CELEX: 62005FJ0112
Közszolgálat
Tisztviselők
Díjazás

1.
Eljárás – Határidők – Ellenkérelem határidőn túli benyújtása – Szabályszerűen és megfelelő időben benyújtott elfogadhatatlansági
kifogás – Elfogadhatóság – A mulasztási eljárás alkalmazásának mellőzése – A tárgyaláson előadott érdemi észrevételek – Elfogadhatatlanság
(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 48. cikk, 2. § és 122. cikk)
2.
Tisztviselők – Kereset – Sérelmet okozó aktus – Fogalom – Illetményelszámolás
(Személyzeti szabályzat, 90. cikk, (2) bekezdés és 91. cikk, (1) bekezdés)
3.
Tisztviselők – Kereset – Előzetes közigazgatási panasz – Határidők – Kiindulópont
(Személyzeti szabályzat, 90. cikk és 91. cikk)
4.
Tisztviselők – Kereset – Jogellenességi kifogás – Járulékos jelleg
(EK 241. cikk; 723/2004 tanácsi rendelet, 856/2004 tanácsi rendelet és 31/2005 tanácsi rendelet)
5.
Tisztviselők – Kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek
1.
Ha az alperes szabályszerűen és megfelelő időben terjeszt elő elfogadhatatlansági kifogást, az a tény, hogy az ellenkérelmet
nem terjesztették elő a megszabott határidőn belül, nem teszi lehetővé az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 122. cikkében
előírt mulasztási eljárás alkalmazását. Az elfogadhatatlansági kifogás benyújtásának tényénél fogva ugyanis nem tekinthető
úgy, hogy az alperes nem adott választ a keresetlevélre az előírt formában és határidőn belül.
Az alperes által a tárgyaláson tett érdemi észrevételek azonban nem fogadhatóak el. Az írásbeli szakasz során, a megszabott
határidőn belül benyújtott ellenkérelem hiányában ugyanis az alperesnek az ügy érdemére vonatkozó szóbeli előadásai új jogalap
felhozatalának minősülnek, amelyet tilt az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikkének 2. §‑a; ezzel ellentétes értelmezés
annak elfogadásához vezetne, hogy az alperes, miután külön iratban elfogadhatatlansági kifogást terjesztett elő, nem lenne
kötve az Elsőfokú Bíróság által az ellenkérelem benyújtására megszabott határidőhöz.
Ezzel szemben a beavatkozó teljes joggal terjeszthet elő érdemi érveket, mind az írásbeli szakaszban, mind a tárgyalás során.
Olyan rendeletekről lévén ugyanis szó, amelyeket a beavatkozó fogadott el, ellentétes volna a védelemhez való jog tiszteletben
tartása és a gondos igazságszolgáltatás elvével, ha a beavatkozó – akinek kérelmei pontosan ugyanarra irányulnak, mint az
alperes által az elfogadhatatlansági kifogásában előterjesztett kérelmek – a szándékától független és az alperesnek betudható
okból, vagyis a kereset elutasítása miatt, nem terjeszthetne elő az ügy érdemére vonatkozó észrevételeket, különösen a vitatott
rendeletek jogszerűségének megvédésére vonatkozó észrevételeket.
(lásd a 48. és 52–54. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság C‑34/04. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2007. február 15‑én hozott ítéletének (EBHT 2007., I‑1387. o.) 49. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑459/93. sz., Siemens kontra Bizottság ügyben 1995. június 8‑án hozott  (EBHT 1995., II‑1675. o.) 21. pontja;
T‑125/96. és T‑152/96. sz., Boehringer kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben 1999. december 1‑jén hozott ítéletének
(EBHT 1999., II‑3427. o.) 183. pontja.
2.
Az illetménykimutatás természeténél és tartalmánál fogva nem rendelkezik a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdésében
és 91. cikkének (1) bekezdésében szereplő sérelmet okozó aktus jellemzőivel, mivel csupán a tisztviselő helyzetére vonatkozó
korábbi jogi döntések hatásait jeleníti meg pénzügyi formában. Ezáltal, noha rendszerint az illetménykimutatásokat tekintik
sérelmet okozó aktusnak, mivel azokban jelennek meg a tisztviselő pénzügyi jogosultságainak negatív irányú változásai, valójában
az igazi sérelmet okozó aktus a kinevezésre jogosult hatóság azon döntése, amely alapján a tisztviselőt addig megillető, és
az illetménykimutatásban megjelenő juttatást csökkentik vagy megszüntetik.
Ettől függetlenül az illetménykimutatás teljes mértékben megőrzi jelentőségét a tisztviselőnek a személyzeti szabályzatban
foglalt eljárási jogosultságai meghatározása tekintetében. Közelebbről az illetménykimutatás tisztviselő részére történő továbbítása
kettős szerepet tölt be: egyrészt tájékoztat az elfogadott határozatról, másrészt a határidőkre vonatkozóan kap szerepet oly
módon, hogy amennyiben a kimutatásban világosan megjelenik az elfogadott határozat léte és tartalma, akkor a kimutatás közlésétől
kezd telni a megtámadásra nyitva álló határidő.
(lásd a 73. és 76. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság 262/80. sz., Andersen és társai kontra Parlament ügyben 1984. január 19‑én hozott ítéletének (EBHT 1984., 195. o.)
4. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑536/93. sz., Benzler kontra Bizottság ügyben 1994. október 27‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1994.,
I‑A‑245. o. és II‑777. o.) 15. pontja;
a Közszolgálati Törvényszék F‑101/05. sz., Grünheid kontra Bizottság ügyben 2006. június 28‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006.,
I‑A‑1‑55. o. és II‑A‑1‑199. o.) 33. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, valamint 42. pontja; F‑27/06. és F‑75/06. sz.,
Lofaro kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. május 24‑én hozott végzése (az EBHT‑ban még nem tették közzé), az ítélettel
szemben T‑293/07. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban az Elsőfokú Bíróság előtt.
3.
Olyan esetekről lévén szó, amelyben a vitatott pénzügyi jogosultság sérelme valamely juttatás megszüntetésének vagy mértéke
csökkentésének formájában jelenik meg, továbbá e havonta jelentkező megszüntetés vagy csökkentés megjelenik minden egyes,
a megszüntetést vagy csökkentést feltüntető első kimutatást követő kimutatásban, kizárólag az ezen megszüntetést vagy csökkentést
feltüntető első kimutatás indítja meg a panasz benyújtására nyitva álló határidőt.
Amikor ugyanazon jogellenesség több, egymást követő időszakra kiállított nyugdíjelszámolást vagy illetménykimutatást érint,
normális esetben a kizárólag az első elszámolással vagy kimutatással szemben benyújtott eredeti panasznak elegendőnek kell
lennie ahhoz, hogy az említett panasz elutasítását követően indított perben pernyertessége esetén a felperes pénzügyi igénye
kielégítést nyerjen a megtámadott elszámolást vagy kimutatást követő időszakra nézve is. Még inkább így kell lennie, ha a
felperes közli, hogy nem a nyugdíjelszámolást vagy illetménykimutatást támadja meg, hanem a jogait érintő határozatot, amelyet
a szóban forgó elszámolás vagy kimutatás valamely juttatás megszüntetése vagy mértékének csökkentése révén tükröz.
(lásd a 77. és 92. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság C‑82/98. P. sz., Kögler kontra Bíróság ügyben 2000. május 25‑én hozott ítéletének (EBHT 2000., I‑3855. o.) 49. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑160/96. sz., Kögler kontra Bíróság ügyben 1998. január 20‑án hozott végzésének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑15. o.
és II‑35. o.) 39. pontja.
4.
Az olyan felet illetően, akit az EK 230. cikk értelmében nem illet meg a valamely általános érvényű jogi aktussal szembeni
közvetlen keresetindítás joga, az EK 241. cikk azon általános elv kifejeződését jelenti, amely biztosítja számára azt a jogot,
hogy az őt közvetlenül és személyében érintő határozat megsemmisítése céljából vitassa annak az általános érvényű jogi aktusnak
a jogszerűségét, amelynek következményeit anélkül viseli, hogy megsemmisítését kérhetné. Az EK 241. cikk azonban nem hoz létre
önálló kereset megindítására vonatkozó jogosultságot, és arra csupán járulékosan lehet hivatkozni, valamely elfogadható kereset
részeként, de maga nem képezheti kereset tárgyát.
Ily módon elfogadhatatlan az olyan jogellenességi kifogás, amelyet elfogadhatatlan kereset során hoztak fel.
(lásd a 96. és 99. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság 92/78. sz., Simmenthal kontra Bizottság ügyben 1979. március 6‑án hozott ítéletének (EBHT 1979., 777. o.) 39. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑35/05., T‑61/05., T‑107/05., T‑108/05. és T‑139/05. sz., Agne‑Dapper és társai kontra Bizottság és társai
egyesített ügyekben 2006. november 29‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., II‑A‑2‑1497. o.) 42. pontja és az ott hivatkozott
ítélkezési gyakorlat.
5.
A még aktív tisztviselő nem igazolhatja a jövőbeni öregségi nyugdíjára alkalmazandó korrekciós együtthatóra vonatkozó döntés
meghozatalához fűződő létrejött és fennálló érdekét, mivel – többek között azért, mert a lakóhelye országának kiválasztásához
kapcsolódó feltétel miatt, amely csupán akkor ellenőrizhető, ha az érintett megszüntette tevékenységét – a korrekciós együttható
meghatározása nem képezheti előrehozott döntés tárgyát, amely döntés közvetlenül és azonnal befolyásolná az érintett jogi
helyzetét. Ugyanez a megoldás vonatkozik az olyan kifogásokra is, amelyek nem a korrekciós együtthatóra, hanem magára az együtthatók
rendszerére vonatkozik.
(lásd a 102. pontot)
Hivatkozás:
az Elsőfokú Bíróság T‑6/91. sz., Pfloeschner kontra Bizottság ügyben 1992. február 12‑én hozott ítéletének (EBHT 1992., II‑141. o.)
27. pontja.