CELEX: 62009CJ0517
Direktīva 89/552/EEK
Televīzijas apraides pakalpojumi
Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel
Valsts tiesas jēdziens LESD 267. panta izpratnē
Tiesas kompetences neesamība

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 1. panta c) punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 1989. gada
3. oktobra Direktīvā 89/552/EEK par dažu audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanas noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu
normatīvajos un administratīvajos aktos (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (OV L 298, 23. lpp.), kurā grozījumi izdarīti
ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/65/EK (OV L 332, 27. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 89/552”).
Šo lūgumu Beļģijas franču kopienas
Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel
[Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja] iesniedza saistībā ar tiesvedību, kas attiecas uz
RTL Belgium SA
(turpmāk tekstā – “sabiedrība
RTL Belgium
”), kura tiek turēta aizdomās par valsts tiesiskā regulējuma televeikalu jomā pārkāpšanu.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības
Direktīvas 89/552 1. panta c) un d) punktā ir ietvertas šādas definīcijas:
“c)      “redakcionāla atbildība” ir efektīva kontrole gan attiecībā uz raidījumu izvēli, gan uz to organizāciju, kuru nodrošina vai
nu hronoloģisku raidījumu programmu televīzijas pārraižu gadījumā, vai arī katalogā, ja tie ir audiovizuālo mediju pakalpojumi
pēc pieprasījuma. Redakcionāla atbildība ne vienmēr ietver juridisku atbildību saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kas attiecas
uz saturu vai sniegtajiem pakalpojumiem;
d)      “mediju pakalpojumu sniedzējs” ir fiziska vai juridiska persona, kurai ir redakcionāla atbildība par audiovizuālo mediju pakalpojuma
audiovizuālā satura izvēli un kura nosaka veidu, kādā tas tiek organizēts.”
Šīs direktīvas 2. panta 1. punktā, 2. punkta a) apakšpunktā un 3. punkta a) un b) apakšpunktā ir noteikts:
“1.      Katra dalībvalsts nodrošina, lai visi tās jurisdikcijā esošo mediju pakalpojumu sniedzēju sniegtie audiovizuālo mediju pakalpojumi
atbilstu šīs dalībvalsts tiesību sistēmas noteikumiem, ko piemēro plašākai sabiedrībai paredzētiem audiovizuālo mediju pakalpojumiem.
2.      Šajā direktīvā dalībvalsts jurisdikcijā [kompetencē] esošie mediju pakalpojumu sniedzēji ir:
a)      mediju pakalpojumu sniedzēji, kas veic uzņēmējdarbību šajā dalībvalstī saskaņā ar 3. punktu;
[..]
3.      Šajā direktīvā uzskata, ka mediju pakalpojumu sniedzējs veic uzņēmējdarbību dalībvalstī šādos gadījumos:
a)      mediju pakalpojumu sniedzēja galvenais birojs [juridiskā adrese] ir šajā dalībvalstī, un redakcionālus lēmumus par audiovizuālo
mediju pakalpojumiem pieņem minētajā dalībvalstī;
b)      ja mediju pakalpojumu sniedzēja galvenais birojs [juridiskā adrese] ir vienā dalībvalstī, bet redakcionālus lēmumus par audiovizuālo
mediju pakalpojumiem pieņem citā dalībvalstī, tad uzskata, ka tas veic uzņēmējdarbību tajā dalībvalstī, kurā darbojas audiovizuālo
mediju pakalpojumu darbībā iesaistītā darbaspēka nozīmīga daļa. Ja audiovizuālo mediju pakalpojumu darbībās iesaistītā darbaspēka
nozīmīga daļa darbojas katrā no šīm dalībvalstīm, tad uzskata, ka mediju pakalpojumu sniedzējs veic uzņēmējdarbību tajā dalībvalstī,
kurā ir tā galvenais birojs [juridiskā adrese]. Ja nevienā no šīm dalībvalstīm nedarbojas audiovizuālo mediju pakalpojumu
darbībās iesaistītā darbaspēka nozīmīga daļa, tad uzskata, ka mediju pakalpojumu sniedzējs veic uzņēmējdarbību tajā dalībvalstī,
kurā tas pirmo reizi sāka darbību saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem, ar noteikumu, ka tā uztur stabilu un efektīvu saikni
ar šīs dalībvalsts ekonomiku.”

Valsts tiesības
Saskaņotais dekrēts par audiovizuālo mediju pakalpojumiem ir publicēts 2009. gada 24. jūlija
Moniteur belge
(turpmāk tekstā – “dekrēts”).
Dekrēta 1. panta 16., 46. un 57. punktā ir ietvertas šādas definīcijas:
“16.      “Pakalpojuma raidorganizācija” ir fiziska vai juridiska persona, kurai ir redakcionāla atbildība par audiovizuālo mediju pakalpojuma
satura izvēli un kura nosaka veidu, kādā tas tiek organizēts;
[..]
46.      “Redakcionāla atbildība” ir efektīva kontrole gan attiecībā uz raidījumu izvēli, gan uz to organizāciju, kuru nodrošina vai
nu hronoloģiskā tīklā lineāro pakalpojumu gadījumā, vai arī katalogā, ja tie nav lineāri pakalpojumi;
[..]
57.      “Televeikals” ir tiešs piedāvājums, kurš kā raidījums vai reklāma tiek pārraidīts sabiedrībai nolūkā pret atlīdzību piedāvāt
preces vai pakalpojumus, to skaitā nekustamo īpašumu, vai tiesības un pienākumus.”
Saskaņā ar dekrēta 2. panta 3. punktu:
“Franču kopienas kompetencē ir visas pakalpojumu raidorganizācijas:
1)      kuras ir reģistrētas franču valodas reģionā;
2)      kuras ir reģistrētas galvaspilsētas Briseles divvalodīgajā reģionā un kuru darbība ir saistīta tikai ar franču kopienu.”
Dekrēta 31. panta 6. punktā ir noteikts:
“[..] televeikala apraides ilgumu nosaka valdība, paredzot ne vairāk kā trīs stundas dienā, ieskaitot atkārtotu apraidi.”
Dekrēta 133. pantā ir noteikts:
“Tiek izveidota neatkarīga administratīva iestāde – Beļģijas franču kopienas Augstākā apraides padome, kas ir juridiska persona
un franču kopienā atbild par audiovizuālās jomas regulēšanu [..].”
Dekrēta 134. pantā ir noteikts, ka Augstākās apraides padomē ir divas komitejas, proti, Padomdevēju komiteja un Atļauju izsniegšanas
un uzraudzības komiteja, birojs un izmeklēšanas sekretariāts.
Saskaņā ar dekrēta 136. panta 1. punktu Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komitejas uzdevums
ir:
“1)      apstiprināt pakalpojumu raidorganizāciju paziņojumus un izsniegt atļaujas atsevišķām pakalpojumu raidorganizācijām, izņemot
reģionālās televīzijas un [Beļģijas franču kopienas beļģu radio un televīziju];
2)      izsniegt atļaujas radio frekvenču izmantošanai;
[..]
12)      konstatēt jebkādus audiovizuālajā jomā piemērojamo likumu, dekrētu un noteikumu pārkāpumus un jebkādu pienākumu, kas izriet
no vienošanās, kura noslēgta starp franču kopienu un pakalpojumu raidorganizāciju vai pakalpojumu sniedzēju, no [Beļģijas
franču kopienas beļģu radio un televīzijas] vadības līguma, no vienošanās, kas noslēgta starp valdību un katru reģionālo televīziju,
kā arī no saistībām, kuras izriet no atbildes uz šajā dekrētā paredzētajiem uzaicinājumiem iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma
procedūrā, neizpildi.”
Dekrēta 139. panta 1. punktā ir precizēts Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komitejas sastāvs.
Šis pants ir izteikts šādā redakcijā:
“Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komitejā papildus 142. panta 1. punktā paredzētajiem [četriem] biroja locekļiem ir ietverti
seši locekļi. Viņu pilnvaru termiņš ir četri gadi, un tas var tikt pagarināts. [..]
Neskarot 142. panta 1. punktā paredzētos noteikumus, desmit locekļi tiek iecelti amatā, ievērojot 1973. gada 16. jūlija Likuma,
ar ko tiek nodrošināta ideoloģisko un filozofisko tendenču aizsardzība, 9. pantu. No iepriekšējā daļā minētajiem sešiem locekļiem
trīs ieceļ franču kopienas parlaments. Valdība pabeidz komitejas izveidi pēc tam, kad franču kopienas parlaments amatā ir
iecēlis pirmos trīs locekļus.
Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komitejas locekļus izraugās no tādu personu vidus, kurām ir atzīta kompetence tiesību,
audiovizuālajā vai komunikāciju jomā.
[..]”
Saskaņā ar dekrēta 140. panta 1. punktu Augstākās apraides padomes birojs, kura sastāvā ir minētās padomes prezidents, ka
arī pirmais, otrais un trešais viceprezidents, pārstāv padomi tiesā un attiecībās ar trešajām personām. Saskaņā ar šī paša
panta 3. punktu birojs pieņem darbā Augstākās apraides padomes darbiniekus. Tostarp [birojs] pēc izmeklēšanas sekretāra priekšlikuma
pieņem darbā izmeklēšanas sekretariāta padomniekus un atašejus.
Saskaņā ar dekrēta 142. panta 1. punktu četrus biroja locekļus ieceļ valdība.
Saskaņā ar dekrēta 143. pantu izmeklēšanas sekretariāts saņem Augstākajai apraides padomei adresētās sūdzības un sagatavo
lietas. Tas izmeklēšanu var uzsākt arī pēc savas iniciatīvas. Turklāt šajā pantā ir noteikts, ka izmeklēšanas sekretariātu
vada izmeklēšanas sekretārs, kurš ir biroja pakļautībā.
Dekrēta 161. pantā ir izklāstīti procesuālie noteikumi, kuri izmeklēšanas sekretariātam un Augstākās apraides padomes Atļauju
izsniegšanas un uzraudzības komitejai ir jāpiemēro sūdzību vai tādu faktisko apstākļu gadījumā, kas var radīt likumu, dekrētu
un noteikumu audiovizuālajā jomā pārkāpumu. [Šī panta] 1. punktā it īpaši ir noteikts:
“[..] izmeklēšanas sekretariāts izskata informāciju un lemj par lietas pieņemamību.
Ja lieta ir pieņemama, izmeklēšanas sekretariāts nodrošina tās izskatīšanu. Izmeklēšanas sekretariāts var izbeigt lietas izskatīšanu.
[..]
Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja var atsaukties uz izmeklēšanas sekretariāta lēmumiem par nepieņemamību un lietas
izbeigšanu.
Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komitejā tiek iesniegti izmeklēšanas ziņojumi. [..]”
Saskaņā ar 161. panta 2.–4. punktu Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja savus iebildumus
un izmeklēšanas ziņojumu dara zināmus pārkāpuma izdarītājam, kuram ir mēnesis laika, lai iepazītos ar lietu un iesniegtu savus
rakstveida apsvērumus. Pārkāpuma izdarītājs tiek aicināts ierasties. Minētā komiteja var uzklausīt ikvienu personu, kura var
sniegt lietderīgu informāciju. Sešdesmit dienu laikā pēc debašu beigām [komiteja] pieņem pamatotu lēmumu.

Pamata lietas fakti un prejudiciālais jautājums
2009. gada 8. oktobrī izmeklēšanas sekretariāts saņēma kādas TV skatītājas sūdzību, kurā tam tika ziņots, ka
RTL Belgium
raidorganizācija pirms dažām dienām vienas dienas laikā televeikala programmu esot pārraidījusi septiņas stundas, lai gan
likumā ir noteikts trīs stundu ierobežojums.
Pēc tam, kad izmeklēšanas sekretariāts bija pārbaudījis, ka atļautais ierobežojums ir ticis pārsniegts, tas Beļģijā dibinātajai
sabiedrībai
RTL Belgium
nosūtīja vēstuli, lai saņemtu tās iespējamos komentārus.
Šī sabiedrība atbildēja, ka uzskata, ka izmeklēšanas sekretariātam nav kompetences veikt ar [šo sabiedrību] saistītu izmeklēšanu,
jo
RTL Belgium
pakalpojumus sniedz nevis šī sabiedrība, bet gan tās Luksemburgā dibinātā mātessabiedrība
CLT‑UFA
.
Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja jautā, vai
RTL Belgium
pakalpojumu kontrole ir Beļģijas, vai Luksemburgas iestāžu kompetencē. Ja, kā to apgalvo izmeklēšanas sekretariāts,
RTL Belgium
pakalpojumu sniedzēja ir sabiedrība
RTL Belgium
, minētā komiteja uzskata, ka [pakalpojumu kontrole] ir tās kompetencē, jo šīs sabiedrības juridiskā adrese ir Beļģijā un,
kā uzskata minētais sekretariāts, redakcionālie lēmumi tiek pieņemti Beļģijā.
Iesniedzējas iestādes lēmumā ir sniegta šāda informācija par sabiedrību
RTL Belgium
un tās mātessabiedrību
CLT‑UFA
.
Sabiedrība
RTL Belgium
kopš 1987. gada no Beļģijas iestādēm ir saņēmusi secīgas atļaujas televīzijas apraides pakalpojumu, tostarp
RTL Belgium
pakalpojumu, piedāvāšanai. Pēdējās šim pakalpojumam piešķirtās atļaujas termiņš beidzās 2005. gada 31. decembrī. Sabiedrība
RTL Belgium
nav lūgusi to pagarināt, jo attiecīgo pakalpojumu turpmāk sniedza
CLT‑UFA
no Luksemburgas.

CLT‑UFA
, kura šobrīd sabiedrību
RTL Belgium
kontrolē 66 % apmērā, kopš 1995. gada attiecībā uz šo pašu pakalpojumu ir ieguvusi koncesiju no Luksemburgas iestādēm.
2006. gada 29. novembra lēmumā Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja norādīja, ka sabiedrība
RTL Belgium
bez atļaujas ir veikusi tās piedāvāto pakalpojumu, tostarp
RTL Belgium
pakalpojumu, apraidi, pārkāpjot Beļģijas tiesisko regulējumu apraides jomā, un piesprieda tai naudas sodu EUR 500 000 apmērā.
Sabiedrība
RTL Belgium
iesniedza prasību atcelt šo lēmumu
Conseil d’État
[Valsts padomē] (Beļģija), kura to atzina par pamatotu un ar 2009. gada 15. janvāra spriedumu atcēla minēto lēmumu.
Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja norāda, ka minētajā spriedumā
Conseil d’État
ir nospriedusi, ka situācija, kurā ir piešķirta dubulta atļauja un kura ilga līdz 2005. gadam, esot pretrunā noteikumam, saskaņā
ar kuru attiecībā uz raidorganizāciju kompetence ir tikai vienai dalībvalstij, un tas varot radīt šķērsli pakalpojumu sniegšanas
brīvībai Eiropas Savienībā.
Conseil d’État
uzskatīja, ka šādos apstākļos nav nozīmes jautājumam, kurš –
CLT‑UFA
vai sabiedrība
RTL Belgium
– ir uzskatāms par pakalpojumu raidorganizāciju atbilstoši dekrēta terminoloģijai vai pakalpojumu sniedzēju atbilstoši Direktīvas 89/552
terminoloģijai.
Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja tomēr uzskata, ka šim jautājumam ir nozīme pamata
lietā, ņemot vērā jauno tiesisko regulējumu, kurš Beļģijā ir piemērojams kopš 2009. gada un kurš ietver, pirmkārt, dekrētu
un, otrkārt, sadarbības protokolu starp Beļģijas Karalisti un Luksemburgas Lielhercogisti.
Dekrēts stājās spēkā 2009. gada 28. martā. Tajā arī ir paredzēta jauna “redakcionālas atbildības” jēdziena definīcija.
Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja uzskata, ka tā ir tiesa LESD 267. panta izpratnē un
tādējādi ir tiesīga iesniegt Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Tā ne tikai tiek kvalificēta kā neatkarīga administratīva
iestāde, bet atbilstot arī Tiesas izstrādātajiem kritērijiem, lai tā būtu uzskatāma par tiesu šī panta izpratnē.
Šādos apstākļos Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja nolēma uzdot Tiesai šādu prejudiciālu
jautājumu:
“Vai jēdzienu “efektīva kontrole gan attiecībā uz raidījumu izvēli, gan uz to organizāciju”, kas minēts [Direktīvas 89/552]
1. panta c) punktā, var interpretēt tādējādi, ka var uzskatīt, ka sabiedrība, kura ir dibināta dalībvalstī un ar koncesiju
ir saņēmusi šīs dalībvalsts valdības atļauju sniegt audiovizuālo mediju pakalpojumu, faktiski veic šādu kontroli, lai gan
tā par nenoteiktu summu, kura ir vienāda ar kopējiem ienākumiem no reklāmas, kas gūti, pārraidot šo pakalpojumu, deleģē (ar
iespēju tālāk deleģēt trešajai sabiedrībai, kura ir dibināta citā dalībvalstī) visu šajā pakalpojumā ietilpstošo raidījumu
pārraidīšanu un veidošanu, raidījumu programmas paziņošanu sabiedrībai, kā arī finansiālu, juridisku, personālvadības, infrastruktūras
vadības un citu ar personālu saistītu pakalpojumu sniegšanu, un ir skaidrs, ka lēmumi par raidījumu apvienošanu un izslēgšanu
vai izmaiņām programmā, ko rada šie pasākumi, tiek pieņemti un īstenoti šīs trešās sabiedrības juridiskajā adresē?”

Par Tiesas kompetenci
Vispirms ir jāpārbauda, vai Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja ir uzskatāma par tiesu
LESD 267. panta izpratnē un vai tādējādi Tiesai ir kompetence lemt par tai uzdoto jautājumu.

Tiesai iesniegtie apsvērumi
Beļģijas Karaliste un Eiropas Komisija uzskata, ka Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja
atbilst visiem Tiesas judikatūrā noteiktajiem kritērijiem, lai to varētu raksturot kā tiesu.
Savukārt sabiedrība
RTL Belgium
,
CLT‑UFA
un Luksemburgas valdība uzskata, ka nav izpildīts neatkarības kritērijs.
Sabiedrība
RTL Belgium
un
CLT‑UFA
vispirms uzskata, ka Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja nav pietiekami neatkarīga no
izpildvaras, jo Beļģijas valdībai tās locekļu iecelšanā ir izšķiroša loma. Turklāt šie [locekļi] tiekot iecelti tā, lai tiktu
ņemtas vērā ideoloģiskās un filozofiskās tendences, kas tiem traucējot būt pilnībā neatkarīgiem. Turklāt neesot funkcionālas
nošķirtības starp izmeklēšanu un lēmumu pieņemšanu. Visbeidzot, Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības
komiteja nerīkojoties kā trešā persona ne attiecībā uz iespējamo sūdzības iesniedzēju, kuru tai neesot pienākuma uzklausīt,
ne attiecībā uz izmeklēšanas sekretariātu, kas ir biroja pakļautībā.
Luksemburgas valdība norāda, ka Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja ir lietas dalībniece
un tādējādi tai nav nepieciešamās neatkarības, kā to apliecina fakts, ka tā bija pārstāve prasībā, kas par tās lēmumiem bija
iesniegta
Conseil d’État
.

Tiesas vērtējums
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai noteiktu, vai iestāde, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir uzskatāma
par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē – kas ir vienīgi Savienības tiesību jautājums –, Tiesa ņem vērā vairāku faktoru kopumu,
kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai process
tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga (skat. it īpaši 1997. gada
17. septembra spriedumu lietā C‑54/96
Dorsch Consult
,
Recueil
, I‑4961. lpp., 23. punkts; 2005. gada 31. maija spriedumu lietā C‑53/03
Syfait
u.c., Krājums, I‑4609. lpp., 29. punkts; 2007. gada 14. jūnija spriedumu lietā C‑246/05
Häupl
, Krājums, I‑4673. lpp., 16. punkts, kā arī 2008. gada 14. maija rīkojumu lietā C‑109/07
Pilato
, Krājums, I‑3503. lpp., 22. punkts).
Vispirms ir jāpārbauda kritērijs saistībā ar Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komitejas neatkarību.
Atbilstoši Tiesas judikatūrai neatkarības jēdziens, kas ir raksturīgs uzdevumam spriest tiesu, vispirms nozīmē, ka attiecīgajai
tiesai ir jābūt trešās personas pozīcijā attiecībā pret iestādi, kura pieņēmusi apstrīdēto lēmumu un pret kuru ir vērsta prasība
(1993. gada 30. marta spriedums lietā C‑24/92
Corbiau
,
Recueil
, I‑1277. lpp., 15. punkts, un 2006. gada 19. septembra spriedums lietā C‑506/04
Wilson
, Krājums, I‑8613. lpp., 49. punkts).
Šis jēdziens ietver divus aspektus. Pirmais, ārējais, aspekts ir tāds, ka tiesu instancei ir jābūt aizsargātai no ārējas iejaukšanās
vai spiediena, kas varētu apdraudēt tās locekļu pieņemtā nolēmuma neatkarību, izskatot tiem uzticētos strīdus (iepriekš minētais
spriedums lietā
Wilson
, 50. un 51. punkts).
Otrs, iekšējais, aspekts ir saistīts ar objektivitātes jēdzienu un attiecas uz to, ka tiek saglabāta vienāda distance attiecībā
pret strīda dalībniekiem un to attiecīgajām interesēm saistībā ar strīda priekšmetu (iepriekš minētais spriedums lietā
Wilson
, 52. punkts).
Jākonstatē, ka Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja neatbilst šim neatkarības kritērijam.
Ne Augstākās apraides padomes un tās sastāvā esošo struktūrvienību strukturālā uzbūve, ne tām uzticētie uzdevumi neļauj uzskatīt,
ka minētā padome rīkotos kā neitrāla trešā persona attiecībās starp, pirmkārt, iespējamo pārkāpuma izdarītāju un, otrkārt,
administratīvo iestādi, kuras uzdevums ir uzraudzīt audiovizuālo nozari.
Attiecībā uz Augstākās apraides padomes strukturālo uzbūvi vispirms ir jānorāda, ka minētās padomes biroja sastāvā ir četri
locekļi, proti, tās prezidents un pirmais, otrais un trešais viceprezidents. Turklāt šie locekļi ir arī Augstākās apraides
padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komitejas locekļi, kurā tie ir vairākumā, proti, četri no tās sešiem locekļiem.
Attiecībā uz Augstākās apraides padomes dažādām struktūrvienībām uzticētajiem uzdevumiem no dekrēta izriet, ka šīs administratīvās
iestādes ietvaros Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komitejas uzdevums ir kontrolēt, kā attiecīgās
mediju pakalpojumu raidorganizācijas ievēro audiovizuālos noteikumus, un sodīt par iespējamiem pārkāpumiem. Šī uzdevuma izpildē
tā balstās uz izmeklēšanas sekretariāta darbu, kuru vada izmeklēšanas sekretārs, kurš atrodas biroja pakļautībā.
Jākonstatē, ka Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja kā lēmumu pieņemšanas struktūrvienība
ar biroja starpniecību rada funkcionālu saikni ar minēto padomi kopumā, kā arī ar izmeklēšanas sekretariātu, pēc kura priekšlikuma
tā pieņem lēmumu. No tā izriet, ka, pieņemot lēmumu, Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja
nav nošķirta no administratīvās kontroles struktūrvienības, kas var būt puse procesā audiovizuālajā jomā (pēc analoģijas skat.
iepriekš minēto spriedumu lietā
Syfait
u.c., 33. punkts).
Šo secinājumu turklāt apstiprina fakts, ka birojs pārstāv Augstākās apraides padomi tiesā un attiecībās ar trešajām personām.
No tā izriet, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja nerīkojas
kā trešā persona attiecībā pret iesaistītajām interesēm un tādējādi tai nav nepieciešamās objektivitātes attiecībā pret iespējamo
pārkāpuma izdarītāju, šajā gadījumā sabiedrību
RTL Belgium
, lai tā būtu uzskatāma par tiesu LESD 267. panta izpratnē.
Tādējādi nav jāpārbauda, vai Augstākās apraides padomes Atļauju izsniegšanas un uzraudzības komiteja atbilst citiem kritērijiem,
kas ļauj novērtēt, vai iestāde, kura iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir “tiesa” LESD 267. panta izpratnē.
Šādos apstākļos Tiesai nav kompetences atbildēt uz uzdoto jautājumu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzēja iestāde, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
Tiesai nav kompetences atbildēt uz
Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel
2009. gada 3. decembra lēmumā uzdoto jautājumu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.