CELEX: 62002TJ0115
Gemenskapsvarumärke
Invändningsförfarande
Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av figurmärke innehållande bokstaven a
Äldre figurmärke som registrerats som gemenskapsvarumärke innehållande bokstaven a
Förväxlingsrisk

Bakgrund till tvisten
Sökanden ingav den 5 juni 1998, med stöd av rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken
(EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3), i ändrad lydelse, en ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke
till Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån).
Ansökan avsåg det figurmärke som avbildas nedan.
iVBORw0KGgoAAAANSUhEUgAAAHcAAABHCAMAAAAKnSgVAAAAAXNSR0IArs4c6QAAAexQTFRF
AAAAAAAABwcHAwMDERERHx8fAQEBHBwcBQUFCwsLGxsbFBQUCgoKFxcXCAgIDQ0NFRUVBAQE
Dg4OGBgYGRkZEhISDw8PHh4eNjY2Ly8vPz8/JSUlMDAwMjIyLS0tOjo6JiYmPT09Nzc3MzMz
KysrKCgoIyMjOTk5PDw8KSkpLCwsNTU1IiIiISEhXV1dREREQEBAUFBQXl5eTU1NUVFRQ0ND
WlpaVFRUX19fU1NTSkpKV1dXWFhYS0tLW1tbQUFBVVVVR0dHRkZGTk5OfHx8ZWVle3t7bGxs
cnJyc3Nzf39/ZGRka2traGhoZ2dncXFxb29veXl5eHh4fX19YWFhbm5udXV1YmJinp6el5eX
hoaGkJCQj4+Pm5ubhYWFlpaWg4ODiYmJh4eHjY2NgICAgoKCnZ2dlJSUioqKu7u7rq6uuLi4
p6enr6+vpaWlt7e3o6OjtbW1vLy8srKyq6urpKSktLS0ra2tv7+/sbGxvr6+oaGhubm539/f
wcHB19fX2trayMjIxcXF09PT0tLSzMzM3Nzc2dnZ1dXVxsbGwsLC1tbW3d3dycnJzc3N8fHx
7u7u8/Pz4+Pj4eHh6enp+vr6+/v7+Pj46urq9/f35ubm/v7+4ODg6+vr9PT05OTk7e3t8PDw
5+fn////GWjqCwAAAAF0Uk5TAEDm2GYAAAAJcEhZcwAADsQAAA7EAZUrDhsAAAAZdEVYdFNv
ZnR3YXJlAE1pY3Jvc29mdCBPZmZpY2V/7TVxAAAFgUlEQVRoQ8WZjVdTNxTASVsflNLWsjkL
A1EQ3NhWEGQibOqcgjiGijJRaBkyNuRjMpQ5dYjy4TYQhaHo0Om0/+iSvM/kvSS3T88h53Ao
TXJ/997c3JuEvOyWtLy8LcFmc+U+mrnTezxVlwwgvQWCoZLS+v0nLl5ZzcmAHLizvQ3bDJrn
Ly2/8dLoGpAO5N49UFLggGlBoQLhpr6/AWwAd6btQ5mZHn2F7aMqtIp772QkR6gxvHFOipZz
+8v8QRHCqxLpWBejJdz5zzW/VDKvCMMPpkVkIfdO+dtAib207RrzJgu449EgisXeimxOrljw
IntyHzdq74aps5ufuMle3FO2nWG/JjOhEe9zgd3cRd8xLNFxN5/HXNyMXwvl80JcJuG52xPi
DOjMlLlr9w3ja5Y7lhTJM+uP0U/yM7e7qcJirVHskBPMcCeiEjOotUUonky19fX+PHv3/h+L
VycHOkv1yC/EP1J/YE33OMBO7i8IFYvAtKO48vsFd6GbGayAhH0IIYfFDu6UYs2qBu6Lst7G
tb2ABY+jby0BNvfPKBJXVbya0b+kBSYjWyOq1HsIxdtMGTa3mjg5LlH7pKKmtsunv0+jYNYQ
YnFbFI4KBdFxBbhLIULDVpVz3HRI6mVd4mUF+ARgkU/pMgx7n+hxIS64dGMWjeuTZtOnUw1n
hq6bTjPVWQfUzkqG2wnQFA/ZMbc60Yo3hNmqONcPAcQMOOx9CkqBCQ1ZQWuEfuILxvXPACeU
Cgf3B4CegiHTDFi5mXBW+8de33wIF5v4ATcuFkf7GS5EEHU0jaslCJaEHd3ekWRzJr38YH1m
87krvqsAkr60uI4DhmJezdlfpXvpMIBbbXF3SkbjSDFP7jXdm4oNnB0GcDWLK8uOiOSTIjyi
Tn4B0DU6C+Aisjx0fWlSEDV9i0VvqEyFc8nxknK5wwSvAa7sNBYA7RzEXsvPCm4IWeXLQG/8
2NXatK+i9Ej9RwcYbboB3AKLK/UzllTHWvqi3pHIA0wfJK72AeMKoXVG9lHWJpp+zHYFYO8w
aB/hxFbFYHs50cvO3ucALr2p0bgalKRzfJ38ieF+zInOML2HcC/eeO7rlY2g4yl3Ra7lpEuy
Pl4jsqrvsYu/g/QIj6W477zNze6WgptZPzttCUz/y+2u/gA5wEnaCwd3UDoyzIoeazJGR1K/
cVDy50O580r1KcY5x3GG4KYRXz7kxc+nOy7ffOwBJV+9TCJRwtdQ8S2G2yFVskxAEH2dCfOF
2hJvHoxg57qOHMHZ0y479INRrSnIPD8Lz7Ekh4ZRUgHmatWrr1zcBH7LRFHrVGSd288rdrzM
5NFydMy+O232iPK9ds5S376nlElOz0SnUIPnw0w2O40PN2FUYzxV3d5Ft7ZphfUhhj912l5z
3AfVD4KfDK7w/l7q0uszNrH29+xipZfXTLazdDm4jwISi81kkZ9MXbq5/N/awq3JkZ5jnKpF
1oXSdbPEbPsSau9fasaaMPoVaw/pjrKXK+ad4aXa1QKXFKAYSczWauJq4mj46zCtfp7rS748
CHkxUJmXcN96tk1wgcG/I30NuGmouO7+Mxt8PLrezVZKchcrm4Ft//SqO+t4vE9+9y7BOE31
PPVIdl7voq/dWc6/Khe87xje788rZon1z6Mzi/dOCRK74N07O74HxXGIAe7RnqrpeeOIILNy
eYNVbQ4/ecgetFSu+GxEVsNE9tI53YXkQuajBSPtgv8r8PVXoNvqBVpecmvxw+qro9ReXZnr
LWzWkytROcK/LnmaBODieQsDTbXqDLqz9eKSbE0l+Vk27cGN4YaW7R7/aIkV1ib7rz2DIuk4
mL2MyDfzU7eHzPbqzeuceMC48iUTMsmHvRCxyjFbx83bmvY/QBsriIv4VyYAAAAASUVORK5C
YII=
De varor som registreringsansökan avsåg ingår i klasserna 9, 16, 25, 35 och 41 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering
av varor och tjänster för varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg, och omfattas, vad gäller
klass 25, av följande beskrivning: ”Kläder, fotbeklädnader (’footwear’), huvudbonader; ytterkläder i icke-japansk stil, rockar,
sweaters och dylikt, sovkläder, underkläder, simdräkter, skjortor och dylikt, sockor och strumpor, handskar, slipsar, snusnäsdukar,
halsdukar, hattar och mössor, skor (’shoes’) och stövlar, bälten, jackor, t-tröjor.”
Den 4 oktober 1999 offentliggjordes ansökan i
Bulletinen för gemenskapsvarumärken nr 78/1999
.
Den 22 december 1999 framställde intervenienten med stöd av artikel 42 i förordning nr 40/94 en invändning mot registreringen
av varumärket i fråga. Till stöd för invändningen åberopades särskilt figurmärke nr 270 264, för vilket registreringsansökan
ingavs den 1 april 1996 och som registrerades som gemenskapsvarumärke den 28 februari 2000. Märket avser särskilt varorna
”kostymer, västar, kavajer, anoraker, byxor, rockar, jackor, jeans, jeanskläder, skjortor, träningströjor, t-tröjor, sportkläder,
mössor, arbetskläder, fritidskläder” inom klass 25 och återges nedan:
iVBORw0KGgoAAAANSUhEUgAAAEgAAABJCAMAAACpb5DQAAAAAXNSR0IArs4c6QAAAeNQTFRF
AAAAAAAADAwMGBgYCQkJCwsLBgYGExMTEhISDQ0NGxsbAgICBAQEBQUFCAgIBwcHHx8fDg4O
FhYWCgoKAQEBGhoaDw8PERERPz8/NjY2IyMjMDAwOzs7ODg4Ojo6JCQkJiYmPT09MTExISEh
PDw8ICAgLCwsKCgoMzMzIiIiNTU1Ly8vNzc3JycnNDQ0TExMR0dHX19fQUFBU1NTRERERkZG
Q0NDVFRUUlJSTU1NWVlZUVFRXV1dVVVVQkJCbm5uYmJieXl5ZGRkb29vYGBgZmZmc3NzcHBw
bW1ta2trZWVldnZ2dXV1eHh4ampqdHR0fX19e3t7aGhofn5+kJCQgoKCgICAioqKm5ubmpqa
mJiYlZWVjIyMnp6ekZGRiIiInJycvr6+u7u7qampo6OjsbGxoKCgs7Oztra2paWlrKysrq6u
qqqqtLS0v7+/uLi4ubm5srKyvLy8pqamwcHBysrKwsLC3t7e2dnZ39/f1NTUz8/P09PTyMjI
y8vL29vbycnJ0tLS0NDQ19fXx8fH3d3dw8PDzs7OwMDA6Ojo+fn58fHx4+Pj+vr65eXl9fX1
6+vr7e3t9PT06enp5+fn4eHh+Pj4/f39/Pz87Ozs9vb26urq5ubm9/f3/v7+7+/v////nVUs
ggAAAAF0Uk5TAEDm2GYAAAAJcEhZcwAADsQAAA7EAZUrDhsAAAAZdEVYdFNvZnR3YXJlAE1p
Y3Jvc29mdCBPZmZpY2V/7TVxAAACsElEQVRYR+3W6VcSURQAcB6JmmK2R42BRaWVZaQttrmV
LZZZkVpaRqiUWWpSuVCW2GJiaRll6/ypzTDEu2/mbcfDl86Z+03um5/v3bn3gcOTlah1OFBW
YnO2II8NCV+IXSNhiZBdI7tG4gqIV9h9ZNdIXAHxiv+5j5xbFKVkq6KsyKGeU+Jorsq6YCj6
ZOa9morZxNO79QdyzZoIyguEnxkAGaM9XpLiQ/nXEzTF+KxXgRQXahhjM1pmrg1IPKidy+jJ
PixxoA6ho6o3MhIbajQ5HyI3tbhnKtrpfxIT8n2E0HynZ6XxiPNg1yzILOSlJSZ0Hzq3CuAL
Ku0HuXYBVPAJLD5j7r4enPyc3ilrR03AOWudiXGc3mZkWdBtvHKCMlvncLqKCxXG8MpGClSN
091cyP18UY8Xk1+iL0sp0HkMRfhHy3XpgYpW0e/GBxh6xYf4d2sgiaGp5UPbwdtX1eVAxf4d
F5rvjH8lhkcWcu08dPFS18DDuBZjc5Q5loJ2NT9K0B6GngRUPUgeAjw+jVtbCJVF2PfRkBvX
WwQF4GVBkrEWhIYzHwmgNsZ2ktHO8iKtc3olocNW59viUP9l7+p0p0pCOa8JaGm4tbJk9xrY
7ZJQA3TiV9ZaB0YSmgZQeB1t7vDU8ortXMDQm/XU+Q1JFXsP2FAd1cn/LgUdAdBRKhSUu0Zq
AKQ1nzWOgQW8GpWDdYMUp1V2aDfgCqhq0Pybau9josne8m7ICbg0WgE2VXz8nelKmDe+tOnf
a7XkhISuVil+50bviZYRsuVTy4z/Q4fcccusJWd+gM9+duM/6jkQOsm+i/TMr4qy35kVMR6E
BnjSnxrkw/nkPvbRtEyYLYV8CG1awvkOLoSaGD9oR68V6g+OgC35mcVOndrVR9vUlNtohv24
SOopA8pW/AWYEgc7DPUScQAAAABJRU5ErkJggg==
Invändningsenheten vid harmoniseringsbyrån slog genom beslut av den 2 maj 2001 fast att de två kännetecknen liknade varandra
och att de berörda varorna var identiska eller liknade varandra. Således avslog invändningsenheten ansökan om registrering
av det sökta varumärket.
Den 2 juli 2001 överklagade sökanden invändningsenhetens beslut till harmoniseringsbyrån enligt artikel 59 i förordning nr
40/94.
Första överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån beslutade den 11 februari 2002 (ärende R 634/2001-1) (nedan kallat det
omtvistade beslutet) om partiell ogiltigförklaring av invändningsenhetens beslut i den del det innebar ett avslag på registreringsansökan
vad gäller de varor och tjänster som ingår i klasserna 9, 16, 35 och 41. Däremot ogillade nämnden överklagandet med avseende
på de varor som ingår i klass 25, med motiveringen att kännetecknen liknar varandra och att de berörda varorna är identiska
eller liknar varandra, inklusive de ”skor och stövlar” som varumärkesansökan avser och de ”kläder” som det äldre varumärket
avser.
Parternas yrkanden
Under förhandlingen har sökandebolaget preciserat sina yrkanden och angett att det nu yrkar att förstainstansrätten skall
–
ogiltigförklara det omtvistade beslutet i den del överklagandet ogillas vad gäller varor som ingår i klass 25,
–
ogiltigförklara det omtvistade beslutet i den del sökanden förpliktas att ersätta intervenientens kostnader under invändnings-
och överklagandeförfarandena,
–
förplikta harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna.
Harmoniseringsbyrån och intervenienten har yrkat att förstainstansrätten skall
–
ogilla talan,
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
Inledningsvis erinrar förstainstansrätten om att det enligt fast rättspraxis följer av artikel 44.1 i förstainstansrättens
rättegångsregler, vilken enligt artiklarna 130.1 och 132.1 i rättegångsreglerna är tillämplig i immaterialrättsliga mål, att
ansökan visserligen kan stödjas och kompletteras på särskilda punkter genom hänvisningar till bestämda avsnitt i handlingar
som bifogas ansökan, men att en allmän hänvisning till andra skrivelser inte kan avhjälpa det faktum att grundläggande uppgifter
vilka enligt de ovannämnda bestämmelserna skall finnas med i själva ansökan saknas (förstainstansrättens dom av den 20 april
1999 i mål T-305/94–T‑307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 och T‑335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij
m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II-931, punkt 39). Denna rättspraxis är enligt artikel 46 i rättegångsreglerna tillämplig
på den svarsinlaga som inges av andra parten i ett invändningsförfarande vid överklagandenämnden när denna part intervenerar
vid förstainstansrätten. Den ovannämnda artikeln är tillämplig i immaterialrättsliga mål enligt artikel 135.1 andra stycket
i rättegångsreglerna. Följaktligen kan ansökan och svarsinlagan, i den mån de innehåller hänvisningar till skrivelser som
ingetts till harmoniseringsbyrån av sökanden respektive intervenienten, inte tas upp till sakprövning eftersom de allmänna
hänvisningar som de innehåller inte kan hänföras till de grunder och argument som utvecklas i ansökan respektive svarsinlagan.
Huruvida förväxlingsrisk föreligger
Parternas argument
Enligt sökanden har överklagandenämnden felaktigt fastslagit att det trots skillnaderna mellan varorna och mellan kännetecknen
föreligger en förväxlingsrisk mellan det äldre varumärket och det varumärke som ansökan avser.
Vad gäller de berörda varorna har sökanden anfört att kläder inte utgör varor som liknar skor och stövlar. Varorna är nämligen
inte tillverkade i samma fabriker, är inte avsedda för samma användning (formgivningen visar att de inte enbart syftar till
att skydda mot väder och vind), är inte tillverkade av samma material och saluförs inte på samma platser, förutom i ringa
omfattning i varuhus.
Beträffande kännetecknen i fråga har sökanden framhållit att alfabetets bokstäver i princip saknar egen särskiljningsförmåga
i avsaknad av grafiska inslag (överklagandenämndens beslut av den 28 maj 1999 (ärende R 91/1998-2). Det är således den grafiska
återgivningen som ger dem deras särskiljningsförmåga. Eftersom varumärken med ringa särskiljningsförmåga åtnjuter ett begränsat
skydd får skillnaderna mellan de kännetecken varav dessa varumärken består större betydelse. Sökanden har härvid åberopat
de tydliga och påtagliga skillnader som föreligger mellan kännetecknen i fråga bestående av den svarta bakgrundens form, bokstavens
placering mot bakgrunden, motsatsförhållandet mellan varumärkenas feta och magra bokstäver samt bokstavens kalligrafiska utformning.
När det rör sammansatta figurmärken bestående av en bokstav behöver enbart en visuell jämförelse göras av kännetecknen, då
en fonetisk jämförelse saknar relevans.
Harmoniseringsbyrån och intervenienten har invänt mot samtliga sökandens argument. Sökanden har vid sitt bestridande av att
det föreligger likhet mellan varorna enbart hänvisat till en jämförelse mellan ”kläder” och ”skor och stövlar”. Harmoniseringsbyrån
har med anledning härav anfört att förväxlingsrisken mellan de berörda kännetecknen inte skall bedömas ur endast detta perspektiv.
Förstainstansrättens bedömning
Enligt artikel 8.1 b i förordning nr 40/94 skall ett varumärke, för det fall innehavaren av ett äldre varumärke invänder,
inte kunna registreras om det – på grund av att det är identiskt med eller liknar ett äldre varumärke och de varor eller tjänster
som omfattas av varumärkena är identiska eller är av liknande slag – föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem inom
det område där det äldre varumärket är skyddat.
Enligt fast rättspraxis skall en helhetsbedömning göras av förväxlingsrisken vad gäller varornas och tjänsternas kommersiella
ursprung, med beaktande av hur målgruppen uppfattar de berörda kännetecknen och varorna eller tjänsterna, och med hänsyn till
samtliga faktorer i det enskilda fallet, särskilt samspelet mellan likheten mellan kännetecknen och likheten mellan de angivna
varorna eller tjänsterna (se förstainstansrättens dom i mål T-162/01, Laboratorios RTB mot harmoniseringsbyrån – Giorgio Beverly
Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), REG 2003, s. II-0000, punkterna 29–33, och där angiven rättspraxis).
I det förevarande fallet är det äldre varumärket ett gemenskapsvarumärke. De berörda varorna utgör vanligt förekommande konsumtionsvaror.
Följaktligen är det en målgrupp bestående av slutkonsumenter inom Europeiska gemenskapen som skall beaktas vid bedömningen
av förväxlingsrisken.
Vid jämförelsen av kännetecknen i fråga skall helhetsbedömningen av risken för förväxling, med anledning av kännetecknens
visuella, fonetiska och begreppsmässiga likhet, grunda sig på det helhetsintryck som kännetecknen ger, bland annat med beaktande
av deras särskiljande och dominerande beståndsdelar (se förstainstansrättens dom av den 14 oktober 2003 i mål T-292/01, Phillips-Van
Heusen mot harmoniseringsbyrån – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), REG 2003, s. II-0000, och där angiven rättspraxis).
Vad gäller den visuella likheten mellan de motstående kännetecknen har överklagandenämnden med fog konstaterat att, även om
en ensam bokstav möjligen saknar särskiljningsförmåga, den dominerande beståndsdelen i båda varumärkena består av den gemena
bokstaven a som framträder i vitt mot en svart bakgrund och är skriven med ett enkelt typsnitt (punkt 38 i det omtvistade
beslutet). Denna dominerande beståndsdel gör genast ett starkt intryck och stannar kvar i minnet. De grafiska skillnaderna
mellan varumärkena – det vill säga bakgrundens form (oval vad gäller det varumärke som ansökan avser och fyrkantig vad gäller
det äldre varumärket), bokstavens placering mot bakgrunden (i mitten vad gäller det varumärke som ansökan avser och i nedre
högra hörnet vad gäller det äldre varumärket), bokstavens tjocklek (bokstaven i det varumärke som ansökan avser är skriven
i en aningen fetare stil än det äldre varumärket) och de kalligrafiska detaljerna – är däremot av ringa betydelse och utgör
inte några beståndsdelar som stannar kvar i målgruppens minne såsom faktiska särdrag. Således föreligger en stor visuell likhet
mellan de ifrågavarande kännetecknen.
Denna slutsats påverkas inte av påståendet att det omtvistade beslutet inte överensstämmer med andra överklagandenämndens
beslut av den 28 maj 1999 (ärende R 91/1998-2) vad gäller registreringen av det äldre varumärket. Överklagandenämnden fann
visserligen att den grafiska  återgivningen av bokstaven a var av särskild betydelse för bedömningen av varumärkets särskiljningsförmåga.
Det räcker dock att konstatera att den grafiska återgivningen av det varumärke som ansökan avser i det förevarande fallet
är väldigt lik den som godtogs för det äldre varumärket.
Vad beträffar den fonetiska och begreppsmässiga jämförelsen av kännetecknen har parterna enats om att en sådan är föga relevant
i det förevarande fallet. Dessa kännetecken är i vilket fall som helst uppenbarligen identiska från dessa perspektiv.
Helhetsintrycken av de berörda kännetecknen är således väldigt lika varandra.
Vad beträffar jämförelsen av varor erinrar förstainstansrätten om att det framgår av fast rättspraxis att samtliga relevanta
faktorer som avser förhållandet mellan de aktuella varorna skall beaktas för att bedöma om dessa liknar varandra. Bland dessa
faktorer ingår bland annat varornas art, de tilltänkta köparna, användningsområdet samt huruvida de konkurrerar med eller
kompletterar varandra (se förstainstansrättens dom av den 4 november 2003 i mål T-85/02, Pedro Díaz mot harmoniseringsbyrån
– Granjas Castelló (CASTILLO), REG 2003, s. II-0000, punkt 32, och där angiven rättspraxis).
Det skall inledningsvis påpekas att sökanden under förhandlingen inte seriöst har ifrågasatt påståendet att de olika typerna
av kläder som varumärkena avser åtminstone liknar varandra. Detta konstaterande är i vilket fall som helst korrekt.
Vad gäller mer bestämt förhållandet mellan de ”kläder” som det äldre varumärket avser och de ”skor och stövlar” som det nu
ifrågavarande varumärket avser har överklagandenämnden ansett att dessa varor liknar varandra eftersom de har samma ändamål,
de ofta säljs på samma platser och det finns åtskilliga tillverkare och formgivare som arbetar med dessa två typer av varor
(punkt 32 i det omtvistade beslutet). Allmängiltigheten av denna bedömning kan ifrågasättas med tanke på att dessa varor inte
utgör några ersättningsvaror och det saknas bevis till stöd för bedömningen. Mot bakgrund av att dessa varor ingår i samma
klass och med hänsyn till den faktiska möjligheten att de kan tillverkas av samma aktörer eller saluföras tillsammans, skall
ändamålen med dessa varor anses ligga tillräckligt nära varandra för att målgruppen skall associera de berörda varorna med
varandra. De olika gemenskapsrättsliga och nationella beslut på varumärkesområdet som sökanden har åberopat påverkar inte
denna slutsats, eftersom omständigheterna i dessa ärenden, vad beträffar de nu ifrågavarande kännetecknen och varorna, skiljer
sig markant från det förevarande fallet. Varorna i fråga skall således anses vara av liknande slag i den mening som avses
i artikel 8.1 b i förordning nr 40/94, även om denna likhet är svag.
Överklagandenämnden har, med hänsyn till dels den stora likheten mellan kännetecknen, dels likheten mellan varorna, som visserligen
är svag avseende skor och kläder, således med fog kunnat slå fast att det föreligger en risk att målgruppen förväxlar dem.
Målgruppen kan nämligen bland annat bibringas uppfattningen att skor som bär det varumärke som ansökan avser har samma kommersiella
ursprung som de kläder som är märkta med det äldre varumärket. Således skall talan inte vinna bifall på den förevarande grunden.
Huruvida en muntlig förhandling vid överklagandenämnden är nödvändig
Sökandebolaget har anfört att det framfört en uttrycklig begäran med stöd av artikel 75.1 i förordning nr 40/94 om att överklagandenämnden
skulle hålla en muntlig förhandling. En sådan förhandling skulle kunna ha lett fram till antagandet av ett rättsligt korrekt
beslut, eftersom sökanden skulle kunna ha lämnat uppgifter om tysk rättspraxis beträffande frågan om likheten mellan de berörda
varorna. Enligt sökanden har överklagandenämnden genom att vägra hålla en sådan muntlig förhandling överskridit sitt utrymme
för skönsmässig bedömning.
Förstainstansrätten erinrar om att det i artikel 75.1 i förordning nr 40/94 föreskrivs följande: ”Under förutsättning att
den anser att det är lämpligt, skall [harmoniseringsbyrån] hålla muntlig förhandling antingen på eget initiativ eller om part
yrkar det.”
Förstainstansrätten konstaterar att när en part begär att en muntlig förhandling skall hållas förfogar överklagandenämnden
över ett utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller frågan om en sådan förhandling verkligen är nödvändig. I det förevarande
fallet framgår det av det omtvistade beslutet att överklagandenämnden förfogade över all nödvändig information för att kunna
fatta det omtvistade beslutet. Sökanden har inte visat på vilket sätt muntliga förtydliganden beträffande tysk rättspraxis,
utöver dem som parten har anfört i sin inlaga till överklagandenämnden, skulle kunna utgöra hinder för antagandet av ett beslut
med detta innehåll. Under alla omständigheter framgår det av fast rättspraxis att lagenligheten av överklagandenämndernas
beslut endast skall prövas på grundval av förordning nr 40/94, såsom den har tolkats av gemenskapsdomstolarna, och inte på
grundval av en nationell rättspraxis, även om den avser bestämmelser som överensstämmer med förordningens bestämmelser (domarna
i de ovannämnda målen BEVERLY HILLS, punkt 53, och CASTILLO, punkt 37). Överklagandenämnden har således inte felbedömt gränserna
för dess utrymme för skönsmässig bedömning genom att inte bevilja sökandens begäran om muntlig förhandling.
Det andra yrkandet
Eftersom sökanden inte har anfört något specifikt skäl till stöd för sin begäran om ogiltigförklaring av punkt 2 i det omtvistade
beslutet beträffande kostnaderna under förfarandet vid harmoniseringsbyrån, räcker vad som har anförts ovan för att ogilla
detta yrkande.
Mot bakgrund av det ovan anförda skall talan ogillas.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Harmoniseringsbyrån och intervenienten har yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom
sökanden har tappat målet, skall harmoniseringsbyråns och intervenientens yrkanden bifallas.
På dessa grunder beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
följande dom:
1)
Talan ogillas.
2)
Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.
Pirrung
Meij
Forwood
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 13 juli 2004.
H. Jung
J. Pirrung
Justitiesekreterare
Ordförande
–
Rättegångsspråk: tyska.