CELEX: 62003TJ0084
Átláthatóság
A Tanács dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférés
A hozzáférés részleges megtagadása
Az 1049/2001/EK rendelet
Kivételek

Jogi háttér
1       Az EK 255. cikk szerint:
„(1) Bármely uniós polgár, valamint valamely tagállamban lakóhellyel, illetve létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkező
természetes vagy jogi személy jogosult az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz hozzáférni a (2) és (3) bekezdésnek
megfelelően meghatározandó elvek és feltételek szerint.
(2) Az e dokumentumokhoz való hozzáférési jog általános elveit és köz- vagy magánérdeken alapuló korlátozásait az Amszterdami
Szerződés hatálybalépésétől számított két éven belül a Tanács határozza meg a 251. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
[…]”
2       Az EK 255. cikk végrehajtására elfogadott, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről
szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (HL L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás
1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) az (1), (2), (3), (4), (6) és (11) preambulumbekezdése a következőkre mutat rá:
„(1) Az Európai Unióról szóló szerződés 1. cikkének második albekezdése kiemeli a nyitottság elvét, megállapítva, hogy a Szerződés
új szakaszt jelent az Európa népei közötti egyre szorosabb egység létrehozásának folyamatában, amelyben a döntéseket a lehető
legnyilvánosabban és az állampolgárokhoz a lehető legközelebb eső szinten hozzák meg.
(2) A nyitottság lehetővé teszi a polgárok számára, hogy még inkább részt vegyenek a döntéshozatali eljárásban, és biztosítja
a polgárok irányában a közigazgatás nagyobb legitimációját, hatékonyságát és felelősségét a demokratikus rendszerben. A nyitottság
hozzájárul a demokrácia elvei és az alapvető jogok tiszteletben tartásának erősítéséhez, ahogyan azt az [EU 6. cikk] és az
Európai Unió alapjogi chartája megállapítja.
(3) Az Európai Tanács Birminghamben, Edinburgh‑ban és Koppenhágában tartott üléseinek határozatai megerősítik annak szükségességét,
hogy az Unió intézményeinek munkája átláthatóbbá váljék. Ez a rendelet azokat a kezdeményezéseket foglalja össze, amelyeket
az intézmények a döntéshozatali eljárás átláthatóságának javítása érdekében már megtettek.
(4) E rendelet célja, hogy a lehető legteljesebb érvényt szerezzen a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés jogának, és
ezzel a hozzáféréssel kapcsolatban általános elveket és korlátokat állapítson meg az [EK 255. cikke] (2) bekezdésének megfelelően.
[...]
(6) Szélesebb körű hozzáférést kell biztosítani a dokumentumokhoz azokban az esetekben, amikor az intézmények jogalkotói minőségükben
járnak el, beleértve a delegált jogköröket is, megőrizve ugyanakkor az intézményi döntéshozatali eljárások hatékonyságát.
Ezeket a dokumentumokat a lehető legnagyobb mértékben közvetlenül hozzáférhetővé kell tenni.
[...]
(11) Elvben az intézmények valamennyi dokumentumát hozzáférhetővé kell tenni a nyilvánosság számára. Ugyanakkor, bizonyos
köz- és magánérdekeknek kivételek útján védelmet kell biztosítani. Az intézményeket fel kell jogosítani belső konzultációik
és tanácskozásaik védelmére, ha az feladataik ellátása érdekében szükséges. A kivételek értékelése során az intézményeknek
az Unió valamennyi tevékenységi területén figyelembe kell venniük a közösségi joganyagban szereplő, a személyes adatok védelmével
kapcsolatos elveket.
[...]”
3       A rendelet 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Kivételek
(1) Az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a közzététel kedvezőtlenül befolyásolná a következők
védelmét:
a) a közérdek tekintetében:
–       közbiztonság,
–       védelmi és katonai ügyek,
–       nemzetközi kapcsolatok,
–       a Közösség vagy valamely tagállam pénzügyi, monetáris vagy gazdaságpolitikája;
b) a személyiség és a magánszemély becsületének védelme, különösen a személyi adatok védelmére vonatkozó közösségi joganyagnak
megfelelően.
(2) Az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a közzététel hátrányosan befolyásolná a következők védelmét:
–       természetes vagy jogi személy kereskedelmi érdekei, beleértve a szellemi tulajdont is,
–       bírósági eljárások és jogi tanácsadás [helyesen: jogi vélemények],
–       ellenőrzések, vizsgálatok és könyvvizsgálatok célja,
kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.
(3) Az intézmény által belső használatra összeállított vagy az intézmény által kapott, olyan ügyre vonatkozó dokumentumhoz
való hozzáférést, amellyel kapcsolatosan az intézmény még nem hozott határozatot, meg kell tagadni, ha a dokumentum közzététele
az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.
Az érintett intézményen belüli tárgyalások és előzetes egyeztetések részét képező, belső használatra korlátozott, állásfoglalásokat
[helyesen: véleményeket] tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférést meg kell tagadni a döntés meghozatalát követően is, amennyiben
a dokumentum közzététele az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve ha a közzétételhez nyomós közérdek
fűződik.
[…]”

A jogvita alapját képező tényállás
4       A felperes 2002. október 22‑én elektronikus levélben hozzáférést kért a Tanácstól a bel- és igazságügyi Tanács 2002. október
14‑én és 15‑én Luxembourgban tartott ülésének napirendjén szereplő dokumentumokhoz, amelyek között szerepelt a Tanács jogi
szolgálatának a menedékkérők tagállamokbeli befogadásának minimumszabályait megállapító tanácsi irányelvtervezettel kapcsolatos
véleménye.
5       2002. november 5‑i elektronikus levelében a Tanács a felperes kérelmének a 20 kikért dokumentumból 15 tekintetében helyt adott.
A felperes teljes hozzáférését négy – jogalkotási javaslatokra vonatkozó – dokumentum tekintetében (12903/02., 12616/02.,
12616/02. COR 1. és 12619/02. sz. dokumentumok), – hivatkozással az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésére –
megtagadta. Ezen túlmenően a Tanács, a már említett rendelet 4. cikkének (2) bekezdése alkalmazásával, elutasította a felperes
hozzáférését a jogi szolgálatának a fenti 4. pontban említett véleményéhez (9077/02. sz. dokumentum). Ez utóbbi dokumentum
vonatkozásában a Tanács a következőkre mutatott rá:
„A 9077/02. [sz.] dokumentum a Tanács jogi szolgálatának a menedékkérők tagállamokbeli befogadásának minimumszabályait megállapító
tanácsi irányelvtervezettel kapcsolatos véleménye.
E dokumentum közzététele – tartalmára tekintettel – hátrányosan befolyásolná a Tanács belső jogi véleményeinek a rendelet
4. cikkének (2) bekezdésében foglalt védelmét. Minthogy hiányzik bármiféle különleges, e dokumentum közzétételéhez fűződő
különös nyomós közérdekre alapított indok, a főtitkárság – az érdekek mérlegelését követően – arra a következtetésre jutott,
hogy a jogi vélemények védelméhez fűződő érdek elsődlegességet élvez a közérdekkel szemben, ezért a rendelet 4. cikkének (2) bekezdése
alapján megtagadta a hozzáférést e dokumentumhoz. Ez a kivétel lefedi a dokumentum teljes tartalmát. Következésképpen nincs
lehetőség a rendelet 4. cikkének (6) bekezdése alapján a dokumentumhoz való részleges hozzáférés biztosítására.”
6       2002. november 22‑i levelében a felperes megerősítő kérelmet nyújtott be az 1049/2001 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének megfelelően.
A felperes kérelmében arra hivatkozott, hogy a Tanács helytelenül alkalmazta az intézmények dokumentumaihoz való nyilvános
hozzáférési joggal kapcsolatos, az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) és (3) bekezdésében foglalt kivételeket, és azt állította,
hogy a vitás dokumentumok közzétételét indokoló nyomós közérdek nem más, mint a demokrácia és a polgároknak a jogalkotási
folyamatban való részvételének az elve.
7       2002. december 19‑én kelt levelében (a továbbiakban: a megtámadott határozat), a Tanács elutasította a felperes megerősítő
kérelmét. A jogalkotási javaslatokra vonatkozó négy dokumentummal kapcsolatban a levélben a következők olvashatók:
„Jóllehet a Tanács e kérdésekben haladást ért el, a szóban forgó jogalkotási aktusokkal kapcsolatos döntéshozatali eljárás
még folyamatban van. Ezért a Tanács úgy ítéli meg, hogy ilyen körülmények között a teljes dokumentumok közzététele korai lenne,
és a szóban forgó érdekek mérlegelését követően úgy véli, hogy az intézmény döntéshozatali folyamatának védelmével kapcsolatos
érdek mindig erősebb […] a küldöttségeknek a dokumentumokban feljegyzett tárgyalási álláspontja megismerésére vonatkozó közérdeknél,
minthogy egy ilyen betekintési lehetőség jelentősen csökkenthetné a küldöttségek rugalmasságát álláspontjuk felülvizsgálatára,
vagy a vita újbóli megnyitását eredményezné, tehát a Tanács döntéshozatali folyamatának jelentős sérelmével járna.”
8       Jogi szolgálatának véleményével kapcsolatban a Tanács – a megtámadott határozatban – úgy ítélte meg, hogy annak csak első
bekezdését lehet közzétenni, és célszerű az ezt meghaladó rész tekintetében megerősíteni a felperes hozzáférését megtagadó,
2002. november 5‑i határozatot. Az e cikk szerinti nyomós közérdek fennállásáról a Tanács a következőket írta:
„A Tanács úgy véli, hogy önmagában az a tény, hogy a jogi szolgálatnak a jogalkotási kezdeményezések vitája idején felmerülő
jogi kérdésekkel kapcsolatos véleményét tartalmazó dokumentumok közzététele az intézmény döntéshozatali folyamata átláthatóságának
és nyitottságának növelése vonatkozásában közérdek, nem képez ilyen nyomós közérdeket. Ez a követelmény ugyanis a jogi szolgálat
minden írásbeli véleményére vagy más hasonló dokumentumára alkalmazható, ami gyakorlatilag lehetetlenné tenné a Tanács számára,
hogy a jogi szolgálat bármely véleményéhez való hozzáférést az 1049/2001 rendelet alapján megtagadja. A Tanács úgy véli, hogy
egy ilyen eredmény nyilvánvalóan ellentétes lenne az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében kinyilvánított jogalkotói
akarattal, mivel e rendelkezést bármiféle hatékony érvényesüléstől megfosztaná.”
9       2003. május 19‑i levelében a Tanács arról tájékoztatta a felperest, hogy a jogalkotási javaslatokra vonatkozó négy dokumentumnak,
amelyekhez csak részlegesen fért hozzá, egy részét teljesen nyilvánossá tették, fennmaradó részét pedig személyesen neki küldték
meg.

Az eljárás
10     A felperes az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. február 28‑án benyújtott keresetlevélével indította jelen keresetét.
11     Az Elsőfokú Bíróság ötödik tanácsának elnöke 2003. október 20‑i végzésével egyrészt – a felperes pernyertességének előmozdítása
végett – megengedte a Finn Köztársaság, a Dán Királyság és a Svéd Királyság, másrészt – a Tanács pernyertességének előmozdítása
végett – a Bizottság, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága beavatkozását.
12     A beavatkozók beadványaikat a megszabott határidőn belül benyújtották.
13     Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) úgy döntött, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát.
14     A felek szóbeli előterjesztéseinek és az Elsőfokú Bíróság kérdéseire adott válaszainak a meghallgatására a 2004. június 24‑i
tárgyaláson került sor.

A felek kérelmei
15     A felperes keresetében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–       kötelezze a Tanácsot a költségek – köztük a beavatkozással okozottak – viselésére.
16     A Tanács azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       mondja ki, hogy az eljárás okafogyottá vált a jelen kereset azon részének vonatkozásában, amely a megtámadott határozatnak
a jogalkotási javaslatokat tartalmazó négy dokumentumhoz való teljes hozzáférés megtagadása ellen irányult;
–       határozzon az okafogyottá válással kapcsolatban felmerült költségekről az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének
6. §‑a alapján;
–       ezt meghaladóan a keresetet, mint megalapozatlant, utasítsa el;
–       kötelezze a felperest a költségek viselésére.
17     A Finn Köztársaság – a felperest támogatva – azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság semmisítse meg a megtámadott határozatot.
18     A Svéd Királyság – a felperest támogatva – azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság semmisítse meg a megtámadott határozatot abban
a részében, amellyel elutasította a felperesnek a Tanács jogi véleményéhez való hozzáférését.
19     A Bizottság – a Tanácsot támogatva – azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       utasítsa el a keresetet;
–       kötelezze a felperest a költségek – köztük a beavatkozással okozottak – viselésére.
20     Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága – a Tanácsot támogatva – azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság utasítsa
el a keresetet.

A jogkérdésről
21     Keresetének alátámasztására a felperes – a jogalkotási javaslatokra vonatkozó négy dokumentum tekintetében – előadja, hogy
a Tanács megsértette az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdését, valamint az őt terhelő indokolási kötelezettséget.
A kérdéses jogi vélemény vonatkozásában a felperes azt állítja, hogy a Tanács megsértette a rendelet 4. cikkének (2) bekezdését.

A jogalkotási javaslatokra vonatkozó négy dokumentum teljes anyagához való hozzáférés megtagadásáról
A felek érvei
22     A Tanács előadja, hogy a jelen kereset benyújtásakor a 12616/02. és a 12616/02. COR 1. sz. dokumentumok teljes tartalmát nem
tették nyilvánossá, jóllehet az e dokumentumok tárgyát képező rendelet már elfogadásra került. Mindazonáltal e dokumentumokat
2003. március 26‑án közzétették a világhálón. A Tanács e tekintetben kifejti, hogy e dokumentumoknak a világhálón – a Tanács
eljárási szabályzatának elfogadásáról szóló, 2002. július 22‑i 2002/682/EK, Euratom tanácsi határozatnak (HL L 230., 7. o.;
magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 53. o.) „A Tanács dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésre vonatkozó különleges
[helyesen: különös] rendelkezések” címet viselő II. melléklete 11. cikkének (6) bekezdésével összhangban történő – elérhetővé
tételére irányuló erőfeszítései ellenére, valamint az adminisztrációs többletmunkateher következtében ez a jelen kereset benyújtását
megelőzően nem volt lehetséges.
23     Az 12619/02. és az 12903/02. sz. dokumentumokkal kapcsolatban 2003. május 19‑én úgy döntöttek, hogy teljes egészében közzéteszik
azokat, noha a jogalkotási eljárás, amelyre vonatkoztak, még nem jutott el a végső változat elfogadásáig.
24     Minthogy a felperes e dokumentumokra vonatkozó kérelmének eleget tettek, a Tanács – Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült
Királysága támogatásával – úgy véli, hogy a kereset okafogyottá vált e négy dokumentumhoz való teljes hozzáférés megtagadását
kifogásoló részében. A Tanács szerint emiatt a kereset ezen részéről nem kell határozni (az Elsőfokú Bíróságnak a T‑26/97. sz.,
Antillean Rice Mills kontra Bizottság ügyben 1997. szeptember 17‑én hozott végzése [EBHT 1997., II‑1347. o.] 15. pontja).
25     Ennélfogva a Tanács nem tartotta szükségesnek, hogy az e dokumentumokhoz való hozzáférés jogára vonatkozó felperesi érvekre
választ adjon.
26     A felperes elismeri, hogy a Tanácsnak azon döntése következtében, miszerint a jogalkotási javaslatokra vonatkozó dokumentumokhoz
hozzáférést engedélyez, a kereset az említett dokumentumokhoz való teljes hozzáférés megtagadásával kapcsolatos részében okafogyottá
vált. Mindazonáltal kiemeli, hogy a Tanács semmilyen magyarázattal nem szolgált a dokumentumok közzétételével kapcsolatos
álláspontja megváltoztatásának vonatkozásában.
27     Amennyiben azonban a Tanács azt állítaná, hogy a megtámadott határozat indokolását nem vizsgálta felül, akkor a jelen kereset
nem válnék okafogyottá. A Tanács ugyanis nem bújhat ki a bírósági felülvizsgálat alól azzal, hogy az érintett dokumentumokat
nyilvánosságra hozza. Ezen túlmenően, egy határozat jogszerűsége a meghozatalának időpontjában vizsgálandó, ami a törvényesség
és a bírósághoz fordulás joga elveinek egyik kifejeződése. A felperes tehát azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság ne adjon helyt
a Tanácsnak a határozat okafogyottá válásának a megállapítása iránti kérelmének, és úgy véli, hogy a Tanácsot kell a költségek
megfizetésére kötelezni az eljárási szabályzat 87. cikke 3. §‑ának második bekezdése alapján.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
28     A Bíróság megállapítja, hogy 2003. május 19‑i levelében, a Tanács tájékoztatta a felperest az 12903/02., 12616/02., 12616/02. COR 1.
és 12619/02. sz. dokumentumok teljes közzétételéről.
29     Minthogy a felperes hozzáfért e négy dokumentumhoz, a megtámadott határozat megsemmisítése abban a részében, amelyben részlegesen
megtagadja a felperes hozzáférését az említett dokumentumokhoz, nem járna semmilyen további következménnyel e dokumentumok
teljes közzétételéhez képest.
30     Minthogy a kereset a vizsgált dokumentumkategória vonatkozásában okafogyottá vált, e pontról már nem szükséges határozni.

A Tanács jogi szolgálatának véleményéhez való hozzáférés megtagadásáról
A felek érvei
31     A felperes előadja, hogy a jogi szolgálatának véleményéhez való hozzáférés megtagadásával a Tanács megsértette az 1049/2001
rendelet 4. cikkének (2) bekezdését. E tekintetben a felperes három érvet sorol fel.
32     Fő jogcímként a felperes arra hivatkozik, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése nem alkalmazható a jogalkotási
javaslatokra vonatkozó jogi véleményekre. Megállapítja, hogy a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés elve alóli – e rendelkezésben
foglalt – kivétel „bírósági eljárásokra és jogi véleményekre” utal. Ez a kivétel tehát nem vonatkozik a Tanács összes külső
és belső jogi véleményére, hanem arra szolgál, hogy a folyamatban lévő vagy a jövőben esetleg felmerülő bírósági eljárások
keretében készített jogi vélemények, amelyek az ügyvéd és ügyfele közötti írásbeli érintkezéshez hasonlítanak, ne kerüljenek
közzétételre, kivéve a közzétételt indokolttá tevő nyomós közérdek fennállása esetén. Az európai ombudsman egyébként ugyanerre
a következtetésre jutott a Parlamentnek tett egyik jelentésében.
33     A jogalkotási javaslatokkal kapcsolatos jogi véleményekre ily módon nem vonatkoztatható az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének
második francia bekezdése. A rendelet 4. cikkének (3) bekezdése lenne a megfelelő rendelkezés a jogalkotási javaslatok tárgyalása
során készített jogi véleményekhez való hozzáférés megtagadásának indokolására. Ezzel szemben a Tanács jogkérdésben tévedett,
amikor a megtámadott határozatban nem hivatkozott erre a rendelkezésre.
34     Ezen túlmenően az töretlen ítélkezési gyakorlat alapján az intézmények birtokában lévő dokumentumokhoz való legszélesebb körű
hozzáférés elve alóli minden kivételt szigorúan és egyéni elbírálás alapján kell értelmezni és alkalmazni. E tekintetben a
felperes előadja, hogy a Tanács által felhozott körülmények inkább azt az értelmezést támasztják alá, miszerint a jogalkotó
szándéka éppenséggel az volt, hogy a „jogi vélemények” kifejezést a folyamatban lévő vagy a jövőben esetleg felmerülő bírósági
eljárások keretében készített jogi véleményekre korlátozza. Ebből az következik, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének
második francia bekezdésében foglalt – a „bírósági eljárásokat és jogi véleményeket” érintő – kivétel nem vonatkozhat egyszerre
a jogalkotási eljárások során és a bírósági eljárások során készített jogi véleményekre. A dokumentumokhoz való hozzáférésre
vonatkozó korábbi jogalkotói rendelkezések és ezzel kapcsolatban az Elsőfokú Bíróságnak a T‑92/98. sz., Interporc kontra Bizottság
ügyben 1999. december 7‑én hozott ítéletében (EBHT 1999., II‑3521. o.) adott jogértelmezése ellenére az 1049/2001 rendeletből
immár világosan kitűnik, hogy a „bírósági eljárásokhoz” nem csak a kérelmek és más beadványok, hanem az ezen – folyamatban
lévő vagy a jövőben esetleg felmerülő – eljárások keretében készített „jogi vélemények” is hozzátartoznak.
35     Másodlagos jogcímként, amennyiben a jelen ügyben az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdése
alkalmazható lenne, a felperes – a Svéd Királyság, a Dán Királyság és a Finn Köztársaság támogatásával – emlékeztet arra,
hogy ezt a kivételt szigorúan kell értelmezni és alkalmazni.
36     Márpedig a felperes és a Finn Köztársaság szerint e kivételt a Tanács túl tágan értelmezi, és ez oda vezethetne, hogy a Tanács
végül megtagadhatná a hozzáférést a jogi szolgálata által készített szinte valamennyi dokumentumhoz. A Finn Köztársaság kiemeli
továbbá, hogy a Tanács álláspontja nem tartja tiszteletben a arányosság elvét.
37     Noha a Tanácsnak lehetősége van a jogi szolgálata véleményeihez való hozzáférést megtagadni, ezt csak minden egyes jogi vélemény
vizsgálata és a hozzáférés megtagadása konkrét okainak a meghatározása után teheti (az Elsőfokú Bíróság T‑174/95. sz., Svenska
Journalistförbundet kontra Tanács ügyben 1998. június 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑2289. o.] 112. pontja és a T‑211/00. sz., Kuijer
kontra Tanács ügyben 2002. február 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑485. o.] 56. pontja). Jelen esetben a Tanács nem
bizonyította, hogy a szóban forgó jogi vélemény közzététele hátrányosan befolyásolná a jogi vélemények védelmét.
38     A Dán Királyság e tekintetben kifejti, hogy a Tanács azért nem vizsgálta meg, hogy a szóban forgó jogi véleményt közzé lehet‑e
tenni, mert álláspontja szerint jogi szolgálatának a jogalkotási eljárás során keletkezett véleményei olyan kategóriát alkotnak,
amelyekre az átláthatóság követelménye nem vonatkozik. Márpedig szerinte és a Finn Köztársaság szerint a Tanács köteles esetenként
mérlegelni az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében megjelölt érdekeket. A Finn Köztársaság hozzáteszi továbbá,
hogy az említett cikkben foglalt kivétel vizsgálatakor figyelemmel kell lenni a jogi vélemény elkészítése és az ahhoz való
hozzáférés iránti kérelem között eltelt időre.
39     A felperes úgy véli, hogy a jogi szolgálat összes véleménye közzétételének általános tilalma nem vezethető le az ítélkezési
gyakorlatból. Az ítélkezési gyakorlat valójában nem zárja ki a jogalkotási eljárások során készített jogi vélemények és a
bírósági eljárások során készített jogi vélemények megkülönböztetését. Továbbá a Tanács által hivatkozott ítéletek nem vonatkoznak
erre az esetre, minthogy az ítéletek alapját képező ügyekben felvetett problémakör arra a kérdésre vonatkozott, hogy vajon
a Tanács jogi szolgálatának véleményeit az Elsőfokú Bíróság előtt folyó eljárásokban be lehet‑e csatolni egyedi hozzájárulás
nélkül. A felperes, a Dán Királyság és a Finn Köztársaság hangsúlyozzák, hogy ezek az ügyek egyébként sem az 1049/2001 rendelet
alkalmazására vonatkoznak. A felperes hivatkozik ezzel kapcsolatban a Bíróságnak a C‑350/92. sz., Spanyolország kontra Tanács
ügyben 1995. július 13‑án hozott ítélete (EBHT 1995., I‑1985. o.) 35. pontjára, Jacobs főtanácsnoknak erre az ítéletre vonatkozó
indítványára (EBHT 1995., I‑1988. o.) és az Elsőfokú Bíróságnak a T‑44/97. sz., Ghignone és társai kontra Tanács ügyben 2000.
november 8‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑223. o. és II‑1023. o.) 48. pontjára.
40     Az Elsőfokú Bíróság elnökének a T‑610/97. R. sz., Carlsen és társai kontra Tanács ügyben 1998. március 3‑án hozott végzésével
(EBHT 1998., II‑485. o.) kapcsolatban, amelyre a Tanács hivatkozott a megtámadott határozatban, a felperes kifejti, hogy az
abban az ügyben érintett jogi vélemény közzétételét megtiltó határozatra az ideiglenes intézkedések körében került sor, ami
a tények és a felmerült jogkérdések kevésbé elmélyült elemzését feltételezi. Az Elsőfokú Bíróság aligha juthatott volna más
következtetésre ebben az ügyben, hacsak nem előlegezte volna meg az ügy érdemében lefolytatott eljárás eredményét.
41     A jogi szolgálat véleményeinek szükséges függetlenségével kapcsolatban, amire a Tanács a szóban forgó jogi vélemény közzététele
megtagadásának alátámasztása érdekében hivatkozott, a felperes – a Dán Királyság támogatásával – előadja, hogy a Tanács eljárási
szabályzatának 22. cikke értelmében a jogi szolgálat annak az intézménynek az érdekeit védi, amelyhez szervezetileg tartozik,
és amelynek hierarchikusan alá van rendelve, továbbá világos szerepe van ezen intézmény jogalkotási feladatkörében. A jogi
szolgálat véleményeinek közzététele hozzájárulna ez utóbbiaknak a jogszerűtlen külső – különösen a tagállamok felől érkező –
befolyás elleni védelméhez, valamint pártatlansága biztosításához.
42     Ezenfelül, a felperes és a Finn Köztársaság érvelése szerint a közösségi intézmények jogi szolgálatai tagjainak az intézmények
külső ügyvédjeitől eltérő feladatuk van. Így nem rendelkeznek ugyanolyan fokú függetlenséggel, mint amilyen az ügyvédi hivatást
gyakorlókat jellemzi.
43     A Svéd Királyság ezzel összefüggésben előadja, hogy jóllehet a jogi véleményekben szereplő bizonyos információk az 1049/2001
rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdésében foglalt kivétel hatálya alá tartozhatnak, ugyanakkor az intézménynek
mérlegelnie kell – a véleményekben foglalt információkra tekintettel – közzétételük lehetőségét, valamint azt, hogy a közzététel
hátrányosan befolyásolja‑e a vélemények védelmét. Tehát a jogi véleményeket nem lehet általánosságban bizalmasnak tekinteni.
44     A Svéd Királyság hozzáteszi, hogy a jogi vélemények közzétételét a jogalkotó nem óhajtotta kizárni az 1049/2001 rendelet alkalmazási
köréből. Úgy ítéli meg továbbá, hogy ennek elemzéséhez más tényezőket is figyelembe kell venni. Így az EK 207. cikk (3) bekezdése
nagyobb átláthatóságot ír elő a jogalkotási folyamat során. Ugyanígy a jogalkotási folyamat előrehaladottságának foka és a
jogi aktus természete úgyszintén befolyással vannak e mérlegelésre.
45     Hangsúlyozottan másodlagos érvként, a felperes úgy véli, hogy – feltéve, hogy a Tanács megalapozottan alkalmazta az 1049/2001
rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdését – a Tanács nem ítélhette volna úgy, hogy jogi szolgálata véleményének
közzététele hátrányosan befolyásolja a jogi vélemények védelmét.
46     Elsősorban azt rója fel a Tanácsnak, hogy elmulasztotta kifejteni, hogy mennyiben járna a jogi vélemények védelmének sérelmével
a szóban forgó jogi vélemény közzététele. A Tanács ugyanis annak kijelentésére szorítkozott, hogy működésében alapvetők a
független jogi vélemények, és ezek közzététele bizonytalanságot okozna a jogalkotási aktusok törvényességét illetően.
47     A felperes ezzel szemben azt állítja, hogy nem helytálló a Tanács azon érve, miszerint a jogi vélemények közzététele veszélyeztetné
azok függetlenségét. A Tanács ugyanis nem bizonyította, hogy a jogi vélemények közzététele milyen mértékben késztetné a jogi
szolgálatot azok módosítására. Nyilvánosságra hozataluk sokkal inkább késztetné a jogi szolgálatot gondos, független és tárgyilagos
eljárásra azáltal, hogy kívülállók is megvizsgálhatnák a véleményeket. A felperes hozzáteszi, hogy sok jogi vélemény a javasolt
jogszabály jogi alapjának rövid elemzésére korlátozódik, és nem tartalmazza a jogi szolgálat részletes és bizalmas érveit.
A felperes végül előadja, hogy sok tagállamban, mint például Olaszországban és Hollandiában, a jogi szolgálatok vagy bizottságok
által a kormányok számára készített, jogalkotási javaslattal kapcsolatos jogi vélemények nyilvánosan hozzáférhetők. Figyelembe
véve a tagállami szinten az ilyen jogi véleményekhez való hozzáférésnek tulajdonított jelentőséget, a felperes joggal várhatja
el a Tanácstól, hogy ezeket az információkat rendelkezésére bocsássa.
48     Ami a Tanács azon érvét illeti, hogy a jogalkotási eljárással kapcsolatos jogi vélemények közzététele hozzájárulhat a végül
elfogadott jogalkotási aktus törvényességének megkérdőjelezéséhez, a felperes rámutat arra, hogy kizárólag az 1049/2001 rendelet
4. cikkének (3) bekezdésében foglalt kivétel alkalmazandó. Minthogy azonban a Tanács mégsem erre a rendelkezésre hivatkozott,
érveit figyelmen kívül kell hagyni.
49     Mindenesetre egy jogi vélemény közzététele önmagában nem érintheti az illető jogalkotási aktus törvényességét, minthogy a
közösségi intézmények aktusait törvényeseknek kell tekinteni mindaddig, amíg a közösségi bíróságok esetleg meg nem semmisítik
azokat.
50     Másodsorban, létezik egy nyomós közérdek, amely indokolttá teszi a jogalkotási kezdeményezésekre vonatkozó jogi véleményekhez
való nyilvános hozzáférést. A Tanács egyébként tévesen ítélte úgy, hogy a közzétételt indokolttá tevő nyomós közérdek nem
állhat az átláthatóság és a nyitottság elvében. A Dán Királyság e tekintetben azt képviseli, hogy a döntéshozatali folyamat
átláthatóságához fűződő érdek magasabb rendű, mint azok, amelyeket ezzel az érdekkel a Tanács – a közzététel megtagadásakor –
szembeállított.
51     Összefoglalva: a felperes úgy véli, hogy a Tanács megsértette az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdését, és figyelmen
kívül hagyta a polgároknak különösen az EU 6. cikkben biztosított alapvető polgári és politikai jogait.
52     A Tanács, továbbá Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága, valamint a Bizottság elutasítják a felperes érvelését.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
53     Az EK 255. cikk végrehajtására elfogadott 1049/2001 rendelet meghatározza a Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz
való nyilvános hozzáférési jog gyakorlásának elveit, feltételeit és korlátait, annak érdekében, hogy lehetővé tegye a polgároknak
a döntéshozatali folyamatban való hangsúlyosabb részvételét, hogy biztosítsa a közigazgatás nagyobb legitimációját a polgárok
irányában, hatékonyságát és felelősségét a demokratikus rendszerben, valamint hogy hozzájáruljon a demokrácia elvei és az
alapvető jogok tiszteletben tartásának erősítéséhez.
54     Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdése értelmében az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz
való hozzáférést, ha a közzététel hátrányosan befolyásolná a bírósági eljárások és a jogi vélemények védelmét, kivéve ha a
közzétételhez nyomós közérdek fűződik.
55     Első helyen a felperes előadja, hogy az ezen rendelkezésben említett jogi vélemények kizárólag azok, amelyeket a jogi szolgálatok
a bírósági eljárásokkal összefüggésben készítenek, nem pedig azok, amelyek az intézmények jogalkotási tevékenysége keretében
keletkeznek. A Tanács jogi szolgálatának a menedékkérők tagállamokbeli befogadásának minimumszabályait megállapító tanácsi
irányelvtervezettel kapcsolatos szóban forgó jogi véleményére nem alkalmazható az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének
második francia bekezdésében foglalt kivétel.
56     Mindazonáltal e rendelkezés olvasata nem enged arra következtetni, hogy az csupán a bírósági eljárások keretében készített
jogi vélemények védelmét veszélyeztető dokumentumokra vonatkoznék.
57     Ezen túlmenően megállapítható, hogy sem a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, e két
intézmény által 1993. december 6‑án elfogadott magatartási kódex (93/730/EK [HL L 340., 41. o.]), sem az intézményeknek a
dokumentumaikhoz való nyilvános hozzáféréssel kapcsolatos – az 1049/2001 rendeletet megelőzően hozott – határozatai (az 1993.
december 20‑i 93/731/EK tanácsi határozat [HL L 340., 43. o.], az 1994. február 8‑i 94/90/ESZAK, EK, Euratom bizottsági határozat
[HL L 46., 58. o.], valamint az 1997. július 10‑i 97/632/EK, ESZAK, Euratom európai parlamenti határozat [HL L 263, 27. o.])
nem vonatkoztak kifejezetten ezen intézmények jogi véleményeinek – az ezen dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférési jog
alóli kivételek címén megvalósuló – védelmére.
58     Ebből az következik, hogy a közösségi jogalkotó az 1049/2001 rendeletben a jogi véleményekre nézve a bírósági eljárásokra
vonatkozótól eltérő kivételt kívánt biztosítani.
59     E tekintetben a felperes által javasolt értelmezés, miszerint az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második francia
bekezdésében azokról a jogi véleményekről van szó, amelyeket az intézmények jogi szolgálatai által intézett bírósági eljárások
során készítenek, azt feltételezte volna, hogy a jogalkotó erre kifejezetten utaljon, például azzal, hogy a szóban forgó védelem
a „bírósági eljárásokra és különösen a jogi véleményekre” vonatkozik. Itt azonban nem ez a helyzet.
60     Az igaz, hogy az töretlen ítélkezési gyakorlat szerint a dokumentumokhoz való hozzáférés alóli kivételeket megszorítóan kell
értelmezni és alkalmazni, oly módon, hogy az ne hiúsítsa meg az intézmények birtokában lévő dokumentumokhoz való, a lehető
legszélesebb körű nyilvános hozzáférés általános elvének érvényesülését (lásd, értelemszerűen, a 94/90. sz. határozattal kapcsolatban
az Elsőfokú Bíróságnak a T‑309/97. sz., Bavarian Lager kontra Bizottság ügyben 1999. október 14‑én hozott ítélete [EBHT 1999.,
II‑3217. o.] 39. pontját és a T‑191/99. sz., Petrie és társai kontra Bizottság ügyben 2001. december 11‑én hozott ítélete
[EBHT 2001., II‑3677. o.] 66. pontját).
61     Az ítélkezési gyakorlatban kifejtett elv azonban csak az olyan kivétel hatályának meghatározására vonatkozik, amellyel kapcsolatban
több eltérő értelmezés lehetséges. Jelen esetben a „jogi vélemény” kifejezés önmagában nem okoz semmilyen értelmezési nehézséget,
ezért nincs helye azt megállapítani, hogy csupán a bírósági eljárásokban készült véleményekre vonatkoznék. Ezenkívül a felperes
által javasolt ezzel ellentétes értelmezés azzal a következménnyel járna, hogy a jogi véleményeknek az 1049/2001 rendeletben
előírt kivételek közötti elhelyezését teljesen megfosztaná a hatékony érvényesüléstől.
62     Ezért a „jogi vélemény” kifejezést úgy kell érteni, hogy a közérdek védelmével ellentétes lehet a Tanács jogi szolgálata által
– bírósági eljárások keretében, de úgyszintén bármilyen más célra – készített dokumentumok tartalmának közzététele.
63     Egyébként a 94/90 határozat szerinti „bírósági eljárások” fogalmával kapcsolatban az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy
az magában foglalja nem csak a benyújtott beadványokat és iratokat, valamint a folyamatban lévő ügy intézésével kapcsolatos
belső dokumentumokat, hanem az érintett főigazgatóság és a jogi szolgálat vagy egy ügyvédi iroda közötti érintkezést is (az
Interporc kontra Bizottság ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 41. pontja).
64     Mivel pedig a „bírósági eljárások” fogalma az intézmények dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférési jog összefüggésében már
értelmezésre került, úgy kell tekinteni, hogy ez a 94/90 határozat értelmezésének során kialakult értelmezés irányadó az 1049/2001
rendelet keretében is.
65     Ily módon, minthogy a bírósági eljárások keretében készített jogi véleményekre már kiterjed a bírósági eljárások védelmét
szolgáló, az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdésében foglalt kivétel, a jogi véleményeknek
a kivételek közötti kifejezett feltüntetése szükségszerűen kölcsönöz annak a bírósági eljárásokra vonatkozó kivételtől eltérő
jelentést.
66     Ebből az következik, hogy a felperes nem hivatkozhat alappal arra, hogy egy intézmény jogalkotási tevékenységével kapcsolatos
jogi vélemény, amilyen a jelen ügyben is szerepelt, nem tartozhat az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második
francia bekezdésében foglalt kivétel hatálya alá.
67     Az előzőekre figyelemmel a Tanács megalapozottan hivatkozott az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második francia
bekezdésére annak meghatározásakor, hogy engedélyeznie kell‑e a felperes számára a jogi szolgálatának véleményéhez való hozzáférést.
68     Másodsorban a felperes azt állítja, hogy a Tanács arra hivatkozva nem vizsgálta meg a szóban forgó jogi véleményt, hogy a
jogi vélemények – természetüknél fogva – bizalmasak. A felperes a Tanács azon érvének helytállóságát is megkérdőjelezi, amelyet
az jogi szolgálata függetlensége biztosításának szükségességére alapított.
69     Meg kell állapítani, hogy az intézménynek minden esetben mérlegelnie kell, hogy a dokumentum, amelynek közzétételét kérték,
ténylegesen az 1049/2001 rendeletben felsorolt kivételek hatálya alá tartozik‑e (lásd, értelemszerűen, a 94/90. sz. határozattal
kapcsolatban, a Bíróságnak a C‑174/98. P. sz. és C‑189/98. P. sz., Hollandia és Van der Wal kontra Bizottság ügyben 2000.
január 11‑én hozott ítélete [EBHT 2000., I‑1. o.] 24. pontját).
70     Jelen esetben meg kell állapítani, hogy a vitás dokumentum a Tanács jogi szolgálatának a menedékkérők tagállamokbeli befogadásának
minimumszabályait megállapító tanácsi irányelvtervezettel kapcsolatos vélemény.
71     Mindazonáltal önmagában az a körülmény, hogy a szóban forgó dokumentum jogi vélemény, nem indokolja a hivatkozott kivétel
alkalmazását. Valójában, amint arra már az előzőekben utalás történt, az intézmények dokumentumaihoz való hozzáférési jog
alóli, az 1049/2001 rendelet alá tartozó összes kivételt szigorúan kell értelmezni és alkalmazni (lásd ilyen értelemben, az
Elsőfokú Bíróságnak a T‑20/99. sz., Denkavit Nederland kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 13‑án hozott ítélete [EBHT 2000.,
II‑3011.] 45. pontját).
72     Következésképpen az Elsőfokú Bíróságra tartozik annak megítélése, hogy jelen esetben a Tanács nem követett‑e el mérlegelési
hibát, amikor – az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdése alkalmazásával – arra a következtetésre
jutott, hogy a szóban forgó jogi vélemény közzététele hátrányosan befolyásolná az ilyen típusú dokumentumot megillető védelmet.
73     A szóban forgó jogi vélemény teljes anyaga közzététele megtagadásának indokolására a Tanács – a megtámadott határozatban –
lényegében arra hivatkozik, hogy jogi szolgálatának véleményei fontos eszközt jelentenek, amely lehetővé teszi számára, hogy
meggyőződjék aktusainak a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről és előrevigye a szóban forgó jogi szempontokkal kapcsolatos
vitát. Előadja továbbá, hogy egy ilyen közzététel bizonytalansághoz vezetne a vélemény nyomán elfogadott jogalkotási aktusok
törvényességét illetően. A Tanács utal Jacobs főtanácsnoknak a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben tett
indítványára, valamint a Carlsen és társai kontra Tanács ügyben hozott, fent hivatkozott végzésre, továbbá a Ghignone és társai
kontra Tanács ügyben hozott, fent hivatkozott ítéletre is.
74     Igaz, hogy ez a – hivatkozott védelem szükségességére alapított – indokolás a Tanács jogalkotási aktusait érintő összes jogi
véleményre vonatkozik, és nem kifejezetten a szóban forgó jogi véleményre. Mindazonáltal a Tanács indokolásának általánossága
igazolható azzal a ténnyel, hogy további – például a jogi vélemény tartalmára vonatkozó – információk szerepeltetése megfosztaná
céljától a hivatkozott kivételt.
75     Ezen túlmenően, jóllehet a Tanács először megtagadta a felperes hozzáférését a kérdéses jogi véleményhez, a megtámadott határozatból
kitűnik, hogy a Tanács végül hozzájárult az említett vélemény bevezető bekezdésének közzétételéhez. E bevezető bekezdésben
arra történik utalás, hogy a szóban forgó vélemény a Tanács jogi szolgálatának tanácsait tartalmazza a közösségen kívüli országok
állampolgárainak a munkaerőpiacra történő belépésével kapcsolatos közösségi hatáskör kérdésére vonatkozólag.
76     Ebből az következik, hogy nem alapos az a kifogás, miszerint a Tanács nem vizsgálta volna meg a szóban forgó jogi vélemény
tartalmát a vitatott döntéshez való hozzáférés iránti kérelemről történő döntéshez.
77     Ami a vélemény védelmének a Tanács által a megtámadott határozatában megjelölt szükségességének helytállóságát illeti, az
Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó jogi vélemény közzététele arra vezetne, hogy nyilvánosságra kerülnének
a Tanácsnak a harmadik országok állampolgárainak a munkaerőpiacra történő belépésével kapcsolatos közösségi hatáskör kérdésére
és – ezen túlmenően – a véleménnyel érintett jogalkotási aktus törvényességére vonatkozó belső vitái.
78     Egy ilyen jogi vélemény közzététele – figyelemmel e dokumentumok sajátos természetére – esetleg az illető jogalkotási aktus
törvényességének kétségbe vonásához vezethetne.
79     Ezenkívül fontos megállapítani, hogy a Tanács alappal ítélte úgy, hogy jogi szolgálatának ugyanezen intézmény más szolgálatai
kérésére készített vagy legalábbis azoknak szánt véleményeinek függetlensége védendő érdek lehet. E tekintetben a felperes
nem tette világossá, hogy – az ügy körülményei között – a jogi vélemény közzététele mennyiben járulna hozzá a Tanács jogi
szolgálatának a törvénytelen külső befolyás elleni védelméhez.
80     Az előbbiekre figyelemmel, a Tanács nem követett el mérlegelési hibát, amikor úgy vélte, hogy létezik a szóban forgó jogi
vélemény védelmével kapcsolatos érdek.
81     Harmadsorban, az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében foglalt, a szóban forgó jogi vélemény közzétételét indokoló
nyomós közérdekkel kapcsolatban a felperes azt állítja, hogy a Tanács nem vizsgálta meg egy ilyen közérdek fennállását. A
felperes úgy véli e tekintetben, hogy az átláthatóságnak, a nyitottságnak és a demokráciának vagy a polgárok döntéshozatali
folyamatban való részvételének az elvei olyan nyomós közérdeknek minősülnek, amely a szóban forgó jogi vélemény közzétételét
indokolja.
82     Mindazonáltal le kell szögezni, hogy ezen elvek érvényre juttatását célozza az 1049/2001 rendelet összes rendelkezése, amint
azt a rendelet (1) és (2) preambulumbekezdése bizonyítja; ezekben kifejezett utalás található a nyitottság, a demokrácia és
a polgároknak a döntéshozatali folyamatban való hangsúlyosabb részvétele elveire (lásd a fenti 2. pontot).
83     Az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében szereplő nyomós közérdeknek, amely indokolhatja egy dokumentumnak a jogi
vélemények védelmére nézve sérelmes közzétételét, főszabályként különböznie kell a rendeletet átható, előbbiekben hivatkozott
elvektől. Ennek hiányában a kérelmező kötelessége legalábbis annak bizonyítása, hogy tekintettel az adott ügy sajátos körülményeire,
az ugyanezen elvekre való hivatkozás különös indokoltsága meghaladja a vitás dokumentum védelmének szükségességét. Jelen esetben
azonban nem ez a helyzet.
84     Ezenkívül, bár lehetőség van arra, hogy a szóban forgó intézmény saját maga határozzon meg olyan nyomós közérdeket, amelynek
felmerülése indokolná az efféle dokumentum közzétételét, az azt érvényesíteni kívánó kérelmező köteles arra kérelmében hivatkozni,
ezzel kezdeményezve, hogy az intézmény e kérdésről nyilatkozzék.
85     Minthogy jelen esetben a Tanács nem követett el mérlegelési hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy a felperes által hivatkozott
nyomós érdekek nem indokolták a kérdéses jogi vélemény közzétételét, ezért nem róható a terhére az, hogy nem azonosított más
nyomós közérdekeket.
86     Az előbbiekre figyelemmel a keresetet a Tanács jogi véleményéhez való hozzáférésére vonatkozó részében el kell utasítani.

A pervezető intézkedések iránti kérelemről
87     Az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy nem szükséges helyt adni a pervezető intézkedések iránt a felperes által a beadványaiban
előterjesztett kérelemnek, amely arra irányult, hogy kötelezzék a Tanácsot az összes olyan dokumentumnak az Elsőfokú Bíróság
részére való megküldésére, amelynek közzétételét kérte.
88     E kérelem azon része, amely a jogalkotási javaslatokkal kapcsolatos négy dokumentumnak az Elsőfokú Bíróság részére történő
bemutatására vonatkozik, okafogyottá vált, mivel a felperes azokhoz hozzáfért.
89     E kérelem azon részének, amely a kérdéses jogi véleménynek az Elsőfokú Bíróság részére történő bemutatására vonatkozik, nem
kell helyt adni, mivel az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy a tényállás az iratok alapján kellőképpen megállapítható.

A költségekről
90     Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
ha a pernyertes fél ezt kérte. Az eljárási szabályzat 87. cikkének 6. §‑a kimondja: ha az eljárás okafogyottá válik, a költségekről
az Elsőfokú Bíróság szabad mérlegelése szerint határoz.
91     Ahogy az Elsőfokú Bíróság a fentiekben megállapította, a kereset okafogyottá vált a jogalkotási javaslatokról szóló négy tanácsi
dokumentumhoz (12616/02., 12616/02. COR 1., 12903/02. és 12619/02. sz. dokumentumok) való teljes hozzáférés megtagadását kifogásoló
részében.
92     Beadványaiban a Tanács elismerte, hogy az 12616/02. és 12616/02. COR 1. sz. dokumentumokat ki kellett volna adni a felperesnek
a jelen kereset benyújtását megelőzően. Ily módon a Tanács magatartása hozzájárult – e két dokumentum tekintetében – a jogvita
keletkezéséhez és a felperesnek felesleges költségeket okozott.
93     A 12619/02. és a 12903/02. sz. dokumentumokat illetően a Tanács végül – a kereset előterjesztését követően – úgy döntött,
hogy azokat megküldi a felperesnek, noha azokat a jogalkotási aktusokat, amelyekre vonatkoztak, még nem fogadták el; nem jelölte
azonban meg a magatartása megváltozásának jogosságát alátámasztó okokat.
94     A Tanács köteles ezért viselni a keresetindítással kapcsolatos költségeinek felét, valamint a felperes felmerült költségeinek
felét.
95     Másfelől, minthogy a felperes a Tanács jogi véleményéhez való hozzáférés vonatkozásában pervesztes lett, kötelezni kell a
keresetindítással kapcsolatos költségei felének, valamint a Tanács felmerült költségei felének viselésére..
96     Az eljárási szabályzat 87. cikke 4. §‑ának első bekezdése alapján a jogvitába beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik
saját költségeiket.
A fenti indokok alapján,
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
Az Elsőfokú Bíróság a keresetet a Tanács jogi véleményéhez való hozzáférés megtagadására vonatkozó részében elutasítja.
2)
Az ezt meghaladó kereseti kérelmekről már nem szükséges határozni.
3)
A felperes és a Tanács kötelesek a keresetindítással kapcsolatos költségeket fele-fele részben viselni.
4)
A beavatkozók maguk viselik saját költségeiket.
Lindh
García‑Valdecasas
Cooke
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. november 23‑i nyilvános ülésen.
H. Jung

P. Lindh
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: angol.