CELEX: 62006CJ0399
Bendra užsienio ir saugumo politika (BUSP)
Ribojančios priemonės, taikomos asmenims ir organizacijoms, susijusiems su Osama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu
Reglamentas (EB) Nr. 881/2002
Asmens lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymas įrašius jį į Jungtinių Tautų organo sudarytą sąrašą
Sankcijų komitetas
Įrašymas į Reglamento (EB) Nr. 881/2002 I priedą
Ieškinys dėl panaikinimo
Pagrindinės teisės
Teisė į nuosavybės apsaugą, teisė būti išklausytam ir teisė į veiksmingą teisminę kontrolę

Savo apeliaciniais skundais F. Hassan (C-399/06 P) ir C. Ayadi (C-403/06 P) prašo panaikinti 2006 m. liepos 12 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimus
Hassan prieš Tarybą ir Komisiją
(T-49/04) ir
Ayadi prieš Tarybą
(T-253/02, Rink. p. II-2139) (toliau atitinkamai – „ginčijamas sprendimas
Hassan
“ ir „ginčijamas sprendimas
Ayadi
“, kartu – „ginčijami sprendimai“).
Ginčijamais sprendimais Pirmosios instancijos teismas atmetė F. Hassan ir C. Ayadi ieškinius dėl 2002 m. gegužės 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 881/2002, nustatančio tam tikras specialias ribojančias priemones, taikomas tam tikriems asmenims ir subjektams, susijusiems su Usama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu, ir panaikinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 467/2001, uždraudžiantį tam tikrų prekių ir paslaugų eksportą į Afganistaną, sustiprinantį skrydžių uždraudimą ir pratęsiantį Afganistano Talibano lėšų ir kitų finansinių išteklių įšaldymą (
OL L 139, p. 9
, toliau – „ginčijamas reglamentas“), panaikinimo tiek, kiek šis aktas su jais susijęs. F. Hassan ieškinys visų pirma buvo susijęs su ginčijamu reglamentu, iš dalies pakeistu 2003 m. lapkričio 20 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2049/2003 (
OL L 303, p. 20
). Ginčijamu sprendimu
Hassan
Pirmosios instancijos teismas taip pat atmetė F. Hassan pateiktą prašymą atlyginti žalą.
Bylų aplinkybės
Bylų aplinkybės yra išdėstytos ginčijamo sprendimo
Hassan
6–34 punktuose ir ginčijamo sprendimo
Ayadi
11–49 punktuose.
Šio sprendimo tikslais jas galima reziumuoti, kaip toliau nurodoma.
2001 m. spalio 19 d. Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos Rezoliucija 1267 (1999) įkurtas Sankcijų komitetas (toliau – Sankcijų komitetas) 2001 m. kovo 8 d. paskelbė konsoliduoto organizacijų ir asmenų, kurių lėšos turi būti įšaldomos pagal Saugumo Tarybos rezoliucijas 1267 (1999) ir 1333 (2000) (žr. pranešimą spaudai SC/7180), sąrašo papildymą, kur buvo nurodyta ir C. Ayadi, kaip asmens, susijusio su Osama bin Ladenu, pavardė.
Tą pačią dieną Europos Bendrijų Komisija priėmė 2001 m. spalio 19 d. Reglamentą (EB) Nr. 2062/2001, trečią kartą iš dalies keičiantį Reglamentą Nr. 467/2001 (
OL L 277, p. 25
). Reglamentu Nr. 2062/2001 į 2001 m. kovo 6 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 467/2001 (
OL L 67, p. 1
) I priedą, be kitų asmenų, buvo įrašyta C. Ayadi pavardė.
2002 m. sausio 16 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba (toliau – Saugumo Taryba) priėmė Rezoliuciją 1390 (2002), nustatančią priemones Osamos bin Ladeno, Al-Qaida organizacijos ir Talibano narių bei kitų su jais susijusių asmenų, grupių ar organizacijų atžvilgiu. Šios rezoliucijos 1 ir 2 punktuose iš esmės numatoma pratęsti Rezoliucijos 1267 (1999) 4 punkto b papunktyje ir Rezoliucijos 1333 (2000) 8 punkto c papunktyje nustatytas priemones, įskaitant lėšų įšaldymą.
Nusprendusi, kad Europos bendrija turi imtis veiksmų Rezoliucijai 1390 (2002) įgyvendinti, 2002 m. gegužės 27 d. Europos Sąjungos Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2002/402/BUSP dėl ribojančių priemonių prieš Osamą bin Ladeną, Al-Qaida organizacijos ir Talibano narius bei su jais susijusius kitus asmenis, grupes ir organizacijas, panaikinančią Bendrąsias pozicijas 96/746/BUSP, 1999/727/BUSP, 2001/154/BUSP ir 2001/771/BUSP (
OL L 139, p. 4
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 292). Bendrosios pozicijos 2002/402 3 straipsnyje, be kita ko, numatytas pagal Saugumo Tarybos rezoliucijas 1267 (1999) ir 1333 (2000) Sankcijų komiteto parengtame sąraše nurodytų asmenų, grupių ir organizacijų lėšų bei kito finansinio turto ar ekonominių išteklių įšaldymas.
2002 m. gegužės 27 d. Taryba, remdamasi EB 60, EB 301 ir EB 308 straipsniais, priėmė ginčijamą reglamentą.
Pagal šio reglamento ketvirtą konstatuojamąją dalį, be kitų, Rezoliucijoje 1390 (2002) numatytos priemonės „patenka į [EB] sutarties taikymo sritį ir todėl, ypač siekiant išvengti konkurencijos iškraipymo, būtina priimti Bendrijos teisės aktus, kad Bendrijos teritorijoje būtų įgyvendinti atitinkami Saugumo Tarybos sprendimai“.
Ginčijamo reglamento 1 straipsnyje „lėšos“ ir „lėšų įšaldymas“ iš esmės apibrėžti taip pat, kaip Reglamento Nr. 467/2001 1 straipsnyje. Be to, jame nurodyta, kas vadinama „ekonominiais ištekliais“.
Pagal ginčijamo reglamento 2 straipsnį:
„1.   Visos lėšos ir ekonominiai ištekliai, priklausantys, valdomi ar laikomi fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar organizacijų, nurodytų Sankcijų komiteto ir išvardytų I priede, yra įšaldomi.
2.   Sankcijų komiteto nurodyti ir I priede išvardyti fiziniai ar juridiniai asmenys, grupės ar organizacijos, ar kas nors jų vardu, tiesiogiai ar netiesiogiai, negali naudotis jokiomis lėšomis.
3.   Sankcijų komiteto nurodyti ir I priede išvardyti fiziniai ar juridiniai asmenys, grupės ar organizacijos, ar kas nors jų vardu, tiesiogiai ar netiesiogiai, negali naudotis jokiais ekonominiais ištekliais, kad šie asmenys, grupės ar organizacijos negalėtų įsigyti lėšų, prekių ar gauti paslaugų.“
Ginčijamo reglamento I priede pateikiamas asmenų, grupių ir organizacijų, kurioms taikomas 2 straipsnyje minimas lėšų įšaldymas, sąrašas. Jame yra ir C. Ayadi pavardė.
Nors C. Ayadi tebėra įrašytas į minėtą sąrašą, informacijos apie jį tekstas buvo keletą kartų pakeistas Komisijos reglamentais, priimtais remiantis ginčijamo reglamento 7 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią Komisija įgaliojama iš dalies keisti ar papildyti minėto reglamento I priedą.
2002 m. gruodžio 20 d. Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1452 (2002), kuria siekiama palengvinti įsipareigojimų laikymąsi kovojant su terorizmu. Šios rezoliucijos 1 punkte numatytos tam tikros leidžiančios nukrypti nuostatos ir išimtys, taikomos pagal Rezoliucijas 1267 (1999) ir 1390 (2002) nustatytam lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymui, kurias valstybės gali suteikti humanitariniais tikslais, pritarus Sankcijų komitetui.
2003 m. sausio 17 d. Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1455 (2003), kuria siekiama pagerinti Rezoliucijos 1267 (1999) 4 punkto b papunktyje, Rezoliucijos 1333 (2000) 8 punkto c papunktyje ir Rezoliucijos 1390 (2002) 1 ir 2 punktuose nustatytų priemonių įgyvendinimą. Remiantis Rezoliucijos 1455 (2003) 2 punktu, šios priemonės toliau bus tobulinamos po dvylikos mėnesių ar prireikus anksčiau.
Taryba, manydama, kad Saugumo Tarybos rezoliucijai 1452 (2002) įgyvendinti būtina imtis Bendrijos veiksmų, 2003 m. vasario 27 d. priėmė Bendrąją poziciją 2003/140/BUSP dėl Bendrąja pozicija 2002/402/BUSP nustatytų ribojančių priemonių taikymo išimčių (
OL L 53, p. 62
). Bendrosios pozicijos 2003/140 1 straipsnyje numatyta, kad įgyvendindama Bendrosios pozicijos 2002/402/BUSP 3 straipsnyje nurodytas priemones Bendrija atsižvelgs į išimtis, kurias taikyti leidžia minėta rezoliucija.
2003 m. kovo 27 d. Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 561/2003, iš dalies keičiantį, dėl lėšų ir kitų ekonominių išteklių įšaldymui taikomų išimčių, Reglamentą (EB) Nr. 881/2002 (
OL L 82, p. 1
). Reglamento Nr. 561/2003 ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje Taryba nurodo, kad atsižvelgiant į Rezoliuciją 1452 (2002) reikia suderinti Bendrijos numatytas priemones.
2003 m. lapkričio 12 d. Sankcijų komitetas priėmė konsoliduoto organizacijų ir asmenų, kurių lėšos turi būti įšaldomos pagal Rezoliucijas 1267 (1999), 1333 (2000) ir 1390 (2002), sąrašo papildymą. Šiame papildytame sąraše nurodyta, be kita ko, ir F. Hassan, kaip asmens, susijusio su Al-Qaida organizacija, pavardė.
2003 m. lapkričio 20 d. Komisija priėmė Reglamentą Nr. 2049/2003, dvidešimt penktą kartą iš dalies keičiantį Reglamentą Nr. 881/2002. Reglamentu Nr. 2049/2003 F. Hassan pavardė, be kitų asmenų, buvo įrašyta į ginčijamo reglamento I priede pateiktą sąrašą.
2004 m. sausio 30 d. Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1526 (2004), kurioje numatoma, pirma, pagerinti Rezoliucijos 1267 (1999) 4 punkto b papunktyje, Rezoliucijos 1333 (2000) 8 punkto c papunktyje ir Rezoliucijos 1390 (2002) 1 ir 2 punktuose nustatytų priemonių įgyvendinimą ir, antra, sustiprinti Sankcijų komiteto įgaliojimus. Remiantis Rezoliucijos 1526 (2004) 3 punktu, šios priemonės bus vėl pagerintos po 18 mėnesių arba prireikus anksčiau.
2005 m. liepos 29 d. Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1617 (2005). Joje, be kita ko, numatoma palikti galioti Rezoliucijos 1267 (1999) 4 punkto b papunkčiu, Rezoliucijos 1333 (2000) 8 punkto c papunkčiu ir Rezoliucijos 1390 (2002) 1 ir 2 punktais nustatytas priemones. Remiantis Rezoliucijos 1617 (2005) 21 punktu, siekiant šias priemones sustiprinti, jos bus vėl iš naujo išnagrinėtos po 17 mėnesių arba prireikus anksčiau.
C. Ayadi iki šiol tebėra įrašytas į ginčijamo reglamento I priede pateiktą sąrašą. Informacija apie jį paskutinį kartą pakeista 2006 m. rugpjūčio 9 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1210/2006, 67-ąjį kartą iš dalies keičiančiu Reglamentą Nr. 881/2002 (
OL L 219, p. 14
).
Panašiai, nors ir F. Hassan pavardė tebėra įrašyta į minėtą sąrašą, informacija apie jį paskutinį kartą pakeista 2008 m. sausio 18 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 46/2008, 90-ąjį kartą iš dalies keičiančiu Reglamentą Nr. 881/2002 (
OL L 16, p. 11
).
Pirmosios instancijos teismui pateikti ieškiniai ir ginčijami sprendimai
2004 m. vasario 12 d. F. Hassan Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateikė ieškinį prieš Tarybą ir Komisiją dėl ginčijamo reglamento panaikinimo ir paprašė Pirmosios instancijos teismo:
—
visų pirma visiškai ar iš dalies panaikinti ginčijamą reglamentą, iš dalies pakeistą Reglamentu Nr. 2049/2003, arba tik pastarąjį reglamentą,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, pripažinti, kad ginčijamas reglamentas ir Reglamentas Nr. 2049/2003 jo atžvilgiu netaikytini,
—
nustatyti, Pirmosios instancijos teismo nuomone, bet kokias kitas tinkamas priemones,
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas ir
—
priteisti iš Tarybos atlyginti jo patirtus nuostolius ir sumokėti delspinigius.
Per posėdį Pirmosios instancijos teisme F. Hassan pažymėjo, kad jo ieškinys pareikštas dėl ginčijamo reglamento ir Reglamento Nr. 2049/2003 tiek, kiek jie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję.
2002 m. rugpjūčio 26 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje buvo užregistruotas C. Ayadi ieškinys prieš Tarybą dėl panaikinimo ir jis Pirmosios instancijos teismo paprašė:
—
panaikinti ginčijamo reglamento 2 straipsnį ir 4 straipsnį, kiek jis susijęs su 2 straipsniu,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti ginčijamo reglamento I priede pateiktame sąraše nurodytą informaciją apie apeliantą ir
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Per posėdį Pirmosios instancijos teisme C. Ayadi pažymėjo, kad jo ieškinys pareikštas dėl ginčijamo reglamento tiek, kiek šis reglamentas yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susijęs.
Su C. Ayadi susijusioje byloje Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei ir Komisijai buvo leista įstoti į bylą Pirmosios instancijos teisme palaikyti Tarybos reikalavimus.
Grįsdamas savo reikalavimus, F. Hassan nurodė tik vieną pagrindą dėl tam tikrų savo pagrindinių teisių ir bendrojo proporcingumo principo pažeidimo. Jo kaltinimai buvo ypač susiję, pirma, su teisės į nuosavybės apsaugą ir teisės į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą tariamu pažeidimu ir, antra, teisės būti išklausytam ir teisės į teisingą bylos nagrinėjimą tariamu pažeidimu.
Savo reikalavimams pagrįsti C. Ayadi savo ruožtu iš esmės nurodo tris pagrindus, susijusius, pirma, su tuo, kad Taryba neturėjo kompetencijos priimti ginčijamo reglamento 2 ir 4 straipsnius bei piktnaudžiavimu įgaliojimais, antra, su pagrindinių subsidiarumo, proporcingumo ir pagarbos žmogaus teisėms principų pažeidimu ir, trečia, su esminių procedūros reikalavimų pažeidimu.
Kadangi, išskyrus F. Hassan apeliaciniame skunde pateiktą prašymą atlyginti žalą, šie apeliaciniai skundai pareikšti tik dėl tos ginčijamų sprendimų dalies, kuri susijusi su pareikštais pagrindais dėl apeliantų pagrindinių teisių pažeidimo, toliau pateikiama tik šios minėtų sprendimų dalies santrauka.
Dėl minėtų pagrindų Pirmosios instancijos teismas ginčijamo sprendimo
Hassan
91 punkte ir ginčijamo sprendimo
Ayadi
115 punkte konstatavo, kad, išskyrus specifinį teisės klausimą, kuris nagrinėjamas kiekviename iš šių sprendimų, dėl visų teisės klausimų, kuriuos nurodo šalys, Pirmosios instancijos teismas jau yra nusprendęs 2005 m. rugsėjo 21 d. Sprendime
Yusuf ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
(
T-306/01, Rink. p. II-3533
, 226–346 punktai), taip pat sprendime
Kadi prieš Tarybą ir Komisiją
(T-315/01, Rink. p. II-3649, 176–291 punktai) (toliau atitinkamai – „Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Yusuf
“, „Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Kadi
“, kartu – „Pirmosios instancijos teismo sprendimai
Yusuf
ir
Kadi
“).
Ginčijamo sprendimo
Hassan
92 punkte, taip pat ginčijamo sprendimo
Ayadi
116 punkte, kurių formuluotė panaši, buvo pažymėta, kad Pirmosios instancijos teismas sprendimuose
Yusuf
ir
Kadi
visų pirma konstatavo, jog:
„<…>
—
tarptautinės teisės požiūriu [Jungtinių Tautų Organizacijos (JTO)] valstybių narių įsipareigojimai pagal Jungtinių Tautų Chartiją yra neginčijamai svarbesni nei bet kurie kiti vidaus ar tarptautinės sutarčių teisės įsipareigojimai, įskaitant Europos Tarybos narių įsipareigojimus pagal [1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytą Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją (toliau – EŽTK)] ir tų narių, kurios taip pat yra Bendrijos narės, įsipareigojimus pagal EB sutartį ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
231 punktas ir
Kadi
181 punktas);
—
ši viršenybė taikoma Saugumo Tarybos rezoliucijose esantiems nutarimams pagal Jungtinių Tautų Chartijos 25 straipsnį ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
234 punktas ir
Kadi
184 punktas);
—
nors Bendrija nėra Jungtinių Tautų narė, jai turi būti privalomi Jungtinių Tautų Chartijos įpareigojimai taip pat, kaip ir jos valstybėms narėms pagal jos Steigimo sutartį ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
243 punktas ir
Kadi
193 punktas);
—
pirma, Bendrija negali pažeisti savo valstybių narių įsipareigojimų pagal Jungtinių Tautų Chartiją arba trukdyti juos įgyvendinti ir, antra, remiantis Sutartimi, kuria buvo įsteigta, Bendrija, vykdydama savo kompetenciją, turi priimti visas reikalingas nuostatas, kad jos valstybės narės galėtų vykdyti šiuos įsipareigojimus ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
254 punktas ir
Kadi
204 punktas);
—
todėl ieškovų argumentai, grindžiami, pirma, Bendrijos teisinės sistemos nepriklausomybe nuo Jungtinių Tautų ir, antra, būtinumu Saugumo Tarybos rezoliucijas perkelti į valstybių narių vidaus teisę, remiantis konstitucinėmis nuostatomis ir pagrindiniais šios teisės principais, yra atmestini ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
258 punktas ir
Kadi
208 punktas);
—
[ginčijamas] reglamentas, priimtas atsižvelgiant į Bendrąją poziciją 2002/402, Bendrijos lygmeniu įgyvendina valstybių narių, kaip JTO narių, įsipareigojimą įgyvendinti, prireikus – Bendrijos teisės aktu, Osamos bin Ladeno, Al-Qaida organizacijos ir Talibano narių bei kitų su jais susijusių asmenų, grupių ar organizacijų atžvilgiu nustatytas sankcijas, kurios buvo patvirtintos ir vėliau sugriežtintos keliomis Saugumo Tarybos rezoliucijomis, priimtomis pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
264 punktas ir
Kadi
213 punktas);
—
šiomis aplinkybėmis Bendrijos institucijos veikė remdamosi ribota kompetencija, neturėdamos jokios autonominės diskrecijos ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
265 punktas ir
Kadi
214 punktas);
—
atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, tvirtinimas, kad Pirmosios instancijos teismas turi kompetenciją netiesiogiai kontroliuoti Saugumo Tarybos arba Sankcijų komiteto sprendimų teisėtumą, taikydamas Bendrijos teisinėje sistemoje pripažintų pagrindinių teisių apsaugos standartus, nėra pagrįstas nei pagal tarptautinę, nei pagal Bendrijos teisę ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
272 punktas ir
Kadi
221 punktas);
—
todėl nagrinėjamos Saugumo Tarybos rezoliucijos iš principo nepatenka į Pirmosios instancijos teismo teisminę kontrolę ir jam neleidžiama, net ir netiesiogiai, nagrinėti jų teisėtumo Bendrijos teisės atžvilgiu; tačiau Pirmosios instancijos teismas privalo kiek įmanoma aiškinti ir taikyti šią teisę taip, kad ji atitiktų valstybių narių įsipareigojimus pagal Jungtinių Tautų Chartiją ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
276 punktas ir
Kadi
225 punktas);
—
vis dėlto Pirmosios instancijos teismas turi teisę netiesiogiai kontroliuoti nagrinėjamų Saugumo Tarybos rezoliucijų teisėtumą
jus cogens
normų, suprantamų kaip viršesnių viešosios tarptautinės teisės normų sistema, kuri privaloma visiems tarptautinės teisės subjektams, įskaitant JTO įstaigas, ir nuo kurios neįmanoma nukrypti, atžvilgiu ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
277 punktas ir
Kadi
226 punktas);
—
lėšų įšaldymas, numatytas [ginčijamame] reglamente, nepažeidžia nei suinteresuotųjų asmenų pagrindinės teisės naudotis savo turtu, nei bendrojo proporcingumo principo, atsižvelgiant į visuotinės pagrindinių žmogaus teisių apsaugos standartus, kurie yra
jus cogens
normos ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
288 ir 289 punktai ir
Kadi
237 ir 238 punktai);
—
kadangi nagrinėjamos Saugumo Tarybos rezoliucijos nenumato suinteresuotųjų asmenų teisės būti išklausytiems Sankcijų komiteto iki jų įtraukimo į ginčijamą asmenų sąrašą ir kadangi jokia imperatyvi tarptautinės viešosios teisės norma nereikalauja išankstinio suinteresuotųjų asmenų išklausymo esant šios bylos aplinkybėms, argumentai dėl tariamo šios teisės pažeidimo turi būti atmesti ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
306, 307 ir 321 punktai ir
Kadi
261 bei 268 punktai);
—
konkrečiau kalbant, šios bylos aplinkybėmis, nagrinėjant suinteresuotųjų asmenų disponavimą savo turtu ribojančią apsaugos priemonę, Pirmosios instancijos teismas mano, kad pagarba pagrindinėms jų teisėms neįpareigoja informuoti apie prieš juos pateiktus faktus bei įrodymus, jei Saugumo Taryba ar jos Sankcijų komitetas mano, kad tai prieštarautų tarptautinės bendrijos saugumo interesams ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
320 punktas ir
Kadi
274 punktas);
—
Bendrijos institucijos taip pat neturėjo išklausyti suinteresuotųjų asmenų iki priimant [ginčijamą] reglamentą ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimo
Yusuf
329 punktas) arba jį priimant ir įgyvendinant ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimo
Kadi
259 punktas);
—
nagrinėdamas ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo Pirmosios instancijos teismas vykdo visapusišką ginčijamų reglamentų teisėtumo kontrolę Bendrijos institucijų veiksmams taikomų kompetencijos ir išorinio teisėtumo taisyklių bei esminių procedūros reikalavimų atžvilgiu; Pirmosios instancijos teismas taip pat vykdo ginčijamų reglamentų teisėtumo kontrolę Saugumo Tarybos rezoliucijų, kurias turi įgyvendinti šie reglamentai, atžvilgiu, pirmiausia formalios ir materialios atitikties, vidinio suderinamumo bei proporcingumo aspektu; Pirmosios instancijos teismas taip pat kontroliuoja ginčijamų reglamentų ir netiesiogiai nagrinėjamų Saugumo Tarybos rezoliucijų teisėtumą
jus cogens
normoms priklausančių viršesnių tarptautinės teisės normų, ypač privalomų visuotinės žmogaus teisių apsaugos normų, atžvilgiu ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
334, 335 ir 337 punktai ir
Kadi
279, 280 ir 282 punktai);
—
tačiau Pirmosios instancijos teismas neturi teisės netiesiogiai kontroliuoti pačių nagrinėjamų Saugumo Tarybos rezoliucijų atitikties pagrindinėms asmens teisėms, kurias saugo Bendrijos teisinė sistema; taip pat Pirmosios instancijos teismas neturi teisės tikrinti, ar [Saugumo] Taryba nėra padariusi akivaizdžios klaidos, vertindama faktus ir įrodymus, kuriais ji pagrindė priimtas priemones, bei netiesiogiai kontroliuoti, išskyrus tam tikras ankstesnėje įtraukoje apibrėžtas ribas, šių priemonių tinkamumo bei proporcingumo ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
338 ir 339 punktai ir
Kadi
283 ir 284 punktai);
—
todėl Saugumo Tarybai nepripažinus, kad tikslinga įsteigti nepriklausomą tarptautinį teismą, kompetentingą
de jure
ir
de facto
nagrinėti ieškinius dėl Sankcijų komiteto priimtų individualių sprendimų, suinteresuotieji asmenys negali pasinaudoti jokiu teisminės gynybos būdu ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
340 punktas ir
Kadi
285 punktas);
—
tokia prieš tai esančioje įtraukoje konstatuota ieškovų teisminės gynybos spraga pati savaime neprieštarauja
jus cogens
normoms, nes: a) teisė kreiptis į teismą nėra absoliuti; b) nagrinėjamu atveju suinteresuotųjų asmenų teisės kreiptis į teismą apribojimas, išplaukiantis iš imuniteto nuo teismų jurisdikcijos, kuriuo Jungtinių Tautų valstybių narių vidaus teisėje iš principo naudojamasi Saugumo Tarybos rezoliucijose, priimtose pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių, yra neatskiriamas nuo šios teisės; c) toks apribojimas pateisinamas tiek sprendimų, kuriuos Saugumo Taryba turi priimti pagal minėtą VII skyrių, pobūdžiu, tiek siekiamu teisėtu tikslu; ir d) nesant tarptautinio teismo, kompetentingo kontroliuoti Saugumo Tarybos teisės aktų teisėtumą, tokio organo, koks yra Sankcijų komitetas, įsteigimas ir teisės aktuose numatyta galimybė į jį kreiptis bet kuriuo momentu dėl bet kurio atskiro atvejo peržiūrėjimo, pasinaudojant formaliu mechanizmu, įtraukiančiu atitinkamas vyriausybes, yra kitas protingas būdas tinkamai ginti pagrindines suinteresuotųjų asmenų teises, kurios pripažįstamos
jus cogens
([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
341–345 punktai ir
Kadi
286–290 punktai);
—
todėl argumentai, kuriais remiasi ieškovai, grįsdami savo teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimą, turi būti atmesti ([Pirmosios instancijos teismo] sprendimų
Yusuf
346 punktas ir
Kadi
291 punktas).“
Ginčijamo sprendimo
Hassan
95–124 punktus Pirmosios instancijos teismas papildė keliomis pastabomis, atsakydamas į F. Hassan per posėdį konkrečiau suformuluotus argumentus dėl, pirma, tariamai pernelyg griežtos visų jo lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo priemonės ir, antra, tariamo išvadų, dėl suinteresuotųjų asmenų teisminės gynybos spragos atitikties
jus cogens
, kurias Pirmosios instancijos teismas padarė bylose
Yusuf
ir
Kadi
, netinkamumo nagrinėjamu atveju.
Panašiai ginčijamo sprendimo
Ayadi
117–154 punktuose Pirmosios instancijos teismas greta šio sprendimo 34 punkte pateiktų argumentų papildomai nurodė kelias pastabas, atsakydamas į C. Ayadi konkrečiau suformuluotus argumentus dėl, pirma, tariamo lėšų įšaldymo išimčių ir nukrypti leidžiančių nuostatų, numatytų Reglamentu Nr. 561/2003, neveiksmingumo pirmiausia profesinės veiklos vykdymo atžvilgiu ir, antra, tariamo išvadų, dėl suinteresuotųjų asmenų teisminės gynybos spragos atitikties
jus cogens
, kurias Pirmosios instancijos teismas padarė bylose
Yusuf
ir
Kadi
, netinkamumo nagrinėjamu atveju.
Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo šiuos argumentus ir konstatavo, kad jie negalėjo paneigti jo argumentų dėl teisės klausimų, kuriuos jis nagrinėjo sprendimuose
Yusuf
ir
Kadi
.
Ginčijamo sprendimo
Hassan
126–128 punktuose Pirmosios instancijos teismas dar kartą išnagrinėjo F. Hassan kaltinimus dėl jo teisės į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą pažeidimo ir žalos jo reputacijai ir juos atmetė, kaip svarbiausią motyvą nurodydamas, jog, atsižvelgiant į
jus cogens
, turėjo būti laikoma, kad apeliantas nepatyrė jokio savavališko kišimosi į minėtų teisių įgyvendinimą.
Panašiai ginčijamo sprendimo
Ayadi
156 punkte Pirmosios instancijos teismas atmetė argumentą, kuris dar nebuvo nagrinėtas jo sprendimuose
Yusuf
ir
Kadi
, pagal kurį JTO valstybės narės neprivalo taikyti tokių priemonių, kurių Saugumo Taryba „pareikalauja“ imtis.
Todėl Pirmosios instancijos teismas atmetė apeliantų prašymus dėl panaikinimo kaip nepagrįstus.
Galiausiai Pirmosios instancijos teismas F. Hassan pateiktą prašymą atlyginti žalą pripažino nepriimtinu, nes jis buvo netikslus, ir papildomai nurodė, kad prašymas bet kuriuo atveju buvo nepagrįstas, atsižvelgiant į kitus jo pateiktus argumentus.
Taigi Pirmosios instancijos teismas visiškai atmetė abu ieškinius.
Procesas Teisingumo Teisme
2008 m. lapkričio 5 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Prancūzijos Respublikai ir Jungtinei Karalystei buvo leista įstoti į bylą C-399/06 P palaikyti atitinkamai Tarybos ir Komisijos reikalavimus. 2009 m. kovo 30 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Prancūzijos Respublikai buvo leista įstoti į bylą C-403/06 P palaikyti Tarybos reikalavimus.
Remdamasis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 76 straipsniu, C. Ayadi 2009 m. sausio 7 d. pateikė prašymą Teisingumo Teismo kanceliarijai dėl nemokamos teisinės pagalbos.
Teisingumo Teismas 2009 m. rugsėjo 2 d. Nutartimi patenkino šį prašymą.
Išklausius generalinį advokatą ir šalis dėl bylų tarpusavio sąsajos, jos, remiantis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 43 straipsniu, turi būti sujungtos bendram sprendimui priimti.
Šalių reikalavimai apeliaciniame procese
Savo apeliaciniame skunde F. Hassan Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą
Hassan
,
—
ginčijamą reglamentą ir (arba) Reglamentą Nr. 2049/2003 panaikinti visiškai arba tiek, kiek jis (jie) susijęs (-ę) su jo atžvilgiu priimtomis priemonėmis,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, pripažinti, kad minėti reglamentai jo atžvilgiu netaikomi,
—
nustatyti bet kokias, Pirmosios instancijos teismo nuomone, tinkamas priemones,
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas ir
—
priteisti iš Tarybos atlyginti jo patirtus nuostolius su palūkanomis.
Savo apeliaciniame skunde C. Ayadi Teisingumo Teismo prašo:
—
visiškai panaikinti ginčijamą sprendimą
Ayadi
,
—
pripažinti, kad ginčijamo reglamento 2 ir 4 straipsniai ir I priedas yra negaliojantys tiek, kiek jie tiesiogiai ir individualiai su juo susiję, ir
—
priteisti iš Tarybos atlyginti apelianto patirtas su šiuo procesu ir procesu Pirmosios instancijos teisme susijusias bylinėjimosi išlaidas.
Taryba ir Komisija abiejose bylose teigia, kad Teisingumo Teismas turėtų atmesti apeliacinius skundus, išskyrus pagrindus, tapačius tiems, kuriuos Teisingumo Teismas jau pripažino pagrįstais 2008 m. rugsėjo 3 d. Sprendime
Kadi ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
(C-402/05 P ir C-415/05 P, Rink. p. I-6351, toliau – Teisingumo Teismo sprendimas
Kadi
) ir priteisti iš apeliantų atlyginti, Teisingumo Teismo nuomone, pagrįstas išlaidas.
Apeliaciniams skundams pagrįsti nurodomi pagrindai
Savo pirmajame apeliacinio skundo pagrinde F. Hassan tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nagrinėdamas nurodytus pagrindus dėl tam tikrų jo pagrindinių teisių pažeidimo, nes tiesiogiai neįvertino, ar Saugumo Tarybos numatyta apsauga nėra tapati EŽTK, visų pirma jos 6, 8 ir 13 straipsniuose ir EŽTK 1 protokolo 1 straipsnyje, numatytai apsaugai, o tik netiesiogiai nagrinėjo Saugumo Tarybos veiksmus, atsižvelgdamas į
jus cogens
principą.
Savo antrajame apeliacinio skundo pagrinde F. Hassan tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad naudojimosi turtu apribojimas nebuvo svarbus pačios teisės į nuosavybę esmės atžvilgiu.
Kaip matyti iš C. Ayadi atsiliepimo į dubliką, atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo sprendimą
Kadi
jis ketina nurodyti tik du pagrindus, susijusius, pirma, su tuo, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, nes nusprendė, kad Bendrijos teismai gali vertinti Saugumo Tarybos rezoliucijas įgyvendinančių Bendrijos teisės aktų teisėtumą tik atsižvelgdami į
jus cogens
, tačiau nenusprendė, kad galėjo panaikinti tokį teisės aktą, kad užtikrintų pagal Jungtinių Tautų teisinę sistemą numatytą pagrindinių teisių apsaugą, ir, antra, su tuo, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, nes nenusprendė, kad ginčijamo reglamento ginčijamos dalys pažeidė C. Ayadi pagrindines teises.
Dėl apeliacinių skundų
Dėl Reglamento (EB) Nr. 954/2009 poveikio sprendžiant, ar būtina priimti sprendimą
Reikia konstatuoti, kad 2009 m. spalio 13 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 954/2009, 114-ąjį kartą iš dalies keičiančiu Reglamentą Nr. 881/2002 (
OL L 269, p. 20
), sprendimai dėl F. Hassan ir C. Ayadi įtraukimo į ginčijamo reglamento I priede pateiktą sąrašą buvo pakeisti naujais sprendimais, kuriais patvirtintas ir iš dalies pakeistas minėtas įtraukimas.
Pagal Reglamento Nr. 954/2009 preambulę Komisija priėmė šį reglamentą atsižvelgusi į Teisingumo Teismo praktiką ir visų pirma Teisingumo Teismo sprendimą
Kadi
, nurodžiusi F. Hassan ir C. Ayadi įtraukimo į minėtą sąrašą motyvus, kuriuos pateikė Sankcijų komitetas, ir išnagrinėjusi apeliantų dėl tokių motyvų pateiktas pastabas.
Minėtoje preambulėje taip pat nurodyta, kad atidžiai išnagrinėjusi tokias pastabas, taip pat atsižvelgusi į lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo prevencinį pobūdį, Komisija mano, kad minėti asmenys į nagrinėjamą sąrašą įtraukti pagrįstai dėl jų sąsajų su Al-Qaida tinklu.
Pagal Reglamento Nr. 954/2009 2 straipsnį minėtas reglamentas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, t. y. 2009 m. spalio 15 d., ir C. Ayadi jis taikomas nuo 2002 m. gegužės 30 d., o F. Hassan – nuo 2003 m. lapkričio 21 dienos.
Taigi kyla klausimas, ar, atsižvelgiant į ginčijamo reglamento panaikinimą ir jo pakeitimą Reglamentu Nr. 954/2009 atgaline data nuo minėtų datų apeliantų atžvilgiu, vis dar reikia priimti sprendimą šiose bylose.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas gali savo iniciatyva nurodyti, jog bylos šalis nėra suinteresuota inicijuoti arba tęsti apeliacinį procesą dėl vėliau už Pirmosios instancijos teismo sprendimą atsiradusio įvykio, galinčio pašalinti prejudicinį poveikį apeliantui, ir šiuo pagrindu pripažinti apeliacinį skundą nepriimtinu arba praradusiu dalyką (žr., be kita ko, 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo
Moser Baer India prieš Tarybą
, C-535/06 P, Rink. p. I-7051, 24 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Nagrinėjamu atveju Reglamento Nr. 954/2009 2 straipsnyje nustatyta, kad jis taikomas nuo F. Hassan ir C. Ayadi pirminio įtraukimo į ginčijamo reglamento I priede pateiktą sąrašą, t. y. C. Ayadi jis taikomas nuo 2002 m. gegužės 30 d., o F. Hassan – nuo 2003 m. lapkričio 21 dienos.
C. Ayadi ir F. Hassan buvo įrašyti į minėtą sąrašą atitinkamai septynerius ir šešerius metus ir todėl jiems taikytos ginčijamame reglamente nustatytos ribojančios priemonės, kurios, kaip konstatavo Teisingumo Teismas, turėjo didelį poveikį suinteresuotųjų asmenų teisėms ir laisvėms (žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
375 punktą), nors iš pradžių Pirmosios instancijos teisme, o vėliau Teisingumo Teisme bylose dėl beveik viso minėto laikotarpio jie tvirtino, kad į minėtą sąrašą buvo įtraukti neteisėtai, kadangi, be kita ko, tai buvo padaryta pažeidžiant jų pagrindines teises, ir to, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo sprendimą
Kadi
, dabar neneigia nei Taryba, nei Komisija.
Reglamentu Nr. 954/2009 atgaline data minėtame sąraše buvo paliktos F. Hassan ir C. Ayadi pavardės, taigi jame numatytos ribojančios priemonės ir toliau jiems taikytos laikotarpiu, kuriuo buvo taikomas jų ieškiniuose minimas ginčijamas reglamentas, nors savo ieškiniuose jie reikalavo išbraukti jų pavardes iš minėto sąrašo.
Todėl Reglamento Nr. 954/2009 priėmimo negalima laikyti po ginčijamų sprendimų įvykusiu faktu, dėl kurio apeliaciniai skundai netektų savo dalyko.
Be to, reikia konstatuoti, kad Reglamentas Nr. 954/2009 dar nėra galutinis, nes gali būti pateiktas ieškinys dėl jo panaikinimo. Todėl negalima atmesti galimybės, kad jei užbaigus tokią procedūrą šis teisės aktas turėtų būti panaikintas, ginčijamas reglamentas tiek, kiek jis susijęs su apeliantais, gali vėl įsigalioti jų atžvilgiu.
Šie pastebėjimai patvirtina, kad Reglamento Nr. 954/2009 priėmimo negalima prilyginti paprasčiausiam ginčijamo reglamento panaikinimui tiek, kiek jis susijęs su apeliantais, dėl kurio jie būtų gavę būtent tai, ko būtų galėję pasiekti savo ieškiniais, ir todėl Teisingumo Teismui šiuo klausimu sprendimo priimti nebereikėtų. Šiuo atžvilgiu minėtas reglamentas skiriasi nuo akto, nagrinėjamo 1993 m. kovo 8 d. Nutartyje
Lezzi Pietro prieš Komisiją
(
C-123/92, Rink. p. I-809
).
Šiomis ypatingomis aplinkybėmis apeliaciniai skundai savo dalyko neprarado ir Teisingumo Teismas dėl jų privalo priimti sprendimą.
Dėl esmės
Visų pirma reikia pažymėti, kad per posėdį Teisingumo Teisme F. Hassan aiškiai atsisakė pagrindo, susijusio su prašymu atlyginti žalą. Todėl šioje byloje dėl apeliacinių skundų nagrinėti šio pagrindo nebereikia.
Antra, dėl panaikinimo objekto pagrindų pažymėtina, kad jis turi būti suprantamas kaip atskirai susijęs su kiekvienu iš apeliantų, pagrįstas ginčijamu reglamentu, C. Ayadi apeliacinio skundo atveju iš dalies pakeistu Reglamentu Nr. 1210/2006, o F. Hassan apeliacinio skundo atveju – Reglamentu Nr. 46/2008.
Dėl apeliantų pateiktų pagrindų, susijusių su tuo, kad ginčijamas reglamentas pažeidžia jų pagrindines teises
Būtina išnagrinėti apeliantų pateiktus pagrindus savo apeliaciniams skundams pagrįsti, kuriuose Pirmosios instancijos teismas kaltinamas tuo, kad atmetė jų pagrindus, kuriuose teigiama, kad ginčijamas reglamentas pažeidžia jų pagrindines teises.
Ginčijamuose sprendimuose, kurie grindžiami sprendimais
Yusuf
ir
Kadi
, Pirmosios instancijos teismas iš esmės konstatavo, kad iš santykius tarp Jungtinių Tautų tarptautinės teisinės sistemos ir Bendrijos teisinės sistemos reglamentuojančių principų aišku, jog ginčijamo reglamento, kai juo siekiama įgyvendinti pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių priimtą Saugumo Tarybos rezoliuciją, kuri šiuo klausimu nesuteikia jokios pasirinkimo laisvės, vidinis teisėtumas teismo gali būti tikrinamas tik jo suderinamumo su
jus cogens
normomis atžvilgiu, taigi šia dalimi jam taikomas imunitetas nuo jurisdikcijos (ginčijamų sprendimų
Hassan
92 punktas ir
Ayadi
116 punktas).
Taigi dar kartą remdamasis savo sprendimais
Yusuf
ir
Kadi
Pirmosios instancijos teismas teigė, kad ginčijamo reglamento teisėtumą, įskaitant kiek tai susiję su apeliantų nurodytais pagrindais dėl jų pagrindinių teisių pažeidimo, galima nagrinėti tik atsižvelgiant į
jus cogens
normas, suprantamas kaip tarptautinė viešoji tvarka, kuri privaloma visiems tarptautinės teisės subjektams, įskaitant JTO įstaigas, ir nuo kurios neįmanoma nukrypti (ginčijamų sprendimų
Hassan
92 punktas ir
Ayadi
116 punktas).
Iš Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
326 ir 327 punktų matyti, kad toks argumentavimas yra teisės klaida. Iš tiesų pagal EB sutartimi jiems suteiktą kompetenciją Bendrijos teismai privalo užtikrinti iš principo visišką visų Bendrijos teisės aktų teisėtumo kontrolę pagrindinių teisių, kurios yra sudėtinė bendrųjų Bendrijos teisės principų dalis, atžvilgiu, įskaitant tokius Bendrijos aktus, kuriais, kaip ginčijamu reglamentu, siekiama įgyvendinti pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių priimtas Saugumo Tarybos rezoliucijas.
Teisingumo Teismas savo sprendimo
Kadi
328 punkte konstatavo, kad apeliantų skundų pagrindai šiuo klausimu yra pagrįsti, todėl Pirmosios instancijos teismo sprendimus
Yusuf
ir
Kadi
šiuo atžvilgiu reikia panaikinti.
Be to, savo sprendimo
Kadi
330 punkte Teisingumo Teismas konstatavo: kadangi tolesnėje Pirmosios instancijos teismo sprendimų
Yusuf
ir
Kadi
dalyje, susijusioje su konkrečiomis apeliantų nurodytomis pagrindinėmis teisėmis, Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo ginčijamo reglamento teisėtumą vien
jus cogens
taisyklių atžvilgiu, nors jis turėjo atlikti iš principo išsamų tyrimą pagrindinių teisių, išplaukiančių iš bendrųjų Bendrijos teisės principų, atžvilgiu, taip pat reikia panaikinti šią tolesnę minėtų sprendimų
Yusuf
ir
Kadi
dalį.
Iš to matyti, jog ginčijami sprendimai grindžiami, kaip nurodyta šio sprendimo 69 ir 70 punktuose, tais pačiais teisiniais motyvais kaip ir Pirmosios instancijos teismo sprendimai
Yusuf
ir
Kadi
, todėl jie susiję su ta pačia teisės klaida ir dėl šios priežasties turi būti panaikinti tiek, kiek juose Pirmosios instancijos teismas atsako į apeliantų nurodytus pagrindus dėl tam tikrų jų pagrindinių teisių pažeidimo.
Šios išvados nepaneigia ginčijamo sprendimo
Hassan
95–125 punktuose ir ginčijamo sprendimo
Ayadi
117–155 punktuose pateiktos tam tikros pastabos atsakant į apeliantų konkrečiau suformuluotus argumentus, nes Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad tokios pastabos įrodo jo sprendimų
Yusuf
ir
Kadi,
taigi ir ginčijamų sprendimų, teisinių pagrindų teisingumą.
Galiausiai pažymėtina, kad per posėdį Teisingumo Teisme F. Hassan pripažino,jog Pirmosios instancijos teismui pateiktas ir šio atmestas kaltinimas dėl tariamo jo teisės į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą, kurią garantuoja EŽTK 8 straipsnis, pažeidimo jo apeliaciniame skunde nebuvo nurodytas. Šiomis aplinkybėmis jo nagrinėti nereikia.
Taigi apeliantų nurodyti pagrindai yra pagrįsti ir todėl būtina panaikinti ginčijamus sprendimus.
Dėl ieškinių Pirmosios instancijos teismui
Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrą sakinį panaikinęs Pirmosios instancijos teismo sprendimą Teisingumo Teismas gali priimti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Šiuo atveju Teisingumo Teismas mano, kad dėl apeliantų pateiktų ieškinių dėl ginčijamo reglamento panaikinimo šioje bylos stadijoje galima priimti galutinį sprendimą.
Pirma, reikia išnagrinėti, ar pagrįsti apeliantų kaltinimai, kuriuos jie pateikia dėl gynybos teisių, būtent teisės būti išklausytam ir teisės į veiksmingą teisminę kontrolę pažeidimo, padaryto lėšų įšaldymo priemonėmis, jiems nustatytomis ginčijamu reglamentu.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad neginčijama, jog konkrečios aplinkybės, kuriomis apeliantų pavardės buvo įrašytos į asmenų ir subjektų, kuriems taikomos ribojančios priemonės, sąrašą, esantį ginčijamo reglamento I priede, yra tapačios aplinkybėms, kuriomis suinteresuotųjų asmenų bylose, kuriose priimtas Teisingumo Teismo sprendimas
Kadi
, vardai buvo įrašyti į minėtą sąrašą.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, Teisingumo Teismas minėto sprendimo
Kadi
334 punkte nusprendė, kad jų gynybos teisės, būtent teisė būti išklausytam ir teisė į veiksmingą teisminę kontrolę, buvo aiškiai pažeistos.
To paties sprendimo 348 punkte Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad, Taryba suinteresuotosioms šalims nepranešė apie įrodymus, kuriais grindžiamos jiems pritaikytos ribojančios priemonės, ir nesuteikė galimybės susipažinti su šia informacija per protingą terminą pritaikius šias priemones, todėl suinteresuotosios šalys realiai negalėjo išsakyti savo nuomonės šiuo klausimu. Dėl šios priežasties Teisingumo Teismas nusprendė, kad buvo pažeistos jų gynybos teisės, pirmiausia teisė būti išklausytiems.
Tokią išvadą reikia daryti ir šiose bylose ir dėl tų pačių priežasčių būtina konstatuoti, kad buvo pažeistos apeliantų gynybos teisės.
Be to, Teisingumo Teismas sprendimo
Kadi
349 punkte nusprendė, kad, nepranešus apie prieš juos surinktus įrodymus ir atsižvelgiant į minėto sprendimo 336 ir 337 punktuose jau minėtus ryšius tarp gynybos teisių ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą, suinteresuotosios šalys taip pat negalėjo tinkamomis sąlygomis ginti savo teisių Bendrijos teisme šios informacijos atžvilgiu, taigi reikia pripažinti, kad buvo pažeista ši teisė į veiksmingą teisminę gynybą.
Tokią pačią išvadą reikia daryti ir šiose bylose dėl apeliantų teisės į veiksmingą teisminę gynybą, taigi reikia pripažinti, kad nagrinėjamu atveju buvo pažeista ši pagrindinė F. Hassan ir C. Ayadi teisė.
Be to, taip pat reikia pripažinti, kad šis pažeidimas nebuvo ištaisytas procese dėl šių ieškinių. Iš tiesų, kadangi pagal principinę Tarybos nuomonę Bendrijos teismas negali tikrinti jokios tokio pobūdžio informacijos, Taryba jos nepateikė (pagal analogiją žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
350 punktą). Be to, nors nagrinėjant šiuos apeliacinius skundus Taryba atsižvelgė į Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
išvadas, reikia konstatuoti, kad ji nenurodė jokios apeliantus kaltinančios informacijos.
Taigi Teisingumo Teismas turi tik pripažinti, kad jis negali patikrinti ginčijamo reglamento teisėtumo tiek, kiek jis susijęs su apeliantais, ir taip pat dėl šios priežasties reikia padaryti išvadą, kad šiuo atveju buvo pažeista ir jų pagrindinė teisė į veiksmingą teisminę gynybą (pagal analogiją žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
351 punktą).
Todėl reikia nuspręsti, kad ginčijamas reglamentas tiek, kiek jis susijęs su apeliantais, buvo priimtas nepateikiant jokios garantijos dėl juos kaltinančios informacijos suteikimo ar jų išklausymo šiuo klausimu; taigi reikia padaryti išvadą, kad šis reglamentas buvo priimtas taikant procedūrą, per kurią nesilaikyta apeliantų pagrindinių gynybos teisių, o dėl to pažeistas ir veiksmingos teisminės apsaugos principas (pagal analogiją žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
352 punktą).
Iš viso to, kas nurodyta, matyti, kad pagrįsti yra pagrindai, kuriuos F. Hassan ir C. Ayadi nurodo savo ieškiniuose dėl ginčijamo reglamento panaikinimo, susiję su jų gynybos teisių, būtent teisės būti išklausytiems ir veiksmingos teisminės apsaugos principo, pažeidimu (pagal analogiją žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
353 punktą).
Antra, dėl kaltinimų, susijusių su teisės į nuosavybę pažeidimu, padarytu taikant ginčijamu reglamentu nustatytas lėšų įšaldymo priemones, Teisingumo Teismas savo sprendimo
Kadi
366 punkte nusprendė, kad ginčijamu reglamentu nustatomos ribojančios priemonės yra nuosavybės teisės apribojimas, kuris iš principo gali būti pateisinamas.
Tačiau akivaizdu, kad ginčijamas reglamentas tiek, kiek jis susijęs su F. Hassan ir C. Ayadi, buvo priimtas jiems nepateikiant jokios garantijos, suteikiančios galimybę pateikti savo argumentus kompetentingoms institucijoms, nors jų nuosavybės teisių apribojimas laikytinas žymiu, atsižvelgiant į jų atžvilgiu priimtų įšaldymo priemonių bendrą apimtį ir realią trukmę (pagal analogiją žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
369 punktą).
Todėl reikia daryti išvadą, kad nagrinėjamų bylų aplinkybėmis ginčijamame reglamente numatytų ribojančių priemonių taikymas F. Hassan ir C. Ayadi atžvilgiu dėl jų įtraukimo į ginčijamo reglamento I priede esantį sąrašą yra nepateisinamas jų nuosavybės teisių apribojimas (pagal analogiją žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
370 punktą).
Taigi apeliantų ieškinių pagrindai, grindžiami pagrindinės teisės į nuosavybę pažeidimu, yra pagrįsti.
Šiomis aplinkybėmis nebūtina toliau nagrinėti F. Hassan ieškinio pagrindo, grindžiamo tariamu jo teisės į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą, kurią garantuoja EŽTK 8 straipsnis, pažeidimu.
Iš viso to, kas nurodyta, aišku, kad ginčijamą reglamentą tiek, kiek jis susijęs su apeliantais, reikia panaikinti atsižvelgiant į šio sprendimo 67 punkte nurodytus patikslinimus dėl minėto reglamento versijos, susijusios su atitinkamais apeliantų apeliaciniais skundais.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Procedūros reglamento 122 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta, kad jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, jis sprendžia išlaidų klausimą. Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Šio 69 straipsnio 4 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta, kad į bylą įstojusios valstybės narės pačios padengia savo išlaidas.
Kadangi F. Hassan ir C. Ayadi apeliaciniai skundai turi būti patenkinti ir ginčijamas reglamentas panaikintas tiek, kiek jis su jais susijęs ir nepažeidžiant šio sprendimo 67 punkte nustatytų ribų, iš Tarybos, be jos pačios bylinėjimosi išlaidų, reikia priteisti F. Hassan ir C. Ayadi bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje ir šiame apeliaciniame procese, kaip apeliantai to prašė.
Jungtinė Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje ir apeliacinėje instancijoje.
Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas apeliacinėje instancijoje.
Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje ir su F. Hassan byla susijusioje apeliacinėje instancijoje. Be to, C. Ayadi byloje Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su įstojimu į procesą pirmojoje instancijoje ir su procedūra Teisingumo Teisme.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2006 m. liepos 12 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimus
Hassan prieš Tarybą ir Komisiją
(T-49/04) ir
Ayadi prieš Tarybą
(T-253/02).

2.
Panaikinti 2002 m. gegužės 27 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 881/2002, nustatantį tam tikras specialias ribojančias priemones, taikomas tam tikriems asmenims ir subjektams, susijusiems su Usama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu, ir panaikinantį Tarybos reglamentą (EB) Nr. 467/2001, uždraudžiantį tam tikrų prekių ir paslaugų eksportą į Afganistaną, sustiprinantį skrydžių uždraudimą ir pratęsiantį Afganistano Talibano lėšų ir kitų finansinių išteklių įšaldymą, iš dalies pakeistą 2008 m. sausio 18 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 46/2008, tiek, kiek jis susijęs su F. Hassan.

3.
Panaikinti Reglamentą Nr. 881/2002, iš dalies pakeistą 2006 m. rugpjūčio 9 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1210/2006, tiek, kiek jis susijęs su C. Ayadi.

4.
Priteisti iš Europos Sąjungos Tarybos, be savo bylinėjimosi išlaidų, padengti F. Hassan ir C. Ayadi bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje ir šiame apeliaciniame procese.

5.
Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas su C. Ayadi byla susijusioje pirmojoje instancijoje ir šiame apeliaciniame procese.

6.
Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

7.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje ir su F. Hassan byla susijusioje apeliacinėje instancijoje. Be to, C. Ayadi byloje Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su įstojimu į procesą Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teisme ir su procedūra Europos Sąjungos Teisingumo Teisme.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.