keletą pastabų.
Dėl mėsos miltų vežimo kylantys teisiniai klausimai yra susiję su Bendrijos teisės aktų, kurie, pirma, reglamentuoja atliekas
ir, antra, žmonių bei gyvulių sveikatos apsaugą, aiškinimu. Būtent atsižvelgiant į šią dvigubą reikšmę pagrindinei bylai,
reikia atsakyti prejudicinį klausimą pateikusiam teismui.
Mėsos miltai yra mėsos apdorojimo procese gaunamas produktas. Pagal Austrijos vyriausybės rašytinėse pastabose pateiktus aiškinimus,
šie miltai gaminami smulkinant kritusių gyvulių kūnus, kurie pakartotinai perdirbami presavimo būdu. Kadangi gauta medžiaga
dar kartą smulkinama, riebalai yra pašalinami, o likusioji dalis, kurioje yra daug baltymų, dehidratuojama siekiant gauti
miltus, kurie iš dalies taip pat yra perdirbami presavimo būdu ir iš jų formuojami rutuliukai.
Paplitusi praktika, kai gyvuliniai baltymai naudojami šeriant gyvulius, buvo nutraukta 2000 m. gruodžio 4 d. Tarybos sprendimu
2000/766/EB dėl tam tikrų apsaugos priemonių, susijusių su užkrečiamomis spongiforminėmis encefalopatijomis ir šėrimu gyvuliniais
baltymais, įgyvendinti (OL L 306, p. 32). Kaip tai matyti iš šio sprendimo motyvuojamosios dalies 6 punkto, buvo nuspręsta,
jog atsargumo sumetimais reikia laikinai uždrausti naudoti gyvulinius baltymus šeriant gyvulius ir, kadangi dėl šio draudimo
bus padaryta žala aplinkai, jei ji nebus tinkamai prižiūrėta, reikia stebėti, kad gyvulių atliekos būtų patikimai surenkamos,
pervežamos, perdirbamos, saugojamos ir pašalinamos.
Sprendimo 2000/766 2 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės privalo uždrausti naudoti perdirbtus gyvulinius baltymus
šeriant ūkiuose laikomus, penimus ar veisiamus gyvulius, skirtus maisto papildų gamybai.
2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamentas ir Taryba priėmė reglamentą (EB) Nr. 999/2001, nustatantį tam tikrų užkrečiamųjų
spongiforminių encefalopatijų prevencijos, kontrolės ir likvidavimo taisykles (OL L 147, p. 1). Pagal šio reglamento 7 straipsnio
1 dalį atrajotojus šerti gyvuliniais baltymais yra draudžiama. Pagal to paties straipsnio 2 dalį šis draudimas taikomas gyvūnams
ir gyvulinės kilmės produktams.
Ankstesniuose trijuose punktuose aprašyta teisės aktų leidybos raida bei iš jų išplaukiantys apribojimai, susiję su gyvulinių
baltymų naudojimu šeriant gyvulius, leidžia suprasti aplinkybes, kuriomis buvo priimtas Reglamentas Nr. 1774/2002. Šio reglamento
trečioje konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad turėtų būti apribotas galimas tam tikrų gyvulinių medžiagų naudojimas ir nustatytos
gyvulinės kilmės šalutinių produktų naudojimo ne pašarams ir jų pašalinimo taisyklės. Būtent siekiant šio tikslo minėtame
reglamente nustatomos sveikatos ir veterinarijos kontrolės taisyklės, taikomos renkant, vežant, saugant, tvarkant, perdirbant
ir naudojant arba pašalinant gyvulinės kilmės šalutinius produktus.
Teisingumo Teismui pateiktose rašytinėse pastabose Austrijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės teigė, kad tokios medžiagos
kaip mėsos miltai pagal Reglamento Nr. 1774/2002 nuostatomis gyvulinės kilmės šalutiniams produktams nustatytus reikalavimus
gali būti pripažįstamos atliekomis. Sprendime, kuriuo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, nacionalinis teismas
taip pat nurodo į šį reglamentą, tačiau nemano, kad jis gali būti taikomas pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms. Iš tikrųjų
šis reglamentas buvo pradėtas taikyti tik nuo 2003 m. gegužės 1 d., nors mėsos miltai į Bulgariją buvo vežami 2003 m. balandžio
mėnesį.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagrindinė byla yra susijusi su 2003 m. birželio 6 d. ministro sprendimu, kuriame, kaip matyti
iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, iš esmės mėsos miltai buvo pripažįstami atliekomis ir teigiama, kad kompetentingoms
Austrijos institucijoms nepateikus pranešimo jų vežimas į Vokietiją buvo neteisėtas. Iš pateiktų klausimų formuluočių matyti,
kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas yra susijęs su šia galima pareiga pranešti, visų pirma
kylančia dėl mėsos miltų grąžinimo į Straubingo uostą. Kadangi, kaip matyti iš nacionalinio teismo sprendimo dėl prašymo priimti
prejudicinį sprendimą, krovinys buvo plukdomas jau įsigaliojus Reglamentui Nr. 1774/2002 – jis įsigaliojo 2003 m. gegužės
1 d., – reikia daryti išvadą, kad jis yra taikytinas ginčui pagrindinėje byloje.

Dėl galimo netaikymo mėsos miltų, jei juos apima Reglamento Nr. 259/93 sąvoka „kritusių gyvulių kūnai“, vežimui
Pagal Direktyvos Nr. 75/442 2 straipsnio 1 dalies b punkto iii įtrauką ši direktyva netaikoma kritusių gyvulių kūnams, jei
jiems taikomi kiti teisės aktai. Reglamento Nr. 259/93 1 straipsnio 2 dalies d punktas netaikomas minėtoje Direktyvos Nr. 75/442
nuostatoje nurodytų atliekų vežimui.
Iš nacionalinio teismo sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvų aišku, kad nacionalinis teismas mano, jog
sąvoka „kritusių gyvulių kūnai“ yra bendra sąvoka, apimanti ne tik apdorojimui skirtus gyvulių kūnus, bet ir su jais susijusius
produktus, įskaitant mėsos miltus.
Tačiau, Komisijos teigimu, minėta sąvoka žemės ūkio gamyboje apima tik kritusių gyvulių kūnus. Taigi mėsos miltai yra atliekos,
susijusios ne tik su žemės ūkio gamyba, bet ir su skerdimu bei mėsos apdorojimu.
Savo ruožtu Austrijos, Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės mano, kad mėsoms miltams netaikoma išimtis, susijusi
su kritusių gyvulių kūnais, ir todėl jų vežimui taikomas Reglamentas Nr. 259/93. Šalutiniams produktams, gautiems perdirbant
bei apdorojant tokius kūnus ir turintiems miltų savybes, netaikoma „kritusių gyvulių kūnų“ sąvoka.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad paaiškinimas dėl Direktyvos Nr. 75/442 netaikymo kritusių gyvulių kūnams ir tam tikroms kitoms
atliekoms yra pateiktas šios direktyvos šeštoje konstatuojamojoje dalyje ir yra susijęs su Bendrijos teisės aktų leidėjo valia
netaikyti šios direktyvos medžiagoms, kurias reglamentuoja specifiniai Bendrijos teisės aktai.
Neginčijama, kad iš tiesų kritusių gyvulių kūnai reglamentuojami specifiniais Bendrijos teisės aktais, būtent Reglamentu Nr. 1774/2002.
Visų pirma iš šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies a punkto aišku, kad gyvulinės kilmės šalutiniai produktai apima kritusių
gyvulių kūnus ar jų dalis. Tačiau ši išvada neturėtų būti aiškinama taip, kad visam tam, kam taikomas reglamentas, automatiškai
netaikoma Direktyva 75/442. Taigi tai, kad šalutiniams produktams, kaip antai mėsos miltai, taip pat taikomas Reglamentas
Nr.°1774/2002, nereiškia, kad išimtis, susijusi su šioje direktyvoje ir Reglamente Nr. 259/93 nurodytais kritusių gyvulių
kūnais, taip pat turi būti taikoma šiems šalutiniams produktams.
Pažymėtina, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas nusprendė suformuluoti šią išimtį vartodamas aiškius terminus. Sąvoka „kritusių
gyvulių kūnai“, vertinant jos įprastą pažodinę reikšmę, nurodo į nugaišusius gyvulius, t. y. į neperdirbtus gyvulių kūnus.
Ta aplinkybė, kad šie kritusių gyvulių kūnai yra nepadalyti ar padalyti, nieko nekeičia, nes jie nebuvo perdirbti ir dėl to
galėjo pasikeisti jų esminės charakteristikos. Tačiau pagrindinėje byloje sprendžiamas klausimas, susijęs su mėsos miltais,
t. y. medžiaga, kuri iš esmės yra kitokia nei ta, iš kurios ji buvo gauta, nes ji buvo specialiai perdirbta, kaip aprašyta
šio sprendimo 30 punkte.
Kiek tai susiję su gyvulinės kilmės šalutinių produktų apibrėžimu, pagrindinį šių dviejų medžiagų rūšių skirtumą atspindi
tai, kad Reglamento Nr.°1774/2002 2 straipsnio 1 dalies a punktas aiškiai atskiria „visus gyvūnų kūnus ar jų dalis“ ir „gyvūninės
kilmės produktus“.
Be to, sąvokos „kritusių gyvulių kūnai“ kontekstas palaiko siaurą šios sąvokos aiškinimą. Be kritusių gyvulių kūnų, pagal
Direktyvos Nr. 75/442 2 straipsnio 1 dalies b punkto iii įtrauką ši direktyva netaikoma tam tikroms joje išvardytoms žemės
ūkio atliekoms. Tai, kad į tą pačią nuostatą įtraukiamos šios dvi sąvokos, t. y. kritusių gyvulių kūnai ir tam tikros žemės
ūkio atliekos, rodo, jog pagal savo kilmę jos yra susijusios. Analogiškai, sąvoka „kritusių gyvulių kūnai“ galėtų apimti gyvulių
kūnus, susijusius su žemės ūkiu gamyba, o ne su specifiniu skerdimo ir mėsos apdorojimo procesu, kuriame gaunami mėsos miltai.
Be to, siauras sąvokos „kritusių gyvulių kūnai“ aiškinimas atitinka Teisingumo Teismo bylų praktiką, pagal kurią sąvoka „atliekos“
negali būti aiškinama siaurąja prasme (žr. 2000 m. birželio 15 d. Sprendimo
ARCO Chemie Nederland ir kt.
, C‑418/97 ir C‑419/97, Rink. p. I‑4475, 37–40 punktus bei 2002 m. balandžio 18 d. Sprendimo
Palin Granit  ir Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus
, C‑9/00, Rink. p. I‑3533, toliau –
Palin Granit
sprendimas
,
23 punktą), o tai reiškia, kad sąvoka „atliekos“ turi būti aiškinama siaurąja prasme.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad įsigaliojus 2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentui (EB) Nr. 1013/2006
dėl atliekų vežimo (OL L 190, p. 1), šioje srityje buvo padarytas svarbus teisės aktų pakeitimas. Šio reglamento vienuoliktoje
konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad būtina išvengti dubliavimosi su (...) Reglamentu Nr. 1774/2002, (...) kuriame jau yra
nuostatos, apimančios visą gyvulinės kilmės šalutinių produktų siuntimą, gabenimą ir judėjimą (rinkimą, vežimą, tvarkymą,
apdorojimą, vartojimą, naudojimą ar šalinimą, siuntimo apskaitos dokumentus, pridedamus dokumentus ir atsekamumą) Bendrijos
viduje, į Bendriją ir iš jos.
Pagal Reglamento Nr. 1013/2006 1 straipsnio 3 dalies d punktą jis netaikomas vežimui, kuriam taikomi Reglamento (EB) Nr. 1774/2002
patvirtinimo reikalavimai. Tačiau kadangi minėtas reglamentas bus taikomas tik nuo 2007 m. liepos 12 d., šioje byloje į jį
negalima atsižvelgti.
Mėsos miltai nepatenka į sąvoką „kritusių gyvulių kūnai“ Direktyvos Nr. 75/442 2 straipsnio 1 dalies b punkto iii įtraukos
prasme ir, kadangi dėl to juos vežant netaikomas Reglamentas Nr. 259/93, reikia išnagrinėti, ar galima šiuos miltus pripažinti
„atliekomis“ Direktyvos Nr. 75/442 ir Reglamento Nr. 259/93 prasmėmis.

Dėl mėsos miltų pripažinimo atliekomis
Dėl termino „atliekos“ apibrėžimo Reglamento Nr. 259/93 2 straipsnio a punkte daroma nuoroda į Direktyvos Nr. 75/442 1 straipsnio
a punktą. Pagal pastarosios nuostatos pirmąją pastraipą „atliekos“ reiškia medžiagą ar daiktą, patenkantį į I priede nurodytas
kategorijas, kurio atliekų turėtojas atsikrato, ketina atsikratyti arba privalo atsikratyti“. Neginčijama, kad šis priedas,
visų pirma jo Q16 kategorija, taikytinas mėsos miltams.
„Atliekų“ sąvokos Direktyvos Nr. 75/442 prasme taikymo sritis susijusi su šios direktyvos 1 straipsnio a punkto pirmosios
pastraipos termino „atsikratyti“ reikšme (žr. 1997 m. gruodžio 18 d. Sprendimo
Inter-Environnement Wallonie
, C‑129/96, Rink. p. I‑7411, 26 punktą).
Medžiagos perdirbimo arba panaudojimo būdas nėra lemiamas ją pripažįstant atliekomis. Iš tikrųjų tai, kas atsitiks su daiktu
ar medžiaga ateityje, neturi reikšmės atliekų, kurios yra apibrėžtos Direktyvos Nr. 75/442 1 straipsnio a punkto pirmojoje
pastraipoje, kilmei, kiek tai susiję su tuo, ar daikto ar medžiagos turėtojas jo atsikrato, ketina arba privalo atsikratyti
(nurodyto sprendimo
ARCO Chemie Nederland ir kt.
64 punktas).
Kaip nurodyta šio sprendimo 35 punkte, Teisingumo Teismui pateiktose pastabose teigiama, kad, kiek tai susiję su gyvulinės
kilmės šalutiniais produktais, tokios medžiagos kaip mėsos miltai gali būti pripažįstamos atliekomis pagal Reglamento Nr. 1774/2002
nuostatomis nustatytus reikalavimus. Taigi reikia išnagrinėti minėtų nuostatų svarbą ir nustatyti, visų pirma, ar gali būti
daroma išvada, jog egzistuoja pareiga atsikratyti mėsos miltų. Svarbu atsižvelgti į tai, kad, kaip tai išplaukia iš Teisingumo
Teismui pateiktų klausimų formuluočių, nacionalinis teismas paliko neatsakytą klausimą, ar mėsos miltuose yra apibrėžtų pavojingų
medžiagų.
Jei šiuose mėsos miltuose būtų apibrėžtų pavojingų medžiagų, jie turėtų būti pripažįstami „1 kategorijos medžiagomis“ Reglamento
Nr. 1774/2002 4 straipsnio 1 dalies b punkto i papunkčio prasme. Pagal šią nuostatą 1 kategorijos medžiagos apima apibrėžtas
pavojingas medžiagas arba bet kokią medžiagą, turinčią tokių medžiagų.
Pagal minėto 4 straipsnio 2 dalį 1 kategorijos medžiagos turi būti arba tiesiogiai šalinamos kaip atliekos, sudeginant patvirtintoje
deginimo įmonėje, arba perdirbamos patvirtintoje perdirbimo įmonėje ir galiausiai pašalinamos kaip atliekos sudeginant arba
sudeginant kartu su kitomis medžiagomis patvirtintoje deginimo atskirai arba kartu su kitomis medžiagomis įmonėje.
Iš Reglamento Nr. 1774/2002 4 straipsnio 2 dalies, aiškinamos atsižvelgiant į šio reglamento septintoje konstatuojamojoje
dalyje nurodytą būtinumą išvengti ligų platinimo pavojaus, kuris kyla gyvulius šeriant iš tos pačios rūšies kritusių gyvūnų
kūnų ar kūnų dalių gautais baltymais, atsiranda pareiga pašalinti produktus, kaip antai mėsos miltai, kai juose yra apibrėžtų
pavojingų medžiagų.
Todėl minėti mėsos miltai, jei jų sudėtyje yra tokių medžiagų, turi būti laikomi medžiagomis, kurių turėtojas privalo ,,atsikratyti“
Direktyvos Nr. 75/442 1 straipsnio a punkto prasme, t. y. atliekomis.
Tačiau, jei mėsos miltuose nebūtų apibrėžtų pavojingų medžiagų, jie galėtų priklausyti ,,3 kategorijoms medžiagoms“ Reglamento
Nr.°1774/2002 6 straipsnio prasme kaip „gyvūninės kilmės šalutiniai produktai, gauti gaminant žmonėms vartoti skirtus produktus“,
nurodyti to paties reglamento 6 straipsnio 1 dalies a punkte.
Pagal Reglamento Nr. 1774/2002 6 straipsnio 2 dalies a ir b punktus šios kategorijos šalutiniai produktai turi būti tiesiogiai
pašalinami kaip atliekos, sudeginant patvirtintoje deginimo įmonėje. Tačiau skirtingai nei 1 kategorijos medžiagos 3 kategorijos
medžiagos nėra skirtos tik pašalinti. Visų pirma minėtos 2 dalies c–f punktuose numatyta, kad šios medžiagos gali būti perdirbamos
į ekonominę vertę turinčius produktus arba panaudojamos kaip žaliava patvirtintoje naminių gyvūnėlių ėdalo įmonėje. Kadangi
tokių šalutinių produktų šalinimas kaip atliekų tėra pagalbinė priemonė, iš Reglamento Nr. 1774/2002 negali būti kildinama
absoliuti pareiga atsikratyti tokių medžiagų kaip mėsos miltai, jei juose nėra apibrėžtų pavojingų medžiagų.
Taigi reikia išnagrinėti, ar tokie šalutiniai produktai kaip mėsos miltai, kuriuose nėra apibrėžtų pavojingų medžiagų, gali
būti pripažįstami atliekomis, nes turėtojas jų atsikrato arba ketina atsikratyti. Jei ne, jie, kaip teigia
KVZ
, galėtų būti pripažįstami ne atliekomis, o žaliava, kuriai netaikoma Direktyva 75/442. Šiam pripažinimui nagrinėti reikšminga
data yra 2003 m. birželio 6 d., t. y. diena, kurią buvo priimtas ministro sprendimas, kuriuo mėsos miltai buvo pripažinti
atliekomis.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad „atliekų“ sąvoka Direktyvos Nr. 75/442 prasme negali būti aiškinama siaurai (žr. nurodyto
sprendimo
ARCO Chemie Nederland ir kt
. 37–40 punktus bei nurodyto sprendimo
Palin Granit
23 punktą). Ji taip pat neturėtų būti aiškinama kaip neapimanti medžiagų ir daiktų, galinčių būti dar kartą panaudotais ekonominiu
tikslu. Direktyva 75/442 nustatytą priežiūros ir valdymo sistemą iš tikrųjų siekiama taikyti visiems daiktams ir medžiagoms,
kurių turėtojas atsikrato, net jei jie turi komercinę vertę ir yra surenkami komerciniais perdirbimo, regeneravimo ar pakartotinio
panaudojimo tikslais (žr. nurodytą sprendimo
Palin Granit
29 punktą).
Produktai, medžiagos arba žaliavos gali būti traktuojami ne kaip atliekos, o kaip šalutinis produktas, kurio įmonė nenori
,,atsikratyti Direktyvos Nr. 75/442 1 straipsnio a dalies pirmosios pastraipos prasme, bet kurį toliau ketina panaudoti arba
parduoti jai naudingomis sąlygomis. Norint įvertinti, ar medžiaga yra ,,atliekos“ Direktyvos Nr. 75/442 prasme, be kriterijaus,
paremto medžiagos, kaip gamybos atliekų, pobūdžiu, svarbus kriterijus yra šios medžiagos pakartotinio panaudojimo jos iš anksto
neperdirbant tikimybė. Jei medžiagą ne tik galima dar kartą panaudoti, bet turėtojui ekonomiškai naudinga tai daryti, panaudojimo
dar kartą tikimybė yra didelė. Tokiu atveju ši medžiaga yra ne našta, kurios turėtojas siektų atsikratyti, o autentiškas produktas
(nurodyto sprendimo
Palin Granit
37 punktas).
Tačiau, ar realiai egzistuoja ,,atliekos“ Direktyvos Nr. 75/442 prasme, reikia nustatyti atsižvelgiant į aplinkybių visumą,
turint omeny šios direktyvos tikslą ir siekiant nepažeisti jos veiksmingumo (šiuo klausimu žr. nurodyto sprendimo
ARCO Chemie Nederland ir kt.
88 punktą).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į pirmesniuose trijuose punktuose nurodytą teismų praktiką,
turėtų išnagrinėti, ar 2003 m. birželio 6 d. mėsos miltų turėtojas ketino jų atsikratyti.
Tik šiam teismui padarius išvadą, kad šioje pagrindinėje byloje mėsos miltų turėtojas iš tiesų ketino jų atsikratyti, nors
juose ir nebuvo apibrėžtų pavojingų medžiagų, šie miltai turi būti pripažįstami atliekomis.

Dėl pareigos pranešti apie mėsos miltų vežimą
Telieka išnagrinėti, ar vežant mėsos miltus, jei jie pripažįstami „atliekomis“ Direktyvos Nr. 75/442 prasme, ir atsižvelgiant
į pareigą arba ketinimą jų atsikratyti, taikoma pareiga pranešti pagal Reglamento Nr. 259/93 nuostatas.
Savo rašytinėse pastabose Prancūzijos vyriausybė teigia, kad kaip mėsos žemės ūkio ir maisto pramonėje gautos atliekos mėsos
miltai patenka į žaliąjį sąrašą. Taigi juos vežant neturėtų būti taikoma pareiga pranešti.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad minėto žaliojo sąrašo dalyje „GM. Žemės ūkio ir maisto pramonės atliekos“ nurodyta kategorija
GM 130 apima „Žemės ūkio ir maisto pramonės atliekas, išskyrus šalutinius produktus, atitinkančias nacionalinius ir tarptautinius
reikalavimus bei standartus, taikomus žmonių vartojamiems arba gyvuliams skirtiems produktams“. Kaip pažymėjo generalinė advokatė
savos išvados 114 punkte, aprašymas „Žemės ūkio ir maisto pramonės atliekos“ yra pakankamai platus, kad apimtų ir mėsos miltus.
Pagal Reglamento Nr.  259/93 1 straipsnio 3 dalies a punktą tik vežant panaudojimui skirtas atliekas, nurodytas šio reglamento
II priede, netaikomos šio reglamento nuostatos, išskyrus minėtos 3 dalies b–e punktus bei to paties reglamento 11 straipsnį
ir 17 straipsnio 1–3 dalis. Taigi, vežant mėsos miltus, negali būti nustatyta pareiga pranešti, nes, juos grąžinus į Vokietiją,
jie vis tiek bus skirti panaudojimui ir todėl pateks į Reglamento Nr. 259/93 II priedo taikymo sritį.
Tačiau svarbu pažymėti, kad II priedo įžanginėje dalyje nurodoma, jog atliekos negali būti vežamos kaip žaliosios atliekos,
jeigu jos užterštos kitomis medžiagomis tiek, kad, viena vertus, tai padidintų su atliekomis susijusią riziką, kai jos tampa
tokios, kad jas būtų galima įtraukti į geltonąjį arba raudonąjį sąrašą, arba, kita vertus, šių atliekų neįmanoma panaudoti
saugiai aplinkos atžvilgiu. Todėl darant prielaidą, jog mėsos miltuose yra apibrėžtų pavojingų medžiagų, reikia patikrinti,
ar tai kliudo jas laikyti patenkančiomis į žaliąjį sąrašą.
Kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 122 punkte, iš Reglamento Nr. 259/93 keturioliktos konstatuojamosios dalies
matyti, jog atliekų priskyrimas žaliajam sąrašui yra pagrįstas manymu, kad tokios atliekos, jei jos tinkamai panaudojamos
paskirties šalyje, neturėtų kelti pavojaus aplinkai. Nors, kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 123 punkte, mažai
tikėtina, kad panaudojus mėsos miltus kaip kurą, apkrėtus minėtus mėsos miltus apibrėžtomis pavojingomis medžiagomis, lyginant
juos su neapkrėstais mėsos miltais, labai padidėja pavojus aplinkai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
prireikus turi nustatyti, ar pagrindinėje byloje dėl tokio apkrėtimo nagrinėjami mėsos miltai nebus įtraukiami į žaliąjį sąrašą.
Tik jei mėsos miltai nepatenka į žaliąjį sąrašą arba jei nėra skirti tik panaudojimui, juos vežant atsiras pareiga pranešti,
kurią numato Reglamentas Nr. 259/93.
Reikia pridurti, kad pagal Reglamento Nr. 259/93 1 straipsnio 3 dalies a punktą atliekomis laikomi mėsos miltai, kurie yra
skirti tik panaudojimui ir nurodyti žaliajame sąraše, bet kuriuo atveju turi tenkinti šio reglamento 3 dalies b‑e punktų,
11 straipsnio ir 17 straipsnio 1‑3 dalių reikalavimus.
Galiausiai reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 259/93 taikymas nereiškia, jog Reglamento Nr. 1774/2002 nuostatos yra visiškai
nereikšmingos. Svarbu pažymėti, kad be keliamo pavojaus aplinkai, mėsos miltai kelia ir ligų platinimo pavojų. Siekiant išvengti
bet kokios ligų sukėlėjų platinimo grėsmės, Reglamento Nr. 1774/2002 nuostatose įtvirtinama nemažai reikalavimų, kuriais siekiama
užtikrinti, kaip savo rašytinėse pastabose teigia Komisija, kad gyvulinės kilmės šalutiniai produktai nebūtų naudojami ir
vežami neteisėtais tikslais. Siekiant išsaugoti minėtų reglamentų veiksmingumą, šias teisines priemones reikia taikyti kartu,
kad atitinkamos jų nuostatos viena kitą papildytų.
Iš tiesų šis minėtų reglamentų įgyvendinimas kartu yra numatytas Reglamento Nr. 1774/2002 ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje,
kurioje, be kita ko, patikslinama, jog jis neturėtų turėti įtakos taikant dabartinius teisės aktus aplinkosaugos srityje.
Be to, kaip pažymėjo Austrijos vyriausybė Teisingumo Teismui pateiktose rašytinėse pastabose, Reglamento Nr. 1774/2002 VII priedo
„Specialūs perdirbtų gyvūninių baltymų ir kitų perdirbtų produktų, kurie gali būti naudojami kaip pašarinės žaliavos, perdirbimo
ir pateikimo į rinką higienos reikalavimai“ 2 skyriuje „Specialūs reikalavimai perdirbtiems gyvūniniams baltymams“ nurodyti
perdirbti žinduolių gyvūniniai baltymai turi būti pašalinami kaip atliekos, „laikantis atitinkamų“ Bendrijos teisės aktų,
neginčijamai įskaitant ir Reglamentą Nr. 259/93 (minėto priedo II skyriaus A dalies 1 punktas).
Todėl Reglamentą Nr. 259/93 ir Reglamentą Nr. 1774/2002 taikant kartu, reikia pažymėti, kad net jei pagal Reglamento Nr. 259/93
1 straipsnio 3 dalies a punktą pagal šį reglamentą nereikalaujama pranešti apie atliekų, kaip antai mėsos miltai, vežimą,
jei jos skirtos tik panaudoti ir nurodytos žaliajame sąraše, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi užtikrinti,
kad būtų laikomasi Reglamento Nr. 1774/2002 nuostatų. Šiuo klausimu gali būti svarbūs pastarojo reglamento 7 straipsnis, reglamentuojantis
gyvulinės kilmės šalutinių produktų surinkimą, vežimą ir saugojimą, jo 8 straipsnis, reglamentuojantis gyvulinės kilmės šalutinių
produktų ir perdirbtų produktų išvežimą į kitas valstybes nares, bei to paties reglamento 9 straipsnis, susijęs su gyvulinės
kilmės šalutinių produktų siuntimo apskaitos dokumentais. Be to, reikia atsižvelgti į Reglamento Nr. 1774/2002 II priede nustatytus
higienos reikalavimus, kurie taikomi surenkant ir vežant gyvulinės kilmės šalutinius produktus bei perdirbtus produktus.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad pagal Reglamento Nr. 259/93 1 straipsnio 3 dalies
a punktą šio reglamento nuostatos, išskyrus minėtos dalies 3 dalies b‑e punktų ir 11 straipsnio bei 17 straipsnio 1‑3 dalių
nuostatas, netaikomos vežant mėsos miltus, pripažįstamus atliekomis atsižvelgiant į pareigą arba ketinimą jų atsikratyti,
kurios yra skirtos tik panaudojimui ir nurodytos šio reglamento II priede. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas turi užtikrinti, kad taip vežant būtų laikomasi Reglamento Nr. 1774/2002 nuostatų reikalavimų, tarp kurių svarbūs
gali būti 7, 8 ir 9 straipsniuose ir šio reglamento II priede išvardyti reikalavimai.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
Pagal 1993 m. vasario 1 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 259/93 dėl atliekų vežimo Europos bendrijos viduje, į Bendriją ir
iš jos priežiūros ir kontrolės, iš dalies pakeisto 2001 m. gruodžio 28 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2557/2001, 1 straipsnio
3 dalies a punktą šio reglamento nuostatos, išskyrus jo 3 dalies b–e punktų ir 11 straipsnio bei 17 straipsnio 1–3 dalių nuostatas,
netaikomos vežant mėsos miltus, pripažįstamus „atliekomis“ atsižvelgiant į pareigą arba ketinimą jų atsikratyti, kurios yra
skirtos tik panaudojimui ir nurodytos šio reglamento II priede. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
turi užtikrinti, kad taip vežant būtų laikomasi 2002 m. spalio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1774/2002,
nustatančio sveikatos taisykles gyvūninės kilmės šalutiniams produktams, neskirtiems vartoti žmonėms, iš dalies pakeisto 2003 m.
gegužės 12 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 808/2003, nuostatų reikalavimų, tarp kurių svarbūs gali būti 7, 8 ir 9 straipsniuose
išvardyti reikalavimai bei šio reglamento II priedas.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.