CELEX: 61985CJ0254
Monetære udligningsbeløb
betingelser for udbetaling

Ved kendelse afsagt den 25. juni 1985, indgået til Domstolens justitskontor den 16. august s.a., har Irlands Supreme Court i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen, navnlig af Rådets forordning nr. 974/71 af 12. maj 1971 om visse konjunkturpolitiske foranstaltninger, der skal træffes inden for landbrugssektoren som følge af den midlertidige udvidelse af grænserne for kursudsving i visse medlemsstaters valutaer (EFT 1971 I, s. 231) og Kommissionens forordning nr. 1380/75 af 29. maj 1975 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende monetære udligningsbeløb (
EFT L 139, s. 37
) for at kunne tage stilling til, om, og i bekræftende fald under hvilke betingelser, sagsøgeren i hovedsagen har krav på at få udbetalt monetære udligningsbeløb i forbindelse med import til Det forenede Kongerige af korn, når der ikke er ført bevis for, at kornet faktisk er blevet bragt i omsætning i nævnte medlemsstat.
Disse spørgsmål er blevet rejst under en sag anlagt af sagsøgeren i hovedsagen, Irish Grain Board (Trading) Limited, (under konkurs), mod det irske Landbrugsministerium i dets egenskab af irsk interventionsorgan, og drejer sig om kornpartier, som det sagsøgende selskab har solgt til fem opkøbere i Nordirland.
Det fremgår af sagen, at de omhandlede kornpartier blev transporteret fra Irland til Nordirland af speditører, der arbejdede for opkøberne, mens det var sagsøgeren, der sørgede for den dokumentation, der blev forelagt interventionsorganet med henblik på udbetaling af monetære udligningsbeløb. Blandt disse var bl. a. de såkaldte T5-kontroleksemplarer, hvori det var anført, at kornet »er bestemt til forbrug i Nordirland«.
Da Irland og Det forenede Kongerige havde afsluttet en aftale i medfør af artikel 2 a i forordning nr. 974/71, skulle det irske interventionsorgan udbetale de monetære udligningsbeløb, der skulle ydes af Det forenede Kongerige, ved indførselen til denne stat. Interventionsorganet havde begrundet mistanke om, at kornet hemmeligt var blevet genindført til Irland for endnu engang at blive eksporteret til Det forenede Kongerige og indledte derfor gennem toldvæsenet i Nordirland en administrativ undersøgelse. Dette kunne ikke fremskaffe bevis for, at de omhandlede partier korn virkelig var kommet ind i Nordirland og bragt i omsætning dér, og interventionsorganet afslog derfor at udbetale de nævnte monetære udligningsbeløb.
Herefter anlagde det sagsøgende selskab sag mod interventionsorganet ved Irlands High Court med påstand om udbetaling af monetære udligningsbeløb. High Court statuerede, at de nordirske opkøbere, eller i al fald enkelte af disse havde gjort sig skyldige i svigagtige transaktioner og uregelmæssigheder vedrørende det af sagsøgeren solgte og eksporterede korn. High Court nåede imidlertid til det resultat, at det sagsøgende selskab ikke på nogen måde var skyldig i eller på det rene med disse uregelmæssigheder og ikke havde tabt retten til at få udbetalt monetære udligningsbeløb som følge af købernes retsstridige adfærd, idet selskabet ikke havde nogen ret til at føre kontrol med, hvad de foretog sig med kornet.
Interventionsorganet har anket denne afgørelse til Supreme Court, der har anmodet Domstolen om at afgøre følgende spørgsmål:
1)
Kan en medlemsstat, når der består en pligt til at udbetale monetære udligningsbeløb ved eksport af varer til en anden medlemsstat i henhold til de herom gældende EF-forordninger og andre EF-forskrifter vedrørende udbetaling af monetære udligingsbeløb (jfr. navnlig EØF-traktatens artikler 38-45, forordning nr. 974/71, med senere ændringer, forordning nr. 1380/75, med senere ændringer, samt forordning nr. 3094/76), nægte udbetaling heraf, såfremt de pågældende varer på grund af svig eller andre uregelmæssigheder fra købernes side ikke er blevet bragt i omsætning i den importerende medlemsstat, også selv om toldformaliteterne er afsluttet, de foreskrevne T5-blanketter er udstedt, og »eksportøren« eller »den interesserede« — i den i de nævnte forordninger forudsatte betydning — stedse har været i god tro med hensyn til de pågældende handler?
2)
Kan en medlemsstat nægte at udbetale monetære udligningsbeløb ved eksport af varer til en anden medlemsstat, medmindre og indtil den, der rejser krav om beløbet, beviser, at handelen er gennemført i overensstemmelse med gældende forordninger og andre EF-forskrifter, uanset at han har fremlagt de foreskrevne T5-blanketter og i øvrigt været i god tro?
3)
I en situation, hvor de kompetente myndigheder, som skal udbetale monetære udligningsbeløb, ikke har udbetalt beløbet inden to måneder efter modtagelsen af den nødvendige dokumentation, fordi de har iværksat administrative undersøgelser på grund af tvivl om dokumentationen, skal artikel 16 i Kommissionens forordning nr. 1380/75 da fortolkes således, at de er forpligtet til at betale renter af beløbet, og i bekræftende fald fra hvilket tidspunkt og efter hvilken rentesats?
4)
Når en medlemsstat efter Rådets forordning nr. 974/71, med senere ændringer, er forpligtet til at opkræve en eksportafgift, og den efter aftale med en anden medlemsstat — der er indgået i henhold til samme forordnings artikel 2 a — udbetaler det monetære udligningsbeløb, som påhviler den anden medlemsstat, dvs. importstaten, og det viser sig, at det monetære udligningsbeløb overstiger eksportafgiften, således at det beløb, der skal udbetales, udgør forskellen mellem disse to, skal nævnte artikel 2 a i forordning nr. 974/71 og artikel 8 i forordning nr. 1380/75 da fortolkes således, at den pågældende har krav på at få beløbet udbetalt i importstatens valuta, dvs. den stat, som beløbet i sidste ende påhviler?
For så vidt angår de indlæg, der er indgivet til Domstolen, henvises der til retsmøderapporten.
Det første spørgsmål
Artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 1380/75 bestemmer, at den udførende medlemsstats betaling af det monetære udligningsbeløb, som skal ydes af den importerende medlemsstat, er betinget af, at der føres bevis for afslutningen af toldbehandlingen ved indførsel og opkrævning af told og afgifter med tilsvarende virkning, som skal betales i den importerende medlemsstat. Det tilføjes, at nævnte bevis tilvejebringes ved fremlæggelse af T5-kontroleksemplaret, der skal indeholde en angivelse om, at det omhandlede produkt er »bestemt til forbrug« i den importerende medlemsstat.
Ifølge artikel 16 i samme forordning sker udbetalingen af monetære udligningsbeløb inden to måneder efter den dag, hvor indgivelsen af alle dokumenter har fundet sted, undtagen i det tilfælde, hvor der er tvivl om de fremlagte dokumenters nøjagtighed, og der er indledt en administrativ undersøgelse heraf.
Disse bestemmelser skal fortolkes i lyset af formålet med de monetære udligningsbeløb, der er at afhjælpe de vanskeligheder, som den monetære ustabilitet, og, i den aktuelle situation, forskellene mellem de repræsentative kurser, der anvendes i forbindelse med den fælles landbrugspolitik, og de omregningskurser, der benyttes på markedet, kan skabe for de fælles markedsordningers gnidningsløse funktion. Med henblik på gennemførelsen heraf er de monetære udlignignsbeløbs funktion at udligne den forskel, der kan være mellem de to kurser både i importmedlemsstaten og i eksportmedlemsstaten, og dermed at korrigere prisforskellene i national valuta i de to medlemsstater.
Heraf følger, at det monetære udligningsbeløb, der ydes ved indførsel, kun kan virke efter hensigten, såfremt det indførte produkt faktisk bringes i omsætning i importmedlemsstaten og dermed bliver undergivet de prisvilkår, der hersker på markedet dér. Såfremt produktet derimod som følge af svigagtigt forhold ikke når til det i T5-kontroleksemplaret angivne bestemmelsessted, men genudføres hemmeligt og dermed uden betaling af det monetære udligningsbeløb, der skyldes i anledning af denne reeksport, og som skal udligne fordelen ved det monetære udligningsbeløb, der er ydet ved indførselen, mister dette sidste monetære udligningsbeløb sin mening.
Det er i den forbindelse uden betydning, om det er importøren, der har handlet svigagtigt, idet det monetære udligningsbeløb ved indførsel, når der er indgået en aftale i henhold til artikel 2 a i forordning nr. 974/71, skal udbetales ikke af importmedlemsstaten, men af eksportmedlemsstaten til en eksportør i god tro. Hertil må føjes, at eksportøren har mulighed for aftalemæssigt at skaffe sig vished for, at køberne ikke svigagtigt giver varerne et andet bestemmelsessted end det af ham selv i T5-kontroleksemplaret angivne.
Det første præjudicielle spørgsmål må herefter besvares med, at de fællesskabsretlige bestemmelser om udbetaling af monetære udligningsbeløb, herunder artiklerne 11 og 16 i forordning nr. 1380/75, skal fortolkes således, at en eksportmedlemsstat, der skal udbetale de monetære udligningsbeløb, der skal ydes af importmedlemsstaten, retmæssigt kan afslå at udbetale beløbene, når den vare, for hvilken de ydes, ikke er bragt i omsætning i importmedlemsstaten som følge af svig eller andre uregelmæssigheder fra købernes side, også selv om toldbehandlingen er afsluttet, de foreskrevne T5-blanketter er udstedt og »eksportøren« eller »den interesserede« i den i de nævnte forordninger forudsatte betydning stedse har været i god tro med hensyn til de pågældende handler.
Det andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker Supreme Court først og fremmest en afgørelse af, om eksportstaten også efter behørig fremlæggelse af de foreskrevne T5-kontrolek-semplarer retmæssigt kan nægte at udbetale de monetære udligningsbeløb, der skal ydes en eksportør ved indførsel til en anden medlemsstat, til en eksportør i god tro, indtil denne har bevist, at den omhandlede vare virkelig er bragt i omsætning i den importerende medlemsstat.
I den forbindelse bemærkes, at fællesskabsretten ganske vist ikke indeholder bestemmelser, der udtrykkelig stiller krav om et sådant formelt bevis, men at artikel 16 i forordning nr. 1380/75 gør en undtagelse fra den almindelige betalingsfrist i tilfælde, hvor der er tvivl om de fremlagte dokumenters nøjagtighed, og der er indledt en administrativ undersøgelse heraf.
Det må fremhæves dels, at det er forvaltningens opgave at gennemføre denne administrative undersøgelse med al mulig omhu for at fjerne foreliggende tvivl, dels at eksportøren er forpligtet til at samarbejde under undersøgelsen og herved at fremlægge alle de oplysninger, som han er i stand til at give. Spørgsmålet om bevisbyrden melder sig først, efter at det ikke ved denne undersøgelse har kunnet fastslås, hvorledes den omhandlede vare er blevet anvendt.
Ifølge artikel 11 i forordning nr. 1380/75 udgør T5-kontroleksemplaret bevis for »afslutningen af toldbehandlingen ved indførsel og opkrævningen af told og afgifter med tilsvarende virkning, som skal betales i den indførende medlemsstat«. Den person, der ansøger om udbetaling af monerære udligningsbeløb, skal i kontroleksemplaret angive, at varen er »bestemt til forbrug« i den indførende medlemsstat, men dennes myndigheder skal ikke på nogen måde bekræfte, at varen virkelig er anvendt som angivet. Denne anvendelse følger efter den påtegning, disse myndigheder giver T5-dokumentet ved afslutningen af toldbehandlingen. Den omhandlede bestemmelse adskiller sig på dette punkt fra de regler, hvorefter den endelige anvendelse af det indførte produkt også skal være omfattet af påtegningen på nævnte kontroleksemplar.
Spørgsmålet om beviset for, at varerne virkelig er bragt i omsætning, er altså ikke løst med bestemmelsen om fremlæggelse af det behørigt udfyldte og af importmedlemsstatens myndigheder bekræftede T5-kontroleksemplar.
Som fastslået ovenfor kan eksportøren i egen interesses skaffe sig vished for, at køberne ikke ved svig eller andre uregelmæssigheder giver varerne et andet bestemmelsessted end det af ham i T5-kontroleksemplaret angivne. Han er altså den nærmeste til at fremskaffe beviset for, at varen virkelig er bragt i omsætning som angivet. Såfremt forvaltningen på objektivt grundlag nærer tvivl om de fremlagte dokumenters nøjagtighed og indleder en administrativ undersøgelse af, om der foreligger svig eller andre uregelmæssigheder vedrørende det i kontroleksemplaret angivne bestemmelsessted for varerne, og såfremt undersøgelsen til trods for de anstrengelser, forvaltningen er forpligtet til at udfolde, ikke har ryddet nævnte tvivl af vejen, kan forvaltningen retmæssigt betinge udbetalingen af monetære udligningsbeløb af, at det bevises, at varerne virkelig er bragt i omsætning.
Det andet spørgsmål må derfor besvares således, at når forvaltningen i eksportmedlemsstaten i medfør af artikel 16 i forordning nr. 1380/75 på objektivt grundlag er stærkt i tvivl og på grundlag heraf har indledt en administrativ undersøgelse af, om der foreligger svig eller andre uregelmæssigheder vedrørende det i kontroleksemplaret angivne bestemmelsessted for varerne, er eksportøren forpligtet til at samarbejde under denne undersøgelse og herved fremlægge alle de oplysninger, han er i stand til at give. Såfremt undersøgelsen til trods for de anstrengelser, forvaltningen er forpligtet til at udfolde, ikke har ryddet nævnte tvivl af vejen, kan eksportmedlemsstaten retmæssigt afslå at udbetale det monetære udligningsbeløb, der skal ydes af importmedlemsstaten, medmindre der føres bevis for, at varerne virkelig er bragt i omsætning i sidstnævnte medlemsstat.
Det tredje og det fjerde spørgsmål
Når henses til besvarelsen af de to første spørgsmål er det ufornødent at tage stilling til det tredje og det fjerde spørgsmål, der begge er stillet for det tilfælde, at eksportøren under de ovenfor angivne omstændigheder har ret til at få udbetalt monetære udligningsbeløb uden at føre bevis for, at varerne virkelig er bragt i omsætning.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (sjette afdeling)
vedrørende de spørgsmål, der er forelagt den af Irlands Supreme Court ved kendelse af 25. juni 1985, for ret:

1)
De fællesskabsretlige bestemmelser om udbetaling af monetære udligningsbeløb, herunder artiklerne 11 og 16 i forordning nr. 1380/75 af 29. maj 1975 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende monetære udligningsbeløb, skal fortolkes således, at en eksportmedlemsstat, der skal udbetale de monetære udligningsbeløb, der skal ydes af importmedlemsstaten, retmæssigt kan afslå at udbetale beløbene, når den vare, for hvilken de ydes, ikke er bragt i omsætning i importmedlemsstaten som følge af svig eller andre uregelmæssigheder fra købernes side, også selv om toldbehandlingen er afsluttet, de foreskrevne T5-blanketter er udstedt og »eksportøren« eller »den interesserede« i den i de nævnte forordninger forudsatte betydning stedse har været i god tro med hensyn til de pågældende handler.

2)
Når forvaltningen i eksportmedlemsstaten i medfør af artikel 16 i nævnte forordning på objektivt grundlag er stærkt i tvivl og på grundlag heraf har indledt en administrativ undersøgelse af, om der foreligger svig eller andre uregelmæssigheder vedrørende det i kontroleksemplaret angivne bestemmelsessted for varerne, er eksportøren forpligtet til at samarbejde under denne undersøgelse og herved fremlægge alle de oplysninger, han er i stand til at give. Såfremt undersøgelsen til trods for de anstrengelser, forvaltningen er forpligtet til at udfolde, ikke har ryddet nævnte tvivl af vejen, kan eksportmedlemsstaten retmæssigt afslå at udbetale det monetære udligningsbeløb, der skal ydes af importmedlemsstaten, medmindre der føres bevis for, at varerne virkelig er bragt i omsætning i sidstnævnte medlemsstat.

Kakouris
O'Higgins
Koopmans
Due
Bahlmann
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 11. november 1986.
P. Heim
Justitssekretær
C. Kakouris
Formand for sjette afdeling
(
*1
) – Processprog: Engelsk.