CELEX: 62005CJ0306
Szerzői jog és szomszédos jogok az információs társadalomban
A 2001/29/EK irányelv
3. cikk
A nyilvánossághoz közvetítés fogalma
Szállodai szobákban elhelyezett televíziókészülékek útján közvetített művek

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak
összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 167., 10. o.; magyar nyelvű
különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.) 3. cikkének értelmezésére irányul.
2       E kérelmet a Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE) és a Rafael Hoteles SA (a továbbiakban: Rafael) között,
az SGAE kezelése alatt álló szellemi tulajdonjogoknak ez utóbbi által történő állítólagos megsértése tárgyában folyamatban
lévő eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér

Az alkalmazandó nemzetközi jog
3       A Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó Marrakesh‑i Egyezmény 1C. mellékletében szereplő, a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi
vonatkozásairól szóló egyezmény az Európai Közösség nevében a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért
megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i
94/800/EK tanácsi határozattal került jóváhagyásra (HL L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.).
4       A szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló egyezmény 9. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagok betartják a Berni Egyezmény (1971) 1–21. cikkeiben, valamint a Függelékében foglaltakat. A tagoknak mindazonáltal
e Megállapodás alapján nincsenek olyan jogaik és kötelezettségeik, mint amelyeket rájuk a Berni Egyezmény 6.a. cikke vagy
az abból levezetett jogok ruháznak.”
5       Az irodalmi és a művészeti művek védelméről szóló Berni Egyezmény (1971. július 24‑i párizsi egyezmény) 1979. szeptember 28‑án
felülvizsgált változatának (a továbbiakban: Berni Egyezmény) 11. cikke értelmében:
„(1)      Színművek, zenés színművek és zeneművek szerzőinek kizárólagos joga, hogy engedélyt adjanak:
i)      műveik bemutatására és nyilvános előadására, ideértve a bármely módon és eljárással történő bemutatást, előadást;
ii)      műveik bemutatásának és előadásának bármely eszközzel történő nyilvános közvetítésére.
(2)      A színművek és zenés színművek szerzőit – az eredeti művel kapcsolatos jogaik egész tartama alatt – ugyanez a jog illeti meg
műveik fordítását illetően.”
6       A Berni Egyezmény 11a. cikkének első bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az irodalmi és művészeti művek szerzőinek kizárólagos joga, hogy engedélyt adjanak:
i)      műveik sugárzására vagy minden más, jel, hang vagy kép vezeték nélküli közvetítésére alkalmas eszközzel történő nyilvános
átvitelére;
ii)      sugárzott mű mindenfajta, akár vezeték útján történő, akár vezeték nélküli nyilvános átvitelére, ha ezt az átvitelt az eredetihez
képest más szervezet végzi;
iii)      a sugárzott mű hangszóró vagy egyéb, annak megfelelő jel-, hang- vagy képközvetítő eszközzel történő nyilvános átvitelére.”
7       A Szellemi Tulajdon Világszervezete (WIPO) Genfben, 1996. december 20‑án elfogadta a WIPO Előadásokról és Hangfelvételekről
szóló Szerződését, valamint a WIPO Szerzői Jogi Szerződését. E két szerződés a Közösség nevében a 2000. március 16‑i 2000/278/EK
tanácsi határozattal (HL L 89., 6. o.) került elfogadásra.
8       A WIPO Szerzői Jogi Szerződésének 8. cikke a szerzői jogról a következőképpen rendelkezik:
„Nem csorbítva a Berni Egyezmény 11. cikke (1) bekezdésének ii. pontját, 11a. cikke (1) bekezdésének i. és ii. pontját, 11b. cikke
(1) bekezdésének ii. pontját, 14. cikke (1) bekezdésének ii. pontját és 14a. cikkének (1) bekezdését, az irodalmi és művészeti
alkotások szerzőinek kizárólagos joga, hogy műveiket vezeték útján vagy bármely más eszközzel vagy módon a nyilvánossághoz
közvetítsék, és hogy erre másnak engedélyt adjanak, ideértve a műveiknek a nyilvánosság számára oly módon történő hozzáférhetővé
tételét, hogy a közönség tagjai az említett művekhez való hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhassák meg.”
9       A WIPO Szerzői Jogi Szerződésére vonatkozó közös nyilatkozatokat a diplomáciai konferencia 1996. december 20‑án fogadta el.
10     A 8. cikkel kapcsolatos közös nyilatkozat szövege a következő:
„A nyilvánossághoz közvetítéshez szükséges anyagi eszközök rendelkezésre állása önmagában nem jelent e szerződés vagy a Berni
Egyezmény értelmében nyilvánossághoz közvetítést. A 8. cikk nem zárja ki a Berni Egyezmény 11a. cikke (2) bekezdésének a szerződő
felek által történő alkalmazását.”

A közösségi szabályozás
11     A 2001/29 irányelv kilencedik preambulumbekezdése értelmében:
„A szerzői jog és szomszédos jogok harmonizációjának a magas szintű védelemből kell kiindulnia, tekintve, hogy ezek a jogok
elengedhetetlenek a szellemi alkotáshoz. Az általuk nyújtott védelem hozzájárul az alkotó tevékenység fenntartásához és fejlődéséhez
a szerzők, az előadóművészek, az előállítók és a fogyasztók, valamint a kultúra, az ipar és a nagyközönség érdekében. A szellemi
tulajdon ennek megfelelően a tulajdon részeként nyert elismerést.”
12     Az irányelv tizedik preambulumbekezdésének szövege a következő:
„Ahhoz, hogy a szerzők és előadóművészek a jövőben is alkotó és művészi tevékenységet folytathassanak, műveik felhasználásáért
megfelelő díjazásban kell, hogy részesüljenek ugyanúgy, mint a producerek annak érdekében, hogy a művek pénzügyi hátterét
biztosítani tudják. Az olyan termékek előállítása, mint a hangfelvételek, a filmek vagy a multimédia-termékek, illetve az
olyan szolgáltatások nyújtása, mint a lehívásra történő hozzáférhetővé tétel, jelentős befektetést igényelnek. A megfelelő
díjazás biztosításához, illetve a befektetés kielégítő mértékű megtérüléséhez a szellemi tulajdonjogok megfelelő szintű védelme
szükséges.”
13     Ugyanezen irányelv tizenötödik preambulumbekezdése szerint:
„A Szellemi Tulajdon Világszervezetének (WIPO) szervezésében 1996 decemberében tartott diplomáciai konferencia eredményeképpen
két új szerződést fogadtak el, a WIPO szerzői jogi szerződését, illetve a WIPO előadásokról és hangfelvételekről szóló szerződését,
amelyek a szerzők, illetve az előadóművészek és hangfelvétel‑előállítók jogainak védelmével foglalkoznak. Ezek a szerződések
a szerzői jog és a szomszédos jogok nemzetközi védelmét korszerűsítik, nem utolsósorban az úgynevezett »digitális agenda«
vonatkozásában, továbbá hatékonyabb eszközöket vezetnek be a kalózkodás elleni küzdelem terén. A Közösség és a legtöbb tagállam
már aláírta ezeket a szerződéseket, és folyamatban van a Közösség, illetve a tagállamok általi megerősítésük előkészítése.
Ez az irányelv egyben számos ilyen nemzetközi kötelezettség végrehajtását is szolgálja.”
14     Az említett irányelv huszonharmadik preambulumbekezdése értelmében:
„Ennek az irányelvnek harmonizálnia kell a szerzők nyilvánossághoz közvetítéshez való jogát. Ezt a jogot olyan tágan kell
értelmezni, hogy lefedjen minden olyan nyilvánossághoz közvetítést, amikor a nyilvánosság nincs jelen a közvetítés kiindulópontjául
szolgáló helyszínen. Ez a jog magában kell, hogy foglalja a művek bármilyen vezetékes vagy vezeték nélküli közvetítését, illetve
továbbközvetítését, ideértve a sugárzást is. E jog más cselekményekre nem vonatkozik.”
15     A 2001/29 irányelv huszonhetedik preambulumbekezdése kimondja:
„A közvetítést lehetővé tevő, illetve azt megvalósító fizikai eszközök rendelkezésre bocsátása önmagában nem minősül az ezen
irányelv értelmében vett közvetítésnek.”
16     Az irányelv 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tagállamok a szerzők számára kizárólagos jogot biztosítanak műveik vezetékes vagy vezeték nélküli nyilvánossághoz közvetítésének
engedélyezésére, illetve megtiltására, beleértve az oly módon történő hozzáférhetővé tételt is, hogy a nyilvánosság tagjai
a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg.
(2)      A tagállamok biztosítják a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétel engedélyezésének, illetve megtiltásának kizárólagos jogát
akár vezetékes akár vezeték nélküli, illetve oly módon történő hozzáférhetővé tétel esetében is, amikor a nyilvánosság tagjai
a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg:
a)      az előadóművészek számára előadásaik rögzítése tekintetében;
b)      a hangfelvétel‑előállítók számára hangfelvételeik tekintetében;
c)      a filmek első rögzítése előállítói számára filmjeik eredeti és a többszörözött példányai tekintetében;
d)      a műsorsugárzó számára műsoraik rögzítése tekintetében függetlenül attól, hogy a műsor közvetítése vezeték útján vagy vezeték
nélkül történik, ideértve a kábelen keresztül vagy műhold útján történő közvetítést is.
(3)      Az (1) és a (2) bekezdésben foglalt jogok nem merülnek ki a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő
hozzáférhetővé tétel egyetlen, e cikkben említett cselekménye révén sem.”

A nemzeti szabályozás
17     A szellemi tulajdonról szóló törvény egységes szerkezetű szövege (a továbbiakban: LPI), amely szabályozza, pontosítja és harmonizálja
az e területen hatályos jogi rendelkezéseket, az 1996. április 12‑i 1/1996. sz. királyi törvényerejű rendelettel (BOE 97. sz.,
1996. április 22.) került elfogadásra.
18     Az LPI 17. cikke a következőket írja elő:
„A szerzők kizárólagosan gyakorolják műveik hasznosításának jogát, akármilyen módon történik is az, különösen azokat a többszörözési,
terjesztési, nyilvánossághoz való közvetítési jogokat, amelyeket engedélye nélkül nem gyakorolhatók, kivéve az e törvényben
előírt esetekben.”
19     Az LPI 20. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Nyilvánossághoz való közvetítésnek minősül minden olyan cselekmény, amellyel a mű több személy részére hozzáférhetővé válik,
a művek példányainak részükre előzőekben teljesített terjesztése nélkül.
Nem minősül nyilvánosnak az a közvetítés, amely olyan helyen történik, amely szigorúan magánhasználatú, és nem képezi részét,
vagy nem kapcsolódik semmilyen műsorszóró hálózathoz.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatali kérdések
20     Az SGAE a szellemi tulajdonjogok kezelésére felhatalmazott szervezet Spanyolországban.
21     Az SGAE úgy vélte, hogy a televíziókészülékek és zenei háttér biztosítására szolgáló készülékek használata a Rafael tulajdonában
álló szállodákban a 2002 júniusa és 2003 márciusa közötti hónapokat felölelő időszak folyamán olyan művek nyilvánossághoz
közvetítését tette lehetővé, amelyek az általa kezelt művek tárába tartoznak. Mivel az SGAE úgy vélte, hogy e cselekményeket
az e művekhez fűződő szellemi tulajdonjogok megsértésével hajtották végre, ezért kártérítési keresetet nyújtott be a Rafaellel
szemben a Juzgado de primera instancia n° 28 de Barcelonánál (a barcelonai 28. sz. elsőfokú bíróság).
22     2003. június 6‑i határozatával e bíróság részben elutasította a kereseti kérelmet. Lényegében azt állapította meg, hogy a
televíziókészülékek szállodai szobákban való használata nem minősül az SGAE által kezelt művek nyilvánossághoz közvetítésének.
Ugyanezen bíróság viszont azt is megállapította, hogy az SGAE kereseti kérelme atekintetben megalapozott, hogy a szállodákban
voltak olyan közös helyiségek, ahol televíziókészülékek és zenei háttér biztosítására alkalmas készülékek voltak elhelyezve.
23     Az SGAE és a Rafael egyaránt fellebbezést nyújtott be az ítélettel szemben az Audiencia Provincial de Barcelonához, amely
felfüggesztette az eljárást, és a következő előzetes döntéshozatali kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Olyan televíziókészülékek szállodai szobákban való elhelyezése, amelyeken keresztül kábel műhold vagy földi jel útján műsort
közvetít – ami a(z) [2001/29] irányelv 3. cikkében foglalt szerzői jogot védő nemzeti jogszabályok harmonizációja hatálya
alá tartozik – nyilvánossághoz közvetítésnek minősül‑e?
2)      Ellentétes‑e a(z) [2001/29] irányelv által előirányzott szerzői jogok védelmével az, ha a szállodai szobát szigorúan magánhasználatú
lakóhelyiségnek tekintjük, ezzel kizárva azt, hogy az előzetesen a szálloda által vett jeleknek a televíziókészülékek útján
való továbbközvetítése nyilvánossághoz közvetítésnek minősüljön?
3)      Nyilvánosnak minősíthető‑e a(z) [2001/29] irányelvben foglalt nyilvánossághoz közvetítés kapcsán a szerzői jogok védelme szempontjából
az olyan közvetítés, amely egy szállodai szoba televíziókészülékén keresztül történik, amiatt, hogy így több, egymást követő
néző is hozzáférhet a műhöz?”

A szóbeli szakasz újbóli megnyitása iránti kérelemről
24     A Bíróság Hivatalához 2006. szeptember 12‑én érkezett levelével a Rafael a Bíróság eljárási szabályzatának 61. cikke alapján
kérte a szóbeli szakasz újbóli megnyitását.
25     E kérelmet a főtanácsnoki indítvány állítólagos következetlenségeivel indokolta. A Rafael azt állítja, hogy az indítványban
foglaltakra adott nemleges válasz az első kérdést illetően elkerülhetetlenül azzal járna, hogy a második és a harmadik kérdést
is nemlegesen kellene megválaszolni, miközben a főtanácsnok arra kéri a Bíróságot, hogy azokat igenlően válaszolja meg.
26     E tekintetben elég arra emlékeztetni, hogy sem a Bíróság alapokmánya, sem pedig eljárási szabályzata nem teszi lehetővé, hogy
a felek a főtanácsnoki indítványra válaszként észrevételeket tegyenek (lásd többek között a C‑259/04. sz. Emanuel‑ügyben 2006.
március 30‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑3089. o.] 15. pontját).
27     A Bíróság eljárási szabályzata 61. cikkének megfelelően persze a Bíróság hivatalból, a főtanácsnok javaslatára vagy a felek
kérelmére is elrendelheti a szóbeli eljárás újbóli megnyitását, ha úgy véli, hogy a tényállás nincs kellően feltárva, vagy
ha azt olyan érv alapján kellene eldönteni, amelyet a felek nem vitattak meg (lásd többek között a C‑209/01. sz., Schilling
és Fleck-Schilling ügyben 2003. november 13‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑13389. o.] 19. pontját és a C‑30/02. sz., Recheio
– Cash & Carry ügyben 2004. június 17‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑6051. o.] 12. pontját).
28     Mindenesetre jelen ügyben a Bíróság úgy véli, hogy a döntéshozatalhoz szükséges minden tényállási elem rendelkezésére áll.
29     Következésképpen nem szükséges elrendelni a szóbeli szakasz újbóli megnyitását.

Az előzetes döntéshozatali kérdésekről

Előzetes észrevételek
30     Először is meg kell állapítani, hogy a Rafael állításával ellentétben, a szóban forgó alapeljárásbeli ügy nem a műholdas műsorsugárzásra
és a vezetékes továbbközvetítésre alkalmazandó egyes szerzői és szomszédos jogi szabályok összehangolásáról szóló, 1993. szeptember
27‑i 93/83/EGK tanácsi irányelv (HL L 248, 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 134. o.) hatálya alá tartozik,
hanem a 2001/29 irányelv hatálya alá. Ugyanis ez utóbbi alkalmazandó minden oltalom alatt álló mű közvetítésére, miközben
a 93/83 irányelv nem ír elő minimumharmonizációt a szerzői és szomszédos jogok védelmének egyes területeit illetően arra az
esetre, ha a más tagállamokból származó adások nyilvánossághoz közvetítése műholdon keresztül vagy kábeles továbbközvetítés
útján történik. Tehát ahogyan azt a Bíróság már kimondta, a 2001/29 irányelvtől eltérően, e minimum-harmonizációs szabályok
nem tartalmazzák a jelen előzetes döntéshozatali kérdésekkel érintetthez hasonló helyzetre vonatkozó kérdés megválaszolásához
szükséges elemeket (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑293/98. sz. Egeda‑ügyben 2000. február 3‑án hozott ítéletének [EBHT 2000.,
I‑629. o.] 25. és 26. pontját).
31     Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy mind a közösségi jog egységes alkalmazásának követelményéből, mind az egyenlőség
elvéből az következik, hogy közösségi jog olyan rendelkezésének fogalmait, mint például a 2001/29 irányelv, amely semmilyen
konkrét utalást nem tartalmaz a tagállamok jogára a rendelkezés értelmének vagy terjedelmének meghatározásához, általában
az egész Közösségben önállóan és egységesen kell értelmezni (lásd különösen a Bíróság C‑357/98. sz. Yiadom‑ügyben 2000. november
9‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑9265. o.] 26. pontját és a C‑245/00. sz. SENA‑ügyben 2003. február 6‑án hozott ítéletének
[EBHT 2003., I‑1251. o.] 23. pontját). Ebből következően az osztrák kormány nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy a tagállamok
hatáskörébe tartozik a „nyilvánosság” fogalmának meghatározása, amelyre a 2001/29 irányelv anélkül utal, hogy annak fogalmát
meghatározná.

Az első és a harmadik kérdésről
32     Első és harmadik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi,
hogy a 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésnek minősül‑e az olyan közvetítés,
amely a szállodai szobákban lévő televíziókészülékeken keresztül történik a szálloda létesítményének szobáiban megszálló vendégek
részére, és hogy önmagában a televíziókészülékek elhelyezése az ilyen létesítmények szobáiban ilyen jellegű cselekménynek
minősül‑e.
33     E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy az említett irányelv nem határozza meg pontosan, hogy mi értendő a „nyilvánossághoz
közvetítés” fogalma alatt.
34     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely közösségi jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem
annak szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (lásd
különösen a Bíróság C‑156/98. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 19‑én hozott ítéletének [EBHT 2000.,
I‑6857. o.] 50. pontját és a C‑53/05. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2006. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2006.,
I‑6215. o.] 20. pontját).
35     Másfelől, a közösségi jog rendelkezéseit amennyire lehetséges, a nemzetközi jog figyelembevételével kell értelmezni, különösen,
amikor e rendelkezések pontosan a Közösség által megkötött nemzetközi megállapodások végrehajtását szolgálják (lásd különösen
a Bíróság C‑341/95. sz. Bettati‑ügyben 1998. július 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑4355. o.] 20. pontját és az ott
hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
36     A 2001/29 irányelv huszonharmadik preambulumbekezdéséből következik, hogy a „nyilvánossághoz közvetítés” fogalmát szélesen
kell értelmezni. Az ilyen értelmezés egyébiránt elengedhetetlen az irányelv alapvető céljának megvalósulásához, amely – ahogyan
az annak kilencedik és tizedik preambulumbekezdéséből is következik – mások mellett a szerzők számára is olyan magas szintű
oltalmat kíván teremteni, amely számukra megfelelő díjazást biztosít műveik felhasználása után, különösen a nyilvánossághoz
közvetítés esetén.
37     A Bíróság megállapította, hogy e meghatározás alapján a „nyilvánosság” kifejezés meghatározatlan számú lehetséges tévénézőt
jelent (a Bíróság C‑89/04. sz. Mediakabel‑ügyben 2005. június 2‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑4891. o.] 30. pontja és
a C‑192/04. sz., Lagardère Active Broadcast ügyben 2005. július 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑7199. o.] 31. pontja).
38     Az olyan ügyek esetén, mint az alapeljárásbeli, olyan átfogó megközelítésre van szükség, amely egyrészről nem csak azoknak
a szállodai szobákban megszálló vendégeknek a figyelembevételét teszi szükségessé, akikre az előzetes döntéshozatali kérdések
konkrétan irányulnak, hanem azon vendégekét is, akik az említett létesítmény bármely más helyiségében tartózkodnak, és a közelükben
ott elhelyezett televíziókészülék található. Másrészről figyelembe kell venni azt a körülményt is, hogy általában az ilyen
létesítmények vendégei gyorsan váltják egymást. Általában viszonylag jelentős számú egyénről van szó, ezért ők nyilvánosságnak
tekintendők a 2001/29 irányelv alapvető célja szempontjából, ahogyan arra a jelen ítélet 36. pontjában már emlékeztettünk.
39     Figyelembe véve másfelől a műveknek az ilyen potenciális tévénézők rendelkezésére bocsátásából adódó halmozódó hatásokat,
azok ilyen körülmények között figyelemre méltó jelentőségre tehetnek szert. Ennek következtében az kevésbé számít, hogy csupán
a szobákban megszállók‑e a címzettjei a műveknek, akik külön-külön számításba véve korlátozott gazdasági jelentőséggel rendelkeznek
maga a szállodai létesítmény számára.
40     Azt is hangsúlyozni kell, hogy az alapeljárásbelivel megegyező körülmények között történő közvetítést a Berni Egyezmény 11a. cikkének
első bekezdése ii) pontja szerint úgy kell értékelni, mint az eredetihez képest más szervezet által végzett közvetítést. Így
tehát az ilyen közvetítés a mű közvetítésével célba vett eredeti közönségtől eltérő közönség, vagyis már egy új közönség számára
történik.
41     Ugyanis, ahogyan azt a Berni Egyezményhez fűzött útmutató is kifejti, amelyet a WIPO készített – jogi kötelező jelleg nélkül –
annak értelmezéséhez, és amely elősegíti az említett egyezmény értelmezését, a szerző, műve sugárzásának engedélyezésével
csak a közvetlen felhasználókat veheti figyelembe, vagyis azokat a jelvételre alkalmas készülékek azon birtokosait, akik egyénileg
vagy magánéleti, családi körben veszik az adásokat. Ezen útmutató szerint az ilyen adások vétele egy szélesebb hallgatóságnak
szánt, és olykor haszonszerzési cél nélkül, a befogadóközönség egy újabb része hallhatja vagy láthatja a művet, a hangszóró
vagy más hasonló eszköz által kibocsátott adás közvetítése már nem csupán annak sugárzásának befogását jelenti, hanem olyan
független cselekményt, amellyel a sugárzott művet egy új közönséghez közvetítik. Ahogyan az útmutató is pontosítja az ilyen
nyilvános vétel esetén már felmerül a szerző kizárólagos engedélyezési joga.
42     Márpedig a szálloda vendégköre ilyen új közönséget alkot. Lényegében az e vendégkörnek sugárzott művek televíziókészülékeken
keresztül történő terjesztése nem pusztán technikai módszere az eredeti adás vétele garantálásának vagy javításának, annak
kiterjedési területén belül. Épp ellenkezőleg, a szálloda az az intézmény, amely magatartása következményeinek teljes tudatában,
közvetítőként jár el vendégei irányában az oltalom alatt álló művek hozzáférhetővé tételével. Ugyanis e beavatkozás hiányában,
vendégei, akik mind az említett területen belül tartózkodnak, különben elvileg nem tudnák a sugárzott művet megtekinteni.
43     Ezenfelül, a 2001/29 irányelv 3. cikke (1) bekezdéséből, valamint a WIPO Szerzői Jogi Szerződésének 8. cikkéből az következik,
hogy a nyilvánossághoz közvetítés fennállásához elegendő, ha a művet úgy bocsátják a közönség rendelkezésére, hogy annak tagjai
ahhoz hozzá tudjanak férni. Ebből adódóan, a Rafael és az Írország által állítottakkal ellentétben e tekintetben nem meghatározó,
hogy azok a vendégek, akik nem kapcsolták be a televíziókészüléket, nem férhettek hozzá a művekhez.
44     Egyébiránt a Bírósághoz benyújtott ügyiratokból következik, hogy a szálloda azon közvetítő jellegű eljárása, amellyel hozzáférhetővé
tette a sugárzott műveket a vendégei számára, olyan kiegészítő szolgáltatásnyújtásnak tekintendő, amelynek célja bizonyos
értelemben véve az abból való haszonszerzés. Ugyanis komolyan nem vitatható az, hogy a szolgáltatás felkínálása hatással van
a szálloda kategóriabesorolására, és különösen a szobák árára. Ebből adódóan, még ha meg is állapítható – ahogyan arra az
Európai Közösségek Bizottsága hivatkozott –, hogy a haszonszerzési cél nem elengedhetetlen feltétele a nyilvánossághoz közvetítés
fennállásának, de mindenesetre kimondható, hogy a közvetítés hasznot eredményező jellege fennáll az olyan esetekben, mint
az alapeljárásbeli.
45     Ami azt a kérdést illeti, hogy önmagában a televíziókészülékek elhelyezése az ilyen létesítmények szobáiban a 2001/29 irányelv
3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésnek minősül‑e, hangsúlyozni kell, hogy az irányelv huszonhetedik
preambulumbekezdésének szövege kimondja, hogy a WIPO Szerzői Jogi Szerződésének 8. cikkének megfelelően „a közvetítést lehetővé
tevő, illetve azt megvalósító fizikai [helyesen: tárgyi] eszközök rendelkezésre bocsátása önmagában nem minősül az ezen irányelv
értelmében vett közvetítésnek”.
46     Még ha a tárgyi eszközök puszta biztosítása – amelyben általában közreműködőként szerepet játszanak a szállodán kívül a televíziókészülékek
értékesítésére vagy kölcsönzésére szakosodott vállalkozások is – önmagában nem is képez a 2001/29 irányelv értelmében vett
közvetítést, az mindenesetre bizonyos, hogy e berendezések technikailag hozzáférést nyújthatnak a sugárzott művekhez a közönség
számára. Ennél fogva, ha az ott elhelyezett televíziókészülékek segítségével a szálloda az e létesítmény szobáiban tartózkodó
vendégei számára adásjeleket közvetít, akkor nyilvánossághoz közvetítésről beszélhetünk, függetlenül attól, hogy az milyen
jelátviteli módszer alkalmazásával történik.
47     Következésképpen az első és a harmadik kérdést úgy kell megválaszolni, hogy még ha a tárgyi eszközök puszta biztosítása önmagában
nem is képez a 2001/29 irányelv értelmében vett közvetítést, a szálloda által az e létesítmény szobáiban tartózkodó vendégek
számára az ott elhelyezett televíziókészülékek segítségével történő adásjel-közvetítés, függetlenül az alkalmazott jelátviteli
módszertől, az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésnek minősül.

A második kérdésről
48     Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a szállodalétesítmény szobáinak magánjellege
kizárja‑e azt, hogy a műveknek e helyeken televíziókészülékek útján történő közvetítése a 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése
értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésnek minősülhet.
49     E tekintetben Írország arra hivatkozik, hogy különbséget kell tenni a szállodai szobák magánjellegű környezetében és az e
létesítmény közös helyiségeiben végbemenő közvetítési cselekmények, illetve a művek rendelkezésre bocsátása között. Ez az
érv azonban nem helytálló.
50     Mind a 2001/29 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének, mind a WIPO Szerzői Jogi Szerződése 8. cikkének – amelyek a szerző hozzájárulását
nem a nyilvános helyen vagy a nyilvánosság számára nyitvaálló helyen történő továbbközvetítéshez, hanem ahhoz a közvetítéshez
követelik meg, amelyek révén a mű a nyilvánosság számára hozzáférhetővé válik – szövegéből és szellemiségéből egyaránt az
következik, hogy a közvetítés helyének magán- vagy közjellegének nincs jelentősége.
51     Egyébiránt, a 2001/29 irányelv és a WIPO Szerzői Jogi Szerződésének rendelkezései szerint, a nyilvánossághoz közvetítés joga
magában foglalja az oly módon történő hozzáférhetővé tételt is, hogy a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét egyénileg
választhatják meg. Tehát az említett, a nyilvánosság számára való hozzáférhetővé tétel joga és ezáltal a nyilvánossághoz közvetítés
joga nyilvánvalóan elveszítené az értelmét, amennyiben az nem terjedne ki a magánjellegű helyeken történő közvetítésekre is.
52     A szállodai szobák magánjellegére vonatkozó érvének alátámasztásaként Írország az 1950. november 4‑én Rómában aláírt, emberi
jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezményre is, különösen annak 8. cikkére hivatkozik, amelynek értelmében
a közhatalom minden önkényes vagy aránytalan beavatkozása a magánjellegű tevékenység körében tilos. Ez az érv azonban már
az elején sem volt helytálló.
53     E tekintetben ki kell emelni, hogy Írország nem fejti ki pontosan, hogy kik lennének az alapeljárásbeli helyzethez hasonló
körülmények esetén az ilyen önkényes vagy aránytalan beavatkozás kárvallottjai. Mivel nehezen elképzelhető, hogy Írország
azokra a vendégekre gondolna, akik a vett jeleket befogják, és akiket nem terhel a szerzők díjazásának semmiféle kötelezettsége.
Nyilvánvalóan nem is a szállodai létesítményről van szó, mivel még ha megállapítható is, hogy e létesítmény köteles az említett
díjazás megfizetésére, akkor sem lehet azt az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény 8. cikke megsértésének
kárvallottjának tekinteni, hiszen a vendégeik részére rendelkezésre bocsátott szobák nem tekinthetők annak magánjellegű tevékenysége
körébe tartozóknak.
54     Tekintettel az előzőekben kifejtett érvek egészére, a második kérdést úgy kell megválaszolni, hogy a szállodai szobák magánjellege
nem zárja ki azt, hogy a műveknek az azokban üzemeltetett televíziókészülékek útján történő közvetítése a 2001/29 irányelv
3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésnek minősüljön.

A költségekről
55     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Még ha a tárgyi eszközök puszta biztosítása önmagában nem is képez az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok
egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv értelmében
vett közvetítést, a valamely szállodában televíziókészülékek útján vett jelek közvetítése az e létesítmény szobáiban megszálló
vendégek részére, függetlenül a vett jelek közvetítésének technikai módszerétől, ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének értelmében
vett nyilvánossághoz közvetítésnek minősül.
2)
A szállodai szobák magánjellege nem zárja ki azt, hogy a műveknek az azokban üzemeltetett televíziókészülékek útján történő
közvetítése a 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésnek minősüljön.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: spanyol.