CELEX: 62008CJ0540
Direktyva 2005/29/EB
Nesąžininga komercinė veikla
Nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis iš principo draudžiama komercinė veikla, prekių ar paslaugų įsigijimą siejanti su vartotojams siūlomais priedais

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB
dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB,
Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB)
Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) (OL L 1489, p. 22, toliau – direktyva) 3 straipsnio 1 dalies ir
5 straipsnio 2 ir 5 dalių išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas ginče tarp
Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG
(toliau –
Mediaprint
) ir spaudos įmonės
„Österreich“-Zeitungsverlag GmbH
dėl atsakovės pagrindinėje byloje pardavimo su priedais teisėtumo.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Direktyvos 6, 8, 9 ir 17 konstatuojamosiose dalyse numatyta:
„6) Ši direktyva suderina valstybių narių įstatymus dėl nesąžiningos komercinės veiklos, įskaitant nesąžiningą reklamą, tiesiogiai
pažeidžiančią vartotojų ekonominius interesus, ir tuo pačiu netiesiogiai – teisėtų konkurentų ekonominius interesus. Pagal
proporcingumo principą ši direktyva saugo vartotojus nuo esminių nesąžiningos komercinės veiklos pasekmių, bet pripažįsta,
kad kai kuriais atvejais jos poveikis vartotojams gali būti nereikšmingas. Ji netaikoma ir neturi poveikio nacionaliniams
įstatymams dėl nesąžiningos komercinės veiklos, pažeidžiančios tik konkurentų ekonominius interesus arba susijusios tik su
prekybininkų sandoriais; visapusiškai atsižvelgiant į subsidiarumo principą, valstybės narės, jeigu jos taip nusprendžia,
turi teisę ir toliau reglamentuoti tokią veiklą nepažeisdamos Bendrijos teisės. <...>
<...>
8) Ši direktyva tiesiogiai gina vartotojo ekonominius interesus nuo nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu.
<...>
9) Ši direktyva nepažeidžia asmenų, nukentėjusių nuo nesąžiningos komercinės veiklos, teisės reikšti individualius reikalavimus.
Ji taip pat nepažeidžia Bendrijos ir nacionalinės sutarčių teisės bei intelektinės nuosavybės teisės taisyklių, taisyklių,
susijusių su sveikatos ir produktų saugos aspektais, įsisteigimo sąlygomis ir leidimų išdavimo tvarka, įskaitant tas taisykles,
kurios pagal Bendrijos teisę yra susijusios su lošimų veikla, taip pat Bendrijos konkurencijos taisyklėmis bei jas įgyvendinančiomis
nacionalinėmis nuostatomis. Taigi valstybės narės galės sveikatos apsaugos ir vartotojų saugumo sumetimais palikti galioti
arba įvesti komercinės veiklos apribojimus ir draudimus savo teritorijoje, pavyzdžiui, dėl alkoholio, tabako arba vaistų,
nepriklausomai nuo to, kur įsikūręs prekybininkas. <...>
<...>
17) Siekiant didesnio teisinio tikrumo, pageidautina, kad būtų apibrėžta tokia komercinė veikla, kuri yra nesąžininga bet
kuriomis aplinkybėmis. Todėl I priede pateikiamas išsamus visos tokios veiklos sąrašas. Tai yra vienintelė komercinė veikla,
kurią galima laikyti nesąžininga nevertinant kiekvieno konkretaus atvejo, kaip numato šios direktyvos 5–9 straipsnio nuostatos.
Sąrašą galima keisti tik peržiūrint šią direktyvą.“
Direktyvos 1 straipsnyje nustatyta:
„Šios direktyvos tikslas yra padėti tinkamai veikti vidaus rinkai ir pasiekti aukštą vartotojų apsaugos lygį suderinant valstybių
narių įstatymus ir kitus teisės aktus dėl nesąžiningos komercinės veiklos, kenkiančios vartotojų ekonominiams interesams.“
Direktyvos 2 straipsnio d punkte numatyta:
„Šioje direktyvoje:
<...>
d)      „įmonių komercinė veikla vartotojų atžvilgiu“ (toliau – komercinė veikla) – bet kuris prekybininko atliekamas veiksmas, neveikimas,
elgesys arba pareiškimas, komercinis pranešimas, įskaitant reklamą ir prekybą, tiesiogiai susijęs su produkto pirkimo skatinimu,
pardavimu arba tiekimu vartotojams.“
Pagal direktyvos 3 straipsnį:
„1.      Ši direktyva taikoma nesąžiningai įmonių komercinei veiklai vartotojų atžvilgiu, kaip nustatyta šios direktyvos 5 straipsnyje,
prieš ir po komercinio sandorio dėl produkto sudarymo bei jo metu.
2.      Ši direktyva nepažeidžia sutarčių teisės, ypač taisyklių dėl sutarties galiojimo, sudarymo arba padarinių.
3.      Ši direktyva nepažeidžia Bendrijos arba nacionalinių taisyklių, susijusių su sveikatos ir produktų saugos klausimais.
<...>“
Direktyvos 4 straipsnyje nustatyta:
„Valstybės narės dėl šia direktyva derinamai sričiai priskiriamų priežasčių neapriboja nei laisvės teikti paslaugas, nei laisvo
prekių judėjimo.“
Direktyvos 5 straipsnyje „Nesąžiningos komercinės veiklos draudimas“ numatyta:
„1.      Nesąžininga komercinė veikla draudžiama.
2.      Komercinė veikla yra nesąžininga, jeigu:
a)      prieštarauja profesinio atidumo reikalavimams
ir
b)      iš esmės iškreipia arba gali iš esmės iškreipti vidutinio vartotojo, kurį produktas pasiekia arba kuriam yra skirtas, arba,
kai komercinė veikla nukreipta į tam tikrą vartotojų grupę, vidutinio grupės nario ekonominį elgesį siūlomo produkto atžvilgiu.
<...>
4.      Visų pirma nesąžininga komercinė veikla yra ta, kuri:
a)      yra klaidinanti, kaip nurodyta šios direktyvos 6 ir 7 straipsnyje,
ar
b)      yra agresyvi, kaip nurodyta šios direktyvos 8 ir 9 straipsnyje.
5.      Tokios komercinės veiklos, kuri bet kuriomis aplinkybėmis laikoma nesąžininga, sąrašas pateikiamas I priede. Tas pats sąrašas
galioja visose valstybėse narėse ir jį galima keisti tik peržiūrint šią direktyvą.“

Nacionalinė teisė
1984 m. Austrijos federalinio kovos su nesąžininga konkurencija įstatymo (
Bundesgesetz gegen den unlauteren Wettbewerb 1984
, BGBl. I, 448/1984, toliau – UWG) 9a straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„1.      Bet kurio asmens, kuris vykdydamas veiklą ir konkurencijos tikslais:
1)      visuomenės informavimo ar kitomis plačiai visuomenei skirtomis priemonėmis skelbia, kad jis vartotojams kartu su prekėmis
ar paslaugomis suteiks nemokamos naudos (priedus), ar siūlo, skelbia ar suteikia vartotojams nemokamą naudą kartu su periodiniais
leidiniais; arba
2)      kartu su prekėmis ir paslaugomis įmonėms siūlo, skelbia ar suteikia naudą (priedus);
atžvilgiu gali būti priimtas teismo draudimas atlikti tam tikrus veiksmus arba pareikštas ieškinys dėl žalos atlyginimo. Tai
taikytina ir tuo atveju, kai naudos neatlygintinumas paslėptas bendroje prekių ar paslaugų kainoje, tariamoje naudos kainoje
ar kitu būdu.
2.      1 dalis netaikoma, jei nauda yra:
1)      įprastai su preke naudojamas priedas arba paprastai suteikiama papildoma paslauga;
2)      pavyzdžiai;
3)      reklamos objektai, kurie turi aiškią ilgalaikę paskirtį besireklamuojančioje įmonėje;
4)      nedidelės vertės nauda (priedai) arba smulkūs nedidelės vertės objektai su sąlyga, kad pastarieji nebus kolekcijos, kurios
vertė viršija atskirai suteiktų objektų verčių sumą, dalis;
5)      nustatyta pinigų suma ar suma, kuri gali būti apskaičiuota nustatytu būdu, kuri nėra pridėta prie prekės;
6)      tų pačių prekių nustatytas kiekis arba kiekis, kurį galima apskaičiuoti dalimis;
7)      informacijos ar konsultacijų teikimas ar
8)      teisė dalyvauti loterijoje (reklaminis žaidimas), kurio individualaus dalyvio bilieto vertė (apskaičiuojama pagal bendrą žaidimo
prizų vertę, palyginti su išplatintų bilietų skaičiumi) neviršija 0,36 euro, o bendra žaidimo prizų vertė neviršija 21 600 euro;
tai taikoma tik nuosaviems dalyvių bilietams. 8 punktas netaikomas su periodiniais leidiniais susijusiai naudai.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Nuo 2007 m. lapkričio 25 d. iki gruodžio 6 d. dienraštis „Österreich“, priklausantis atsakovei pagrindinėje byloje, organizavo
„Metų futbolininko“ rinkimus ir kvietė visuomenę dalyvauti loterijoje internetu ar užpildant dienraštyje esantį balsavimo
biuletenį. Dalyvavimas šioje loterijoje suteikė galimybę laimėti vakarienę su išrinktu futbolininku.
Nusprendusi, kad galimybė laimėti, priklausanti nuo laikraščio įsigijimo, yra neteisėtas priedas UWG 9a straipsnio 1 dalies
1 punkto prasme,
Mediaprint
prašė
Handelsgericht Wien
(Vienos komercinių bylų teismas) nurodyti atsakovei pagrindinėje byloje nutraukti tokią praktiką. Nors šis teismas patenkino
šį prašymą,
Oberlandesgericht Wien
(Vienos aukštesnysis teismas), išnagrinėjęs apeliacinį skundą, nusprendė priešingai, t. y. kad draudimas parduoti su priedais
gali būti taikomas tik jei skelbiamas laimėjimas galėtų paskatinti visuomenę nusipirkti laikraštį. Tačiau, apeliacinio teismo
teigimu, toks „viliojimo efektas“ šiuo atveju nenustatytas, būtent dėl aplinkybės, jog visuomenė galėjo dalyvauti loterijoje
ir internetu.

Mediaprint
pateikė specialų kasacinį skundą dėl šio sprendimo
Oberster Gerichtshof
. Šis teismas sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pirmiausia pabrėžė, kad UWG 9a straipsnio 1 dalies 1 punkte
numatomas bendras parduodamų dienraščių su priedais draudimas, kuriuo siekiama ir apsaugoti vartotojus, ir išlaikyti veiksmingą
konkurenciją. Tai pabrėžęs, jis svarsto, ar direktyva, kurios tikslas, atvirkščiai, yra vartotojų apsauga ir kuri reglamentuoja
tik santykius tarp vartotojų ir įmonių, draudžia tokią nuostatą.

Oberster Gerichtshof
, manydamas, kad sprendimas priklauso nuo direktyvos išaiškinimo, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo
Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar (direktyvos) 3 straipsnio 1 dalis ir 5 straipsnio 5 dalis arba kitos šios direktyvos nuostatos draudžia nacionalinę nuostatą,
pagal kurią, neatsižvelgiant į baigtinį išimčių sąrašą, neleistina periodiniuose spaudos leidiniuose skelbti, siūlyti ar suteikti
nemokamus priedus ar juos platinti su kitomis prekėmis ar paslaugomis be pareigos kiekvienu konkrečiu atveju nustatyti tokios
komercinės veiklos klaidinantį, agresyvų ar kitokį nesąžiningą pobūdį, net jei ši nuostata skirta ne tik apsaugoti vartotojus,
bet ir kitiems tikslams, nepatenkantiems į minėtos direktyvos materialią taikymo sritį, pavyzdžiui, spaudos įvairovei ar silpnesnių
konkurentų apsaugai užtikrinti?
2.      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą bus teigiamas, ar nusipirkus laikraštį atsiradusi galimybė dalyvauti loterijoje yra nesąžininga
komercinė veikla (direktyvos) 5 straipsnio 2 dalies prasme jau vien todėl, kad ši galimybė bent daliai asmenų, kuriems skirtas
pasiūlymas, yra ne vienintelis, bet lemiamas motyvas nusipirkti laikraštį?“
2009 m. liepos 27 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu raštu Austrijos vyriausybė, remdamasi Teisingumo Teismo procedūros
reglamento 44 straipsnio 3 dalies antra pastraipa, prašė, kad bylą nagrinėtų didžioji kolegija.

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar direktyva turi būti aiškinama
taip, kad ji draudžia nacionalinės teisės nuostatą, kurioje numatomas bendras pardavimo su priedais draudimas ir kuria siekiama
ne tik apsaugoti vartotojus, bet ir kitų tikslų, pavyzdžiui, išsaugoti spaudos įvairovę ir apsaugoti silpnesnius konkurentus.
Siekiant atsakyti į pateiktą klausimą, pirmiausia reikia nustatyti, ar draudimo pagrindinėje byloje objektais esančios parduodamos
prekės su priedais yra komercinė veikla direktyvos 2 straipsnio d punkto prasme ir dėl to jai taikomos šios direktyvos nuostatos.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad direktyvos 2 straipsnio d punkte vartojant ypač plačią formuluotę komercinė veikla apibrėžta
kaip „bet kuris prekybininko atliekamas veiksmas, neveikimas, elgesys arba pareiškimas, komercinis pranešimas, įskaitant reklamą
ir prekybą, tiesiogiai susijęs su produkto pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams“.
Tačiau tokia reklaminė akcija, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, siejanti nemokamą vartotojo dalyvavimą loterijoje
su prekių ar paslaugų įsigijimu, aiškiai patenka į ūkio subjekto komercinės strategijos sritį ir ja tiesiogiai siekiama skatinti
bei vykdyti šio subjekto atliekamą pardavimą. Iš to matyti, kad ji yra komercinė veikla Direktyvos 2005/29 2 straipsnio d punkto
prasme ir dėl to patenka į šios direktyvos taikymo sritį (žr. minėto 2010 m. sausio 14 d. Sprendimo
Plus Warenhandelsgesellschaft
, C‑304/08, 37 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Šia išvada neturėtų leisti suabejoti
Mediaprint
, taip pat Austrijos ir Belgijos vyriausybių pateiktos pastabos, pagal kurias pagrindinėje byloje aptariamas pardavimo skatinimas
nebuvo numatytas direktyvoje, nes jis aiškiai buvo Komisijos pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (COM (2001) 546
galutinis), kuris pakeistas pasiūlymu (COM(2002) 585, galutinis), dalykas. Šiuo klausimu iš esmės pakanka konstatuoti, kad
vien remiantis šia aplinkybe, be kita ko, atsižvelgiant į tai, kad minėtas pasiūlymas buvo atsiimtas 2006 m. ir dėl to reglamentas
nebuvo priimtas, negalima atmesti galimybės, jog tokia veikla, esant dabartinei Sąjungos teisės padėčiai, gali būti nesąžininga
komercinė veikla šios direktyvos prasme ir priklausyti jos taikymo sričiai (minėto Sprendimo
Plus Warenhandelsgesellschaft
33 punktas).
Tai nustačius dar reikia išnagrinėti, ar nacionalinės teisės nuostata, kaip antai UWG 9a straipsnio 1 dalies 1 punktas, gali
patekti į direktyvos taikymo sritį, nepaisant aplinkybės, kaip pabrėžė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas,
kad jos tikslas platesnis nei direktyvos, nes ja numatoma ne tik vartotojų apsauga, bet ir kiti tikslai.
Šiuo klausimu reikia priminti, kaip pabrėžta šio sprendimo 17 punkte, kad direktyva išsiskiria labai plačia materialine taikymo
sritimi, apimančia bet kurią komercinę veiklą, tiesiogiai susijusią su produkto skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams.
Taigi, kaip matyti iš šios direktyvos 6 konstatuojamosios dalies, į šią taikymo sritį nepatenka tik nacionaliniai įstatymai
dėl nesąžiningos komercinės veiklos, pažeidžiančios „tik“ konkurentų ekonominius interesus arba susijusios tik su prekybininkų
sandoriais.
Tačiau aišku, kad pagrindinėje byloje aptariamos nacionalinės nuostatos atvejis toks nėra.
Iš tiesų, kaip teigė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pakankamai akivaizdu, kad UWG 9a straipsnio 1 dalies
1 punktu siekiama apsaugoti vartotojus, o ne tik konkurentus ir kitus rinkos dalyvius.
Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad UWG, kuris yra nacionalinis kovos su nesąžininga konkurencija įstatymas, pakeistas 2007 m.
gruodžio 13 d. įstatymu (
BGBl
. I, 79/2007), nepakeitus 9a straipsnio, būtent tam, kad direktyva būtų perkelta Austrijoje. Todėl nacionalinis įstatymų leidėjas
nusprendė, kad šis įstatymas galėjo užtikrinti vidaus teisės suderinamumą su direktyva ir leido, kaip numatyta jos 8 konstatuojamojoje
dalyje, tiesiogiai ginti „vartotojo ekonominius interesus nuo nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu“
ir užtikrinti, kaip numatyta jos 1 straipsnyje, „aukštą vartotojų apsaugos lygį“.
Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad per posėdį Austrijos vyriausybė teigė, jog pagrindinėje byloje aptariama nacionalinė
nuostata nepatenka į direktyvos taikymo sritį, nes iš esmės ja siekiama išsaugoti spaudos įvairovę Austrijoje. Taip ji nukrypo
nuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo šios direktyvos tikslų vertinimo, kuris matyti iš šio sprendimo
12 ir 20 punktų.
Tačiau net manant, kad pagrindinėje byloje aptariama nacionaline nuostata iš esmės siekiama išsaugoti spaudos įvairovę Austrijoje,
svarbu pastebėti, kad tarp direktyvos 6 ir 9 konstatuojamosiose dalyse bei 3 straipsnyje nustatytų nuo direktyvos taikymo
srities nukrypti leidžiančių nuostatų nėra valstybių narių galimybės toliau taikyti ar nustatyti naujas priemones savo teritorijoje,
kurių tikslas ar poveikis yra kvalifikuoti komercinę veiklą kaip nesąžiningą, siekiant išsaugoti spaudos įvairovę.
Šiuo atžvilgiu reikia pabrėžti, kad direktyva visiškai suderinamos normos, susijusios su nesąžininga įmonių komercine veikla
vartotojų atžvilgiu.
Todėl Austrijos vyriausybė neturėtų teisėtai tvirtinti, kad UWG 9astraipsnio 1 dalies 1 punktas nepatenka į direktyvos taikymo
sritį, nes jame iš esmės numatomi tikslai išsaugoti spaudos įvairovę.
Tai nustačius reikia patikrinti, ar direktyva neleidžiama drausti pardavimą su priedais, koks numatytas UWG 9a straipsnio
1 dalies 1 punkte.
Šiuo klausimu pirmiausia svarbu priminti, kad direktyva visiškai suderina normas, susijusias su nesąžininga įmonių komercine
veikla vartotojų atžvilgiu, todėl, kaip aiškiai nurodoma jos 4 straipsnyje, valstybės narės negali nustatyti griežtesnių negu
direktyvoje nustatytų priemonių, net siekdamos užtikrinti didesnį vartotojų apsaugos lygį (minėto Sprendimo
Plus Warenhandelsgesellschaft
41 punktas ir nurodyta teismų praktika).
Taip pat reikia pažymėti, kad direktyvos 5 straipsnyje, kuriame įtvirtinamas nesąžiningos komercinės veiklos draudimas, nustatomi
kriterijai, kuriais remiantis apibrėžiamas toks nesąžiningas pobūdis.
Taigi pagal šio straipsnio 2 dalį komercinė veikla yra nesąžininga, jeigu ji prieštarauja profesinio atidumo reikalavimams
ir iš esmės iškreipia arba gali iškreipti vidutinio vartotojo ekonominį elgesį siūlomo produkto atžvilgiu.
Be to, direktyvos 5 straipsnio 4 dalyje apibrėžiamos dvi aiškios nesąžiningos komercinės veiklos kategorijos, t. y. „klaidinanti
veikla“ ir „agresyvi veikla“, kurios atitinka specialius atitinkamai direktyvos 6 ir 7 bei 8 ir 9 straipsniuose nustatytus
kriterijus.
Galiausiai direktyvos I priede taip pat nustatytas išsamus sąrašas, kurį sudaro 31 komercinės veiklos rūšis, pagal šios direktyvos
5 straipsnio 5 dalį laikoma nesąžininga „bet kuriomis aplinkybėmis“ veikla. Todėl, kaip aiškiai nurodyta aptariamos direktyvos
17 konstatuojamojoje dalyje, tik šią komercinę veiklą galima laikyti nesąžininga, nevertinant kiekvieno konkretaus atvejo
pagal direktyvos 5–9 straipsnių nuostatas.
Kalbant apie pagrindinėje byloje aptariamą įstatymą, aišku, kad direktyvos I priede nenumatyta veikla, kurią sudaro priedų,
susijusių su prekių ar paslaugų pirkimu, siūlymas. Todėl tokia veikla neturėtų būti uždrausta apskritai; tai įmanoma tik atlikus
specialią analizę, leidžiančią nustatyti nesąžiningą veiklos pobūdį.
Tačiau reikia konstatuoti, kad UWG 9a straipsnio 1 dalies 1 punktu draudžiamas bet koks komercinis sandoris, prekių ar paslaugų
įsigijimą siejantis su priedų siūlymu. Kitaip tariant, tokia komercinės veiklos rūšis yra uždrausta apskritai, ir nėra būtina,
atsižvelgiant į faktines kiekvieno atvejo aplinkybes, nustatyti, ar atitinkamas komercinis sandoris yra „nesąžiningo“ pobūdžio,
atsižvelgiant į direktyvos 5–9 straipsniuose įtvirtintus kriterijus.
Be to, toks nacionalinis reguliavimas, kuriame numatomos griežtesnės priemonės nei direktyvoje, prieštarauja direktyvos 4 straipsnio
turiniui, kuriame aiškiai įtvirtintas draudimas valstybėms narėms palikti galioti arba priimti griežtesnes nacionalines nuostatas,
net jeigu jomis siekiama užtikrinti aukštesnį vartotojų apsaugos lygį.
Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad toks komercinių pasiūlymų, siejančių prekių ar paslaugų įsigijimą su priedais, draudimas,
kokį numato nacionalinės teisės aktai pagrindinėje byloje, prieštarauja direktyvai.
Aplinkybė, kad UWG 9a straipsnio 2 dalyje numatytos kelios šių pardavimo su priedais draudimų išimtys, neturėtų leisti suabejoti
šia išvada.
Iš tikrųjų, kaip jau nusprendė Teisingumo Teismas, net jeigu šios išimtys gali apriboti nesąžiningos komercinės veiklos, kurią
sudaro priedų siūlymo susiejimas su prekių ar paslaugų pirkimu, draudimo apimtį, dėl ribojančio pobūdžio ir dėl to, kad nustatyta
iš anksto, jos vis tiek negalima pakeisti būtina kiekvieno atvejo faktinių aplinkybių analize, ar komercinė veikla yra „nesąžininga“,
atsižvelgiant į direktyvos 5–9 straipsniuose išvardytus kriterijus, jei tai yra – kaip pagrindinėje byloje – direktyvos I priede
nenurodyta komercinė veikla (žr. minėto Sprendimo
Plus Warenhandelsgesellschaft
53 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog direktyva turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia
nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai aptariamą pagrindinėje byloje, kurioje numatomas bendras pardavimo su priedais draudimas
ir kuria siekiama ne tik apsaugoti vartotojus, bet ir kitų tikslų.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas,
ar pardavimas su priedais turi būti laikomas nesąžininga komercine veikla direktyvos 5 straipsnio 2 dalies prasme vien todėl,
kad bent jau atitinkamos visuomenės daliai galimybė laimėti yra lemiamas motyvas nusipirkti pagrindinę prekę.
Kaip buvo priminta šio sprendimo 35 punkte, jei komercinė veikla, susijusi su direktyvos taikymo sritimi, nenurodyta šios
direktyvos I priede, ji negali būti laikoma nesąžininga ir todėl draudžiama, nebent atliekama speciali analizė pagal direktyvos
5–9 straipsniuose nustatytus kriterijus.
Tačiau aplinkybė, kad galimybė dalyvauti loterijoje bent jau atitinkamos visuomenės daliai yra lemiamas motyvas nusipirkti
laikraštį, yra vienas iš elementų, į kuriuos gali atsižvelgti nacionalinis teismas atlikdamas tokią analizę.
Iš tiesų atlikęs tokią analizę nacionalinis teismas gali nuspręsti, kad aptariama komercinė veikla iš esmės iškreipia arba
gali iškreipti vartotojo ekonominį elgesį direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkto prasme.
Tačiau jokiu būdu ši aplinkybė savaime neleidžia nuspręsti, kad pardavimas su priedu yra nesąžininga komercinė veikla remiantis
direktyva. Šiuo tikslu taip pat reikia patikrinti, ar aptariama veikla prieštarauja profesinio atidumo reikalavimams direktyvos
5 straipsnio 2 dalies a punkto prasme.
Šiomis aplinkybėmis į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad galimybė dalyvauti loterijoje, kurioje galima laimėti prizą,
susijusi su laikraščio pirkimu, nėra nesąžininga komercinė veikla direktyvos 5 straipsnio 2 dalies prasme vien todėl, kad
ši galimybė dalyvauti lošime bent atitinkamai vartotojų daliai yra lemiamas motyvas nusipirkti šį laikraštį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų
atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB,
98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“)
turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai aptariama pagrindinėje byloje, kurioje
numatomas bendras pardavimo su priedais draudimas ir kuria siekiama ne tik apsaugoti vartotojus, bet ir kitų tikslų.
2.
Galimybė dalyvauti loterijoje, kurioje galima laimėti prizą, susijusi su laikraščio pirkimu, nėra nesąžininga komercinė veikla
Direktyvos 2005/29 5 straipsnio 2 dalies prasme vien todėl, kad ši galimybė dalyvauti lošime bent atitinkamai vartotojų daliai
yra lemiamas motyvas nusipirkti šį laikraštį.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.