CELEX: 62001CJ0095
Fri rörlighet för varor
Artiklarna 28 EG och 30 EG
Förbud mot saluföring av livsmedel med tillsatser av vitaminer och mineraler
Skäl
Proportionalitet

Tribunal de grande instance de Paris har, genom beslut av den 19 februari 2001 som inkom till domstolen den 27 februari samma
år, i enlighet med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av artiklarna 28 EG och 30 EG.
Frågan har uppkommit i ett brottmål mot John Greenham och Léonard Abel, företagsledare för NSA France SARL (nedan kallat NSA
France), med säte i Paris (Frankrike). NSA France distribuerar livsmedel från bolaget NSA International, med säte i Förenade
kungariket.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
Det är utrett att det vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i tvisten vid den nationella domstolen saknades gemenskapsrättsliga
bestämmelser angående villkoren för tillsatser av näringsämnen, såsom vitaminer och mineraler, i livsmedel för normal konsumtion.
Kommissionen har i fråga om vissa specialdestinerade livsmedel antagit direktiv med stöd av rådets direktiv 89/398/EEG av
den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel (EGT L 186, s. 27; svensk
specialutgåva, område 13, volym 19, s. 1).
Den nationella lagstiftningen
I artikel L. 213-1 i code français de la consommation (fransk lag om konsumtion), i den lydelse som är tillämplig i tvisten
vid den nationella domstolen, föreskrivs följande:
”Den som vilseleder eller försöker vilseleda en avtalspart på något sätt, även om det sker genom tredje man, döms till fängelse
i två år och/eller böter om 250 000 FRF oavsett om han är part i avtalet eller inte. Vilseledandet skall avse någon av följande
aspekter:
1. Varans art, typ, ursprung, huvudsakliga egenskaper, sammansättning eller innehåll av verksamma ämnen.
2. Mängden levererade varor eller dessa varors identitet genom att en annan vara än den som överenskommits i avtalet levereras.
3. Varans lämplighet för avsedd användning, risker som sammanhänger med varans användning, utförda kontroller, användningssätt
eller försiktighetsåtgärder som skall vidtas.”
Den franska lagstiftning som är tillämplig på försäljning av kosttillskott och livsmedel för normal konsumtion som berikats
med vitaminer, mineraler och andra näringsämnen som till exempel aminosyror är ett dekret av den 15 april 1912. Dekretet innehåller
tillämpningsföreskrifter för lag av den 1 augusti 1905 om bekämpning av bedrägeri vid saluföring av varor och förvanskning
av varor i fråga om livsmedel och särskilt vad gäller kött, charkuteriprodukter, frukt, grönsaker, fisk och konserver.
I artikel 1 i nämnda dekret, i dess lydelse enligt dekret nr 73-138 av den 12 februari 1973 (JORF av den 15 februari 1973,
s. 1728), föreskrivs följande:
”Det är förbjudet att inneha i försäljningssyfte, att utbjuda till försäljning eller sälja samtliga varor och livsmedel avsedda
för mänsklig konsumtion då de innehåller tillsatser av andra kemiska produkter än dem vars användning förklarats tillåten
genom förordningar som antagits gemensamt av jordbruksministern, finans- och ekonomiministern, ministern för industriell och
vetenskaplig utveckling samt ministern för folkhälsan, efter yttrande av Conseil supérieur d'hygiène publique de France (nedan
kallat CSHPF) och Académie nationale de médecine.”
Genom dekret nr 99-242 av den 26 mars 1999 (JORF av den 28 mars 1999, s. 4653) ändrades dekretet av den 15 april 1912 på så
sätt, att Agence française de sécurité sanitaires des aliments (AFSSA) skall avge yttrande i stället för CSHPF och Académie
nationale de médicine.
I artikel 1 i dekret nr 91-827 av den 29 augusti 1991 om specialdestinerade livsmedel (JORF av den 31 augusti 1991, s. 11424)
föreskrivs följande:
”Med specialdestinerade livsmedel avses sådana livsmedel som på grund av sin speciella sammansättning eller sitt speciella
tillverkningssätt tydligt särskiljer sig från livsmedel för normal konsumtion, uppfyller det angivna näringssyftet och saluförs
på ett sådant sätt att det anges att de uppfyller detta syfte.”
Artikel 3 i samma dekret har följande lydelse:
”I en förordning som antas gemensamt av ministrarna för konsumtionsfrågor, jordbruk och hälsofrågor efter yttrande av [CSHPF]
fastställs följande:
a)
En förteckning över samt villkoren för användning av näringsämnen som till exempel vitaminer, mineralsalt, aminosyror och
andra ämnen som är tillåtna för tillsats i specialdestinerade livsmedel samt de renhetskriterier som är tillämpliga på dessa
ämnen,
…”
I dekret nr 97-964 av den 14 oktober 1997 (JORF av den 21 oktober 1997, s. 15266), som kompletterar dekretet av den 15 april
1912, definieras för första gången kosttillskott som ”produkter avsedda att intas som komplement till den normala kosten i
syfte att uppväga en verklig eller förmodad brist i det dagliga intaget”.
Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
John Greenham och Léonard Abel åtalades för att under år 1998 ha begått två brott i samband med livsmedelsförsäljning.
Enligt åtalet skall John Greenham och Abel Léonard under år 1998 ha ställt ut och utbjudit till försäljning påstått förvanskade
livsmedel genom att saluföra produkter (kosttillskottet ”Juice Plus + grönsaksblandning och Juice Plus + fruktblandning”)
vilka tillförts substansen ”koenzym Q10”, vilken är ett näringsämne som det i Frankrike inte är tillåtet att tillföra livsmedel
avsedda för mänsklig konsumtion, samt vitaminer i större doser än vad som är rekommenderat dagligt intag eller som överskrider
de säkerhetsnivåer som har fastställts av CSHPF.
Vidare åtalades de för att ha vilselett konsumenterna särskilt vad avser produkternas huvudsakliga egenskaper genom att saluföra
måltidersättningarna ”Juice Plus + Lite med choklad- och vaniljsmak”. Dessa måltidsersättningar uppfyller inte gällande bestämmelser
enligt kommissionens direktiv 96/8/EG av den 26 februari 1996 om livsmedel avsedda att användas i energibegränsade dieter
för viktminskning (EGT L 55, s. 22), eftersom de innehåller färre kalorier än det gränsvärde som fastställts i lagstiftningen
och ett underskott av vissa mineraler.
Åtalet väcktes sedan Direction générale de la concurrence, de la consommation et de la répression des fraudes den 23 mars
1998 tagit två prover på varor som NSA France saluförde i Frankrike.
De tilltalade anförde vid den nationella domstolen dels att de aktuella livsmedlen redan omsattes fritt i andra medlemsstater
i Europeiska unionen när de tillträdde sina tjänster, dels att koenzymet Q10 är tillåtet i bland annat Spanien, Italien, Tyskland
och Förenade kungariket. Således kunde franska myndigheter inte hindra den fria rörligheten och försäljningen av dessa varor
i Frankrike.
Tribunal de Grande instance de Paris ansåg att tvistens lösning kräver tolkning av artiklarna 28 EG och 30 EG och beslutade
därför att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Skall artiklarna 28 och 30 i fördraget tolkas på så sätt att en medlemsstat inte kan hindra den fria rörligheten och försäljningen
av ett kosttillskott som lagligen har sålts i en annan medlemsstat?”
Prövning av tolkningsfrågan
Yttranden som inkommit till domstolen
De tilltalade i målet vid den nationella domstolen har anfört att nationell lagstiftning av den typ som är aktuell i målet,
och som förbjuder fri saluföring av kosttillskott som lagligen saluförs i en annan medlemsstat trots att några allvarliga
hälsorisker inte påvisats, utgör en åtgärd med motsvarande verkan som strider mot artiklarna 28 EG och 30 EG.
De anser att de franska myndigheterna inte kunnat styrka att den nationella lagstiftningen är nödvändig för att undvika allvarliga
risker för folkhälsan och att den inte kan ersättas med en åtgärd som innebär ett mindre ingripande i handeln mellan medlemsstaterna,
som till exempel märkning.
De tilltalade har dessutom gjort gällande att i strid med de krav som ställs i gemenskapsrätten kan ekonomiska aktörer inte
erhålla något försäljningstillstånd för sådana kosttillskott efter ett lättillgängligt förfarande som kan avslutas inom rimlig
tid.
Den franska regeringen har gjort gällande att ett system med förbud mot saluföring, såvida inte tillstånd meddelats, är förenligt
med gemenskapsrätten under förutsättning att det uppfyller de krav som gemenskapsrätten ställer. Ett sådant tillståndsförfarande
skall vara lättillgängligt och kunna avslutas inom rimlig tid. Vidare skall det vara möjligt att väcka talan mot ett avslagsbeslut.
Nämnda regering har understrukit att NSA France i förevarande fall inte har inkommit med någon tillståndsansökan. I stället
har bolaget avsiktligt salufört de aktuella produkterna utan att först ha inkommit med en ansökan som de franska myndigheterna
skulle ha kunnat pröva.
Den grekiska regeringen har påpekat att enbart det faktum att ett visst kosttillskott fritt saluförs i andra medlemsstater
inte är skäl nog för att saluföringen av detsamma automatiskt måste tillåtas i den berörda medlemsstaten utan att produkten
genomgått det tillståndsförfarande som föreskrivs i gällande lagbestämmelser i denna medlemsstat. Enligt den grekiska regeringen
kan och skall det i de nationella bestämmelser som antagits på området föreskrivas vissa villkor för att försäljningstillstånd
skall beviljas för vissa kosttillskott oavsett om de framställts i den berörda medlemsstaten eller importerats från en annan
medlemsstat. Dessa villkor kan till exempel bestå av ett förfarande med förhandstillstånd.
Den spanska regeringen har avstått från att ta ställning till den ställda frågan men har påpekat att ingen av de produkter
som tolkningsfrågan gäller betraktas som livsmedel enligt spansk livsmedelslagstiftning. Följaktligen kan de inte säljas fritt
på den spanska livsmedelsmarknaden. Den spanska regeringen har dessutom gjort gällande att tillsats av koenzymet Q10 inte
nämns i nämnda lagstiftning.
Kommissionen anser att när ett visst näringsämne, som är tillåtet i en medlemsstat, tillförts livsmedel skall detta näringsämne
godkännas när produkter importerats från denna stat om ämnet inte medför någon fara för folkhälsan med hänsyn till dels resultaten
av internationell forskning, dels kostvanorna i importmedlemsstaten.
Enligt kommissionen ankommer det på den nationella domstolen att pröva om behöriga myndigheter i den berörda medlemsstaten
har gjort en bedömning av riskerna med de aktuella näringsämnena för att därigenom göra det möjligt att avgöra om lagstiftningen
på området är nödvändig för att på ett effektivt sätt skydda folkhälsan.
Vad gäller målet vid den nationella domstolen har kommissionen påpekat att det i begäran om förhandsavgörande inte ges några
uppgifter om vare sig de säkerhetsnivåer som fastställts av CSHPF beträffande vitaminintag eller om hur dessa nivåer fastställs.
Kommissionen har beträffande koenzymet Q10 gjort gällande att någon information inte getts i fråga om vilka risker för människors
hälsa tillförsel av detta näringsämne skulle medföra.
Domstolens svar
Den nationella domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artiklarna 28 EG och 30 EG skall tolkas så att de
utgör hinder för att en medlemsstat, såvida inte förhandstillstånd beviljats, förbjuder saluföring av livsmedel som lagligen
tillverkats och saluförts i en annan medlemsstat när dessa livsmedel tillförts andra näringsämnen, till exempel vitaminer
och mineraler, än dem som är tillåtna att använda i den förstnämnda medlemsstaten.
Det skall inledningsvis påpekas att målet vid den nationella domstolen rör åtal beträffande såväl kosttillskott som måltidsersättningar
medan tolkningsfrågan endast avser sådana kosttillskott som tillförts koenzymet Q10, vilket inte är tillåtet i Frankrike,
och vitaminer i en mängd som överstiger de säkerhetsnivåer som fastställts av CSHPF eller det rekommenderade dagsintaget.
Den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna är en grundläggande princip i EG-fördraget, vilken kommer till uttryck
i förbudet i artikel 28 EG mot kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna.
Förbudet mot åtgärder med motsvarande verkan i artikel 28 EG riktar sig mot alla handelsregler antagna av medlemsstaterna
som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan hindra handeln inom gemenskapen (se, bland annat, dom av den 11 juli
1974 i mål 8/74, Dassonville, REG 1974, s. 837, punkt 5, svensk specialutgåva, volym 2, s. 343, och av den 23 september 2003
i mål C-192/01, kommissionen mot Danmark, REG 2003, s. I-0000, punkt 39).
Det verkar framgå av handlingarna i målet vid den nationella domstolen att de aktuella livsmedlen importerats från en annan
medlemsstat där de lagligen tillverkats och/eller saluförts. Det ankommer emellertid på den nationella domstolen, som ensam
är behörig att fastställa och bedöma de faktiska omständigheterna i det mål som har anhängiggjorts vid den, att kontrollera
att så är fallet och att de bestämmelser och principer som följer av den fria rörligheten för varor verkligen skall tillämpas
i detta mål (se, för ett liknande resonemang, dom av den 18 maj 2000 i mål C-107/97, Rombi och Arkopharma, REG 2000, s. I-3367,
punkt 72).
Sådan lagstiftning som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, enligt vilken det är förbjudet att saluföra
livsmedel vilka tillförts näringsämnen och som lagligen tillverkats och/eller saluförts i exportmedlemsstaten men som är förbjudna
i importmedlemsstaten, eller enligt vilken det krävs att dessa ämnen först registrerats på en därför avsedd nationell förteckning
för att livsmedel i vilka de tillsats skall få saluföras, kan, i egenskap av åtgärd med verkan motsvarande kvantitativa importrestriktioner
i den mening som avses i artikel 28 EG, motiveras om den uppfyller kraven i artikel 30 EG, såsom denna tolkats av domstolen.
Denna lagstiftning skall för det första innehålla föreskrifter om ett förfarande som möjliggör för de ekonomiska aktörerna
att få ett näringsämne registrerat på den nationella förteckningen över tillåtna ämnen. Detta förfarande skall vara lättillgängligt
och skall kunna avslutas inom rimlig tid, och om det leder fram till ett avslag skall talan kunna väckas mot avslagsbeslutet
(se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juli 1992 i mål C-344/90, kommissionen mot Frankrike, REG 1992, s. I-4719,
punkt 9, och av den 5 februari 2004 i mål C‑24/00, kommissionen mot Frankrike, REG 2004, s. I-0000, punkt 26).
En ansökan om registrering av ett näringsämne på den nationella förteckningen över tillåtna ämnen kan för det andra avslås
av de nationella myndigheterna endast om ämnet medför en verklig risk för folkhälsan (se domen i det ovannämnda målet kommissionen
mot Danmark, punkt 46).
Det ankommer förvisso på medlemsstaterna att i avsaknad av harmonisering och i den mån det fortfarande råder vetenskaplig
osäkerhet besluta i vilken omfattning de avser att garantera skyddet för människors hälsa och liv samt besluta om krav på
godkännande innan livsmedel släpps ut på marknaden varvid de dock skall beakta kraven avseende den fria rörligheten för varor
inom gemenskapen (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Danmark, punkt 42).
Detta utrymme för bedömning vad gäller skyddet för folkhälsan är särskilt stort när det visas att det fortfarande råder vetenskaplig
osäkerhet beträffande vissa näringsämnen, såsom vitaminer, vilka i allmänhet inte är skadliga i sig, men som kan ha viss skadlig
verkan vid överdrivna mängder i det totala näringsintaget, vars sammansättning varken kan förutses eller kontrolleras (se
dom av den 14 juli 1983 i mål 174/82, Sandoz, REG 1983, s. 2445, punkt 17, svensk specilautgåva, volym 7, s. 221, och domen
i det ovannämnda målet, kommissionen mot Danmark, punkt 43).
Vid utövandet av sin rätt till skönsmässig bedömning med avseende på skyddet för folkhälsan skall medlemsstaterna emellertid
iaktta proportionalitetsprincipen. De åtgärder som vidtas skall således begränsas till vad som verkligen är nödvändigt för
att garantera skyddet för folkhälsan. Detta innebär att åtgärderna skall vara proportionerliga i förhållande till det eftersträvade
syftet, och att detta inte skulle ha kunnat uppnås genom åtgärder med mindre restriktiv verkan på handeln inom gemenskapen
(se domarna i de ovannämnda målen Sandoz, punkt 18, och kommissionen mot Danmark, punkt 45).
Eftersom artikel 30 EG innehåller ett undantag till regeln om fri rörlighet för varor inom gemenskapen, vilket skall tolkas
restriktivt, åligger det dessutom de nationella myndigheter som åberopar denna bestämmelse att i varje enskilt fall, mot bakgrund
av de nationella kostvanorna och med hänsyn till resultaten av internationell vetenskaplig forskning, visa att den nationella
lagstiftningen är nödvändig för att effektivt skydda de intressen som anges i nämnda bestämmelse och särskilt att saluföringen
av de aktuella produkterna medför en verklig risk för folkhälsan (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda
målet Sandoz, punkt 22, dom av den 30 november 1983 i mål 227/82, Van Bennekom, REG 1983, s. 3883, punkt 40, och domen i det
ovannämnda målet kommissionen mot Danmark, punkt 46).
Ett förbud mot saluföring av livsmedel med tillsatser av näringsämnen skall således grundas på en grundlig utvärdering av
den risk som den medlemsstat som åberopar artikel 30 EG anser föreligga (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot
Danmark, punkt 47).
Ett förbud mot saluföring av ett näringsberikat livsmedel, vilket för övrigt är det mest restriktiva hindret i handeln med
produkter som lagligen tillverkats och saluförts i andra medlemsstater, får endast antas om en verklig risk för folkhälsan
är tillräckligt styrkt genom de senaste vetenskapliga rön som finns tillgängliga då beslut om ett sådant förbud fattas. Den
riskbedömning som medlemsstaten i detta hänseende är skyldig att utföra skall omfatta en bedömning av sannolikheten av att
tillsatser av olika näringsämnen i livsmedel får skadliga effekter på folkhälsan samt av hur allvarliga dessa eventuella effekter
är (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Danmark, punkt 48).
Det kan visserligen vid riskbedömningen framgå att det råder osäkerhet om förekomsten eller omfattningen av de verkliga riskerna
för folkhälsan. Under sådana omständigheter får en medlemsstat med stöd av försiktighetsprincipen vidta skyddsåtgärder utan
att behöva vänta på att det fullt ut visas att sådana risker faktiskt föreligger och hur allvarliga de är (se, för ett liknande
resonemang, dom av den 5 maj 1998 i mål C-157/96, National Farmers’ Union m.fl., REG 1998, s. I-2211, punkt 63). Riskutvärderingen
får emellertid inte grundas på rent hypotetiska antaganden (se dom av den 9 september 2003 i mål C-236/01, Monsanto Agricoltura
Italia m.fl., REG 2003, s. I-0000, punkt 106 , och domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Danmark, punkt 49).
Den franska regeringen påpekade under förhandlingen att NSA France genom skrivelse av den 21 oktober 1996 informerats om att
CSHPF gjort ett negativt utlåtande beträffande tillsats av koenzym Q10 i livsmedel avsedda för mänsklig konsumtion efter det
att en ekonomisk aktör ansökt om godkännande för försäljning. Enligt samma regering grundades detta utlåtande, daterat den
11 juni 1996, på att det saknades näringsbehov i fråga om tillsats av koenzym Q10 och framför allt att det saknades toxikologiska
uppgifter om verkningarna av detta ämne.
Den franska regeringen har vid förhandlingen även gjort gällande att de franska myndigheternas resonemang beträffande tillsats
av näringsämnen i livsmedel grundas på att det saknas skäl att tillåta saluföring av ett livsmedel som tillförts sådana ämnen
vilka, även om de i dagsläget inte medför någon risk för folkhälsan kan innebära en sådan risk för framtiden, i synnerhet
som dessa ämnen inte har något näringsmässigt intresse.
Domstolen har förvisso påpekat att kriteriet avseende ett näringsmässigt behov hos en medlemsstats befolkning vid vetenskaplig
osäkerhet kan ha betydelse vid den grundliga utvärdering som denna medlemsstat skall företa av de risker för folkhälsan som
eventuellt kan följa av tillsatser av näringsämnen i livsmedel. Avsaknaden av ett sådant näringsmässigt behov kan emellertid
inte i sig motivera ett totalt förbud på grundval av artikel 30 EG mot saluföring av livsmedel som lagligen tillverkats och/eller
saluförts i andra medlemsstater (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Danmark, punkt 54).
Såsom erinrats ovan i punkterna 41–43 skall ett förbud mot saluföring av livsmedel med tillsatser av näringsämnen grundas
på en grundlig utvärdering av den risk som den medlemsstat som åberopar artikel 30 EG anser föreligga. Denna utvärdering skall
ske utifrån de mest tillförlitliga vetenskapliga uppgifter som finns tillgängliga och de senaste resultaten av den internationella
forskningen (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Danmark, punkt 51).
Om resultaten av genomförda undersökningar inte är så fullständiga, övertygande eller exakta att det är möjligt att fastställa
förekomsten eller omfattningen av den påstådda risken men det likväl är sannolikt att det skulle uppstå en verklig skada för
folkhälsan om risken förverkligades är det enligt försiktighetsprincipen motiverat att vidta restriktiva åtgärder (se domen
i det ovannämnda målet kommissionen mot Danmark, punkt 52).
Det ankommer på den nationella domstolen att bedöma om förbudet att saluföra livsmedlen i fråga under de faktiska och rättsliga
omständigheter som är karakteristiska för situationen i den aktuella medlemsstaten uppfyller de krav som gemenskapsrätten
ställer för att en begränsning av den fria rörligheten av varor skall vara motiverad.
Med hänsyn till vad som ovan anförts skall den ställda frågan besvaras så, att artiklarna 28 EG och 30 EG skall tolkas så
att de inte utgör hinder för att en medlemsstat, såvida inte förhandstillstånd beviljats, förbjuder saluföring av livsmedel
som lagligen tillverkats och saluförs i en annan medlemsstat när dessa livsmedel tillförts andra näringsämnen, till exempel
vitaminer och mineraler, än dem som är tillåtna att använda i den förstnämnda medlemsstaten under förutsättning att vissa
villkor är uppfyllda.
Förfarandet för beviljande av förhandstillstånd skall för det första vara lättillgängligt och skall kunna avslutas inom rimlig
tid, och om det leder fram till ett avslag skall talan kunna väckas mot avslagsbeslutet. En vägran att meddela försäljningstillstånd
skall för det andra grundas på en grundlig utvärdering av risken för folkhälsan vilken i sin tur skall ske utifrån de mest
tillförlitliga vetenskapliga uppgifter som finns tillgängliga och de senaste resultaten av den internationella forskningen.
Rättegångskostnader
De kostnader som har förorsakats den franska, den grekiska och den spanska regeringen, vilka har inkommit med yttranden till
domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen
utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
angående den fråga som genom beslut av den 19 februari 2001 har ställts av tribunal de grande instance de Paris – följande
dom:
Artiklarna 28 EG och 30 EG skall tolkas så att de inte utgör hinder för att en medlemsstat, såvida inte förhandstillstånd
beviljats, förbjuder saluföring av livsmedel som lagligen tillverkats och saluförs i en annan medlemsstat när dessa livsmedel
tillförts andra näringsämnen, till exempel vitaminer och mineraler, än dem som är tillåtna att använda i den förstnämnda medlemsstaten
under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda.
Skouris
Gulmann
Puissochet
Macken
Colneric
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 5 februari 2004.
R. Grass
V. Skouris
Justitiesekreterare
Ordförande
–
Rättegångsspråk: franska.