CELEX: 61989CJ0360
Fri udveksling af tjenesteydelser
indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter

1 Ved staevning indleveret til Domstolens justitskontor den 28. november 1989 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik ved at vedtage lov nr. 80/87 af 17. februar 1987 ("ekstraordinaere bestemmelser til fremskyndelse af udfoerelsen af offentlige bygge- og anlaegsarbejder", GURI nr. 61 af 14.3.1987, herefter benaevnt "lov nr. 80/87"), som indeholder visse bestemmelser, der er uforenelige med faellesskabsreglerne vedroerende offentlige bygge- og anlaegskontrakter, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 59 og Raadets direktiv 71/305/EOEF af 26. juli 1971 om samordning af fremgangsmaaderne med hensyn til indgaaelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter (EFT 1971 II, s. 613).
2 Ifoelge artikel 2, stk. 1, i lov nr. 80/87 skal det i den skriftlige opfordring fra de ordregivende myndigheder fastsaettes, at entreprenoeren skal lade 15-30% af det udbudte arbejde udfoere af virksomheder, hvis hjemsted er beliggende i den region, hvor arbejdet udfoeres.
3 Samme lovs artikel 3, stk. 3, bestemmer, at naar antallet af interesserede virksomheder er stoerre end 15, skal den ordregivende myndighed eller det ordregivende organ opfordre mindst 15 virksomheder til at afgive bud, og at der ved valget af virksomheder skal gives fortrinsstilling til midlertidige sammenslutninger og konsortier, i hvilke der deltager virksomheder, som udoever deres hovedvirksomhed i den region, hvor arbejderne udfoeres.
4 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
5 Under retsforhandlingerne har Kommissionen frafaldet de klagepunkter, der ikke vedroerer artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 3, i lov nr. 80/87.
Klagepunktet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 59
6 Ifoelge Kommissionen indebaerer artikel 2, stk. 1, i lov nr. 80/87 en tilsidesaettelse af traktatens artikel 59 ved at favorisere virksomheder med hjemsted i den paagaeldende region paa bekostning af virksomheder etableret i andre medlemsstater.
7 Det bemaerkes, at traktatens artikel 59 bl.a. paabyder afskaffelse af enhver forskelsbehandling af tjenesteydere, der er bosat i en anden medlemsstat end modtageren af den paagaeldende ydelse.
8 Den omstaendighed, at artikel 2, stk. 1, i lov nr. 80/87 forbeholder underleverandoervirksomheder, der har deres hjemsted i den region, hvor arbejderne udfoeres, en del af disse, indebaerer en forskelsbehandling af virksomheder, der er etableret i de oevrige medlemsstater.
9 Ganske vist udelukker denne bestemmelse, som den italienske regering har anfoert, ligeledes virksomheder, som er etableret i Italien, men som har hjemsted uden for den paagaeldende region, fra denne del af arbejderne, men dette aendrer ikke ved den kendsgerning, at samtlige de favoriserede underleverandoerer er italienske virksomheder.
10 Med hensyn til artikel 3, stk. 3, i lov nr. 80/87 mener Kommissionen, at den fortrinsstilling, som den giver midlertidige sammenslutninger og konsortier, hvori der deltager lokale virksomheder, udgoer en begraensning af den frie udveksling af tjenesteydelser, som er forbudt i henhold til traktatens artikel 59.
11 Det bemaerkes, at traktatens artikel 59 ifoelge Domstolens praksis ikke blot forbyder aabenlys forskelsbehandling begrundet i nationalitet, men desuden enhver form for skjult forskelsbehandling, som ved anvendelsen af andre kriterier reelt foerer til samme resultat (se bl.a. dom af 5.12.1989, sag C-3/88, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 4035, praemis 8).
12 Selv om artikel 3, stk. 3, i lov nr. 80/87 finder anvendelse uden forskel paa samtlige italienske eller udenlandske virksomheder, som anfoert af den italienske regering, favoriserer bestemmelsen imidlertid navnlig de i Italien etablerede virksomheder. Som Kommissionen med rette har bemaerket, er der langt stoerre sandsynlighed for, at disse virksomheder udoever deres hovedvirksomhed i den region i Italien, hvor arbejdet udfoeres, end at virksomheder etableret i de oevrige medlemsstater goer det.
13 Den italienske regering har endvidere anfoert, at ovennaevnte bestemmelser i lov nr. 80/87 har til formaal at afhjaelpe de ulemper, som det i loven fastsatte system med samlet udbud ° hvorefter flere forskellige arbejder samles i én kontrakt ° medfoerer for de smaa og mellemstore virksomheder. Samlingen i én kontrakt af ydelser, som, hvis de blev udbudt hver for sig, kun ville interessere regionale virksomheder, medfoerer, at sidstnaevnte virksomheder mister en raekke kontrakter af mindre betydning.
14 I denne forbindelse er det tilstraekkeligt at bemaerke, at saadanne betragtninger hverken angaar hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed, jf. traktatens artikel 66, sammenholdt med artikel 56, eller tvingende almene hensyn, som kan begrunde de paagaeldende begraensninger (domme af 25.7.1991, sag C-353/89, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 4069, praemis 17 og 18, sag C-288/89, Gouda, Sml. I, s. 4007, praemis 13 ff.).
15 Det fremgaar af det anfoerte, at der boer gives Kommissionen medhold i klagepunktet om, at traktatens artikel 59 er tilsidesat.
Klagepunktet om tilsidesaettelse af direktiv 71/305
16 Kommissionen mener, at artikel 3, stk. 3, i lov nr. 80/87 indebaerer en tilsidesaettelse af artikel 22, stk. 1, i direktiv 71/305, da bestemmelsen indfoerer et andet udvaelgelseskriterium end dem, der er fastsat i naevnte direktivs artikel 23-26.
17 Det bemaerkes, at ifoelge artikel 22, stk. 1, i direktiv 71/305 foretager de ordregivende myndigheder ved begraenset udbud i henhold til artikel 5, stk. 2, som der er tale om her, udvaelgelse af de ansoegere, som de opfordrer til at afgive bud, paa grundlag af de oplysninger, som gives i medfoer af direktivets artikel 17, litra d).
18 Det fremgaar af artikel 17, litra d), at disse oplysninger vedroerer entreprenoerens egen stilling samt de mindstebetingelser af oekonomisk og teknisk karakter, som de ordregivende myndigheder kraever opfyldt i forbindelse med valg af entreprenoererne, og at der ikke maa stilles andre krav end dem, som er anfoert i artikel 25 og 26.
19 Det bemaerkes, at ifoelge artikel 3, stk. 3, i lov nr. 80/87 gives der ved valget af de virksomheder, der opfordres til at afgive bud, fortrinsstilling til midlertidige sammenslutninger eller konsortier, i hvilke der deltager virksomheder, som udoever hovedvirksomhed i den region, hvor arbejderne udfoeres.
20 En saadan fortrinsstilling er imidlertid et udvaelgelseskriterium, som ikke er naevnt i artikel 23-26, og som navnlig ikke kan henfoeres under de oekonomiske og tekniske krav, som er fastsat i artikel 25 og 26.
21 Foelgelig indebaerer artikel 3, stk. 3, i lov nr. 80/87 en tilsidesaettelse af artikel 22, stk. 1, i direktiv 71/305, idet det deri fastsatte udvaelgelseskriterium vedroerer faktiske forhold, som ikke maa indgaa i de oplysninger, paa grundlag af hvilke de ordregivende myndigheder i medfoer af sidstnaevnte bestemmelse udvaelger de ansoegere, som de opfordrer til at afgive bud.
22 Der maa saaledes ogsaa gives Kommissionen medhold i dens klagepunkt om tilsidesaettelse af direktiv 71/305.
23 Det maa derfor fastslaas, at Den Italienske Republik ved at vedtage lov nr. 80/87 af 17. februar 1987 ("ekstraordinaere bestemmelser til fremskyndelse af udfoerelsen af offentlige bygge- og anlaegsarbejder", GURI nr. 61 af 14.3.1987) har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 59 og Raadets direktiv 71/305/EOEF af 26. juli 1971 om samordning af fremgangsmaaderne med hensyn til indgaaelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 I henhold til artikel 69, stk. 2, i procesreglementet, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da Den Italienske Republik har tabt sagen, boer den tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den Italienske Republik har ved at vedtage lov nr. 80/87 af 17. februar 1987 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 59 og Raadets direktiv 71/305/EOEF af 26. juli 1971 om samordning af fremgangsmaaderne med hensyn til indgaaelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter.
2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.