CELEX: 62007CJ0391
Регламент (ЕО) № 800/1999
Възстановявания при износ на земеделски продукти
Член 16
Диференцирано възстановяване
Доказателство за изпълнение на митническите формалности при внос
Представяне на копие или фотокопие от документите за транспорт
Регламент (ЕО) № 1501/95
Предоставяне на възстановявания при износ на зърнени култури
Член 13
Дерогиране на разпоредбите на член 16 от Регламент № 800/1999

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 13 от Регламент (ЕО) № 1501/95 на Комисията от 29 юни 1995 година относно определяне на някои подробни правила за прилагането на Регламент (EИО) № 1766/92 на Съвета за предоставяне на възстановявания при износ на зърнени култури и мерките, които е необходимо да се предприемат в случай на затруднения във функционирането на пазара на зърнени култури (
OВ L 147, стр. 7
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 17, стр. 97), изменен с Регламент (ЕО) № 1259/97 на Комисията от 1 юли 1997 година (
OВ L 174, стр. 10
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 21, стр. 239, наричан по-нататък „Регламент № 1501/95“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Glencore Grain Rotterdam BV (наричано по-нататък „Glencore“) и Hauptzollamt Hamburg-Jonas (наричано по-нататък „Hauptzollamt“) по повод правото на възстановяване, приложимо към партида от 3041886 kg ръж, изнесена за Русия.
Правна уредба
Регламент (ЕИО) № 3665/87
Трето и дванадесето съображениe от Регламент (ЕИО) № 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за определяне на подробни общи правила за прилагане на системата за възстановявания при износа на земеделски продукти (
OВ L 351, стр. 1
) са формулирани, както следва:
„като има предвид, че общите правила, определени от Съвета, предвиждат възстановяването да бъде изплащано при доказателство, че продуктите са изнесени извън Общността; като има предвид, че за да се постигне уеднаквено тълкуване на понятието „износ извън Общността“, следва да се уточни, че продуктът трябва да се счита за изнесен, когато същият напусне митническата територия на Общността;
[…]
като има предвид, че когато размерът на възстановяването се различава в зависимост от местоназначението на продуктите, следва да се установи, че продуктът е бил внесен в третата страна или една от третите страни, за които е определено възстановяването; […]“ [неофициален превод]
По смисъла на член 1, седмо тире „без да засяга дерогациите, предвидени в разпоредби на Общността, отнасящи се до някои продукти“ Регламент № 3665/87 установява общите подробни правила за прилагане на режима на възстановявания при износа на зърнените култури.
Разпоредбите относно диференцираните възстановявания при износ се съдържат в членове 16—21 от този регламент.
Член 18 от Регламент № 3665/87, в редакцията му съгласно Регламент (ЕО) № 2955/94 на Комисията от 5 декември 1994 година (
OВ L 312, стр. 5
, наричан по-нататък „Регламент № 3665/87“), гласи:
„1.   Доказателството за изпълняването на митническите формалности за освобождаване за консумация е представено, по избор на износителя, при показването на един от следните документи:
а)
митнически документ или негово копие или фотокопие; това копие или фотокопие се заверява като вярно с оригинала от органа, който е заверил оригиналния документ, от официална агенция на съответна трета страна, или от официална агенция на една от държавите членки в третата заинтересована страна, или от агенция, отговорна за изплащането на възстановяването;
б)
сертификат за разтоварване и освобождаване за консумация, изготвен от специализирана международна агенция за контрол и надзор, одобрена от държава членка. Датата и номерът на митническия документ за освобождаване за консумация трябва да фигурират в посочения сертификат.
2.   Ако износителят не може да получи избрания документ съобразно параграф 1, букви а) или б), след като е взел подходящи мерки за това или ако съществува съмнение относно автентичността на представения документ, доказателството за изпълняването на митническите формалности за освобождаване за консумация може да се счита за представено при подаване на единия или повече от следните документи:
[…]
3.   Износителят във всички случаи представя копие или фотокопие от документите за транспорт.
4.   Комисията, според предвидената процедура в член 38 от Регламент № 136/66/ЕИО [на Съвета от 22 септември 1966 година за създаване на обща организация на пазара на масла и мазнини (
ОВ 142, 1966 г., стр. 3025
)] и в съответните членове от другите регламенти относно общата организация на пазара, предвижда в някои специфични случаи, че доказателството за внос, посочено в параграфи 1 и 2, трябва да се счита за представено посредством специален документ или по всякакъв друг начин.“ [неофициален превод]
Регламент № 3665/87 е бил отменен и заменен, считано от 1 юли 1999 г., с Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (
OВ L 102, стр. 11
и поправка в
OВ L 180, стр. 53
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 27, стр. 187).
Регламент № 800/1999
Съображения 1, 2 и 17 от Регламент № 800/1999 са формулирани, както следва:
„(1)
като има предвид, че Регламент (ЕИО) № 3665/87 […] беше изменян неколкократно и съществено; като има предвид, че в случай на нови изменения, с оглед по-голяма яснота, е добре посоченият регламент да се преработи;
(2)
като има предвид, че общите правила, определени от Съвета, предвиждат възстановяването да бъде изплащано при доказателство, че продуктите са изнесени извън Общността; като има предвид, че по принцип правото на възстановяване се придобива от момента, в който продуктите са напуснали пазара на Общността, когато един унифициран размер на възстановяване е приложим за всички трети страни; като има предвид, че когато размерът на възстановяването се различава в зависимост от местоназначението на продуктите, правото на възстановяване зависи от вноса в трета страна;
[…]
(17)
като има предвид, че когато размерът на възстановяването е различен в зависимост от местоназначението на изнесените продукти, трябва да бъде представено доказателство, че разглежданият продукт е внесен в трета страна; като има предвид, че изпълняването на митническите формалности по вноса се състои главно в плащането на вносни мита, приложими с цел продуктът да може да бъде търгуван във въпросната трета страна; като има предвид, че поради съществуващите различия в ситуациите в третите страни вносителки, е добре да се приеме изготвянето на митнически документи за внос, които да представляват гаранция за пристигане по местоназначение на изнесените продукти, като търговията се възпрепятства колкото се може по-малко.“
По смисъла на член 1, девето тире „без да засяга дерогациите, предвидени в разпоредби на Общността, отнасящи се до някои продукти“ Регламент № 800/1999 установява общите подробни правила за прилагане на режима на възстановявания при износа на зърнените култури.
Общите разпоредби относно правото на възстановяване при износ се съдържат в членове 3—13 от същия регламент, а разпоредбите относно диференцираните възстановявания при износ са предвидени в членове 14—19 от посочения регламент.
В съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент № 800/1999 „[в] случай на диференциация на размера на възстановяването според местоназначението, изплащането на възстановяванията зависи от допълнителните условия, определени в членове 15 и 16.“
Член 15, параграфи 1 и 3 от този регламент гласят:
„1.   Продуктите се внасят в непромененото им състояние в третата страна или в една от третите страни, за която възстановяването се прилага, в срок от дванадесет месеца от датата на приемане на декларацията за износ; […]
[…]
3.   Продукт се счита за внесен, когато са изпълнени митническите формалности по вноса и по-точно тези, отнасящи се до събирането на вносни мита при вноса в трета страна.“
По смисъла на член 16, параграфи 1—4 от посочения регламент:
„1.   Доказателството за изпълняването на митническите формалности по вноса е представено, по избор на износителя, при показването на един от следните документи:
а)
митнически документ или негово копие или фотокопие; това копие или фотокопие се заверява като вярно с оригинала от органа, който е заверил оригиналния документ, от официална агенция на съответна трета страна, или от официална агенция на една от държавите членки в третата заинтересована страна, или от агенция, отговорна за изплащането на възстановяването;
б)
сертификат за разтоварване и внос, изготвен от специализирана международна агенция за контрол и надзор, одобрена от държава членка, съобразно минималните изисквания, посочени в параграф 5. Датата и номерът на митническия документ за внос трябва да фигурират в посочения сертификат.
2.   Ако износителят не може да получи избрания документ съобразно параграф 1, букви а) или б), след като е взел подходящи мерки за това или ако съществува съмнение относно автентичността на представения документ, доказателството за изпълняването на митническите формалности по вноса може да се счита за представено при подаване на единия или повече от следните документи:
[…]
3.   Износителят във всички случаи представя копие или фотокопие от документите за транспорт.
4.   Комисията, според предвидената процедура в член 38 от Регламент № 136/66/ЕИО и в съответните членове от другите регламенти относно общата организация на пазара, предвижда, в някои специфични случаи, че доказателството за внос, посочено в параграфи 1 и 2, трябва да се счита за представено посредством специален документ или по всякакъв друг начин.“
Както бе посочено в точка 7 от настоящото решение, Регламент № 800/1999 отменя и заменя Регламент № 3665/87. Член 54, параграф 2 от Регламент № 800/1999 уточнява, че във всеки документ от Общността, в който е направено позоваване на Регламент № 3665/87 или на отделни членове от този регламент, това позоваване се тълкува като позоваване на Регламент № 800/1999 или на съответни членове от същия регламент. От приложение I към Регламент № 800/1999 следва, че член 18 от Регламент № 3665/87 съответства на член 16 от Регламент № 800/1999.
Съгласно член 55, втора алинея Регламент № 800/1999 се прилага от 1 юли 1999 г.
Регламент № 1501/95
Четиринадесето съображение от Регламент № 1501/95 е формулирано, както следва:
„като има предвид, че Регламент (EИО) № 3665/87 […] изисква, в случай когато възстановяванията варират в зависимост от местоназначението, те да се изплащат при условие, по-специално при представяне на доказателство, че продуктът е бил внесен в непроменено състояние в третата страна или в една от третите страни, за които се прилага възстановяването; като има предвид, че по отношение на зърнени култури единственото възстановяване, което е по-ниско от приложимото към износа за трети страни като цяло е това за износ в Швейцария и Лихтенщайн; като има предвид, че за да се избегне препятстването на по-голямата част от износа от Общността, като се изисква доказателство за пристигане на местоназначението, трябва да се намерят други начини, за да се гарантира, че продукти, за които е изплатено възстановяване, приложимо за трети страни, не са изнесени за тези страни; като има предвид, че за тази цел следва да се премахне необходимостта от представяне на доказателство за пристигане на местоназначението във всички случаи, когато износът се извършва по море; като има предвид, че удостоверенията, издадени от компетентните органи на държавите членки, удостоверяващи, че продуктите са напуснали митническата територия на Общността на борда на плавателен съд, подходящ за морски транспорт, се считат, че предоставят достатъчна гаранция“.
Член 13 от Регламент № 1501/95 гласи:
„Независимо от член 18 от Регламент (EИО) № 3665/87, за изплащането на възстановяванията, определени в договор, възложен по отношение на възстановявания при износ с местоназначение всички трети страни, не се изисква доказателство за изпълнението на митническите формалности за освобождаване за консумация, при условие че стопанският субект предостави доказателство, че [зърнени култури в количество най-малко 1500 тона са напуснали] митническата територия на Общността на борда на плавателен съд, годен за превоз по море.
Такова доказателство се предоставя чрез следната заверка, положена от компетентния орган върху контролното копие, посочено в член 6 от Регламент (EИО) № 3665/87, върху единния административен документ или върху националния документ, доказващ че стоките са напуснали митническата територия на Общността:
[…]
„Износ на зърнени култури по море — член 13 от Регламент (ЕО) № 1501/95“ [неофициален превод]
[…]“
Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
На 30 декември 1999 г. Glencore иска да се извърши митническа проверка на износа на 6725000 kg ръж за Полша. Компетентното митническо бюро приема това искане и издава на Glencore декларация за износ, като му разрешава временно съхранение на стоката, докато бъде изнесена.
През февруари 2000 г. Glencore иска да се извърши окончателна митническа проверка на износа за Русия през литовското пристанище Klaipeda на посочената стока на три партиди, съответно от 3041886 kg, 3002975 kg и 668709 kg. За тази цел митническото бюро издава декларации за износ, които съдържат заверката, посочена в член 13, втора алинея от Регламент № 1501/95.
Безспорно е, че частичната доставка на 3041886 kg, която единствена е предмет на главното производство, е транспортирана от Lübeck, Германия, до Klaipeda на борда на плавателен съд, годен за превоз по море.
По искане на Glencore, Hauptzollamt плаща авансово възстановяването при износ за тази частична доставка, което е допустимо в съответствие с член 24 от Регламент № 800/1999, при условие че правото на възстановяване е възникнало и установено в предвидените форми и срокове.
Като счита, че съгласно член 16, параграф 3 от Регламент № 800/1999 Glencore трябва да представи документите за транспорт между Lübeck и местоназначението в Русия, а именно Nazran, и като констатира, че то е представило единствено морския коносамент между Lübeck и Klaipeda, с писмо от 2 август 2000 година Hauptzollamt изисква копие от допълнителните документи за транспорт за превоза между Klaipeda и Nazran.
След като Glencore не представя това копие в определените срокове, с решения от 12 декември 2001 г., изменени с решение от 1 март 2004 г., на основание на разпоредбите на член 52, параграф 1, във връзка с член 25, параграф 1 от Регламент № 800/1999, Hauptzollamt изисква връщането на авансово платеното възстановяване при износ, увеличено с 10 %.
Glencore предявява иск срещу тези решения пред Finanzgericht Hamburg.
По същество то поддържа, че приложимостта на член 16 от Регламент № 800/1999, включително параграф 3 от него, е изключена с разпоредбите на Регламент № 1501/95, което по-конкретно личало от четиринадесето съображение от последния регламент. Тъй като било представило доказателството, което се изисква по член 13 от Регламент № 1501/95, то било изпълнило условията за предоставяне на възстановяването.
Hauptzollamt изтъква, че по смисъла на член 13 от Регламент № 1501/95 доказателството, че зърнени култури в количество най-малко 1500 тона са напуснали митническата територия на Общността на борда на плавателен съд, годен за превоз по море, замества единствено доказателството за изпълнението на митническите формалности. Износителят обаче не бил освободен от изискването да представи копие от документите за транспорт, чието представяне се налагало във всички случаи по силата на член 16, параграф 3 от Регламент № 800/1999.
Препращащата юрисдикция иска да се установи дали член 13 от Регламент 1501/95, който при посочените в него условия освобождава износителя от задължението за доказване на изпълнението на митническите формалности, трябва да се тълкува в смисъл, че освобождава износителя и от предвиденото в член 16, параграф 3 от Регламент 800/1999 задължение да представи копие от документите за транспорт.
Тъй като счита, че е необходимо тълкуване на член 13 от Регламент № 1501/95, за да реши висящия пред него спор, Finanzgericht Hamburg решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 13 от Регламент (ЕО) № 1501/95 да се тълкува в смисъл, че с предоставянето на описаното във втората алинея на тази разпоредба доказателство отпада не само необходимостта да се докаже изпълнението на митническите формалности за освобождаване за консумация, но и необходимостта да се представят документите за транспорт [член 18, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 3665/87, понастоящем член 16, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 800/1999]?“
По преюдициалния въпрос
С въпроса си препращащата юрисдикция иска да се установи дали член 13 от Регламент № 1501/95 трябва да се тълкува в смисъл, че предоставянето от стопанския субект на доказателство, че зърнени култури в количество най-малко 1500 тона са напуснали митническата територия на Общността на борда на плавателен съд, годен за превоз по море, го освобождава от задължението, предвидено в член 16, параграф 3 от Регламент № 800/1999, да представи копие или фотокопие от документите за транспорт.
Както към датата, на която е приет Регламент № 1501/95, в неговата първоначална редакция, така и към датата, на която член 13 от него е изменен с Регламент № 1259/97, този член има за предмет дерогирането на член 18 от Регламент № 3665/87.
При тези условия, за да се установи дали като е приел Регламент № 1501/95, в неговата първоначална редакция, и впоследствие като е изменил член 13 от него, общностният законодател е възнамерявал да освободи износителите от задължението да представят копие или фотокопие от документите за транспорт, този член най-напред следва да се тълкува в светлината на разпоредбите на член 18 от Регламент № 3665/87.
Първо, член 18 от Регламент № 3665/87 прокарва ясно разграничение между задължението за предоставяне на доказателство относно изпълнението на митническите формалности за освобождаване за консумация, което е предмет на параграфи 1 и 2, от една страна, и задължението за представяне на копие или фотокопие от документите за транспорт, предвидено в параграф 3, от друга.
В това отношение следва да се подчертае, че документите за транспорт не са митнически документи и следователно не могат да се приемат като доказателство относно изпълнението на митническите формалности за освобождаване за консумация в третата страна по местоназначението.
Налага се изводът, че член 13 от Регламент № 1501/95 освобождава износителя единствено от задължението да предостави доказателство относно изпълнението на митническите формалности за освобождаване за консумация.
Следователно макар член 13 от Регламент № 1501/95 да започва с израза „[н]езависимо от член 18 от Регламент (EИО) № 3665/87“, той трябва да се тълкува като дерогиращ единствено член 18, параграфи 1 и 2 от Регламент 3665/87.
Второ, от член 18, параграф 4 от Регламент № 3665/87 следва, че според процедурата, предвидена в член 38 от Регламент № 136/66 и в съответните членове от другите регламенти относно общата организация на пазара, в някои специфични случаи Комисията предвижда, че доказателството за внос, посочено в параграфи 1 и 2, трябва да се счита за представено посредством специален документ или по всякакъв друг начин.
Общностният законодател обаче изобщо не е предвидил възможността да се дерогира отделното задължение за представяне на копие или фотокопие от документите за транспорт, предвидено в член 18, параграф 3 от Регламент № 3665/87.
При приемането на Регламент № 1501/95, в неговата първоначална редакция, и Регламент № 1259/97, релевантната разпоредба, която съответства на член 38 от Регламент № 136/66, е член 23 от Регламент (ЕИО) № 1766/92 на Съвета от 30 юни 1992 година относно общата организация на пазара на зърнени култури (
OВ L 181, стр. 21
). Този член установява процедура, при която се предвижда участието на Управителния комитет по зърнени култури.
Както Регламент № 1501/95, в неговата първоначална редакция, така и Регламент № 1259/97, са приети в съответствие с процедурата по посочения член, както следва от последните съображения от тях, според които мерките, предвидени в посочените регламенти, са в съответствие със становището на Управителния комитет по зърнени култури. Ето защо тези регламенти очевидно са приети в приложение на член 18, параграф 4 от Регламент № 3665/87.
Следователно тълкуването на член 13 от Регламент № 1501/95 в смисъл, че той дерогира единствено параграфи 1 и 2 от член 18, е в съответствие с разпоредбите на член 18, параграф 4 от Регламент № 3665/87.
Трето, гореизложеното тълкуване е в съответствие с целта на член 13 от Регламент № 1501/95.
Всъщност както следва от четиринадесето съображение от този регламент, целта на посочения член е да не се препятства ненужно по-голямата част от износа на Общността, като се изисква от износителя да докаже, че продуктът е бил внесен в трета страна, различна от Швейцария или Лихтенщайн, а при спазването на определени условия за тази цел да бъде достатъчно доказателството, че продуктът не е бил изнесен за Швейцария или Лихтенщайн.
Между митническите документи, изисквани по член 18, параграфи 1 и 2 от Регламент № 3665/87, и документите за транспорт, изисквани по параграф 3 от същия член, обаче съществува разлика, основана на съображението, че износителите могат да срещнат трудности при получаване на митническите документи от страна на органите на третата страна на внос, върху които не могат да упражняват натиск, докато трудности от подобен характер не могат да съществуват, що се отнася до документите за транспорт, от които износителите имат копие в качеството си на лица, поръчали транспорта, в случаи на продажба CIF, или от които те лесно могат да поискат заверено копие от купувачите, по силата на договорните отношения с тях, в случаи на продажба FOB (вж. в този смисъл Решение от 12 юли 1990 г. по дело Philipp Brothers,
C-155/89, Recueil, стр. I-3265
, точка 27).
Така очевидно е в съответствие с целта на член 13 от Регламент № 1501/95 да се освободят износителите от задължението да предоставят доказателство относно изпълнението на митническите формалности за освобождаване за консумация в третата страна по местоназначението, предвид пречките, които те могат да срещнат, за да представят това доказателство, и като същевременно се изисква от тях представянето на копие или фотокопие от документите за транспорт, което не поражда същите трудности.
Следва също да се добави — с оглед на факта, че представянето от износителя на документите за транспорт за изнасяните от него стоки винаги способства за ограничаване на опасността от измама и че износителят не среща особени трудности при получаването на тези документи — че задължението за представяне на копие или фотокопие от посочените документи, за да може да се поиска диференцирано възстановяване при износ, включително при фактическите обстоятелства, при които следва да се прилага член 13 от Регламент № 1501/95, не противоречи на принципа на пропорционалност, противно на поддържаното от Glencore.
На второ място, изложеното по-горе тълкуване на член 13 от Регламент № 1501/95 остава в сила след заместването в този член на препращането към член 18 от Регламент № 3665/87 с препращане към член 16 от Регламент № 800/1999.
Всъщност член 16 от Регламент № 800/1999 по същество възпроизвежда съдържанието на член 18 от Регламент № 366/87.
На трето място, изложеното по-горе тълкуване на член 13 от Регламент № 1501/95 се потвърждава от прочита на другите регламенти, приети в приложение на член 18, параграф 4 от Регламент № 3665/87 — като Регламент (ЕИО) № 2669/89 на Комисията от 1 септември 1989 година относно откриването на тръжна процедура за безплатна доставка на маслиново масло за Полша (
ОВ L 257, стр. 20
), или на член 16, параграф 4 от Регламент № 800/1999 — като Регламент (ЕО) № 40/2004 на Комисията от 9 януари 2004 година относно доказването на изпълнението на митническите формалности при вноса на захар в трети страни, предвидено в член 16 от Регламент (ЕО) № 800/1999 (
OВ L 6, стр. 17
), и последващите го регламенти, или Регламент (ЕО) № 450/2005 на Комисията от 18 март 2005 година относно доказването на изпълнението на митническите формалности при вноса на мляко и млечни продукти в трети страни, в съответствие с член 16 от Регламент (ЕО) № 800/1999 (
OВ L 74, стр. 30
).
Всъщност независимо от различията във формулировката се налага изводът, че нито един от тези регламенти не освобождава износителя от задължението да представи копие или фотокопие от документите за транспорт.
Следователно на преюдициалния въпрос трябва да се отговори, че член 13 от Регламент № 1501/95 трябва да се тълкува в смисъл, че предоставянето от стопанския субект на доказателство, че зърнени култури в количество най-малко 1500 тона са напуснали митническата територия на Общността на борда на плавателен съд, годен за превоз по море, не го освобождава от задължението, предвидено в член 16, параграф 3 от Регламент № 800/1999, да представи копие или фотокопие от документите за транспорт.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

Член 13 от Регламент (ЕО) № 1501/95 на Комисията от 29 юни 1995 година относно определяне на някои подробни правила за прилагането на Регламент (EИО) № 1766/92 на Съвета за предоставяне на възстановявания при износ на зърнени култури и мерките, които е необходимо да се предприемат в случай на затруднения във функционирането на пазара на зърнени култури, изменен с Регламент (ЕО) № 1259/97 на Комисията от 1 юли 1997 година, трябва да се тълкува в смисъл, че предоставянето от стопанския субект на доказателство, че зърнени култури в количество най-малко 1500 тона са напуснали митническата територия на Европейската общност на борда на плавателен съд, годен за превоз по море, не го освобождава от задължението, предвидено в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти, да представи копие или фотокопие от документите за транспорт.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.