CELEX: 62002CJ0411
Neizpolnitev obveznosti države
Nepravilen prenos
Direktiva 98/10/ES
Telekomunikacije
Pojma "osnovni razčlenjeni obračun" in "podrobneje razčlenjeni prikaz"

Zadeva C-411/02
Komisija Evropskih skupnosti
proti
Republiki Avstriji
„Neizpolnitev obveznosti države – Nepravilen prenos – Direktiva 98/10/ES – Telekomunikacije – Pojma ‚osnovni razčlenjeni obračun‘ in ‚še bolj razčlenjena predstavitev‘“
Povzetek sodbe
Približevanje zakonodaj – Sektor telekomunikacij – Uporaba odprtosti omrežij (ONP) pri govorni telefoniji in univerzalne storitve
za telekomunikacije – Direktiva 98/10 – Obveznost za države članice, da določijo razčlenjeno obračunavanje – Ureditev, ki
določa razvrščanje zneskov samo glede na vrsto stroškov – Nedopustnost
(Direktiva Evropskega parlementa in Sveta 98/10, člen 14(2))
Država članica, ki se odloči za obračunavanje, ki razvršča zneske samo glede na vrsto telefonskih stroškov in ne prikazuje
zadovoljive ravni podrobnosti, da bi potrošnikom zagotavljala učinkovit nadzor in preverjanje, kot to zahteva navedena določba,
ne izpolni obveznosti iz člena 14(2) Direktive št. 98/10 o uporabi odprtosti omrežij (ONP) pri govorni telefoniji in o univerzalnih
storitvah za telekomunikacije v konkurenčnem okolju.
Čeprav ta določba ne določa posebej, katere informacije morajo osnovni razčlenjeni računi nujno vsebovati, pa Direktiva določa
najmanjši obseg informacij, potreben za to, da se naročnikom omogočita preverjanje in nadzor stroškov uporabe fiksnih javnih
telefonskih omrežij. Obračunavanje, ki naročniku omogoča sklepanje, da je v obdobju, ki ga zajema račun, opravil določeno
število klicev v različnih tarifnih območjih in za določen skupni znesek, ne omogoča nadzora in preverjanja stroškov na podlagi
računa.
(Glej točke 16, 19, 24 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 14. septembra 2004(
*
)
„Neizpolnitev obveznosti države – Nepravilen prenos – Direktiva 98/10/ES – Telekomunikacije – Pojma ‚osnovni razčlenjeni obračun‘ in ‚podrobneje razčlenjeni prikaz‘“
V zadevi C-411/02,
zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 18. novembra 2002,
Komisija Evropskih skupnosti
, ki jo zastopata C. Schmidt in M. Shotter, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožeča stranka,
proti
Republiki Avstriji
, ki jo zastopata E. Riedl in T. Kramler, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožena stranka,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, C. Gulmann (poročevalec), J.-P. Puissochet in J. N. Cunha Rodrigues, sodniki,
in N. Colneric, sodnica,
generalni pravobranilec: Poiares Maduro,
sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 12. februarja 2004,
ob upoštevanju stališč, ki sta jih predložili stranki,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 16. marca 2004
izreka naslednjo
Sodbo
Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Republika Avstrija s tem, da je izbrala obračunavanje,
ki razvršča zneske samo glede na vrsto stroškov in ne vsebuje dovolj natančne specifikacije, ki bi porabnikom zagotavljala
učinkovit nadzor in preverjanje, ni izpolnila obveznosti iz člena 14(2) Direktive 98/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta
z dne 26. februarja 1998 o uporabi sistema zagotavljanja odprtosti omrežij (ONP) pri govorni telefoniji in o univerzalnih
storitvah za telekomunikacije v konkurenčnem okolju (UL L 101, str. 24, v nadaljevanju: Direktiva).

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
V skladu s členom 1(1), drugi pododstavek, Direktive, sta njena cilja zagotovitev razpoložljivost kakovostnih javnih fiksnih
telefonskih storitev v vsej Skupnosti in opredelitev vseh storitev, do katerih bi morali imeti v okviru univerzalnih storitev
dostop vsi uporabniki, vključno s porabniki, po dostopni ceni glede na posebne nacionalne razmere.
Za ta namen člen 14 Direktive z naslovom „Razčlenjeno obračunavanje, zvočno klicanje in selektivna zapora klicev“ določa,
da:
„1.      Za zagotovitev, da bodo imeli uporabniki prek fiksnih telefonskih omrežij čim prej dostop do:
–      […]
–      razčlenjenega obračunavanja in selektivne zapore klicev na zahtevo,
lahko države članice določijo enega ali več operaterjev za zagotavljanje te zmogljivosti pretežnemu številu uporabnikov telefona
najkasneje do 31. decembra 1998 in zagotovijo, da bo najkasneje do 31. decembra 2001 ta zmogljivost dostopna vsem uporabnikom.
[…]
2.       Ob upoštevanju zahtev zakonodaje, ki se uporablja na področju varstva osebnih podatkov in zasebnosti, kot sta Direktiva 95/46/ES
in Direktiva 97/66/ES, razčlenjeni računi prikazujejo zadovoljivo raven podrobnosti, da omogočajo preverjanje in nadzor stroškov
uporabe javnih fiksnih telefonskih omrežij in/ali javnih fiksnih telefonskih storitev.
Osnovno razčlenjeno obračunavanje je na voljo brez dodatnih stroškov za uporabnika. Če je mogoče, se lahko naročniku za zmerno
ceno ali brezplačno ponudi še natančnejša specifikacija. Osnovno raven razčlenjenega obračunavanja lahko določijo nacionalni
regulativni organi.
Klici, ki so za naročnika brezplačni, skupaj s klici na telefonske številke za pomoč, se na naročnikovem razčlenjenem računu
ne navedejo.“

Nacionalna ureditev
Prenos Direktive je predmet Telekommunikationsgesetza (zveznega zakona o telekomunikacijah, BGBl. I, št. 10/1997, v nadaljevanju:
TKG) in štirih uredb. Člen 94(1) TKG, ki prenaša člen 14(2) Direktive, posebej določa:
„1.      Stroški naročnikov morajo biti navedeni v obliki obračunavanja, ki razvršča zneske glede na vrsto stroškov. Če naročnik to
zahteva, mora obračunavanje prikazovati vse zneske ali tudi druge podrobnosti, ki se jih določi ob konkurenčnih pogojih. Za
obračunavanje, ki prikazuje višjo raven podrobnosti od običajne, se pod tržnimi pogoji lahko določi plačilo. Znesek tega plačila
mora biti določen glede na stroške, ki nastanejo zaradi natančnejšega prikaza.
[…]“

Predhodni postopek
Z dopisom z dne 23. septembra 1998 je Republika Avstrija glede prenosa Direktive v avstrijsko pravo Komisijo uradno obvestila
o besedilu TKG in o različnih izvedbenih določbah.
Z dopisom z dne 20. aprila 2001 je Komisija sporočila pridržke glede pravilnega prenosa člena 14(2) Direktive v Republiki
Avstriji in to državo članico v skladu s členom 226 ES z opominom pozvala, naj svoja stališča predloži v roku dveh mesecev.
V dopisu z dne 20. junija 2001 so avstrijski organi Komisiji navedli, da menijo, da člen 94 TKG izpolnjuje zahteve člena 14(2)
Direktive. Po njihovem mnenju je običajen, v členu 94 TKG določen račun, dovolj podroben, da uporabniku omogoči učinkovit
nadzor in preverjanje telefonskih stroškov v smislu Direktive.
Ker je Komisija menila, da avstrijsko osnovno razčlenjeno obračunavanje uporabniku nikakor ne omogoča učinkovitega nadzora
telefonskih stroškov, je 20. decembra 2001 izdala obrazloženo mnenje, v katerem je navedla isti očitek in Republiko Avstrijo
pozvala, naj v roku dveh mesecev od prejema tega mnenja sprejme potrebne določbe za uskladitev z Direktivo.
Ker je avstrijska vlada v dopisu z dne 27. februarja 2002 vztrajala pri stališču, da njena nacionalna zakonodaja pravilno
prenaša člen 14(2) Direktive, se je Komisija odločila za vložitev te tožbe.

Tožba
Komisija Republiki Avstriji očita, da ni spoštovala določb člena 14(2) Direktive, v skladu s katerimi morajo razčlenjeni računi
prikazovati zadovoljivo raven podrobnosti, da omogočijo preverjanje in nadzor stroškov uporabe javnih telefonskih omrežij.
Po mnenju Komisije avstrijska zakonodaja te zahteve ne spoštuje. Z določbo, da mora izvajalec telefonskih storitev izstaviti
obračun, ki vsebuje samo ,,razvrstitev zneskov glede na vrsto stroškov“, člen 94(1) TKG namreč izvajalcem omogoča, da na računu
navedejo zneske po kategorijah klicev brez navedbe vsakega klica posebej.
Na podlagi takega obračunavanja lahko naročnik zgolj sklepa, da je v obdobju, ki ga zajema račun, opravil določeno število
klicev v različnih tarifnih območjih in za določen skupni znesek. Tako obračunavanje torej ne omogoča preverjanja, kdaj je
bil klic opravljen, niti klicane številke, in naročniku ne zagotavlja možnosti učinkovitega preverjanja in nadziranja stroškov.
Avstrijska vlada to razlago Direktive in stališče, ki ga je podala Komisija, izpodbija. Po njenem mnenju so pravila, določena
v členu 94 TKG, ki določajo, da je treba v osnovno razčlenjeno obračunavanje vključiti naštevanje zneskov glede na vrsto tarife,
v skladu z zahtevami iz člena 14(2) Direktive.
Niti ta določba niti splošen namen Direktive naj ne bi nalagala, da morajo biti na računu navedeni datumi klicev in klicane
številke zato, da se naročnikom omogočita učinkovito preverjanje in nadzor stroškov.
Avstrijska vlada zatrjuje, da taka informacija, kot je določena v členu 94 TKG, omogoča takojšnje ugotavljanje nepravilnosti
ali napak na podlagi primerjave zneskov, v računu razporejenih po kategorijah klicev, z zneski predhodnih računov. Zatrjuje,
da ta primerjava omogoča nadzor zneskov v računih, zlasti s preverjanjem vrste klicev, katerih strošek je posebno visok, ali
s prepoznavo pogostejših ali daljših klicev od povprečja predhodnih klicev.
Poudariti je treba, da, čeprav člen 14(2) Direktive ne določa posebej, katere informacije morajo osnovni razčlenjeni računi
nujno vsebovati, pa Direktiva določa najmanjši obseg informacij, potreben, da se naročnikom omogočita preverjanje in nadzor
stroškov uporabe fiksnih javnih telefonskih omrežij.
Vendar pa, kot je navedla Komisija, obračunavanje, ki ga določa člen 94(1) TKG, ki naročniku omogoča samo sklepanje, da je
v obdobju, ki ga zajema račun, opravil določeno število klicev v različnih tarifnih območjih in za določen skupni znesek,
ne omogoča nadzora in preverjanja stroškov na podlagi računa.
Ne da bi bilo treba določiti, ali mora osnovni razčlenjen račun vsebovati vsa merila za določanje stroška vsakega klica, je
treba ugotoviti, da v Avstriji na podlagi osnovnih razčlenjenih računov s podrobnim prikazom znotraj različnih tarifnih območij
ni mogoče prepoznati vsakega klica posebej in nato preveriti, ali je bil dejansko opravljen.
Obračunavanje, ki prikazuje samo število klicev, seštevek porabljenih tarifnih enot in ustrezno skupno ceno torej ne omogoča
preverjanja in nadzora stroškov uporabe javnega fiksnega telefonskega omrežja, kot ju zahteva člen 14(2) Direktive.
Tej ugotovitvi ne nasprotujeta niti trditev avstrijske vlade, da bi bila pri osnovnih razčlenjenih računih določitev višje
ravni podrobnosti od tiste iz člena 94 TKG izključena, ker bi bila potem možnost izdajanja računov z višjo ravnjo podrobnosti,
predvidena v členu 14(2) Direktive, odvečna in nesmiselna, niti trditev, da naj bi računi, ki vsebujejo tako raven podrobnosti,
kot jo zahteva Komisija, nujno vsebovali informacije, ki so v nasprotju z zakonodajo o varstvu zasebnosti in osebnih podatkov.
Najprej je treba poudariti, da če se z namenom upoštevanja člena 14(2) Direktive za osnovne razčlenjene račune določi višja
raven podrobnosti od tiste, ki jo določa člen 94(1) TKG, to ne prepreči možnosti obračunavanja z višjo ravnjo podrobnosti,
izrecno dovoljene v Direktivi.
Še vedno je namreč mogoče predvideti druge ravni podrobnosti, na podlagi katerih lahko naročniki prejmejo v računih, kot kažejo
primeri, ki jih je opisal generalni pravobranilec v točkah 50 in 51 sklepnih predlogov, dodatne podatke, ki so namenjeni še
boljšemu nadzoru stroškov ali posredovanju drugih informacij o uporabi telefonskih storitev. Poleg tega nikakor ni izključeno,
da so brezplačni klici, ki v skladu s členom 14(2), tretji pododstavek, Direktive niso navedeni na naročnikovem razčlenjenem
računu, lahko prikazani podrobneje.
Kar zadeva trditev, da naj bi računi z višjo ravnjo podrobnosti, ki jo zahteva Komisija, nujno vsebovali informacije, ki nasprotujejo
zakonodaji o varstvu zasebnosti in osebnih podatkov, je treba poudariti, da avstrijska vlada v zvezi s tem ni podala podrobnih
trditev, ki bi Sodišču omogočile presojo njene utemeljenosti.
Ob teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Republika Avstrija s tem, da je izbrala obliko obračunavanja, ki razvršča zneske
samo glede na vrsto stroškov in ne vsebuje dovolj natančne specifikacije, ki bi porabnikom zagotavljala učinkovit nadzor in
preverjanje, ni izpolnila obveznosti iz člena 14(2) Direktive.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala,
naj se Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1)
Republika Avstrija s tem, da je izbrala obliko obračunavanja, ki razvršča zneske samo glede na vrsto stroškov in ne vsebuje
dovolj natančne specifikacije, ki bi porabnikom zagotavljala učinkovit nadzor in preverjanje, ni izpolnila obveznosti iz člena
14(2) Direktive 98/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 1998 o uporabi sistema zagotavljanja odprtosti
omrežij (ONP) pri govorni telefoniji in o univerzalnih storitvah za telekomunikacije v konkurenčnem okolju.
2)
Republiki Avstriji se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
* Jezik postopka: nemščina.