CELEX: 62004CJ0036
Forordning (EF) nr. 1954/2003
artikel 3, 4 og 6
forvaltning af fiskeriindsatsen
fiskerizoner og fiskeressourcer i EF
akt vedrørende vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne
uadskillelighed
afvisning

1       Ved sin stævning har Kongeriget Spanien anlagt sag med påstand om annullation af artikel 3, 4 og 6 i Rådets forordning (EF)
nr. 1954/2003 af 4. november 2003 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer
i EF, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 685/95 og (EF) nr. 2027/95 (EUT L 289,
s. 1, herefter »den anfægtede forordning«).

Retsforskrifter
2       Den anfægtede forordnings artikel 3 bestemmer:
»1.      Undtagen for det område, der er defineret i artikel 6, stk. 1, skal medlemsstaterne:
a)      vurdere fiskeriindsatsen for fartøjer med en længde overalt på 15 m eller mere som et årligt gennemsnit for perioden 1998-2002
i hvert af de ICES-områder og CECAF-afsnit, hvortil der er henvist i artikel 1 for demersale fiskerier, bortset fra demersale
fiskerier, der er omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 2347/2002 af 16. december 2002 om særlige adgangskrav og dertil knyttede
betingelser for fiskeri efter dybhavsbestande, og fiskeri af kammusling, taskekrabbe og edderkopkrabbe, som fastlagt i bilaget
til nærværende forordning. Til beregning af fiskeriindsatsen måles et fartøjs fiskerikapacitet ved effekten i kilowatt (kW)

b)      tildele fiskeriindsatsen, vurderet efter litra a), i de enkelte ICES-områder eller CECAF-afsnit for hver af de fiskeriaktiviteter,
der er nævnt i litra a)
[…]«
3       Forordningens artikel 4 fastsætter:
»1.      Fiskeriindsatsen for fiskerfartøjer med en længde overalt på 15 m eller mindre skal vurderes globalt for hvert enkelt fiskeri
og for hvert område eller afsnit, som der er henvist til i artikel 3, stk. 1, i perioden 1998-2002.
2.      Fiskeriindsatsen for fiskerfartøjer med en længde overalt på 10 m eller mindre skal vurderes globalt for hvert fiskeri og
for hvert område eller afsnit, som der er henvist til i artikel 6, stk. 1, i perioden 1998-2002.
3.      Medlemsstaterne sikrer, at disse fartøjers fiskeriindsats begrænses til den fiskeriindsats, som vurderes i henhold til stk. 1
og stk. 2.«
4       Den nævnte forordnings artikel 6 fastsætter en særlig ordning for fiskeriindsatsen i et biologisk følsomt område, som er afgrænset
ud for Irlands kyster, i hvilket »medlemsstaterne [vurderer] fiskeriindsatsen for fartøjer med en længde overalt på 10 m eller
mere som et årligt gennemsnit for perioden 1998-2002 af fiskeri efter demersale arter, bortset fra dem, der er omfattet af
forordning (EF) nr. 2347/2002, og fiskeri efter kammusling, taskekrabbe og edderkopkrabbe og tildeler den således vurderede
fiskeriindsats for hvert af disse fiskerier«.

Parternes påstande
5       Kongeriget Spanien har nedlagt følgende påstande:
–       Den anfægtede forordnings artikel 3, 4 og 6 (herefter »de anfægtede bestemmelser«) annulleres.
–       Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
6       Rådet har nedlagt følgende påstande:
–       Frifindelse.
–       Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
7       Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 19. maj 2004 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber fået tilladelse
til at intervenere til støtte for Rådets påstande. Kommissionen har nedlagt påstand om, at Domstolen frifinder Rådet og tilpligter
Kongeriget Spanien at betale sagens omkostninger. Den har tillige nedlagt påstand om, at de anfægtede bestemmelsers tidsmæssige
virkninger opretholdes i medfør af artikel 231, stk. 2, EF, dersom der gives sagsøgeren medhold i sagen.

Om søgsmålet
8       Kongeriget Spanien har i det væsentlige fremført to anbringender til støtte for sit søgsmål. Det første angår tilsidesættelse
af princippet om forbud mod forskelsbehandling. Den nævnte medlemsstat har gjort gældende, at Rådet ikke – da det fastsatte
referenceperioden for beregning af fiskeriindsatsen og iværksatte en særlig indsatsforvaltningsordning i et område beliggende
sydvest for Irland – har taget hensyn til den spanske flådes særlige situation, der følger af reglerne i tiltrædelsestraktaten.
Det andet anbringende angår den magtfordrejning, som Rådet ifølge sagsøgeren skulle have begået, da det fastlagde den anfægtede
forordnings artikel 6, for så vidt som det egentlige formål med afgrænsningen af det biologisk følsomme område ikke er bevaring
af kulmuleungfisk, men derimod forlængelsen af de begrænsninger, som den spanske flåde allerede er undergivet.
9       Domstolen har anmodet parterne om at afgive indlæg om spørgsmålet, hvorvidt sagen bør afvises under hensyn til den retspraksis,
hvorefter en fællesskabsretsakt kun kan annulleres delvis, såfremt de elementer, der kræves annulleret, kan udskilles fra
den øvrige retsakt (jf. bl.a. dom af 10.12.2002, sag C-29/99, Kommissionen mod Rådet, Sml. I, s. 11221, præmis 45 og 46, af
21.1.2003, sag C-378/00, Kommissionen mod Parlamentet og Rådet, Sml. I, s. 937, præmis 30, af 30.9.2003, sag C-239/01, Tyskland
mod Kommissionen, Sml. I, s. 10333, præmis 33, og af 24.5.2005, sag C-244/03, Frankrig mod Parlamentet og Rådet, Sml. I, s. 4021,
præmis 12).
10     Under retsmødet har Rådet gjort gældende, at selv om det er muligt at udskille de anfægtede bestemmelser fra hinanden, er
dette ikke muligt hvad angår disse og de øvrige bestemmelser i den anfægtede forordning, og følgelig ville de sidstnævnte
ikke længere give mening i tilfælde af, at de anfægtede bestemmelser blev annulleret. Virkningerne af en sådan annullation
ville være særligt problematiske hvad angår den nævnte forordnings artikel 15, der vedrører ophævelsen af Rådets forordning
(EF) nr. 685/95 af 27. marts 1995 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer
i Fællesskabet (EFT L 71, s. 5) og af Rådets forordning (EF) nr. 2027/95 af 15. juni 1995 om indførelse af en forvaltningsordning
for fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet (EFT L 199, s. 1). Som følge
heraf har Rådet udtrykt tvivl om, hvorvidt sagen kan antages til realitetsbehandling.
11     Kommissionen har tilsluttet sig Rådets argumentation, idet den har anført, at de anfægtede bestemmelser udgør kernen i den
nye indsatsforvaltningsordning, og at i tilfælde af, at disse bestemmelser bliver annulleret, vil ingen forvaltningsordning
for den nævnte indsats herefter finde anvendelse i de vestlige farvande.
12     Således som det er bemærket i denne doms præmis 9, følger det af fast retspraksis, at en fællesskabsretsakt kun kan annulleres
delvis, hvis de elementer, der kræves annulleret, kan udskilles fra den øvrige retsakt.
13     Domstolen har gentagne gange fastslået, at dette krav om, at elementerne skal kunne udskilles, ikke er opfyldt, når en delvis
annullation af en akt bevirker, at aktens materielle indhold ændres (dom af 31.3.1998, forenede sager C-68/94 og C-30/95,
Frankrig m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1375, præmis 257, dommen i sagen Kommissionen mod Rådet, præmis 46, dommen i sagen
Tyskland mod Kommissionen, præmis 34, og dommen i sagen Frankrig mod Parlamentet og Rådet, præmis 13).
14     Endvidere har Domstolen tillige fastslået, at spørgsmålet om, hvorvidt en delvis annullation ændrer indholdet af den anfægtede
retsakt, udgør et objektivt og ikke et subjektivt kriterium, der har sammenhæng med den politiske vilje hos den myndighed,
som har vedtaget den omstridte retsakt (dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, præmis 37).
15     I den foreliggende sag skal det efterprøves, om annullation af de anfægtede bestemmelser, hvis den anfægtede forordnings øvrige
bestemmelser vedbliver at bestå, objektivt ville ændre selve det materielle indhold af forordningen.
16     De anfægtede bestemmelser udgør imidlertid selve kernen i den nævnte forordning.
17     Ifølge fjerde betragtning har den anfægtede forordning således til formål at etablere en ny forvaltningsordning for fiskeriindsatsen
i de afgrænsede områder med henblik på at sikre, at »den nuværende samlede fiskeriindsats ikke øges«.
18     Endvidere er de anfægtede bestemmelser indeholdt i den anfægtede forordnings kapitel II om systemet til forvaltning af fiskeriindsatsen.
Således definerer denne forordnings artikel 3 foranstaltninger vedrørende fangst af demersale arter og visse bløddyr og krebsdyr,
forordningens artikel 4 fastsætter den fiskeriindsats, der gælder for fiskerfartøjer med en længde på 15 m eller mindre, og
samme forordnings artikel 6 fastsætter vilkårene for indsatsforvaltningen i biologisk følsomme områder.
19     De anfægtede bestemmelser fastsætter følgelig fiskeriindsatsforvaltningens afgørende elementer, mens de øvrige bestemmelser
i den anfægtede forordnings kapitel II er af teknisk karakter, idet deres anvendelse er knyttet til denne forordnings artikel
3, 4 og 6. Den nævnte forordnings kapitel III indfører en kontrolordning vedrørende overholdelsen af fiskeriindsatsen og har
derfor kun mening, hvis de anfægtede bestemmelser allerede findes.
20     Endelig ophæver den anfægtede forordnings artikel 15 forordning nr. 685/95 og forordning nr. 2027/95 senest den 1. august
2004. Disse to forordninger definerede og iværksatte ordningen vedrørende forvaltningen af fiskeriindsatsen angående visse
fællesskabsfiskeriområder og -fiskeressourcer. En annullation af de anfægtede bestemmelser ville medføre, at der opstod et
retligt tomrum, idet konsekvensen af en sådan annullation ville være, at ingen lovgivning om forvaltning af fiskeriindsatsen
herefter ville være i kraft.
21     Det følger i det hele af det anførte, at de anfægtede bestemmelser ikke kan udskilles fra resten af den anfægtede forordning.
Heraf følger, at den af Kongeriget Spanien nedlagte påstand om delvis annullation af den nævnte forordning må afvises
,
og Rådet derfor bør frifindes.

Sagens omkostninger
22     I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er
nedlagt påstand herom. Da Rådet har nedlagt påstand om, at Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger, og
Kongeriget Spanien har tabt sagen, bør det pålægges Kongeriget Spanien at betale sagens omkostninger. I medfør af artikel
69, stk. 4, bærer Kommissionen sine egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Anden Afdeling):
1)
Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
2)
Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
3)
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger.
Underskrifter
*
Processprog: spansk.