CELEX: 62010CJ0149
Szociálpolitika
96/34/EK irányelv
A szülői szabadságról szóló keretmegállapodás
A keretmegállapodás 2. szakasza 1. pontjának értelmezése
A szülői szabadsághoz való jog jogosultja
Szülői szabadság ikrek születése esetén
A »születés« fogalma
A megszületett gyermekek számának figyelembevétele
Az egyenlő bánásmód elve

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1997. december 15‑i 97/75/EK tanácsi irányelvvel (HL 1998. L 10., 24. o.; magyar
nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 263. o.) módosított, az UNICE, a CEEP és az ESZSZ által a szülői szabadságról kötött
keretmegállapodásról szóló, 1996. június 3‑i 96/34/EK tanácsi irányelv (HL L 145., 4. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet,
2. kötet, 285. o., a továbbiakban: 96/34 irányelv) mellékletét képező, a szülői szabadságról 1995. december 14‑én kötött keretmegállapodás
(a továbbiakban: keretmegállapodás) 2. szakasza 1. pontjának értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet Z. Chatzi és munkáltatója, az Ypourgos Oikonomikon (Pénzügyminisztérium) között a thesszaloniki (Görögország) 1. számú
adóhivatal igazgatójának határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amely határozatban a munkáltató
megtagadta Z. Chatzi számára, hogy ikergyermekei születése miatt további szülői szabadságot vegyen igénybe.

Jogi háttér

Az uniós szabályozás
A 96/34 irányelv elfogadására az Európai Unióról szóló szerződés által az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt,
szociálpolitikáról szóló 14. jegyzőkönyvhöz csatolt, szociálpolitikáról szóló megállapodás (a továbbiakban: a szociálpolitikáról
szóló megállapodás) 4. cikkének (2) bekezdésében előírt eljárás szerint került sor.
A keretmegállapodás – amelyet a 96/34 irányelv hajt végre – preambulumának első bekezdése kimondja:
„A mellékelt keretmegállapodásban az UNICE, a CEEP és az ESZSZ kötelezettséget vállalt arra, hogy közösen meghatározzák a
szülői szabadságra és a munkából
vis maior
miatti távolmaradásra vonatkozó minimumkövetelményeket, mely a hivatás és a családi élet összeegyeztetésének fontos eszköze,
ezzel is támogatva a férfiak és a nők egyenlő lehetőségeinek és a velük való egyenlő bánásmódnak a biztosítását.”
E keretmegállapodás általános szempontjainak 4–6. és 9. pontja a következőképpen fogalmaz:
„4.      mivel a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta 16. pontja az egyenlő bánásmódról olyan intézkedések
kidolgozását írja elő, amelyek a férfiak és a nők számára lehetővé teszik a hivatásbeli és a családi kötelezettségeik összeegyeztetését;
5.      mivel a Tanács 1994. december 6‑i állásfoglalása elismeri, hogy az egyenlő lehetőségek hatékony politikája a munkaidő jobb
megszervezését, nagyobb rugalmasságot és a foglalkoztatásba való könnyebb visszatérést elősegítő integrált átfogó stratégiát
feltételez, és kiemeli a szociális partnerek fontos szerepét ezen a téren, valamint azt, hogy a férfiak és a nők egyaránt
lehetőséget kapjanak a hivatásból adódó feladataik és a családi kötelezettségeik összehangolására;
6.      mivel a hivatás és a családi élet összehangolását célzó intézkedéseknek ösztönözniük kell a munkavégzés és a munkaidő olyan
új, rugalmasabb szervezési módjainak bevezetését, amelyek jobban megfelelnek a társadalom változó igényeinek, és amelyek egyaránt
figyelembe veszik a vállalkozások és a munkavállalók szükségleteit;
[…]
9.      mivel ez a megállapodás keretmegállapodás, amely a szülési szabadságtól eltérő szülői szabadság, illetve a
vis maior
következtében a munkából való távolmaradás minimumkövetelményeit és feltételeit határozza meg, és az egyes tagállamokban
fennálló helyzetre tekintettel a tagállamokra, illetve a szociális partnerekre bízza az igénybevétel feltételei és alkalmazása
részletes szabályainak a kidolgozását.”
A keretmegállapodás 1. szakasza előírja:
„1.      Ez a megállapodás a dolgozó szülők szülői és munkavállalói kötelezettségeinek összehangolását elősegítő minimumkövetelményeket
rögzíti.
2.      Ez a megállapodás minden olyan férfi és női munkavállalóra kiterjed, akik az egyes tagállamokban hatályos jogszabályok, kollektív
szerződések vagy gyakorlat által meghatározott munkaszerződéssel, illetve munkaviszonnyal rendelkeznek.”
A keretmegállapodás 2. szakaszának 1., 3. és 5. pontja a következőt állapítja meg:
„1.      Ez a megállapodás a 2. cikk 2) pontjára [helyesen: 2. szakasz 2. pontjára] figyelemmel gyermek születése, illetve örökbefogadása
esetén egyéni jogot biztosít a férfi és a női munkavállalóknak szülői szabadság igénybevételére, hogy legalább három hónapon
át gondozhassák gyermeküket, annak meghatározott életkoráig, de legfeljebb a gyermek 8 éves koráig. A tagállamok és/vagy a
szociális partnerek határozzák meg a részletes szabályokat.
[…]
3.      A tagállamokban a szülői szabadság igénybevételének feltételeit és az alkalmazás részletes szabályait jogszabályokban és/vagy
kollektív szerződésben kell meghatározni az egyezmény [helyesen: a megállapodás] minimumkövetelményeinek tiszteletben tartásával.
A tagállamok és/vagy a szociális partnerek különösen:
a)      meghatározhatják, hogy a szülői szabadságot a teljes munkaidő, illetve részmunkaidő figyelembevételével részletekben, illetve
munkaidő‑jóváírásos rendszerben biztosítsák;
[…]
c)      a szülői szabadság igénybevételének feltételeit és részletes szabályait az örökbefogadás különleges körülményeihez igazíthatják;
[…]
5.      A szülői szabadság leteltével a munkavállalók jogosultak korábbi munkahelyükre visszatérni, vagy ha ez nem lehetséges, akkor
munkaszerződésükkel vagy munkaviszonyukkal egyező, az előző munkahelyüknek megfelelő vagy ahhoz hasonló munkahelyet elfoglalni.”
A keretmegállapodás 4. szakaszának 6. pontja előírja:
„A nemzeti bíróságok és az Európai Bíróság [helyesen: A Bizottság, a nemzeti bíróságok és az Európai Bíróság] hatáskörének
sérelme nélkül, a Bizottság e megállapodás európai szintű értelmezésével kapcsolatos bármilyen ügyet, első fokon, az aláíró
felek elé utalja, akik arról véleményt nyilvánítanak.”
A 96/34 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok kötelesek hatályba léptetni azokat a törvényi, rendeleti és
közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 1998. június 3‑a előtt megfeleljenek.

A nemzeti szabályozás
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kiderül, hogy a 96/34 irányelvet fokozatosan ültették át a görög jogrendbe.
A jogvita alapját képező tényállásra alkalmazandó jogszabály a polgári közigazgatás tisztviselőinek és a közjogi jogi személyek
közalkalmazottainak jogállásáról szóló új kódex 53. cikke, a 3528/2007 törvényben foglalt változatában.
Az említett 53. cikk, amelynek címe: „Családi kötelezettségekkel rendelkező tisztviselőknek nyújtott könnyítések”, (2) bekezdésében
ekként rendelkezik:
„A tisztviselő szülő munkaideje napi két órával csökken, ha gyermeke legfeljebb két éves, illetve napi egy órával csökken,
ha gyermeke legalább két éves, de legfeljebb négy éves. A tisztviselő szülő gyermekgondozás céljából kilenc hónap fizetett
szülői szabadságra jogosult, ha nem választotta az előző bekezdésben foglalt munkaidő‑csökkentést. […]”
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az is kiderül, hogy a görög hatóságok e rendelkezést akként értelmezik, hogy
a tisztviselő szülő addig veheti igénybe a szülői szabadságot, amíg az érintett gyermek be nem tölti a negyedik életévét.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az alapügy felperese, Z. Chatzi a thesszaloniki 1. számú adóhivatal tisztviselője.
2007. május 21‑én két ikergyermeket hozott a világra.
Kérelmére a thesszaloniki 1. számú adóhivatal igazgatója 2008. június 27‑i határozatában – 2007. szeptember 20‑ától kezdődően –
kilenc hónap fizetett szülői szabadságot engedélyezett számára.
Ezt követően, 2009. január 30‑án a másik ikergyermek vonatkozásában másodízben is kérelmet nyújtott be kilenc hónap, 2009.
március 1‑jétől kezdődő fizetett szülői szabadság iránt. E kérelmet a thesszaloniki 1. számú adóhivatal igazgatója 2009. május
14‑i határozatában elutasította.
E határozat ellen Z. Chatzi keresetet indított a Dioikitiko Efeteio Thessalonikis (thesszaloniki közigazgatási fellebbviteli
bíróság) előtt.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a Symvoulio tis Epikrateias (Államtanács) 2008‑ban úgy határozott, hogy a tisztviselő
többes terhessége alapján nem jogosult a született gyermekek számával megegyező számú szülői szabadságra.
A kérdést előterjesztő bíróságnak ugyanakkor értelmezési kétsége merült fel azzal kapcsolatban, hogy a 96/34 irányelvet az
Európai Unió Alapjogi Chartájára (a továbbiakban: charta) tekintettel hogyan kell értelmezni, amely jogilag kötelező erejűvé
vált a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése, 2009. december 1‑je óta.
E körülmények között a Dioikitiko Efeteio Thessalonikis az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal
céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Megállapítható‑e, hogy a [keretmegállapodás] 2. szakaszának 1. pontja – összefüggésben értelmezve [a chartának] a gyermekek
jogairól szóló 24. cikkével, és e jogok [charta] által megerősített védelmi szintjére figyelemmel – a gyermekek számára is
jogot keletkeztet a szülői szabadságra oly módon, hogy ikrek születése esetén egyetlen szülői szabadság biztosítása [a charta]
21. cikke megsértésének minősül a születésen alapuló hátrányos megkülönböztetés és az ikergyermekek jogainak korlátozása okán,
ami összeegyeztethetetlen az arányosság elvével?
2)      Az 1) kérdésre adott nemleges válasz esetén, a [keretmegállapodás] 2. szakaszának 1. pontjában szereplő »születés« kifejezést
úgy kell‑e értelmezni, hogy a munkavállaló szülőknek kétszeres joga keletkezik a szülői szabadságra azon az alapon, hogy az
ikerterhesség két (iker) gyermek egymást követő születésével zárul, vagy akként kell‑e értelmezni, hogy a szülői szabadság
csak egy szülés után, az ennek során világra jött gyermekek számától függetlenül jár anélkül, hogy ez utóbbi esetben sérülne
[a charta] 20. cikkében rögzített törvény előtti egyenlőség?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Előzetes észrevételek
A Bíróságnak a keretmegállapodás értelmezésére vonatkozó hatásköréről
A német kormány hangsúlyozza, hogy a szociális partnereknek a charta 28. cikkében elismerten joguk van ahhoz, hogy kollektív
tárgyalásokat folytassanak, és jelenleg az EUMSZ 155. cikkben előírtan joguk van ahhoz, hogy szociálpolitikai kérdésekről
olyan megállapodásokat kössenek, amelyeket az Európai Unió szintjén tanácsi határozattal lehet végrehajtani, ennélfogva a
szociális partnerek önállóan határozhatják meg e megállapodások terjedelmét anélkül, hogy fennállna a szóban forgó keretmegállapodás
előírásain és célján való túlterjeszkedés veszélye.
E tekintetben le kell szögezni, hogy azt a gondolatot, hogy a szociális partnerek részt vehetnek a keretmegállapodás értelmezésében,
a keretmegállapodás 4. szakaszának 6. pontja fejti ki, amely szerint a Bizottságnak bármilyen, e megállapodás európai szintű
értelmezésével kapcsolatos ügyet első fokon az aláíró felek elé kell utalnia, akik arról véleményt nyilvánítanak. A Bíróság
azon kérdésére, hogy a keretmegállapodást aláíró felek véleményt nyilvánítottak‑e a jelen előzetes döntéshozatali eljárásban
felmerült kérdésekben, a Bizottság a tárgyaláson nemleges választ adott. Egyrészről kifejtette, hogy az ilyen konzultációt
nem lehet összeegyeztetni a gyorsított eljárás határidőkorlátaival, másrészről pedig az nem lett volna sem hatékony, sem építő
jellegű, mivel az előzetes döntéshozatali eljárás tárgyát képező kérdéseket még nem vizsgálták európai szinten.
Mindenesetre – amint a keretmegállapodás 4. szakaszának 6. pontja kifejezetten ki is mondja – az aláíró felekkel az említett
megállapodásról folytatott konzultáció nem sértheti a Bizottság, a nemzeti bíróságok és az Európai Bíróság hatáskörét.
A Bíróság a maga részéről az irányelvek értelmezésére vonatkozó hatáskörét az EUMSZ 267. cikkre alapítja. Márpedig a keretmegállapodás
bizonyosan a szociális partnerek között – a szociálpolitikáról szóló megállapodás alapján – folytatott európai szintű párbeszéd
alapján jött létre, de azt e szociálpolitikáról szóló megállapodás 4. cikke (2) bekezdésének megfelelően a Tanács irányelvével
hajtották végre, amelynek így szerves részét képezi (lásd ebben az értelemben a C‑537/07. sz. Gómez‑Limón Sánchez‑Camacho
ügyben 2009. július 16‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑6525. o.] 34. pontját).
Ebből következik, hogy a Bíróságnak a keretmegállapodás értelmezésére vonatkozó hatásköre nem különbözik a Bíróság általános
hatáskörétől, amely az irányelvek egyéb rendelkezéseinek értelmezésére irányul.
A keretmegállapodás személyi hatályáról
Mivel Z. Chatzi tisztviselői státusszal rendelkezik, előzetesen meg kell vizsgálni, hogy a 96/34 irányelv és az ahhoz csatolt
keretmegállapodás vonatkozik‑e a tisztviselőkre is.
E tekintetben le kell szögezni, hogy e két jogi aktus rendelkezései nem tartalmaznak olyan utalást, amelyből arra lehetne
következtetni, hogy hatályuk nem terjed ki a tisztviselőkre.
Épp ellenkezőleg, amint már a keretmegállapodás 1. szakaszának 2. pontjának szövegéből is kitűnik, a keretmegállapodás hatálya
széles körű azáltal, hogy általános jelleggel írja elő, hogy „minden olyan […] munkavállalóra kiterjed, akik az egyes tagállamokban
hatályos jogszabályok, kollektív szerződések vagy gyakorlat által meghatározott munkaszerződéssel, illetve munkaviszonnyal
rendelkeznek”. Ezenkívül a keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontja a „munkavállalók[ról]” rendelkezik anélkül, hogy különbséget
tenne a munkáltatójuk magánjogi vagy közjogi jogállása között, így valamennyi munkavállalóra kiterjed (lásd az ESZSZ, az UNICE
és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló, 1999. június 28‑i 1999/70/EK tanácsi
irányelv (HL L 175., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 368. o.) mellékletében szereplő, a határozott
ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás tárgyában a C‑212/04. sz., Adeneler és társai ügyben 2006. július 4‑én
hozott ítélet [EBHT 2006., I‑6057. o.] 54. és azt követő pontjait, valamint a C‑180/04. sz. Vassallo‑ügyben 2006. szeptember
7‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑7251. o.] 32. pontját).
Ráadásul ezt az értelmezést erősíti az a megfontolás is, hogy – amint a keretmegállapodás preambulumának első bekezdéséből
és általános szempontjainak 4. pontjából is kitűnik – a keretmegállapodás célja többek között az, hogy elősegítse a férfiak
és nők közötti egyenlő bánásmódot a foglalkoztatás és a munkavégzés terén. Márpedig a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a férfiak
és nők közötti egyenlő bánásmód elve, amely a Szerződés szociális rendelkezései közé tartozik, általános hatályú, így alkalmazandó
a közszolgálatban történő foglalkoztatásra (lásd ebben az értelemben a C‑1/95. sz. Gerster‑ügyben 1997. október 2‑án hozott
ítélet [EBHT 1997., I‑5253. o.] 18. pontját és a C‑285/98. sz. Kreil‑ügyben 2000. január 11‑én hozott ítélet [EBHT 2000.,
I‑69. o.] 18. pontját).

Az első kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság első kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy lehet‑e akként értelmezni a keretmegállapodás
2. szakaszának 1. pontját, hogy az a gyermek számára egyéni jogot biztosít a szülői szabadságra, következésképpen a második
szülői szabadság megtagadása ikrek születése esetén sérti az ikrek uniós jogrendből eredő jogait.
Amint valamennyi érdekelt fél a Bírósághoz benyújtott észrevételében is kifejtette, mind a keretmegállapodás szövege, mind
célja alapján nemleges választ kell adni erre a kérdésre.
Ugyanis a keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontja kifejezetten úgy rendelkezik, hogy egyéni jogot biztosít „férfi és a
női munkavállalóknak” szülői szabadság igénybevételére. Ugyanígy a keretmegállapodás hatálya tekintetében e megállapodás 1. szakaszának
2. pontja előírja, hogy „minden olyan férfi és női munkavállalóra kiterjed, akik […] munkaszerződéssel, illetve munkaviszonnyal
rendelkeznek”.
E megfogalmazásból világosan következik, hogy a szülői szabadsághoz való jog jogosultjai – munkavállalói minőségükben – egyedül
a szülők.
E szó szerinti értelmezést alátámasztja a szülői szabadság célja.
Ugyanis e cél a keretmegállapodás 1. szakaszának 1. pontja szerint arra irányul, hogy „a dolgozó szülők szülői és munkavállalói
kötelezettségeinek összehangolását [elősegítse]”, amely célt – a keretmegállapodás általános szempontjainak 4. pontjában foglaltan –
az Európai Tanács 1989. december 9‑én Strasbourgban megtartott ülésén elfogadott, a munkavállalók alapvető szociális jogairól
szóló közösségi charta 16. pontja rögzíti.
Ugyanebből a célból került a szülői szabadsághoz való jog a charta 33. cikkének (2) bekezdésébe, az alapvető szociális jogok
közé, a „Szolidaritás” címet viselő IV. cím alá.
A charta 24. cikke, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság hivatkozik, nem befolyásolja az előző elemzést.
E cikk, amely a charta „Egyenlőség” címet viselő III. címe alatt szerepel, kimondja, hogy a gyermekeknek joguk van a jólétükhöz
szükséges védelemhez és gondoskodáshoz. Azonban e védelemhez és gondoskodáshoz való jog nem vonja maga után szükségképpen
annak elismerését, hogy e gyermekeknek egyéni joguk van ahhoz, hogy szüleik szülői szabadságot kapjanak. Elegendő, ha e jogot
a szülőknek biztosítják. Ők azok ugyanis, akikre a gyermeknevelés joga, egyszersmind kötelessége hárul, és akik ezen az alapon
eldönthetik, hogy a szülői szabadság igénybevételével vagy anélkül tudják‑e legjobban teljesíteni szülői kötelezettségeiket.
Tehát az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontját nem lehet akként értelmezni,
hogy egyéni jogot biztosít a gyermek számára a szülői szabadsághoz.

A második kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság második kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy lehet‑e akként értelmezni a keretmegállapodás
2. szakaszának 1. pontját, hogy az ikrek születése jogot keletkeztet a született gyermekek számával megegyező számú szülői
szabadságra, vagy akként kell értelmezni, hogy az ilyen szülés után – egyetlen gyermek születéséhez hasonlóan – csak egy szülői
szabadság jár.
A következetes ítélkezési gyakorlat szerint valamely közösségi jogi rendelkezés értelmezésekor nem csupán annak szövegét kell
figyelembe venni, hanem összefüggéseit, és annak a szabályozásnak a céljait is, amelynek részét képezi (lásd különösen a C‑306/05. sz.
SGAE‑ügyben 2006. december 7‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑11519. o.] 34. pontját, valamint a C‑402/07. és C‑432/07. sz.,
Sturgeon és társai egyesített ügyekben 2009. november 19‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 41. pontját).
Ezenkívül az értelmezés általános elve szerint valamely közösségi jogi aktust – amennyire lehetséges – úgy kell értelmezni,
hogy ne váljék kérdésessé annak érvényessége, és hogy megfeleljen az elsődleges jog egészének (lásd többek között a C‑361/06. sz.,
Feinchemie Schwebda és Bayer CropScience ügyben 2008. május 22‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑3865. o.] 49. és 50. pontját,
valamint a fent hivatkozott Sturgeon és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 47. és 48. pontját), és különösen az egyenlő
bánásmód elvének.
Ez az ítélkezési gyakorlat alkalmazható azokra a megállapodásokra is, amelyeket – mint a keretmegállapodást is – a Tanács
valamely irányelvével hajtották végre, amelynek így szerves részét képezik (lásd a jelen ítélet 25. pontját).
A keretmegállapodás 2. szakasza 1. pontjának szövegéről
A keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontja szerint: „gyermek születése, illetve örökbefogadása esetén” egyéni joguk van
„a férfi és a női munkavállalóknak szülői szabadság igénybevételére, hogy legalább három hónapon át gondozhassák gyermeküket”.
Hasonlóan fogalmaz a charta 33. cikkének (2) bekezdése, miután többek között előírja, hogy „mindenkinek joga van […] szülői
szabadságra, ha gyermeke születik, vagy gyermeket fogad örökbe”.
A ciprusi kormány és az Egyesült Királyság Kormánya arra hívja fel a figyelmet, hogy az egyes szám használata
(„gyermek
születése”, „hogy […] gondozhassák
gyermeküket”)
azt sugallja, hogy a munkavállaló minden egyes gyermek után külön‑külön jogosult a szülői szabadságra.
A ciprusi kormány szerint azt az értelmezést, amely szerint a szülői szabadsághoz való jog keletkezésének meghatározó feltétele
nem a születés, hanem a gyermek, a C‑519/03. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet (EBHT 2005.,
I‑3067. o.) 47. pontja igazolja, amelyben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az a fordulat, hogy a szülői szabadság a „gyermek
születése […] esetén” jár, csak azt tükrözi, hogy a megszületett gyermek a szülői szabadság igénybevételének feltétele.
A javasolt szó szerinti értelmezés nem áll minden kétségen felül.
Ugyanis nem zárhatjuk ki, hogy az egyes szám használata a keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontjában nem bír számértékkel,
hanem általános fogalmat fejez ki, és hogy az egyes szám nem alapoz meg összefüggést a gyermekek száma és a szülői szabadság
száma között, hanem a gyermekek összességét olyan személyi kategóriának tekinti, amely jogot keletkeztethet a szülői szabadságra.
Ami a fent hivatkozott Bizottság kontra Luxemburg ügyben hozott ítélet hatályát illeti, ezen ítélet 47. pontjának olvasatából
következik, hogy – a keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontját akként értelmezve, hogy a szülői szabadság megadásának nem
a születés, hanem a megszületett gyermek a feltétele – a Bíróság arra kívánt rámutatni, hogy a szülői szabadsághoz való jog
nem a születés időpontjához kötődik, és nem szükséges, hogy a gyermek születése a 96/34 irányelv – érintett tagállami – hatálybalépése
után következzék be. Így a Bíróság a 96/34 irányelv időbeli hatályáról foglalt állást, nem pedig arról a kérdésről, hogy többes
szülés esetén a született gyermekek számával megegyező számú szülői szabadságot kell‑e biztosítani.
Ezért a jelen kérdésre adandó választ illetően meg kell állapítani, hogy a keretmegállapodás 2. szakasza 1. pontjának szövege
nem egyértelmű, és önmagában nem teszi lehetővé a kérdést előterjesztő bíróság által felvetett kérdés megválaszolását.
Ezért tehát figyelembe kell venni annak a szabályozásnak a célját, amelynek e rendelkezés részét képezi.
A 96/34 irányelv összefüggéséről és céljairól
A keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontjából kitűnik, hogy a szülői szabadság célja, hogy lehetővé váljon a szülők számára
a gyermekük gondozása.
A ciprusi kormány úgy véli, hogy a szülői szabadság célja, hogy a szülő teljes körűen a gyermekének szentelhesse magát. Ikergyermekek
esetében pedig az a körülmény, hogy minden egyes gyermekről gondoskodni kell, igazolja azt, hogy mindegyik gyermek után külön‑külön
jár a szabadság.
Ezt az értékelést vitatja a görög, a cseh, a német, az észt és a lengyel kormány, mivel megítélésük szerint a szülői szabadság
célját nem érinti azon gyermekek száma, amelyekről a szülőnek ez idő alatt gondoskodnia kell. Úgy vélik, hogy ikrek esetében
az érintett szülőnek azonnal és egyidejűleg kell mindkét gyermek szükségleteit kielégítenie. Miután az ilyen szülő és az egy
gyermekes szülő helyzete közötti különbség csak az ellátandó feladatok intenzitásában, és nem azok időtartamában rejlik, nem
indokolt a szülői szabadság megkettőzése.
Amint a keretmegállapodás preambulumának első bekezdéséből és általános szempontjainak 5. pontjából kitűnik, e keretmegállapodás
a szociális partnerek arra vonatkozó kötelezettségvállalásának minősül, hogy minimumkövetelményeken keresztül olyan intézkedéseket
hozzanak, amelyek a férfiak és a nők egyenlő lehetőségeinek, és a velük való egyenlő bánásmódnak a támogatására irányulnak
azáltal, hogy lehetőséget nyújtanak számukra a hivatásuk és a családi életük összeegyeztetésére (a C‑116/08. sz. Meerts‑ügyben
2009. október 22‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 35. pontja).
Ebből a szempontból a keretmegállapodás megengedi a szülővé vált munkavállalóknak, hogy megszakítsák szakmai tevékenységüket
annak érdekében, hogy családi kötelezettségeiknek szentelhessék magukat, miközben – e megállapodás 2. szakaszának 5. pontjában
foglaltan – biztosítja számukra, hogy e szabadság leteltével visszatérjenek korábbi munkahelyükre. A három hónap minimális
időtartamra figyelemmel az egyes tagállamok által szabadon meghatározható időszakon belül, és a nemzeti jogalkotó megítélésére
bízott szabályok szerint, a szülővé vált munkavállalóknak így lehetősége nyílik arra, hogy gyermeküknek az életkorának megfelelő
segítséget nyújtsák, és a szakmai életbe való visszatérésükre tekintettel felkészüljenek a családi életük megszervezésére.
Azon kérdést illetően, hogy e célra figyelemmel szükséges‑e az ikergyermekek szüleinek lehetőséget biztosítani a született
gyermekek számával megegyező számú szülői szabadság igénybevételére, le kell szögezni, amint a görög, a cseh, a német, az
észt és a lengyel kormány is jelezte, hogy az a többletteher, amellyel az ikrek szüleinek szembe kell néznie, mennyiségi jellegű
annyiban, hogy egyidejűleg kell a két gyermek szükségleteit kielégíteni, de ez a járulékos erőfeszítés nem igényel több időt,
miután az ikrek alapvetően egy időben mennek keresztül ugyanazon fejlődési szakaszon.
Úgy tűnik tehát, hogy a szülői szabadság időtartamának megkettőzése nem szükségképpen az egyetlen megfelelő intézkedés, amelyhez
a tagállamok folyamodhatnak annak érdekében, hogy megkönnyítsék az ikrek szüleinek a hivatásuk és a családi életük összehangolását,
inkább annak a rendszernek az egészét kell figyelembe venni, amelybe azok az intézkedések illeszkednek, amelyek célja, hogy
választ adjanak azokra a kihívásokra, amelyekkel e szülők szembesülnek.
Ezt az értékelést támasztja alá az a megfontolás, hogy – tekintettel arra, hogy a keretmegállapodás előírásai esetében minimumkövetelményekről
van szó, és ebből fakadóan a tagállamoknak széles mérlegelési mozgástere van a szülői szabadság bevezetésére – a nemzeti átültető
intézkedések tagállamról tagállamra jelentősen változnak.
E feltételek között meg kell állapítani, hogy figyelemmel arra a jogszabályi összefüggésre, amelybe a keretmegállapodás illeszkedik,
és tekintettel az általa követett célra, az említett megállapodás 2. szakaszának 1. pontja – ikrek születése esetén – nem
követeli meg a született gyermekek számával megegyező számú szülői szabadsághoz való jog automatikus elismerését.
Ettől függetlenül azonban meg kell vizsgálni az ikergyermekek szüleinek helyzetéből fakadó következményeket az egyenlő bánásmód
elve tekintetében.
Az egyenlő bánásmód elvéről
Az egyenlő bánásmód elvének, amely az uniós jog általános elvei közé tartozik, és alapvető jellegét a charta 20. cikke szentesíti,
tiszteletben tartása olyan nagy jelentőségű a szülői szabadság bevezetésében, hogy e szociális jog alapvető jellegét a charta
33. cikkének (2) bekezdése is elismeri.
Ez az elv megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő helyzeteket ne kezeljék ugyanúgy,
hacsak ez a bánásmód objektíve nem igazolt (lásd különösen a C‑164/07. sz. Wood‑ügyben 2008. június 5‑én hozott ítélet [EBHT 2008.,
I‑4143. o.] 13. pontját, valamint a fent hivatkozott Sturgeon és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 48. pontját).
Ebből a szempontból a Bizottság úgy érvel, hogy az ikrek szülei összehasonlítható helyzetben vannak olyan gyermekek szüleivel,
akik között kicsi a korkülönbség, mivel mindannyiuknak ugyanúgy egyszerre kell felnevelni gyermekeiket. Tehát előbbieknek
– az utóbbiakhoz hasonlóan – szükségképpen minden egyes gyermek után külön‑külön jár a szülői szabadság.
Márpedig a Bizottság által alkalmazott összehasonlítási szempont arra a nehézségre világít rá, hogy meg kell határozni azon
személyek csoportját, akikkel az ikrek szülei összehasonlíthatók. Ez a szempont ugyanis egy nehezen számszerűsíthető tényezőn,
a „kis korkülönbségen” alapul.
Másfelől noha tagadhatatlan, hogy az a feladat, amelyet az ikrek nevelése jelent, több erőfeszítéssel jár, és így nem hasonlítható
össze egyetlen gyermek gondozásával, azt sem lehet tagadni, hogy az a tény, hogy az ikrek párhuzamosan növekednek és fejlődnek,
szinergikus hatásokkal jár, következésképpen az ikrek nevelésének feladata szükségképpen nem hasonlítható össze azzal a nevelési
feladattal, amelyet két különböző életkorú gyermek megkövetel.
E feltételek között meg kell állapítani, hogy az ikrek szülei sajátos helyzetben vannak, amelyet elsősorban a nemzeti jogalkotónak
kell figyelembe vennie a 96/34 irányelv átültetésére vonatkozó intézkedések meghozatalakor.
Ebben az összefüggésben még egyszer hangsúlyozni kell, hogy – amint 1. szakaszának 1. pontja és 2. szakaszának 1. pontja is
emlékeztet – a keretmegállapodás csak minimumkövetelményeket tartalmaz. A szülői szabadság időtartamán kívül, amely a három
hónapos minimális küszöb figyelembevétele mellett szabadon állapítható meg, a tagállamok teljes mérlegelési jogkörben határozhatják
meg e szabadság igénybevételének feltételeit és részletes szabályait. A keretmegállapodás 2. szakaszának 3. pontja e tekintetben
visszautal a tagállamokban hatályos jogszabályokra és/vagy kollektív szerződésekre, amely hivatkozást – a keretmegállapodás
általános szempontjainak 9. pontja szerint – az a törekvés igazol, hogy az egyes tagállamokban fennálló helyzetet kell figyelembe
venni.
Így a tagállamok – a keretmegállapodásban a szülői szabadság időtartamára előírt három hónapos minimális küszöb figyelembevétele
mellett – meghatározhatják az igénybevétel időbeli szabályait. E mérlegelési mozgástér különösen azt foglalja magában, hogy
a tagállamok – ha amellett döntenek, hogy a keretmegállapodásban szereplő minimális szabadságnál hosszabb idejű szülői szabadságot
határoznak meg – járulékos szabályokat írhatnak elő egymást követő gyerekszülések esetén.
Ebből következik, hogy a nemzeti jogalkotó széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a szülői szabadság azon rendszerének
meghatározásában, amely az ikrek szüleire vonatkozik, és amely lehetővé teszi számukra, hogy olyan bánásmódban részesüljenek,
amely kellőképpen figyelembe veszi sajátos igényeiket.
Ebből a szempontból meg kell állapítani, hogy általában a keretmegállapodásban előírt minimális időtartamnál jelentősen hosszabb
időszak, valamint a szülők számára biztosított bizonyos rugalmasság a tekintetben, hogy a gyermek életkorától függően igényelhessék
a szülői szabadságot, lehetővé teheti az ikrek nevelésével kapcsolatos többletteher jobb eloszlását. Hasonlóképpen az alkalmazás
részletes szabályai, amelyeknél – a keretmegállapodás általános szempontjainak 6. pontja szerint – a munkavégzés rugalmasabb
szervezési módjai jelentős szerepet játszanak, megkönnyíthetik a hivatás követelményeinek és az ikrek nevelésével járó sajátos
nehézségeknek az összehangolását.
Mindazonáltal lehetőség van más intézkedések kidolgozására és meghozatalára, amelyek alkalmasak arra, hogy kielégítsék az
ikrek szüleinek sajátos igényeit, úgy mint a természetbeni támogatás, például gyermekintézményi ellátáshoz való jog formájában,
vagy a pénzbeli támogatás, különösen olyan sajátos ellátások formájában, amelyek lehetővé teszik a gondozás módjának szabad
megválasztását.
Az előtte folyamatban lévő ügy tényállásának értékelésére kizárólagos hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság feladata annak
vizsgálata, hogy a nemzeti szabályozás összessége elegendő lehetőséget nyújt‑e arra, hogy adott esetben az ikrek szüleinek
a hivatásukkal és családi életükkel kapcsolatban felmerülő sajátos igényeit kielégítse.
A fenti megfontolások alapján a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontját
nem lehet akként értelmezni, hogy az ikrek születése jogot keletkeztet a született gyermekek számával megegyező számú szülői
szabadságra. Mindazonáltal – az egyenlő bánásmód elvére figyelemmel – e szakasz arra kötelezi a nemzeti jogalkotót, hogy a
szülői szabadság olyan rendszerét vezesse be, amely az érintett tagállamban fennálló helyzettől függően olyan bánásmódot biztosít
az ikrek szüleinek, amely kellőképpen figyelembe veszi sajátos igényeiket. A nemzeti bíróságra hárul annak vizsgálata, hogy
a nemzeti szabályozás megfelel‑e ennek a követelménynek, és az ő feladata, hogy adott esetben az említett nemzeti szabályozást
– amennyire lehetséges – az uniós joggal összhangban értelmezze.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az 1997. december 15‑i 97/75/EK tanácsi irányelvvel módosított, az UNICE, a CEEP és az ESZSZ által a szülői szabadságról kötött
keretmegállapodásról szóló, 1996. június 3‑i 96/34/EK tanácsi irányelv mellékletét képező, a szülői szabadságról 1995. december
14‑én kötött keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontját nem lehet akként értelmezni, hogy egyéni jogot biztosít a gyermek
számára a szülői szabadsághoz.
2)
Az említett keretmegállapodás 2. szakaszának 1. pontját nem lehet akként értelmezni, hogy az ikrek születése jogot keletkeztet
a született gyermekek számával megegyező számú szülői szabadságra. Mindazonáltal – az egyenlő bánásmód elvére figyelemmel –
e szakasz arra kötelezi a nemzeti jogalkotót, hogy a szülői szabadság olyan rendszerét vezesse be, amely az érintett tagállamban
fennálló helyzettől függően olyan bánásmódot biztosít az ikrek szüleinek, amely kellőképpen figyelembe veszi sajátos igényeiket.
A nemzeti bíróságra hárul annak vizsgálata, hogy a nemzeti szabályozás megfelel‑e ennek a követelménynek, és az ő feladata,
hogy adott esetben az említett nemzeti szabályozást – amennyire lehetséges – az uniós joggal összhangban értelmezze.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: görög.