CELEX: 62004CJ0446
Sijoittautumisvapaus
Pääomien vapaa liikkuvuus
Direktiivi 90/435/ETY
Yhtiövero
Osingonjako
Ketjuverotuksen välttäminen tai vähentäminen
Vapautus verosta
Toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa asuvien yhtiöiden saamat osingot
Yhtiöveron hyvitys
Yhtiöveroennakon maksaminen
Yhdenvertainen kohtelu
Palauttamiskanne tai vahingonkorvauskanne

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 43 ja EY 56 artiklan sekä eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta
yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/435/ETY (EYVL L 225, s. 6) 4 artiklan 1 kohdan ja
6 artiklan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina on tiettyjä verotuksen kannalta Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvia
yhtiöitä ja Commissioners of Inland Revenue (Yhdistyneen kuningaskunnan veroviranomainen) ja joka koskee yhtiöiden, jotka
eivät asu tässä jäsenvaltiossa, saamien osinkojen verokohtelua.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Direktiivin 90/435 4 artiklan 1 kohdan alkuperäisessä versiossa säädetään seuraavaa:
”Jos emoyhtiölle tytäryhtiönsä osakkaana jaetaan voittoa muutoin kuin tämän selvitystilaan joutumisen yhteydessä, emoyhtiön
sijaintivaltion on:
–      joko oltava verottamatta tätä voittoa,
–       tai verotettava voittoa mutta samalla valtuutettava tämä yhtiö vähentämään veronsa määrästä tytäryhtiön tästä voitosta maksamaa
veroa vastaava osuus, ja tarvittaessa määrä, jonka tytäryhtiön sijaintivaltio 5 artiklan poikkeussäännöksiä soveltaen on kantanut
[lähdeverona], vastaavan kansallisen veron määrän rajoissa.”
4       Kyseisen direktiivin 6 artiklan mukaan emoyhtiön sijaintijäsenvaltio ei saa kantaa lähdeveroa tämän yhtiön tytäryhtiöstään
saamista voitoista.
5       Direktiivin 90/435 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä direktiivissä käytetty ilmaisu [’lähdevero’] ei käsitä emoyhtiölle suoritetun voitonjaon yhteydessä maksettua tytäryhtiön
sijaintijäsenvaltion yhtiöveron etukäteis- tai ennakkomaksua (précompte).
2.      Tämä direktiivi ei vaikuta osinkojen [taloudellisen] kaksinkertaisen verotuksen poistamiseksi tai vähentämiseksi tarkoitettujen
kansallisten säännösten tai sopimusmääräysten soveltamiseen, erityisesti jos säännökset tai määräykset koskevat verohyvitysten
maksua osingonsaajille.”

Kansallinen lainsäädäntö
6       Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevan verolainsäädännön mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuvan yhtiön ja yhtiön,
joka asuu ulkomailla mutta joka harjoittaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa sivuliikkeen tai kauppaedustajan liikkeen välityksellä
kaupallista toimintaa, tilikauden aikana saamasta voitosta kannetaan yhtiövero mainitussa valtiossa.
7       Vuodesta 1973 lähtien Yhdistynyt kuningaskunta on soveltanut osittaista yhtiöveron hyvitysjärjestelmää, jonka mukaan silloin,
kun kyseisessä valtiossa asuva yhtiö jakaa voittoja, kyseisen yhtiön osakkeenomistajille hyvitetään osa tämän yhtiön suorittamasta
yhtiöverosta taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi. Tämä järjestelmä perustui 6.4.1999 saakka yhtäältä siihen,
että voittoa jakava yhtiö maksoi yhtiöveroennakkoa, ja toisaalta siihen, että osinkoa saaville osakkeenomistajille myönnettiin
ennakolta maksetun yhtiöveron hyvitys, johon liittyi Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvien saajayhtiöiden osalta vapautus
yhtiöverosta sellaiselta yhtiöltä saatujen osinkojen osalta, joka asuu myös kyseisessä jäsenvaltiossa.
Yhtiöveroennakon maksaminen
8       Vuoden 1988 tulo- ja yhtiöverolain (Income and Corporation Taxes Act 1988, jäljempänä ICTA) 14 §:n, sellaisena kuin se oli
pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana, mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva yhtiö, joka jakaa osinkoa osakkeenomistajilleen,
on velvollinen maksamaan yhtiöveroennakkoa (advance corporation tax) jaetun voiton määrästä tai arvosta.
9       Yhtiöllä on oikeus vähentää tietyn tilikauden aikana toteutetun voitonjaon yhteydessä maksettu yhtiöveroennakko tiettyyn rajaan
asti yhtiöverosta (mainstream corporation tax), joka tämän yhtiön on maksettava kyseisen tilikauden osalta. Jos yhtiön maksettavaksi
tuleva yhtiövero ei ole riittävän suuri, jotta yhtiöveroennakko voitaisiin vähentää kokonaisuudessaan, yhtiöveroennakon ylijäämä
voidaan siirtää joko aiemmalle tai myöhemmälle tilikaudelle taikka tämän yhtiön tytäryhtiöille, jotka voivat vähentää sen
omasta yhtiöverostaan. Yhtiöveroennakon ylijäämä voidaan siirtää ainoastaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuville tytäryhtiöille.
10     Brittiläinen konserni voi valita myös konserniverotuksen, jossa tähän konserniin kuuluvilla yhtiöillä on mahdollisuus lykätä
yhtiöveroennakon maksamista siihen saakka, kun mainitun konsernin emoyhtiö jakaa osinkoa. Esillä oleva asia ei koske konserniverotusta,
josta oli kyse yhdistetyissä asioissa C-397/98 ja C-410/98, Metallgesellschaft ym., 8.3.2001 annetussa tuomiossa (Kok. 2001,
s. I-1727).
Maassa asuvilta yhtiöiltä osinkoa saavien maassa asuvien osakkeenomistajien tilanne
11     ICTA:n 208 §:n mukaan silloin, kun Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva yhtiö saa osinkoa yhtiöltä, joka asuu niin ikään tässä
jäsenvaltiossa, siltä ei kanneta yhtiöveroa tästä osingosta.
12     Lisäksi ICTA:n 231 §:n 1 momentin mukaan siitä, että maassa asuva yhtiö jakaa toiselle maassa asuvalle yhtiölle osinkoa, josta
ensin mainittu maksaa yhtiöveroennakon, seuraa, että tälle jälkimäiselle yhtiölle myönnetään veronhyvitys, joka vastaa ensin
mainitun yhtiön maksaman yhtiöveroennakon osuutta. ICTA:n 238 §:n 1 momentissa säädetään, että osingon ja tämän veronhyvityksen
yhteissumma on saajayhtiölle verovapaata pääomatuloa (franked investment income eli FII).
13     Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva yhtiö, joka on saanut toiselta siellä asuvalta yhtiöltä osinkoa, jonka jakamisesta on
seurannut oikeus veronhyvitykseen, voi vähentää tämän toisen yhtiön maksaman yhtiöveroennakon yhtiöveroennakosta, joka sen
on itse maksettava, kun se jakaa osinkoa omille osakkeenomistajilleen, joten kyseinen yhtiö maksaa yhtiöveroennakkoa ainoastaan
yli menevältä osalta.
14     ICTA:n taulukon F mukaan luonnollinen henkilö, joka asuu Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on velvollinen maksamaan tuloveroa
osingosta, jonka se saa yhtiöltä, joka asuu kyseisessä jäsenvaltiossa. Hänellä on kuitenkin oikeus veronhyvitykseen, joka
vastaa kyseisen yhtiön maksaman yhtiöveroennakon osuutta. Tämä yhtiöveron hyvitys voidaan vähentää osinkoon liittyvästä tuloverosta,
jonka kyseinen henkilö on velvollinen maksamaan, tai se voidaan maksaa käteisenä, jos hyvityksen määrä ylittää tämän henkilön
veron määrän.
Ulkomailla asuvilta yhtiöiltä osinkoa saavien maassa asuvien osakkeenomistajien tilanne
15     Kun Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva yhtiö saa osinkoa yhtiöltä, joka ei asu Yhdistyneessä kuningaskunnassa, siltä kannetaan
yhtiöveroa tästä osingosta.
16     Tällaisessa tapauksessa mainittua osinkoa saavalla yhtiöllä ei ole oikeutta veronhyvitykseen yhtiöveroennakkojen osalta, eikä
saatua osinkoa määritellä verovapaaksi pääomatuloksi. Sitä vastoin ICTA:n 788 ja 790 §:n mukaan kyseinen yhtiö saa verosta,
jonka osinkoa jakava yhtiö on maksanut asuinvaltiossaan, sellaisen hyvityksen, joka myönnetään joko Yhdistyneen kuningaskunnan
voimassa olevan lainsäädännön nojalla tai sellaisen kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevan sopimuksen (jäljempänä
verosopimus) nojalla, jonka Yhdistynyt kuningaskunta on tehnyt tämän toisen valtion kanssa.
17     Tämä hyvitys muodostuu siitä, että kansallisen lainsäädännön mukaan osinkoa saava maassa asuva yhtiö voi vähentää yhtiöverosta,
jonka se on velvollinen maksamaan osingosta, lähdeverot, jotka on peritty tästä ulkomailla asuvan yhtiön jakamasta osingosta.
Jos tällä maassa asuvalla yhtiöllä on joko suoraan tai välillisesti hallussaan, tai jos se on sellaisen yhtiön tytäryhtiö,
jolla on suoraan tai välillisesti hallussaan vähintään 10 prosenttia osinkoa jakavan yhtiön äänivallasta, tämä hyvitys ulottuu
taustalla olevaan ulkomaiseen yhtiöveroon, joka on maksettu voitoista, joista osinko on jaettu. Tämä ulkomainen vero voidaan
vähentää ainoastaan siihen yhtiöveron määrään asti, joka Yhdistyneessä kuningaskunnassa olisi maksettava kyseessä olevasta
tulosta.
18     Yhdistyneen kuningaskunnan tekemien verosopimusten nojalla sovelletaan vastaavanlaisia määräyksiä.
19     Maassa asuvan yhtiön on maksettava yhtiöveroennakkoa siltä osin kuin se itse jakaa osinkoa omille osakkeenomistajilleen.
20     Sen mahdollisuuden osalta, että tällaisesta osingonjaosta maksettu yhtiöveroennakko vähennetään yhtiöverosta, jonka mainittu
maassa asuva yhtiö on velvollinen maksamaan, se, että tällainen maassa asuva yhtiö saa osinkoa ulkomailla asuvalta yhtiöltä,
voi johtaa yhtiöveroennakon ylijäämään kahdesta syystä.
21     Kuten tämän tuomion 16 kohdassa todettiin, ulkomailla asuvan yhtiön osingonjaosta ei yhtäältä seuraa sellaista yhtiöveron
hyvitystä, joka voitaisiin vähentää yhtiöveroennakosta, joka maassa asuvan yhtiön on maksettava, kun se jakaa osinkoa omille
osakkeenomistajilleen.
22     Toisaalta kun maassa asuva yhtiö saa hyvityksen sen veron osalta, jonka kyseinen ulkomailla asuva yhtiö on maksanut ulkomailla,
mainitun veron vähentäminen maksettavasta yhtiöverosta pienentää maassa asuvan yhtiön osalta sitä yhtiöveron määrää, josta
voidaan vähentää yhtiöveroennakko.
FID-järjestelmä
23     Maassa asuva yhtiö, joka saa osinkoa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, on voinut 1.7.1994 lähtien valita, että silloin, kun se
jakaa osinkoa omille osakkeenomistajilleen, kyseistä osinkoa pidetään ulkomaisena osinkotulona (foreign income dividend eli
FID), josta on maksettava yhtiöveroennakkoa mutta josta kyseinen yhtiö voi vaatia yhtiöveroennakon ylijäämän palauttamista,
jos FID:nä pidettävä tulo saavuttaa tosiasiallisesti saadun ulkomaisen osingon tason.
24     Yhtiöveroennakko on maksettava 14 päivän kuluessa siitä vuosineljänneksestä, jona osinko jaettiin, kun taas yhtiöveroennakon
ylijäämä on palautettava, kun maassa asuvalle yhtiölle syntyy velvollisuus yhtiöveron maksamiseen, eli silloin, kun on kulunut
yhdeksän kuukautta tilikauden päättymisestä.
25     Silloin kun osinko, jota pidetään FID:nä, maksetaan osakkeenomistajalle, joka on luonnollinen henkilö, kyseisellä henkilöllä
ei ole enää oikeutta yhtiöveron hyvitykseen, vaan tuloverotuksessa katsotaan, että hän on saanut tuloa, jota on verotettu
alimman verokannan mukaan. Verosta vapautetuilla osakkeenomistajilla, kuten brittiläisillä eläkerahastoilla, jotka saavat
FID:tä, ei myöskään ole oikeutta yhtiöveron hyvitykseen.
26     Yhtiöveroennakkojärjestelmä, FID-järjestelmä mukaan lukien, lakkautettiin 6.4.1999 lähtien toteutettujen osingonjakojen osalta.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
27     Pääasiassa on kyse verovapaata pääomatuloa koskevasta ryhmäkanteesta (Franked Investment Income Group Litigation), joka muodostuu
useista vaatimuksista, joita Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvat yhtiöt, joilla on osakeomistuksia toisessa jäsenvaltiossa
tai kolmannessa maassa asuvissa yhtiöissä, ovat esittäneet High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionissa.
28     Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esillä olevaa ennakkoratkaisupyyntöä varten ”koetapauksiksi” valitsemat tapaukset
koskevat vaatimuksia, joita ovat esittäneet Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvat yhtiöt, jotka ovat osa British American
Tobacco -konsernia (BAT, jäljempänä pääasian kantajat). Konsernin johdossa oli emoyhtiö, joka suoraan tai välillisesti omisti
kokonaan tiettyjä muita yhtiöitä, jotka puolestaan omistivat itse kokonaan Euroopan unionin ja Euroopan talousalueen eri jäsenvaltioihin
sekä kolmansiin maihin sijoittautuneita yhtiöitä.
29     Nämä koetapaukset koskevat ensinnäkin osinkoja, joita kyseiset ulkomailla asuvat yhtiöt jakoivat pääasian kantajille 30.9.1973
päättyneestä tilikaudesta alkaen ja ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen mukaan ainakin siihen saakka, kun
kyseinen päätös tehtiin, toiseksi osinkoja, joita BAT-konsernin emoyhtiö jakoi osakkeenomistajilleen samasta tilikaudesta
alkaen 31.3.1999 saakka, kolmanneksi yhtiöveroennakkoja, joita pääasian kantajat maksoivat mainitusta tilivuodesta alkaen
14.4.1999 saakka, ja neljänneksi FID:nä pidettyjä osinkoja, joita maksettiin 30.9.1994–30.9.1997.
30     Pääasian kantajat vaativat palautusta ja/tai korvausta kustannuksista, joita on aiheutunut siitä, että niihin on sovellettu
Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevaa lainsäädäntöä muun muassa seuraavilta osin:
–       saaduista ulkomaisista osingoista maksettu yhtiövero ja tähän veroon sovelletut erilaiset hyvitykset, joita olisi voitu käyttää
muissa veroissa tai jotka olisi voitu siirtää vähennettäväksi muista veroista, jos tällaista yhtiöveroa ei olisi tarvinnut
maksaa;
–       yhtiöveroennakko, joka on maksettu pääasian kantajien osakkeenomistajille ulkomaisten osinkojen perusteella jaetuista rahamääristä,
siltä osin kuin jäljelle jäi ylijäämää;
–       tässä jälkimmäisessä tapauksessa se, että kyseessä olevia rahamääriä ei ole voitu käyttää yhtiöveroennakon maksamisen ja sen
ajankohdan, jolloin yhtiöveroennakko vähennettiin yhtiöverosta, välisenä aikana;
–       FID:nä pidettävien osinkojen jakamisen osalta se, että yhtiöveroennakkona maksettuja rahamääriä ei ole voitu käyttää yhtiöveroennakon
maksamisen ja sen palauttamisen välisenä aikana, ja ylimääräiset rahamäärät, joita pääasian kantajien oli maksettava osakkeenomistajilleen
hyvittääkseen sen, että kyseisille osakkeenomistajille ei myönnetty veronhyvitystä.
31     Näissä olosuhteissa High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko EY 43 tai EY 56 artiklan vastaista, että jäsenvaltio pitää voimassa ja soveltaa säännöksiä, joiden nojalla yhtiöverosta
vapautetaan osingot, jotka tässä jäsenvaltiossa asuva yhtiö (maassa asuva yhtiö) saa muilta maassa asuvilta yhtiöiltä, ja
joiden nojalla osingoista, jotka maassa asuva yhtiö saa muissa jäsenvaltioissa asuvilta yhtiöiltä (ulkomailla asuvat yhtiöt),
kannetaan yhtiöveroa (sen jälkeen kun kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi on myönnetty hyvitys kyseisistä osingoista
mahdollisesti maksettavasta lähdeverosta ja tietyin edellytyksin niistä veroista, jotka ulkomailla asuvat yhtiöt ovat maksaneet
voitoistaan siinä maassa, jossa ne asuvat)?
2)      Kun jäsenvaltion järjestelmässä tietyissä tilanteissa peritään yhtiöveroennakkoa osingoista, jotka maassa asuva yhtiö jakaa
osakkeenomistajilleen, ja myönnetään näistä osingoista yhtiöveron hyvitys tässä jäsenvaltiossa asuville osakkeenomistajille,
onko EY 43 tai EY 56 artiklan tai [direktiivin 90/435] 4 artiklan 1 kohdan tai 6 artiklan vastaista, että jäsenvaltio pitää
voimassa ja soveltaa säännöksiä, joiden nojalla maassa asuva yhtiö voi jakaa osinkoja osakkeenomistajilleen joutumatta maksamaan
yhtiöveroennakkoa sikäli kuin se on saanut osinkoja kyseisessä jäsenvaltiossa asuvilta yhtiöiltä (joko suoraan tai muiden
kyseisessä jäsenvaltiossa asuvien yhtiöiden välityksellä) mutta joiden nojalla maassa asuva yhtiö ei voi jakaa osinkoja osakkeenomistajilleen
joutumatta maksamaan yhtiöveroennakkoa sikäli kuin se on saanut osinkoja ulkomailla asuvilta yhtiöiltä?
3)      Onko edellä toisessa kysymyksessä mainittujen yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten vastaista, että jäsenvaltio pitää
voimassa ja soveltaa säännöksiä, joissa säädetään, että maksettu yhtiöveroennakko voidaan vähentää yhtiöverosta, joka osinkoa
jakavan yhtiön ja muiden konsernin yhtiöiden, jotka asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa, on maksettava voitoistaan kyseisessä
jäsenvaltiossa,
a)      mutta joissa ei säädetä minkäänlaisesta maksetun yhtiöveroennakon hyvityksestä (kuten yhtiöveroennakon palautuksesta) sellaisten
voittojen osalta, jotka konsernin ulkomailla asuvat yhtiöt ovat tehneet joko kyseisessä jäsenvaltiossa tai muissa jäsenvaltioissa,
ja/tai
b)      joiden nojalla mitkä tahansa hyvitykset, jotka maassa asuva yhtiö saa kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi, alentavat
sitä maksettavaa yhtiöveroa, josta maksettu yhtiöveroennakko voidaan vähentää?
4)      Kun jäsenvaltiossa on voimassa säännöksiä, joiden nojalla maassa asuvat yhtiöt voivat tietyissä tilanteissa niin valitessaan
saada takaisin osakkeenomistajilleen jakamistaan osingoista maksamansa yhtiöveroennakon sikäli kuin maassa asuvat yhtiöt ovat
saaneet osingot ulkomailla asuvilta yhtiöiltä (mukaan lukien tässä tarkoituksessa yhtiöt, jotka asuvat kolmansissa maissa),
onko EY 43 tai EY 56 artiklan tai [direktiivin 90/435] 4 artiklan 1 kohdan tai 6 artiklan vastaista, että kyseisten säännösten
nojalla
a)      maassa asuvien yhtiöiden on maksettava yhtiöveroennakko ja vaadittava myöhemmin sen palauttamista ja
b)      maassa asuvien yhtiöiden osakkeenomistajat eivät voi saada yhtiöveron hyvitystä, jonka ne olisivat saaneet sellaiselta maassa
asuvalta yhtiöltä saamastaan osingosta, joka ei itse ollut saanut osinkoja ulkomailla asuvilta yhtiöiltä?
5)      Kun jäsenvaltio on antanut ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä kuvaillut säännökset ennen 31.12.1993 ja kun se on tämän
ajankohdan jälkeen antanut neljännessä kysymyksessä kuvaillut säännökset ja jos nämä jälkimmäiset säännökset ovat EY 56 artiklassa
kielletty rajoitus, onko tätä rajoitusta pidettävä sellaisena uutena rajoituksena, jota ei vielä ollut olemassa 31.12.1993?
6)      Mikäli jokin ensimmäisessä, toisessa, kolmannessa, neljännessä tai viidennessä kysymyksessä kuvatuista säännöksistä on vastoin
jotakin näissä kysymyksissä mainituista yhteisön säännöksistä ja määräyksistä ja kun maassa asuva yhtiö tai saman konsernin
muut yhtiöt esittävät kyseisten rikkomisten osalta seuraavia vaatimuksia:
a)      vaatimus palauttaa yhtiövero, joka on ensimmäisessä kysymyksessä kuvatussa tilanteessa kannettu lainvastaisesti
b)      vaatimus myöntää ne vähennykset, joita on haettu sellaisesta yhtiöverosta, joka on ensimmäisessä kysymyksessä kuvatussa tilanteessa
kannettu lainvastaisesti, (tai vaatimus korvata tällaisten vähennysten myöntämättä jättäminen)
c)      vaatimus palauttaa (tai korvata) yhtiöveroennakko, jota ei yhtiön maksettavana olleesta yhtiöverosta voitu vähentää tai muulla
tavalla hyvittää ja jota ei olisi maksettu (tai joka olisi hyvitetty), mikäli yhteisön säännöksiä ja määräyksiä ei olisi rikottu
d)      vaatimus, joka perustuu sen tilanteen osalta, että yhtiöveroennakko on vähennetty yhtiöverosta, siihen, että kyseessä olevaa
rahamäärää ei ole voitu käyttää yhtiöveroennakon maksamisen ja kyseisen vähennyksen välisenä aikana
e)      vaatimus palauttaa yhtiön tai konsernin toisen yhtiön maksama yhtiövero, kun jokin näistä yhtiöistä tuli yhtiöverovelvolliseksi
luopuessaan muista vähennyksistä voidakseen vähentää maksettavanaan olleen yhtiöveroennakon maksettavanaan olleesta yhtiöverosta
(jolloin yhtiöveroennakon vähentämiselle asetettujen rajoitusten takia yhtiöverosta on maksettava jäännösveroa)
f)      vaatimus, joka perustuu siihen, että kyseessä olevaa rahamäärää ei ole voitu käyttää, koska yhtiövero on maksettu tavanomaista
aikaisemmin, tai vaatimus hyvityksistä, jotka jäivät edellä e alakohdassa kuvatussa tilanteessa saamatta
g)      maassa asuvan yhtiön esittämä vaatimus maksaa (tai korvata) yhtiöveroennakon ylijäämä, jonka kyseinen yhtiö on luovuttanut
toiselle konsernin yhtiölle ja joka jäi vähentämättä, kun tämä toinen yhtiö myytiin, pilkottiin tai asetettiin selvitystilaan
h)      vaatimus, joka perustuu sen tilanteen osalta, että yhtiöveroennakko on maksettu mutta myöhemmin vaadittu palautettavaksi neljännessä
kysymyksessä kuvailtujen säännösten ja määräysten nojalla, siihen, että kyseessä olevaa rahamäärää ei ole voitu käyttää yhtiöveroennakon
maksamisen ja sen päivän, jona sitä vaadittiin palautettavaksi, välisenä aikana
i)      vaatimus korvauksesta, kun maassa asuva yhtiö päätti vaatia yhtiöveroennakon palauttamista neljännessä kysymyksessä kuvaillun
järjestelmän nojalla ja hyvitti osakkeenomistajilleen sen, etteivät nämä voineet saada yhtiöveron hyvitystä, korottamalla
osingon määrää,
onko kutakin edellä esitettyä vaatimusta pidettävä
–       aiheettomasti perittyjen summien palauttamisvaatimuksena, joka seuraa edellä mainittujen yhteisön säännösten ja määräysten
rikkomisesta ja liittyy siihen vai
–       sellaisena hyvitys- tai vahingonkorvausvaatimuksena, joiden osalta [yhdistetyissä asioissa C-46/93 ja C-48/93, Brasserie du
Pêcheur ja Factortame, 5.3.1996 annetussa tuomiossa, Kok. 1996, s. I-1029] asetettujen edellytysten on täytyttävä vai
–       vaatimuksena maksaa sellainen rahamäärä, joka vastaa perusteettomasti evättyä etua?
7)      Mikäli johonkin kuudennen kysymyksen osaan vastataan siten, että kyse on vaatimuksesta maksaa sellainen rahamäärä, joka vastaa
perusteettomasti evättyä etua,
a)      seuraako tällainen vaatimus edellä mainituissa yhteisön säännöksissä ja määräyksissä myönnetystä oikeudesta ja liittyykö se
tähän oikeuteen vai
b)      onko [edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame] annetussa tuomiossa vahingonkorvauksille
asetettujen edellytysten täytyttävä, vai
c)      onko joidenkin muiden edellytysten täytyttävä?
8)      Vaikuttaako kuudenteen tai seitsemänteen kysymykseen annettaviin vastauksiin se, esitetäänkö kuudennessa kysymyksessä mainitut
vaatimukset kansallisen oikeuden nojalla palautusvaatimuksina vai esitetäänkö ne tai onko ne esitettävä vahingonkorvausvaatimuksina?
9)      Millaisia ohjeita yhteisöjen tuomioistuin katsoo tarpeelliseksi antaa käsiteltävänä olevassa asiassa siitä, mitä seikkoja
kansallisen tuomioistuimen olisi otettava huomioon selvittäessään, onko kyse [edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie
du Pêcheur ja Factortame] annetussa tuomiossa tarkoitetusta riittävän ilmeisestä rikkomisesta, ja selvittäessään erityisesti
sitä, onko rikkominen anteeksiannettava, kun otetaan huomioon merkityksellisten yhteisön säännösten ja määräysten tulkintaa
koskeva yhteisöjen tuomioistuimen tämänhetkinen oikeuskäytäntö, tai selvittäessään sitä, onko tietyssä tapauksessa olemassa
sellainen riittävä syy-yhteys, jota voidaan pitää kyseisessä tuomiossa tarkoitettuna ’välittömänä syy-yhteytenä’?”
32     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että EY 57 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että suhteissa kolmansiin maihin
sellaista pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitusta, joka on voimassa 31.12.1993, ei voida pitää EY 56 artiklan vastaisena.
Se katsoo, että koska kolme ensimmäistä kysymystä koskevat tätä ajankohtaa edeltäneitä säännöksiä, kyseisten kysymysten laajuus
rajoittuu Euroopan yhteisön sisäisiin tilanteisiin. Koska neljäs ja viides kysymys liittyvät kyseisen ajankohdan jälkeen annettuihin
säännöksiin, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan nämä kysymykset koskevat EY 56 artiklan soveltamisen osalta
sekä yhteisön sisäisiä tilanteita että kolmansiin maihin liittyviä tilanteita.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
33     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisessä kysymyksessään, onko EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ristiriidassa
jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan yhtiöverosta vapautetaan osingot, jotka tässä jäsenvaltiossa asuva yhtiö saa toiselta
myös tässä valtiossa asuvalta yhtiöiltä (jäljempänä kotimaiset osingot), vaikka kyseinen jäsenvaltio kantaa yhtiöveroa osingoista,
joita siellä asuva yhtiö saa muussa valtiossa asuvalta yhtiöltä (jäljempänä ulkomaiset osingot), ja hyvittää tässä jälkimmäisessä
tapauksessa osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa perityn lähdeveron sekä – kun osinkoa saavalla maassa asuvalla yhtiöllä
on joko suoraan tai välillisesti hallussaan vähintään 10 prosenttia osinkoa jakavan yhtiön äänivallasta – yhtiöveron, jonka
osinkoa jakava yhtiö on maksanut voitoista, joista osinko on jaettu.
34     Pääasian kantajien mukaan tällainen kansallinen lainsäädäntö on ristiriidassa EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa, koska yhtäältä
sillä voidaan saada maassa asuvat yhtiöt luopumaan perustamasta tytäryhtiöitä muihin jäsenvaltioihin tai sijoittamasta muissa
jäsenvaltioissa asuviin yhtiöihin ja koska toisaalta kyseistä lainsäädäntöä ei voida perustella ulkomaisia osinkoja koskevan
tilanteen ja kotimaisia osinkoja koskevan tilanteen erilaisuudella eikä tavoitteella varmistaa kansallisen verojärjestelmän
johdonmukaisuus.
35     Aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan välitön verotus kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, mutta
jäsenvaltioiden on tätä toimivaltaansa käyttäessään noudatettava yhteisön oikeutta (ks. mm. asia C-35/98, Verkooijen, tuomio
6.6.2000, Kok. 2000, s. I-4071, 32 kohta; em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft ym., tuomion 37 kohta ja asia C-471/04,
Keller Holding, tuomio 23.2.2006, Kok. 2006, s. I-2107, 28 kohta).
36     Tältä osin on todettava, että kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan maassa asuvan yhtiön saamista osingoista kannetaan veroa,
jonka osalta määräytymisperuste ja myös mahdollisuus vähentää tästä verosta osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa maksettu
vero riippuvat siitä, ovatko osingot kotimaisia vai eivät, sekä siitä, kuinka suuren osan osinkoja saava yhtiö omistaa osinkoa
jakavasta yhtiöstä, voi kuulua sekä sijoittautumisvapauteen liittyvän EY 43 artiklan että pääomien vapaaseen liikkuvuuteen
liittyvän EY 56 artiklan soveltamisalaan.
37     Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käsiteltävänä olevassa asiassa ”koetapauksiksi”
valitut tapaukset liittyvät yhtiöihin, jotka asuvat Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja jotka ovat saanet osinkoa kokonaan omistamiltaan
ulkomailla asuvilta yhtiöiltä. Koska kyse on osuudesta, joka antaa omistajalleen selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja
mahdollisuuden määrätä yhtiön toiminnasta, sovelletaan sijoittautumisvapautta koskevia EY:n perustamissopimuksen määräyksiä
(asia C-251/98, Baars, tuomio 13.4.2000, Kok. 2000, s. I-2787, 21 ja 22 kohta; asia C-436/00, X ja Y, tuomio 21.11.2002, Kok.
2002, s. I-10829, 37 ja 66–68 kohta ja asia C-196/04, Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, tuomio 12.9.2006, 31
kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
38     Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 33 kohdassa, yhteisöjen tuomioistuimessa ei ole esitetty, millaisesta osakeomistuksesta
mainitun oikeusriidan muiden osapuolten osalta on kyse. On siis mahdollista, että kyseinen oikeusriita koskee myös kyseessä
olevan kansallisen lainsäädännön vaikutusta niiden maassa asuvien yhtiöiden tilanteeseen, jotka ovat saaneet osinkoa sellaisen
osuuden perusteella, joka ei anna niille selvää vaikutusvaltaa osinkoa jakavan yhtiön päätöksiin eikä mahdollisuutta määrätä
yhtiön toiminnasta. Tätä lainsäädäntöä on näin ollen tarkasteltava myös perustamissopimuksen pääomien vapaata liikkuvuutta
koskevien määräysten valossa.
Sijoittautumisvapaus
39     Ensinnäkin pääasian kantajien tilanteen osalta on muistutettava, että sijoittautumisvapaus, joka EY 43 artiklassa tunnustetaan
jäsenvaltioiden kansalaisille ja joka sisältää oikeuden ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa itsenäistä ammattia sekä oikeuden
perustaa ja johtaa yrityksiä niillä edellytyksillä, jotka sijoittautumisvaltion lainsäädännön mukaan koskevat sen kansalaisia,
sisältää EY 48 artiklan mukaan niiden jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustettujen yhtiöiden, joiden sääntömääräinen
kotipaikka, keskushallinto tai päätoimipaikka on yhteisön alueella, oikeuden harjoittaa toimintaansa kyseisessä jäsenvaltiossa
tytäryhtiön, sivuliikkeen tai kauppaedustajan liikkeen välityksellä (ks. mm. asia C-307/97, Saint-Gobain ZN, tuomio 21.9.1999,
Kok. 1999, s. I-6161, 35 kohta; asia C-446/03, Marks & Spencer, tuomio 13.12.2005, Kok. 2005, s. I-10837, 30 kohta ja em.
asia Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, tuomion 41 kohta).
40     Yhtiöiden osalta on todettava, että niiden EY 48 artiklassa tarkoitettua kotipaikkaa tarvitaan määrittelemään se yhteys, joka
liittää ne tietyn valtion oikeusjärjestykseen samalla tavalla kuin kansalaisuus on osoituksena luonnollisten henkilöiden yhteydestä
valtioonsa. Sen hyväksyminen, että sijoittautumisjäsenvaltio voisi pelkästään sillä perusteella, että jonkin yhtiön kotipaikka
sijaitsee jossakin toisessa jäsenvaltiossa, vapaasti kohdella sitä eri tavalla, tekisi EY 43 artiklan sisällyksettömäksi (ks.
vastaavasti asia 270/83, komissio v. Ranska, tuomio 28.1.1986, Kok. 1986, s. 273, Kok. Ep. VII, s. 407, 18 kohta; asia C-330/91,
Commerzbank, tuomio 13.7.1993, Kok. 1993, s. I-4017, Kok. Ep. XIV, s. I-309, 13 kohta; em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft
ym., tuomion 42 kohta ja em. asia Marks & Spencer, tuomion 37 kohta). Sijoittautumisvapauden tarkoituksena on siten varmistaa
se, että muista jäsenvaltioista tulevia kohdellaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa samalla tavalla kuin sen omia kansalaisia,
siten, että yhtiöiden kotipaikkaan perustuva syrjintä kielletään (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Ranska, tuomion 14
kohta ja em. asia Saint-Gobain ZN, tuomion 35 kohta).
41     Pääasiassa on kyse siitä, että maassa asuvan yhtiön, joka saa osinkoa toiselta yhtiöltä, jonka äänivallasta sillä on joko
suoraan tai välillisesti hallussaan vähintään 10 prosenttia, osalta kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä säädetään
erilaisesta verotuksellisesta kohtelusta sen mukaan, ovatko saadut osingot peräisin yhtiöstä, joka asuu myös Yhdistyneessä
kuningaskunnassa, vai yhtiöstä, joka asuu toisessa jäsenvaltiossa. Ensimmäisessä tapauksessa saadut osingot ovat nimittäin
vapautettuja yhtiöverosta, kun taas toisessa tapauksessa niistä kannetaan mainittu vero, mutta niiden perusteella on oikeus
vähentää lähdevero, joka on peritty osingonjaon yhteydessä osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa, ja yhtiövero, jonka osinkoa
jakava yhtiö on maksanut voitoista, joista osinko on jaettu.
42     Pääasian kantajien mukaan se, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevan lainsäädännön mukaan maassa asuvaan yhtiöön,
joka saa osinkoa, sovelletaan vapautusjärjestelmää, kun kyse on kotimaisista osingoista, ja hyvitysjärjestelmää, kun kyse
on ulkomaisista osingoista, johtaa siihen, että ulkomaisia osinkoja kohdellaan verotuksellisesti epäedullisemmin kuin kotimaisia
osinkoja.
43     On todettava ensinnäkin, että jäsenvaltiolla, joka pyrkii välttämään tai vähentämään jaetun voiton ketjuverotusta, on käytettävissään
useita järjestelmiä. Nämä järjestelmät eivät välttämättä johda osinkoa saavan osakkeenomistajan kannalta samaan lopputulokseen.
Siten vapautusjärjestelmässä osinkoa saava osakkeenomistaja ei lähtökohtaisesti maksa veroa saadusta osingosta, ja näin on
riippumatta siitä, mitä verokantaa osinkoa jakavan yhtiön osalta sovelletaan voittoihin, joista osinko on jaettu, ja siitä,
kuinka paljon osinkoa jakava yhtiö on tosiasiassa maksanut tätä veroa. Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa hyvitysjärjestelmässä
osakkeenomistaja voi sitä vastoin vähentää saamistaan osingoista maksamastaan verosta ainoastaan sen veron, joka osinkoa jakavan
yhtiön on tosiasiassa pitänyt maksaa voitoista, joista osinko on jaettu, ja joka voidaan vähentää ainoastaan sen veron määrän
rajoissa, joka tämän osakkeenomistajan on maksettava.
44     Sellaisen osingon osalta, jonka jäsenvaltiossa asuvalle emoyhtiölle jakaa toisessa jäsenvaltiossa asuva yhtiö, jonka pääomasta
tällä emoyhtiöllä on vähintään 25 prosentin osuus, direktiivin 90/435 4 artiklan 1 kohdassa jätetään nimenomaisesti jäsenvaltioiden
päätettäväksi, soveltavatko ne vapautusjärjestelmää vai hyvitysjärjestelmää. Siinä nimittäin säädetään, että jos tytäryhtiö
jakaa tällaiselle emoyhtiölle voittoa muutoin kuin tytäryhtiön selvitystilaan joutumisen yhteydessä, emoyhtiön sijaintivaltion
on joko oltava verottamatta tätä voittoa tai verotettava voittoa, mutta samalla valtuutettava tämä yhtiö vähentämään veronsa
määrästä tytäryhtiön tästä voitosta maksamaa veroa vastaava osuus, ja tarvittaessa määrä, jonka tytäryhtiön sijaintivaltio
on perinyt lähdeverona, vastaavan kansallisen veron määrän rajoissa.
45     Jäsenvaltioiden on kuitenkin, kun ne järjestävät verojärjestelmäänsä ja erityisesti kun ne ottavat käyttöön järjestelyn ketjuverotuksen
tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tai vähentämiseksi, noudatettava yhteisön oikeudesta johtuvia vaatimuksia,
ja etenkin niitä vaatimuksia, joista määrätään liikkumisvapauksiin liittyvissä perustamissopimuksen määräyksissä.
46     Oikeuskäytännöstä ilmenee täten, että olipa ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tai
vähentämiseksi hyväksytty järjestely millainen tahansa, perustamissopimuksessa taattujen liikkumisvapauksien kanssa on ristiriidassa
se, että jäsenvaltio kohtelee ulkomaisia osinkoja epäedullisemmin kuin kotimaisia osinkoja, jollei erilainen kohtelu koske
tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti arvioituina toisiinsa rinnastettavissa, tai jollei se ole perusteltu yleistä etua
koskevista pakottavista syistä (ks. vastaavasti asia C-315/02, Lenz, tuomio 15.7.2004, Kok. 2004, s. I-7063, 20–49 kohta ja
asia C-319/02, Manninen, tuomio 7.9.2004, Kok. 2004, s. I-7477, 20–55 kohta). Samoin jäsenvaltioille direktiivissä 90/435
annettujen mahdollisuuksien osalta yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että kyseisiä mahdollisuuksia on käytettävä vain perustamissopimuksen
perustavanlaatuisia määräyksiä, muun muassa sijoittautumisvapauteen liittyviä määräyksiä, noudattaen (em. asia Keller Holding,
tuomion 45 kohta).
47     Sen osalta, voiko jäsenvaltio soveltaa kotimaisiin osinkoihin vapautusjärjestelmää, vaikka se soveltaa ulkomaisiin osinkoihin
hyvitysjärjestelmää, on täsmennettävä, että kunkin jäsenvaltion asiana on järjestää voitonjakoa koskeva verotusjärjestelmänsä
yhteisön oikeutta noudattaen ja määrittää muun muassa veron määräytymisperuste ja verokanta, joita sovelletaan osinkoa jakavaan
yhtiöön ja/tai osinkoa saavaan osakkeenomistajaan siltä osin kuin nämä ovat verovelvollisia kyseisessä jäsenvaltiossa.
48     Yhteisön oikeudessa ei siis lähtökohtaisesti kielletä sitä, että jäsenvaltio välttää maassa asuvan yhtiön saamien osinkojen
ketjuverotuksen soveltamalla sääntöjä, joissa nämä osingot vapautetaan verosta silloin, kun maassa asuva yhtiö jakaa kyseiset
osingot, mutta välttää mainittujen osinkojen ketjuverotuksen hyvitysjärjestelmän avulla silloin, kun kyseiset osingot jakaa
ulkomailla asuva yhtiö.
49     Jotta hyvitysjärjestelmän soveltaminen olisi tällaisessa tilanteessa sopusoinnussa yhteisön oikeuden kanssa, on ensinnäkin
tärkeää, että ulkomaisiin osinkoihin ei sovelleta kyseisessä jäsenvaltiossa korkeampaa verokantaa kuin kotimaisiin osinkoihin.
50     Lisäksi tämän jäsenvaltion on vältettävä ulkomaisten osinkojen ketjuverotusta vähentämällä ulkomailla asuvan osinkoa jakavan
yhtiön maksama vero maassa asuvaan saajayhtiöön sovellettavasta verosta tämän veron määrän rajoissa.
51     Kun siis voitoista, joista ulkomainen osinko on jaettu, kannetaan osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa vero, joka on osingon
saavan yhtiön sijaintivaltiossa kannettavaa veroa pienempi, saajayhtiön sijaintivaltion on myönnettävä veronhyvitys, joka
vastaa kokonaismäärältään veroa, jonka osinkoa jakava yhtiö on maksanut asuinjäsenvaltiossaan.
52     Sitä vastoin silloin, kun näistä voitoista kannetaan osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa vero, joka on osingon saavan yhtiön
asuinvaltiossa kannettavaa veroa korkeampi, viimeksi mainitulla jäsenvaltiolla on velvollisuus myöntää veronhyvitys ainoastaan
osingon saavan yhtiön maksettavaksi tulevan yhtiöveron määrän rajoissa. Sen ei tarvitse palauttaa erotusta eli osinkoa jakavan
yhtiön asuinjäsenvaltiossa maksettua rahamäärää siltä osin kuin se ylittää osingon saavan yhtiön asuinjäsenvaltiossa maksettavan
veron määrän.
53     Tässä yhteydessä pelkästään sitä seikkaa, että vapautusjärjestelmään verrattuna hyvitysjärjestelmästä aiheutuu verovelvollisille
ylimääräisiä hallinnollisia rasituksia, koska verovelvollisten on osoitettava, mikä on osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa
tosiasiassa maksetun veron määrä, ei voida pitää sijoittautumisvapauden vastaisena erilaisena kohteluna, koska ulkomaisia
osinkoja saaviin maassa asuviin yhtiöihin kohdistuvat erityiset hallinnolliset rasitukset liittyvät luonnostaan veronhyvitysjärjestelmän
toimintaan.
54     Pääasian kantajat huomauttavat kuitenkin, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevan lainsäädännön nojalla tapauksessa,
jossa jaetaan kotimaisia osinkoja, kyseiset osingot ovat ne saavan yhtiön osalta yhtiöverosta vapautettuja riippumatta osinkoa
jakavan yhtiön maksamasta verosta eli myös silloin, kun osinkoa jakava yhtiö ei saamiensa vähennysten johdosta ole velvollinen
maksamaan veroa tai maksaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettavan nimellisverokannan mukaista yhtiöveroa pienempää yhtiöveroa.
55     Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ei kiistä tätä, mutta se väittää kuitenkin, että osinkoa jakaviin yhtiöihin ja osinkoa
saaviin yhtiöihin sovelletaan erisuuruisia veroja ainoastaan verrattain poikkeuksellisissa tilanteissa, joista pääasiassa
ei ole kyse.
56     Tältä osin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, onko verokanta todella sama ja onko niin, että
erisuuruisia veroja sovelletaan ainoastaan tietyissä tapauksissa sen vuoksi, että veron määräytymisperuste on muuttunut tiettyjen
poikkeuksellisten vähennysten johdosta.
57     Tästä seuraa, että se, että pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön yhteydessä kotimaisiin osinkoihin sovelletaan
vapautusjärjestelmää ja ulkomaisiin osinkoihin hyvitysjärjestelmää, ei ole ristiriidassa EY 43 artiklassa vahvistetun sijoittautumisvapauden
periaatteen kanssa, kunhan ulkomaisiin osinkoihin sovellettava verokanta ei ole korkeampi kuin kotimaisiin osinkoihin sovellettava
verokanta ja kunhan veronhyvitys on osinkoa saavan yhtiön asuinvaltiossa sovellettavan veron määrän rajoissa vähintään yhtä
suuri kuin osinkoa jakavan yhtiön sijaintivaltiossa maksettu veron määrä.
Pääomien vapaa liikkuvuus
58     Toiseksi niiden maassa asuvien yhtiöiden osalta, jotka ovat saaneet osinkoa yhtiöltä, jonka äänivallasta niillä on hallussaan
vähintään 10 prosenttia, mutta joille tämä omistusosuus ei anna selvää vaikutusvaltaa kyseisen yhtiön päätöksiin eikä mahdollisuutta
määrätä sen toiminnasta, on todettava, että myös näihin yhtiöihin sovelletaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa yhtäältä vapautusjärjestelmää,
kun ne saavat kotimaisia osinkoja, ja toisaalta hyvitysjärjestelmää, kun kyse on ulkomaisista osingoista.
59     Pääasian kantajien mukaan kyse on erilaisesta kohtelusta, jolla Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvat yhtiöt saadaan luopumaan
sijoittamasta muissa jäsenvaltioissa asuviin yhtiöihin, ja pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvän EY 56 artiklan rikkomisesta,
koska tälle erilaiselle kohtelulle ei ole objektiivisia perusteluja.
60     Tältä osin riittää, kun korostetaan, että kuten tämän tuomion 47–56 kohdassa todettiin, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella
lainsäädännöllä ei syrjitä ulkomaisia osinkoja saavia yhtiöitä. Näin ollen tämän tuomion 57 kohdassa esitetty päätelmä pätee
myös pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten osalta.
61     Niiden maassa asuvien yhtiöiden osalta, jotka ovat saaneet osinkoa yhtiöltä, jonka äänivallasta niillä on hallussaan alle
10 prosenttia, pääasiassa kyseessä olevasta kansallisesta lainsäädännöstä ilmenee, että kotimaiset osingot ovat vapautettuja
yhtiöverosta, kun taas ulkomaisista osingoista kannetaan kyseinen vero, ja niiden perusteella on oikeus ainoastaan hyvitykseen
lähdeverosta, joka on mahdollisesti peritty näistä samoista osingoista osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa.
62     Tältä osin on todettava ensinnäkin, että suhteessa verosäännökseen, jolla pyritään välttämään tai vähentämään jaetun voiton
ketjuverotusta, osakkeenomistajana olevan yhtiön, joka saa ulkomaisia osinkoja, tilanne on rinnastettavissa osakkeenomistajana
olevan yhtiön, joka saa kotimaisia osinkoja, tilanteeseen, koska molemmissa tapauksissa voitot voivat lähtökohtaisesti olla
ketjuverotuksen kohteena.
63     Maassa asuvan yhtiön osalta, joka saa osinkoa toiselta maassa asuvalta yhtiöltä, jaetun voiton ketjuverotuksen vaara poistuu
sovelletulla vapautusjärjestelmällä, kun taas ulkomailla asuvien yhtiöiden jakamien voittojen osalta näin ei ole. Jos tässä
jälkimmäisessä tapauksessa osinkoa saavan yhtiön asuinvaltio myöntää hyvityksen osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa peritystä
lähdeverosta, tällaisesta hyvityksestä seuraa ainoastaan se, että oikeudellinen kaksinkertainen verotus poistuu osinkoa saavan
yhtiön osalta. Tällä hyvityksellä ei sitä vastoin poisteta ketjuverotusta, joka toteutuu, kun jaettua voittoa verotetaan ensin
yhtiöverona, joka osinkoa jakavan yhtiön on maksettava sen asuinvaltiossa, ja toiseksi yhtiöverona, joka osinkoa saavan yhtiön
on maksettava.
64     Tällaisesta erilaisesta kohtelusta seuraa, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvat yhtiöt mahdollisesti saadaan luopumaan
sijoittamasta pääomia johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen yhtiöön. Se rajoittaa samalla myös muihin jäsenvaltioihin
sijoittautuneiden yhtiöiden mahdollisuuksia kerätä pääomaa Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Koska ulkomailta saatuja pääomatuloja
kohdellaan verotuksessa epäedullisemmin kuin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautuneiden yhtiöiden jakamia osinkoja,
muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yhtiöiden osakkeet ovat Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvien sijoittajien kannalta
vähemmän houkuttelevia kuin sellaisten yhtiöiden osakkeet, joiden kotipaikka on tässä jäsenvaltiossa (ks. em. asia Verkooijen,
tuomion 34 ja 35 kohta; em. asia Lenz, tuomion 20 ja 21 kohta ja em. asia Manninen, tuomion 22 ja 23 kohta).
65     Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen lainsäädännön mukaisessa erilaisessa kohtelussa, joka kohdistuu osinkoihin,
joita maassa asuvat yhtiöt saavat ulkomailla asuvilta yhtiöiltä, joiden äänivallasta niillä on hallussaan alle 10 prosenttia,
on kyse pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksesta, joka on EY 56 artiklan mukaan lähtökohtaisesti kielletty.
66     Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan on perusteltua ja oikeasuhteista, että näille maassa asuville yhtiöille annetaan
ainoastaan mahdollisuus vähentää yhtiöverosta osingosta mahdollisesti peritty lähdevero. Sille, että yhtiölle, jolla on hallussaan
ainoastaan alle 10 prosenttia osinkoa jakavan yhtiön äänivallasta, myönnettäisiin sellainen veronhyvitys, joka vastaa osinkoa
jakavan yhtiön tosiasiassa maksamaa veroa, on nimittäin olemassa käytännön esteitä. Toisin kuin hyvitys lähdeverosta, tällainen
yhtiöveron hyvitys voidaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan myöntää ainoastaan pitkällisten ja monimutkaisten
selvitysten jälkeen. On siis perusteltua vahvistaa raja-arvo omistusosuuden suuruuden mukaan. Yhdistyneen kuningaskunnan vahvistama
10 prosentin raja-arvo on sitä paitsi sallivampi kuin Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) laatimassa mallisopimuksessa
ja direktiivin 90/435 alkuperäisessä versiossa oleva 25 prosentin raja-arvo.
67     Tosin silloin, kun jäsenvaltiot ottavat käyttöön järjestelyjä jaettujen voittojen ketjuverotuksen välttämiseksi tai vähentämiseksi,
on lähtökohtaisesti näiden jäsenvaltioiden asiana määrittää verovelvollisten ryhmä, joka voi hyötyä mainituista järjestelyistä,
ja asettaa tässä tarkoituksessa raja-arvoja, jotka perustuvat omistusosuuteen, joka näillä verovelvollisilla on kyseessä olevissa
osinkoa jakavissa yhtiöissä. Direktiivin 90/435 4 artiklassa, luettuna yhdessä sen 3 artiklan kanssa, sellaisena kuin se oli
pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana, säädetään ainoastaan jäsenvaltioiden sellaisten yhtiöiden osalta, joilla on vähintään
25 prosentin osuus toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön pääomasta, että jos jäsenvaltiot eivät vapauta verosta maassa
asuvan emoyhtiön toisessa jäsenvaltiossa asuvalta tytäryhtiöltä saamia voittoja, niiden on valtuutettava tämä emoyhtiö vähentämään
veronsa määrästä sekä määrä, jonka tytäryhtiön sijaintivaltio on perinyt lähdeverona, että tytäryhtiön tästä voitosta maksamaa
veroa vastaava osuus.
68     Vaikka direktiivin 90/435 soveltamisalaan kuulumattomien osakeomistusten osalta kyseisen direktiivin 4 artikla ei siis ole
esteenä sille, että jäsenvaltio kantaa veroa ulkomailla asuvan yhtiön maassa asuvalle yhtiölle jakamasta voitosta muttei myönnä
maassa asuvalle yhtiölle minkäänlaista hyvitystä ulkomailla asuvan yhtiön sijaintivaltiossaan maksamasta yhtiöverosta, jäsenvaltio
voi käyttää tätä toimivaltaansa ainoastaan siltä osin kuin tämän jäsenvaltion kansallisen oikeuden mukaan myös maassa asuvan
yhtiön toiselta maassa asuvalta yhtiöltä saamista osingoista kannetaan vero saajayhtiöltä, eikä kyseinen saajayhtiö voi saada
hyvitystä osinkoa jakavan yhtiön maksamasta yhtiöverosta.
69     Pelkästään se, että tällaisten osakeomistusten osalta jäsenvaltioiden asiana on päättää, onko jaettujen voittojen ketjuverotusta
vältettävä ja missä määrin, ei nimittäin kuitenkaan merkitse sitä, että jäsenvaltion on luvallista soveltaa järjestelmää,
jossa ulkomaisia osinkoja ja kotimaisia osinkoja ei kohdella samalla tavalla.
70     Siitä riippumatta, että jäsenvaltiolla on joka tapauksessa käytettävissään eri järjestelmiä, joita se voi käyttää välttääkseen
tai vähentääkseen jaettujen voittojen ketjuverotusta, toisessa jäsenvaltiossa tosiasiassa maksetun veron määrittämisessä mahdollisesti
ilmenevät vaikeudet eivät myöskään voi olla peruste sille, että pääomien vapaata liikkuvuutta rajoitetaan pääasiassa kyseessä
olevasta lainsäädännöstä ilmenevällä tavalla (ks. vastaavasti asia C-334/02, komissio v. Ranska, tuomio 4.3.2004, Kok. 2004,
s. I-2229, 29 kohta ja em. asia Manninen, tuomion 54 kohta).
71     Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen verolainsäädäntö on EY 56 artiklassa vahvistetun pääomien vapaan liikkuvuuden
periaatteen vastainen.
72     Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että EY 43 ja EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltiossa
on käytössä järjestelmä ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tai vähentämiseksi maassa
asuvien yhtiöiden maassa asuville henkilöille jakamien osinkojen osalta, sen on kohdeltava vastaavalla tavalla ulkomailla
asuvien yhtiöiden maassa asuville henkilöille jakamia osinkoja.
73     EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan yhtiöverosta vapautetaan osingot,
jotka maassa asuva yhtiö saa toiselta maassa asuvalta yhtiöiltä, vaikka kyseinen jäsenvaltio kantaa tätä veroa osingoista,
jotka maassa asuva yhtiö saa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, jonka äänivallasta maassa asuvalla yhtiöllä on hallussaan vähintään
10 prosenttia, ja myöntää tässä jälkimmäisessä tapauksessa veronhyvityksen osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossaan tosiasiassa
maksamasta verosta, kunhan ulkomaisiin osinkoihin sovellettava verokanta ei ole korkeampi kuin kotimaisiin osinkoihin sovellettava
verokanta ja kunhan veronhyvitys on osinkoa saavan yhtiön asuinvaltiossa sovellettavan veron määrän rajoissa vähintään yhtä
suuri kuin osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa maksettu veron määrä.
74     EY 56 artiklan kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan yhtiöverosta vapautetaan osingot, jotka maassa
asuva yhtiö saa toiselta maassa asuvalta yhtiöiltä, vaikka kyseinen jäsenvaltio kantaa tätä veroa osingoista, jotka maassa
asuva yhtiö saa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, jonka äänivallasta maassa asuvalla yhtiöllä on hallussaan alle 10 prosenttia,
eikä myönnä maassa asuvalle yhtiölle veronhyvitystä osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossaan tosiasiassa maksamasta verosta.

Toinen kysymys
75     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisessa kysymyksessään, onko EY 43 ja EY 56 artiklaa ja/tai direktiivin
90/435 4 artiklan 1 kohtaa ja 6 artiklaa tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan
kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa sen johdosta, että maassa asuvalle yhtiölle, joka saa osinkoja toiselta maassa asuvalta
yhtiöltä, myönnetään veronhyvitys jälkimmäisen yhtiön tästä osingonjaosta maksaman yhtiöveroennakon mukaan, osingot saanut
yhtiö voi jakaa osinkoja omille osakkeenomistajilleen joutumatta maksamaan yhtiöveroennakkoa, kun taas maassa asuvan yhtiön,
joka on saanut osinkoja ulkomailla asuvalta yhtiöltä, on tällaisessa tapauksessa maksettava yhtiöveroennakko kokonaan.
76     Aluksi on huomattava, että sellaisten voitonjakojen osalta, joissa saajina on jäsenvaltiossa asuvia yhtiöitä ja voittoa jakavat
muissa jäsenvaltioissa asuvat tytäryhtiöt, direktiiviä 90/435, sellaisena kuin se oli pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana,
sovelletaan sen 3 artiklan 1 kohdan mukaan emoyhtiöihin, joilla on vähintään 25 prosentin osuus tytäryhtiöidensä pääomasta.
Kuten tämän tuomion 38 kohdassa muistutettiin, koska ennakkoratkaisupyynnössä ei täsmennetä, millaisesta osakeomistuksesta
ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan oikeusriidan muiden asianosaisten osalta on kyse, on mahdollista,
että kyseinen oikeusriita koskee myös osakeomistuksia, jotka eivät tältä osin kuulu tämän direktiivin aineelliseen soveltamisalaan.
77     Lisäksi siltä osin kuin pääasian ”koetapauksissa” on kyse osingonjaoista, jotka toteutettiin 31.12.1973 päättyneenä tilivuonna,
ne koskevat ainakin osittain tilanteita, jotka eivät kuulu direktiivin 90/435 ajalliseen soveltamisalaan.
78     Esitettyyn kysymykseen vastaamiseksi on siis ensin tutkittava, miltä osin pääasiassa kyseessä olevan kaltainen lainsäädäntö
on sopusoinnussa perustamissopimuksen määräysten kanssa.
Sijoittautumisvapauteen ja pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvät perustamissopimuksen määräykset
79     Pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön nojalla maassa asuva yhtiö, joka saa osinkoa toiselta maassa asuvalta
yhtiöltä, saa veronhyvityksen, joka vastaa tämän toisen yhtiön maksaman yhtiöveroennakon osuutta, minkä johdosta sen on omille
osakkeenomistajilleen osinkoa jakaessaan mahdollista vähentää tämän osingonjaon osalta maksettavasta yhtiöveroennakosta kyseisen
toisen yhtiön jo maksama yhtiöveroennakko. Maassa asuva yhtiö, joka saa ulkomaisia osinkoja, ei sitä vastoin saa tällaista
veronhyvitystä, ja sen on siis maksettava yhtiöveroennakko kokonaan, kun se jakaa osinkoa omille osakkeenomistajilleen.
80     Koska tätä lainsäädäntöä sovelletaan osingon jakamiseen osakkeenomistajina oleville yhtiöille niiden osakeomistuksen laajuudesta
riippumatta, se voi kuulua sekä sijoittautumisvapauteen liittyvän EY 43 artiklan että pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvän
EY 56 artiklan soveltamisalaan.
81     Kuitenkin siltä osin kuin kyse on omistusosuuksista, jotka antavat omistajalleen selvän vaikutusvallan kyseessä olevien yhtiöiden
päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä niiden toiminnasta, sovelletaan sijoittautumisvapautta koskevia perustamissopimuksen
määräyksiä. Kun otetaan huomioon pääasian ”koetapausten” olosuhteet, pääasiassa kyseessä olevaa kansallista lainsäädäntöä
on siis tarkasteltava ensiksi EY 43 artiklan valossa (ks. tämän tuomion 37 kohta).
82     Kuten pääasian kantajat väittävät, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen lainsäädännön nojalla maassa asuvan yhtiön, joka on
saanut ulkomaisia osinkoja ja joka jakaa omille osakkeenomistajilleen saman määrän osinkoja, on maksettava yhtiöveroennakko
kokonaan, kun taas sellaisen maassa asuvan yhtiön osalta, joka on saanut kotimaisia osinkoja ja joka jakaa omille osakkeenomistajilleen
saamiaan osinkoja vastaavan määrän osinkoja, yhtiöveroennakkovelka kompensoituu myönnetyllä yhtiöveroennakon hyvityksellä
niin, että tällaisen yhtiön ei enää tarvitse maksaa yhtiöveroennakkoa.
83     Tällä järjestelmällä taataan maassa asuvalle yhtiölle, joka saa toiselta maassa asuvalta yhtiöltä osinkoa, että kun osingon
saanut yhtiö vuorostaan jakaa voittoja omille osakkeenomistajilleen, yhtiöveroennakko maksetaan vain kertaalleen. Yhtiöveroennakon
maksamista koskeva vapautus, joka täten myönnetään kyseiselle osingonsaajayhtiölle, vastaa vapautusta, jonka tämä yhtiö saa
yhtiöverotuksessaan toiselta maassa asuvalta yhtiöltä saamansa osingon osalta.
84     On todettava, että siinä, että yhtiöllä ei ole velvollisuutta maksaa yhtiöveroennakkoa, on kyse kassatilanteeseen vaikuttavasta
edusta, koska kyseessä oleva yhtiö voi pitää hallussaan ne rahamäärät, jotka sen olisi muutoin ollut maksettava yhtiöveroennakkona,
siihen asti kun yhtiövero erääntyy maksettavaksi (em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft ym., tuomion 44 kohta).
85     Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan tässä erilaisessa kohtelussa ei ole kyse yhteisön oikeudessa kielletystä syrjinnästä,
koska se ei perustu siihen, että erotellaan kotimaiset osingot ja ulkomaiset osingot, vaan siihen, että erotellaan osingot,
joista yhtiöveroennakko on maksettu, ja osingot, joista ei ole maksettu mitään yhtiöveroennakkoa. Maassa asuvalle yhtiölle,
joka saa osinkoa toiselta maassa asuvalta yhtiöltä, myönnetyn veronhyvityksen tarkoituksena on Yhdistyneen kuningaskunnan
hallituksen mukaan välttää taloudellista kaksinkertaista verotusta yhtiöveroennakoiden osalta. Yhtiön, joka saa osinkoa ulkomailla
asuvalta yhtiöltä, tilanteessa ei ole yhtiöveroennakon osalta vaaraa taloudellisesta kaksinkertaisesta verotuksesta, koska
ulkomailla asuva yhtiö ei ole maksanut mitään yhtiöveroennakkoa.
86     Vaikka onkin totta, että pääasiassa kyseessä olevassa lainsäädännössä yhtiöveroennakon, joka maassa asuvan yhtiön on maksettava,
kun se jakaa osinkoa omille osakkeenomistajilleen, maksuvelvollisuuden laajuus riippuu siitä, onko tämä yhtiö saanut osinkoa
yhtiöltä, joka on jo maksanut yhtiöveroennakon, vai ei, on kuitenkin niin, että tämä menetelmä johtaa käytännössä siihen,
että yhtiötä, joka saa ulkomaisia osinkoja, kohdellaan epäedullisemmin kuin yhtiötä, joka saa kotimaisia osinkoja. Myöhemmän
osingonjaon yhteydessä ensiksi mainittu yhtiö on nimittäin velvollinen maksamaan yhtiöveroennakon kokonaan, kun taas jälkimmäinen
yhtiö maksaa yhtiöveroennakkoa vain siltä osin kuin se jakaa omille osakkeenomistajilleen enemmän osinkoa kuin mitä se oli
itse saanut.
87     Toisin kuin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää, yhtiö, joka saa ulkomaisia osinkoja, on pääasiassa kyseessä olevan
lainsäädännön ketjuverotuksen välttämistä koskevan tavoitteen kannalta tilanteessa, joka on rinnastettavissa sellaisen yhtiön
tilanteeseen, joka saa kotimaisia osinkoja, vaikka vain tämä jälkimmäinen yhtiö saa osinkoja, joista on maksettu yhtiöveroennakko.
88     Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 65–68 kohdassa, yhtiöveroennakko, joka Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvan
yhtiön on maksettava, on yhtiöveron ennakkomaksu, vaikka se peritään osingonjaon yhteydessä ja lasketaan näiden osinkojen
suuruuden perusteella. Osingonjaon yhteydessä maksettu yhtiöveroennakko voidaan lähtökohtaisesti vähentää yhtiöverosta, joka
yhtiön on maksettava kyseessä olevan tilikauden voitoistaan. Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi, kun se otti kantaa konserniverotusjärjestelmään,
josta säädetään tässä samassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olleessa verolainsäädännössä, samoin se osa yhtiöverosta,
jota maassa asuvan yhtiön ei tarvitse maksaa ennakkona, kun se jakaa osinkoa emoyhtiölleen tällaisessa järjestelmässä, maksetaan
lähtökohtaisesti silloin, kun yhtiövero, jonka maksamiseen ensiksi mainittu yhtiö on velvollinen, erääntyy maksettavaksi (ks.
em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft ym., tuomion 53 kohta).
89     Niiden yhtiöiden osalta, jotka sen johdosta, että niiden kotipaikka sijaitsee Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolella, eivät
ole velvollisia maksamaan yhtiöveroennakkoa, kun ne jakavat osinkoa Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvalle yhtiölle, on kuitenkin
todettava, että myös kyseisiltä yhtiöiltä kannetaan yhtiöveroa niiden asuinvaltiossa.
90     Tässä yhteydessä siihen, että ulkomailla asuvalta yhtiöltä ei ole kannettu yhtiöveroennakkoa, kun se on jakanut osinkoa maassa
asuvalle yhtiölle, ei voida vedota siinä tarkoituksessa, että maassa asuvalta yhtiöltä evätään mahdollisuus alentaa yhtiöveroennakon
määrää, joka kyseisen yhtiön on maksettava, kun se myöhemmin jakaa osinkoa. Se, että tällainen ulkomailla asuva yhtiö ei ole
velvollinen maksamaan yhtiöveroennakkoa, johtuu nimittäin siitä, että siltä kannetaan yhtiövero asuinvaltiossaan eikä Yhdistyneessä
kuningaskunnassa. Yhtiötä ei voida vaatia maksamaan ennakkoa verosta, jota se ei ole lainkaan velvollinen maksamaan (ks. vastaavasti
em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft ym., tuomion 55 ja 56 kohta).
91     Koska sekä maassa asuvilta yhtiöiltä, jotka jakavat osinkoja muille maassa asuville yhtiöille, että ulkomailta asuvilta yhtiöiltä,
jotka toteuttavat tällaisen osingonjaon, kannetaan niiden asuinvaltiossa yhtiövero, kansallista säännöstä, jolla pyritään
välttämään jaettujen voittojen ketjuverotus ainoastaan tapauksessa, jossa yhtiöt saavat osinkoja muilta maassa asuvilta yhtiöiltä,
ja jolla samalla vaikutetaan epäedullisesti ulkomailla asuvilta yhtiöiltä osinkoja saavien yhtiöiden kassatilanteeseen, ei
voida selittää asian kannalta merkityksellisellä tilanteiden erilaisuudella.
92     Ei voida väittää, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, että tätä epätasa-arvoista kohtelua ei tosiasiassa esiinny, koska
Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolella asuva yhtiö, joka on jakanut osinkoa olematta velvollinen maksamaan yhtiöveroennakkoa,
voi jakaa osakkeenomistajilleen suurempia rahamääriä. Tällaisella argumentilla nimittäin sivuutetaan se seikka, että myös
tällaiselta yhtiöltä kannetaan sen sijaintivaltiossa yhtiövero kyseisessä valtiossa sovellettavien sääntöjen ja verokannan
mukaan.
93     Erilaista kohtelua ei voida perustella myöskään välttämättömyydellä varmistaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevan
verojärjestelmän johdonmukaisuus, joka seuraa siitä, että myönnettävä verotuksellinen etu eli yhtiöveroennakon hyvitys, joka
myönnetään maassa asuvalle yhtiölle, joka saa osinkoa toiselta maassa asuvalta yhtiöltä, on suoraan yhteydessä vastaavaan
verovelkaan eli viimeksi mainitun yhtiön tämän osingonjaon yhteydessä maksamaan yhtiöveroennakkoon. Tällaisen suoran yhteyden
välttämättömyyden pitäisi nimittäin johtaa nimenomaan siihen, että sama verotuksellinen etu myönnetään yhtiöille, jotka saavat
osinkoja ulkomailla asuvilta yhtiöiltä, koska myös näiden ulkomailla asuvien yhtiöiden on maksettava asuinvaltiossaan yhtiöveroa
jakamistaan voitoista.
94     Tästä seuraa, että EY 43 artiklan kanssa on ristiriidassa kansallinen säännös, jonka mukaan maassa asuvan yhtiön, joka on
saanut osinkoa toiselta maassa asuvalta yhtiöltä, on mahdollista vähentää yhtiöveroennakosta, joka sen on maksettava, jälkimmäisen
yhtiön maksama yhtiöveroennakko, kun taas tapauksessa, jossa maassa asuva yhtiö on saanut osinkoa ulkomailla asuvalta yhtiöltä,
tällainen vähennys ei ole sallittu sen yhtiöveron osalta, joka ulkomailla asuvalta yhtiöltä kannetaan sen asuinvaltiossa.
95     Koska on mahdollista, että ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käsiteltävänä oleva asia koskee myös maassa asuvia
yhtiöitä, jotka ovat saaneet osinkoa sellaisen osuuden perusteella, joka ei anna niille selvää vaikutusvaltaa osinkoa jakavan
yhtiön päätöksiin eikä mahdollisuutta määrätä yhtiön toiminnasta, kyseistä säännöstä on tarkasteltava myös pääomien vapaaseen
liikkuvuuteen liittyvän EY 56 artiklan valossa.
96     Tältä osin on muistutettava, että maassa asuvia yhtiöitä, jotka saavat ulkomaisia osinkoja, kohdellaan eri tavalla eli niiden
kassatilanteeseen vaikutetaan epäedullisesti, mitä ei voida selittää asian kannalta merkityksellisellä tilanteiden erilaisuudella.
97     Tällaisesta erilaisesta kohtelusta seuraa, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvat yhtiöt mahdollisesti saadaan luopumaan
sijoittamasta pääomia johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen yhtiöön, ja se rajoittaa samalla myös muihin jäsenvaltioihin
sijoittautuneiden yhtiöiden mahdollisuuksia kerätä pääomaa Yhdistyneestä kuningaskunnasta.
98     Koska syyt, joihin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus vetoaa tämän pääomien vapaan liikkuvuuden esteen perustelemiseksi,
ovat samat kuin ne syyt, jotka jo hylättiin siinä yhteydessä, kun pääasiassa kyseessä olevaa kansallista säännöstä tarkasteltiin
sijoittautumisvapauden valossa, on todettava, että EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että tällainen säännös on ristiriidassa
myös sen kanssa.
Direktiivi 90/435
99     Pääasian kantajien mukaan toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä tarkoitetut kansalliset verosäännökset ovat myös direktiivin
90/435 4 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan vastaisia.
100   Kyse on pääasian kantajien mukaan tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan rikkomisesta yhtäältä sen vuoksi, että toisin kuin
maassa asuvan emoyhtiön, joka saa kotimaisia osinkoja, maassa asuvan emoyhtiön, joka saa ulkomaisia osinkoja, on maksettava
yhtiöveroennakko kokonaan, kun se jakaa osinkoja omille osakkeenomistajilleen, eikä se saa tältä osin hyvitystä ulkomaisesta
yhtiöverosta, jonka tytäryhtiö on maksanut jakamistaan voitoista.
101   Toisaalta ulkomaisista osingoista maksettavassa yhtiöveroennakossa on pääasian kantajan mukaan kyse direktiivin 6 artiklassa
kielletystä lähdeverosta, jota ei ole sallittu myöskään kyseisen direktiivin 7 artiklassa.
102   Tältä osin on muistutettava yhtäältä, että direktiivin 90/435 4 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion, joka ei vapauta verosta
maassa asuvan emoyhtiön toisessa jäsenvaltiossa asuvalta tytäryhtiöltä saamia voittoja, on valtuutettava tämä emoyhtiö vähentämään
veronsa määrästä tytäryhtiön tästä voitosta maksamaa veroa vastaava osuus, ja tarvittaessa määrä, jonka tytäryhtiön sijaintivaltio
on perinyt lähdeverona, vastaavan kansallisen veron määrän rajoissa.
103   Kuten erityisesti tämän direktiivin johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä direktiivillä pyritään
ottamalla käyttöön yhteinen verojärjestelmä poistamaan se, että eri jäsenvaltioissa sijaitsevien yhtiöiden välinen yhteistyö
saatettaisiin epäedullisempaan asemaan kuin samassa jäsenvaltiossa sijaitsevien yhtiöiden välinen yhteistyö, ja helpottamaan
näin yhtiöiden ryhmittymistä yhteisön tasolla (yhdistetyt asiat C-283/94, C-291/94 ja C-292/94, Denkavit ym., tuomio 17.10.1996,
Kok. 1996, s. I-5063, 22 kohta ja asia C-294/99, Athinaïki Zythopoiïa, tuomio 4.10.2001, Kok. 2001, s. I-6797, 25 kohta).
104   Direktiivin 90/435 4 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioille säädetyn velvollisuuden, jossa on kyse siitä, että verosta, joka
maassa asuvan emoyhtiön on maksettava jaetusta voitosta, vähennetään ulkomailla asuvan tytäryhtiön asuinvaltiossaan maksama
vero, osalta kyseisen säännöksen tavoite eli jaetun voiton ketjuverotuksen välttäminen voidaan saavuttaa ainoastaan, jos ensimmäisen
jäsenvaltion verojärjestelmässä taataan kyseessä olevalle emoyhtiölle, että vero, jonka sen tytäryhtiö on maksanut jakamastaan
voitosta ulkomailla, vähennetään kokonaan tässä jäsenvaltiossa maksettavan yhtiöveron määrästä.
105   Toisin kuin pääasian kantajat väittävät, tämän säännöksen mukaan jäsenvaltiolla, jolla on käytössä veroennakkojärjestelmä,
joka koskee yhtiöveroa, joka maassa asuvan emoyhtiön on maksettava, kun tämä emoyhtiö vuorostaan jakaa ulkomailla asuvalta
tytäryhtiöltä saamiaan osinkoja, ei kuitenkaan ole velvollisuutta taata, että maksettavan ennakon määrä määritetään kaikissa
olosuhteissa tytäryhtiön asuinjäsenvaltiossaan maksaman yhtiöveron mukaan.
106   Toisaalta on todettava, että toisin kuin pääasian kantajat väittävät, kyseessä olevat kansalliset säännökset eivät kuulu sen
direktiivin 90/435 6 artiklassa säädetyn kiellon soveltamisalaan, jonka mukaan emoyhtiön sijaintijäsenvaltio ei saa kantaa
lähdeveroa tämän yhtiön tytäryhtiöstään saamista voitoista.
107   Tältä osin on muistutettava, että tämän direktiivin yhteydessä lähdeveron käsite ei rajoitu ainoastaan juuri tietyntyyppisiin
kansallisiin veroihin ja että yhteisöjen tuomioistuimen on luonnehdittava yhteisön oikeuden kannalta veroa, tullia tai maksua
sen objektiivisten ominaispiirteiden perusteella riippumatta siitä, miten sitä on luonnehdittu kansallisessa oikeudessa (ks.
mm. em. asia Athinaïki Zythopoiïa, tuomion 26 ja 27 kohta ja asia C-58/01, Océ Van der Grinten, tuomio 25.9.2003, Kok. 2003,
s. I-9809, 46 kohta).
108   Direktiivin 90/435 5 artiklassa säädetyn kiellon, jonka mukaan jäsenvaltiot eivät saa kantaa lähdeveroa maassa asuvan tytäryhtiön
toisessa jäsenvaltiossa asuvalle emoyhtiölleen jakamasta voitosta, osalta yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että mikä
tahansa vero, joka kannetaan siinä jäsenvaltiossa saadusta tulosta, jossa osingot jaetaan, ja jonka osalta verotettavana tapahtumana
on osingon tai muun arvopapereista koituvan tuoton maksaminen, on lähdevero, kun kyseisen veron määräytymisperuste on näistä
arvopapereista koituva tuotto ja kun verovelvollisena on näiden arvopapereiden haltija (asia C-375/98, Epson Europe, tuomio
8.6.2000, Kok. 2000, s. I-4243, 23 kohta; em. asia Athinaïki Zythopoiïa, tuomion 28 ja 29 kohta ja em. asia Océ Van der Grinten,
tuomion 47 kohta).
109   Lähdeveron käsitettä on tulkittava samalla tavalla direktiivin 90/435 6 artiklan yhteydessä. Vero, joka kannetaan emoyhtiön
toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta tytäryhtiöstä saamasta tulosta ja jonka osalta verotettavana tapahtumana on osingon
tai muun arvopapereista koituvan tuoton maksaminen, on siis kyseisessä artiklassa tarkoitettu lähdevero, kun kyseisen veron
määräytymisperuste on näistä arvopapereista koituva tuotto ja kun verovelvollisena on näiden arvopapereiden haltija.
110   Kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus korostaa, maassa asuvan yhtiön on maksettava yhtiöveroennakkoa, kun se jakaa osinkoa
omille osakkeenomistajilleen. Yhtiöveroennakon, joka ulkomaisia osinkoja saaneen yhtiön on maksettava, määräytymisperusteena
ei siis ole näiden osinkojen saaminen, vaan osingon jakaminen omille osakkeenomistajille.
111   Tästä seuraa, että yhtiöveroennakko, joka ulkomaisia osinkoja saaneen yhtiön on maksettava myöhemmän osingonjaon yhteydessä,
ei kuulu direktiivin 90/435 6 artiklassa säädetyn lähdeveron kantamista koskevan kiellon piiriin.
112   Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö,
jonka mukaan maassa asuva yhtiö, joka saa osinkoa toiselta maassa asuvalta yhtiöltä, voi vähentää yhtiöveron määrästä, joka
sen on maksettava ennakkoon, mainitun veron sen määrän, jonka toinen yhtiö on maksanut ennakkoon, kun taas tapauksessa, jossa
maassa asuva yhtiö saa osinkoa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, tällainen vähentäminen ei ole sallittua sen veron osalta, jonka
tämä ulkomailla asuva yhtiö on maksanut jakamastaan voitosta asuinvaltiossaan.

Kolmas kysymys
113   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannessa kysymyksessään, onko EY 43 ja EY 56 artiklaa ja/tai direktiivin
90/435 4 artiklan 1 kohtaa ja 6 artiklaa tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan
kaltainen lainsäädäntö, jonka mukaan
–       hyvitys, jonka ulkomaisia osinkoja saanut maassa asuva yhtiö saa ulkomailla maksetun veron osalta, alentaa yhtiöveron määrää,
josta kyseinen yhtiö voi vähentää maksamansa yhtiöveroennakon
–       maassa asuva yhtiö ei saa siirtää maksamansa yhtiöveroennakon määrää, jota se ei voi vähentää tietyn tilikauden tai aikaisempien
tilikausien taikka myöhempien tilikausien osalta maksettavasta yhtiöverosta, ulkomailla asuville tytäryhtiöille, jotta nämä
voisivat vähentää kyseisen yhtiöveroennakon yhtiöverosta, jonka ne ovat velvollisia maksamaan.
114   Tässä kysymyksessä viitataan tiettyihin ongelmiin, joita maassa asuvalle emoyhtiölle, jolla on ulkomailla asuvia tytäryhtiöitä
ja/tai joka saa ulkomaisia osinkoja, aiheutuu siltä osin kuin kyse on yhtiöveroennakon, joka tämän maassa asuvan yhtiön on
maksettava, kun se jakaa osinkoja omille osakkeenomistajilleen, vähentämisestä maksettavasta yhtiöverosta.
115   Aluksi on huomautettava esitetyn kysymyksen toisen osan osalta, että yhteisöjen tuomioistuimessa käydyssä keskustelussa on
rajoituttu siihen ongelmaan, että maassa asuvan yhtiön ei ole mahdollista siirtää yhtiöveroennakon ylijäämää ulkomailla asuville
tytäryhtiöille, jotta nämä voisivat vähentää sen yhtiöverosta, joka niiden on maksettava Yhdistyneessä kuningaskunnassa siellä
harjoittamastaan toiminnasta.
116   Tämän tuomion 76–78 kohdassa mainituista syistä esitettyyn kysymykseen vastaamiseksi on ensin tutkittava, onko pääasiassa
kyseessä olevan kaltainen lainsäädäntö ristiriidassa perustamissopimuksen määräysten kanssa.
117   On katsottava, että kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen aiheena olevat kansalliset säännökset voivat kuulua sekä sijoittautumisvapautta
koskevan EY 43 artiklan että pääomien vapaata liikkuvuutta koskevan EY 56 artiklan soveltamisalaan. Niitten hyvitysten osalta,
joita ulkomaisia osinkoja saanut maassa asuva yhtiö saa ulkomailla maksetun veron perusteella, ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen
annetun vastauksen yhteydessä toteutetussa kansallisen lainsäädännön tarkastelussa ilmeni, että kyse on hyvityksistä, jotka
ovat erilaisia näiden yhtiöiden osakeomistuksen laajuuden mukaan.
118   Kyseessä olevaan kansalliseen lainsäädäntöön liittyvä toinen näkökohta, joka mainitaan kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessä,
puolestaan kuuluu pikemmin EY 43 artiklan kuin EY 56 artiklan soveltamisalaan, koska se koskee ainoastaan konserneja.
119   Pääasian kantajien mukaan kyseessä oleva lainsäädäntö on EY 43 ja EY 56 artiklan vastainen, koska siinä rajoitetaan yhtiön,
jolla on ulkomaisia tuloja ja/tai joka kuuluu konserniin, jossa on ulkomailla asuvia yhtiöitä, mahdollisuuksia vähentää yhtiöveroennakon
ylijäämää Yhdistyneessä kuningaskunnassa maksettavan yhtiöveron määrästä. Kyseisestä lainsäädännöstä seuraa, että maassa asuvia
yhtiöitä, jotka saavat ulkomaisia osinkoja ja/tai joilla on ulkomailla asuvia tytäryhtiöitä, kohdellaan selvästi eri tavalla
yhtiöveroennakon vähentämisen ja siirtämisen osalta. Tällaiset erot eivät ole pääasian kantajien mukaan asianmukaisia eivätkä
tarpeellisia jaettujen osinkojen taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevaan tavoitteeseen nähden.
120   On katsottava, että se, että ulkomaisia osinkoja saavan maassa asuvan yhtiön yhtiöverosta vähennetään ulkomainen vero – riippumatta
siitä, onko tämä ulkomainen vero näistä osingoista kannettu lähdevero vai yhtiövero, jonka ulkomailla asuva yhtiö on maksanut
voitoista, joista osinko on jaettu – pienentää välttämättä sitä määrää, joka maassa asuvan yhtiön on maksettava yhtiöverona,
josta tämä sama maassa asuva yhtiö voi vähentää yhtiöveroennakon, jonka se on maksanut jakaessaan osinkoa edelleen omille
osakkeenomistajilleen.
121   Tältä osin on muistutettava, että sen yhtiöveroennakon osalta, joka maassa asuvan yhtiön, joka saa osinkoa ulkomailla asuvalta
yhtiöltä, on maksettava, kun se jakaa osinkoa omille osakkeenomistajilleen, edellä esitetystä ilmenee, että joka tapauksessa
EY 43 ja EY 56 artiklan vastaista on kaikki yhtiöveroennakon kantamisessa tapahtuva syrjintä kotimaisia osinkoja saavien yhtiöiden
ja ulkomaisia osinkoja saavien yhtiöiden välillä (ks. tämän tuomion 112 kohta).
122   Vaikka tällaista syrjintää ei esiintyisi, on tosin mahdollista, että yhtiö, joka saa huomattavan määrän ulkomaisia osinkoja,
voi joutua maksamaan yhtiöveroennakkona määrän, joka ylittää sen yhtiöverovelan ja joka muodostaa siten yhtiöveroennakon ylijäämän.
Tällainen tilanne on kuitenkin suora seuraus siitä, että sovelletaan kansallista säännöstä, jolla pyritään välttämään tai
vähentämään osinkoina jaetun voiton ketjuverotusta.
123   Järjestelyssä, joka on otettu käyttöön jaettujen voittojen ketjuverotuksen vähentämiseksi tai välttämiseksi, tällaista säännöstä
voidaan pitää liikkumisvapauksia koskevien perustamissopimuksen määräysten vastaisena ainoastaan, jos kyseisen säännöksen
mukaan ulkomailla asuvista yhtiöistä peräisin olevia osinkoja kohdellaan epäedullisemmin kuin maassa asuvien yhtiöiden jakamia
osinkoja, vaikka kyse on objektiivisesti keskenään rinnastettavissa olevista tilanteista, eikä erilainen kohtelu ole perusteltua
yleistä etua koskevista pakottavista syistä.
124   Asiakirja-aineistosta ei ilmene, että pelkästään se seikka, että niiden yhtiöiden osalta, jotka saavat ulkomaisia osinkoja,
ulkomailla maksetusta verosta myönnettävä hyvitys alentaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa maksettavan yhtiöveron määrää, merkitsisi
mainittujen osinkojen epäedullisempaa kohtelua kotimaisiin osinkoihin nähden. Kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus huomauttaa,
tällainen yhtiöveroennakon ylijäämä voi nimittäin syntyä myös kotimaisia osinkoja saavan yhtiön tapauksessa aina, kun kyseisen
yhtiön maksama yhtiöveroennakon määrä on suurempi kuin sen yhtiöverovelka, eli muun muassa silloin, kun tällainen yhtiö saa
edukseen vapautuksia tai hyvityksiä, jotka ovat vähentäneet sen yhtiöverovelkaa.
125   Se, että yhtiön, joka saa ulkomaisia osinkoja ja joka saa ulkomaisen veron osalta hyvityksen, yhtiöveron määrä, josta yhtiöveroennakon
ylijäämä voidaan vähentää, alenee, johtaa syrjintään tällaisen yhtiön ja kotimaisia osinkoja saavan yhtiön välillä ainoastaan,
jos tällä ensimmäisellä yhtiöllä ei tosiasiassa ollut käytettävissään samoja keinoja kuin tällä toisella yhtiöllä vähentääkseen
yhtiöveroennakon ylijäämän maksettavasta yhtiöverosta.
126   Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pääasiassa kyseessä olevaa lainsäädäntöä koskevasta kuvauksesta ei kuitenkaan ilmene
tältä osin, että ulkomaisia osinkoja saavaa maassa asuvaa yhtiötä kohdeltaisiin eri tavalla kuin kotimaisia osinkoja saavaa
maassa asuvaa yhtiötä.
127   Tästä seuraa, että sijoittautumisvapauteen liittyvien perustamissopimuksen määräysten kanssa ei ole ristiriidassa kansallinen
säännös, jonka mukaan hyvitys, jonka ulkomaisia osinkoja saanut maassa asuva yhtiö saa ulkomailla maksetun veron osalta, alentaa
yhtiöveron määrää, josta kyseinen yhtiö voi vähentää yhtiöveroennakon.
128   Koska tällaisessa säännöksessä ei ole kyse ulkomaisia osinkoja saavien yhtiöiden syrjinnästä, edellisessä kohdassa esitetty
päätelmä pätee myös pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten osalta.
129   Kyseessä olevaan kansalliseen lainsäädäntöön liittyvän toisen näkökohdan, joka mainitaan kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessä,
osalta on todettava, että kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa, vaikka maassa asuva yhtiö voi siirtää yhtiöveroennakon
määrän, jota se ei ole voinut vähentää tiettyyn tilikauteen tai aikaisempiin tilikausiin taikka myöhempiin tilikausiin liittyvästä
yhtiöverostaan, maassa asuville tytäryhtiöilleen, jotka voivat näin vähentää kyseisen yhtiöveroennakon määrän yhtiöverosta,
jonka ne ovat velvollisia maksamaan, tällaisen yhtiön on sitä vastoin mahdotonta siirtää tämä yhtiöveroennakon ylijäämä siihen
sidoksissa oleville ulkomailla asuville yhtiöille, jotta nämä voisivat vähentää kyseisen ylijäämän yhtiöverosta, joka niiden
on maksettava Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
130   Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan maassa asuva yhtiö ei voi vedota siihen, että sen ulkomailla asuvilla tytäryhtiöillä
ei ole mahdollisuutta vähentää yhtiöveroennakon ylijäämää yhtiöverosta, jonka ne ovat velvollisia maksamaan, koska kyseinen
maassa asuva yhtiö ei itse joudu tämän johdosta epäedulliseen asemaan.
131   On kuitenkin todettava, että sijoittautumisvapauteen liittyvien määräysten vastaista on se, että jäsenvaltio estää omaa kansalaistaan
tai oman lainsäädäntönsä mukaisesti perustettua yhtiötä sijoittautumasta toiseen jäsenvaltioon (ks. mm. asia C-264/96, ICI,
tuomio 16.7.1998, Kok. 1998, s. I-4695, 21 kohta; em. asia Marks & Spencer, tuomion 31 kohta ja em. asia Cadbury Schweppes
ja Cadbury Schweppes Overseas, tuomion 42 kohta).
132   Kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön mukaisessa konsernin mahdollisuudessa siirtää tietty määrä verosta, jota konserniin
kuuluva yhtiö ei voi vähentää yhtiöverosta, joka sen on maksettava Yhdistyneessä kuningaskunnassa, toiselle tähän konserniin
kuuluvalle yhtiölle, jotta kyseinen yhtiö voisi vähentää tämän määrän yhtiöverosta, jonka se on velvollinen maksamaan tässä
jäsenvaltiossa, on kyse asianomaisille yhtiöille myönnettävästä verotuksellisesta edusta. Se seikka, että tällaista etua ei
myönnetä mainitun konsernin ulkomailla asuville yhtiöille, voi estää konsernin maassa asuvia yhtiöitä käyttämästä sijoittautumisvapauttaan,
kun ne mahdollisesti saadaan tämän johdosta luopumaan perustamasta tytäryhtiöitä muihin jäsenvaltioihin (ks. vastaavasti sellaisen
konsernin sisäinen tappiontasauksen osalta, joka koskee ulkomailla asuville tytäryhtiöille aiheutuneita tappioita, em. asia
Marks & Spencer, tuomion 32 ja 33 kohta).
133   Kuten pääasian kantajat ja Euroopan yhteisöjen komissio väittävät, sillä, ettei maassa asuva yhtiö voi siirtää yhtiöveroennakon
ylijäämää ulkomailla asuville tytäryhtiöille, jotka ovat velvollisia maksamaan yhtiöveroa Yhdistyneessä kuningaskunnassa,
rajoitetaan täten sijoittautumisvapautta. Ennakkoratkaisupyynnössä tai Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen huomautuksissa
ei viitata mihinkään perustamissopimuksen mukaiseen sallittuun tavoitteeseen, jolla tällainen rajoitus voitaisiin perustella.
134   Edellä esitetystä seuraa, että EY 43 artiklan kanssa on ristiriidassa kansallinen säännös, jonka mukaan maassa asuva yhtiö
ei voi siirtää yhtiöveroennakon ylijäämää ulkomailla asuville tytäryhtiöilleen, vaikka nämä tytäryhtiöt ovat velvollisia maksamaan
yhtiöveroa kyseessä olevassa jäsenvaltiossa.
135   Pääasian kantajat väittävät lisäksi, että siltä osin kuin näistä kansalliseen lainsäädäntöön liittyvistä näkökohdista seuraa,
että maassa asuva emoyhtiö on velvollinen maksamaan yhtiöveroennakon ylijäämän, ne ovat ristiriidassa myös direktiivin 90/435
4 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan kanssa.
136   Kuten tämän tuomion 106–111 kohdassa todettiin, pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön asian kannalta merkitykselliset
näkökohdat eivät kuulu kyseisen direktiivin 6 artiklan soveltamisalaan.
137   Direktiivin 90/435 4 artiklan 1 kohdan osalta riittää, kun todetaan, että vaikka kyseisen säännöksen mukaan jäsenvaltiolla
on velvollisuus taata maassa asuvalle emoyhtiölle, joka saa osinkoa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta tytäryhtiöltään,
että sen tytäryhtiön jakamistaan voitoista ulkomailla maksama vero vähennetään kokonaan emoyhtiön ensimmäisessä jäsenvaltiossa
maksettavaksi tulevasta yhtiöveron määrästä (ks. tämän tuomion 104 kohta), tästä säännöksestä ei seuraa kyseiselle valtiolle
velvollisuutta varmistaa tällaisessa tapauksessa, että tälle emoyhtiölle ulkomaisen veron osalta myönnetty hyvitys ei alenna
sitä yhtiöveron määrää, josta se voi vähentää sen yhtiöveroennakon osuuden, jonka se on maksanut jakaessaan osinkoja omille
osakkeenomistajilleen, eikä velvollisuutta ulottaa tämän saman emoyhtiön mahdollisuutta siirtää yhtiöveroennakon määrä, jota
se ei voi vähentää verovelastaan, ulkomailla asuville tytäryhtiöilleen, joilta kannetaan yhtiöveroa tässä samassa valtiossa.
138   Kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö,
jonka mukaan hyvitys, jonka ulkomaisia osinkoja saanut maassa asuva yhtiö saa ulkomailla maksetun veron perusteella, alentaa
yhtiöveron määrää, josta kyseinen yhtiö voi vähentää ennakkoon maksetun yhtiöveron.
139   EY 43 artiklan kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan maassa asuva yhtiö voi siirtää maassa asuville
tytäryhtiöilleen ennakkoon maksamansa yhtiöveron määrän, jota se ei voi vähentää yhtiöverosta, joka sen on maksettava tietyn
tilikauden tai aikaisempien tilikausien taikka myöhempien tilikausien osalta, jotta nämä tytäryhtiöt voivat vähentää kyseisen
ennakkoon maksetun veron määrän yhtiöverosta, jonka ne ovat velvollisia maksamaan, mutta jonka mukaan maassa asuva yhtiö ei
voi siirtää tällaista määrää ulkomailla asuville tytäryhtiöilleen siinä tapauksessa, että näiltä tytäryhtiöiltä kannetaan
veroa kyseisessä jäsenvaltiossa niiden siellä toteuttamista voitoista.

Neljäs kysymys
140   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännessä kysymyksessään, onko EY 43 ja EY 56 artiklan sekä direktiivin
90/435 4 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan kanssa ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö,
jossa ulkomaisia osinkoja saavat maassa asuvat yhtiöt voivat valita järjestelmän, jonka mukaan niiden on mahdollista saada
takaisin yhtiöveroennakko, jonka ne ovat maksaneet, kun ne ovat jakaneet osinkoja edelleen omille osakkeenomistajilleen, mutta
jossa yhtäältä nämä maassa asuvat yhtiöt velvoitetaan maksamaan yhtiöveroennakko ja vaatimaan siitä myöhemmin palautusta,
ja jossa ei toisaalta säädetä yhtiöveroennakon hyvityksestä näiden maassa asuvien yhtiöiden osakkeenomistajille, vaikka kyseiset
osakkeenomistajat olisivat saaneet yhtiöveroennakon hyvityksen, jos maassa asuvat yhtiöt olisivat jakaneet osinkoa kotimaisten
osinkojen saamisen perusteella.
141   Direktiivin 90/435 säännösten soveltaminen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään ongelmaan voidaan oikopäätä
sivuuttaa. Yhtäältä kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohta, kuten tämän tuomion 137 kohdassa täsmennettiin, ei nimittäin
koske yksityiskohtaisia menettelytapoja, joiden mukaisesti voidaan säätää velvollisuudesta maksaa ennakkoon yhtiövero. Kun
tähän säännökseen sisältyy sääntöjä, joilla pyritään välttämään ulkomailla asuvan tytäryhtiön maassa asuvalle emoyhtiölle
jakaman voiton ketjuverotusta, sitä ei sovelleta osakkeita omistavien luonnollisten henkilöiden tilanteeseen. Toisaalta on
muistutettava, että yhtiöveroennakko ei ole mainitun direktiivin 6 artiklassa tarkoitettu lähdevero (ks. tämän tuomion 111
kohta).
142   Liikkumisvapauksiin liittyvien perustamissopimuksen määräysten osalta on todettava, että koska kyseessä olevaa lainsäädäntöä
sovelletaan osingon jakamiseen osakkeenomistajina oleville yhtiöille niiden osakeomistuksen laajuudesta riippumatta, se voi
kuulua sekä sijoittautumisvapauteen liittyvän EY 43 artiklan että pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvän EY 56 artiklan
soveltamisalaan.
143   Kun otetaan huomioon pääasian olosuhteet (ks. tämän tuomion 37 kohta), pääasiassa kyseessä olevaa kansallista lainsäädäntöä
on syytä tarkastella ensin EY 43 artiklan valossa.
144   Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 94 kohdassa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tässä kysymyksessä
yhteisöjen tuomioistuimelta sitä, onko Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1.7.1994 alkaen käyttöön otettu FID-järjestelmä lainmukainen.
Tämän järjestelmän mukaan ulkomaisia osinkoja saavien maassa asuvien yhtiöiden on mahdollista saada palautus yhtiöveroennakon
ylijäämästä eli yhtiöveroennakon määrästä, jota ei voida vähentää maksettavan yhtiöveron määrästä.
145   On kuitenkin todettava, että ulkomaisia osinkoja saavien maassa asuvien yhtiöiden, jotka valitsevat FID-järjestelmän, verokohtelu
on kahdessa suhteessa epäedullisempaa kuin verokohtelu, jota sovelletaan kotimaisia osinkoja saaviin maassa asuviin yhtiöihin.
146   Ensinnäkin yhtiöveroennakon ylijäämän takaisin saamista koskevan mahdollisuuden osalta ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että
vaikka yhtiöveroennakko on maksettava 14 päivän kuluessa siitä vuosineljänneksestä, jona kyseessä oleva yhtiö jakaa osinkoja
osakkeenomistajilleen, yhtiöveroennakon ylijäämä on palautettava vasta, kun yhtiövero on maksettava, eli silloin, kun on kulunut
yhdeksän kuukautta tilikauden päättymisestä. Yhtiön on siis odotettava sen mukaan, koska se on jakanut osinkoa, 8,5–17,5 kuukautta
saadakseen palautuksen maksamastaan yhtiöveroennakosta.
147   Kuten pääasian kantajat väittävät, maassa asuvien yhtiöiden, jotka valitsevat tällaisen järjestelmän sen johdosta, että ne
saavat ulkomaisia osinkoja, kassatilanteeseen vaikutetaan näin ollen epäedullisesti, toisin kuin tapauksessa, jossa maassa
asuvat yhtiöt saavat kotimaisia osinkoja. Koska tässä jälkimmäisessä tapauksessa osinkoa jakava yhtiö on jo maksanut jaetuista
voitoista yhtiöveroennakon, yhtiöveroennakon hyvitys myönnetään maassa asuvalle osinkoa saavalle yhtiölle, jonka on tämän
johdosta mahdollista jakaa yhtä suuri määrä osinkoja omille osakkeenomistajilleen, eikä sillä ole velvollisuutta maksaa yhtiöveroennakkoa.
148   Toiseksi osakkeenomistajalla, joka saa osinkoa maassa asuvalta yhtiöltä FID:nä pidettävien ulkomaisten osinkojen perusteella,
ei ole oikeutta veronhyvitykseen, vaan kyseisen osakkeenomistajan katsotaan saaneen tuloa, jota on verotettu kyseessä olevan
verovuoden osalta alimman verokannan mukaan. Koska tällainen osakkeenomistaja ei saa veronhyvitystä, hänellä ei ole oikeutta
palautukseen, kun hänen ei ole maksettava tuloveroa tai kun maksettava tulovero on osingosta kannettavaa alimman verokannan
mukaista veroa pienempi.
149   Kuten pääasian kantajat väittävät, tämä johtaa siihen, että yhtiön, joka on valinnut FID-järjestelmän, on korotettava jakamiensa
osinkojen määrää, jos se haluaa taata osakkeenomistajille kotimaisia osinkoja jaettaessa saatavaa tuottoa vastaavan tuoton.
150   Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan nämä erot kohtelussa eivät merkitse sitä, että sijoittautumisvapautta rajoitettaisiin.
151   Sen osalta, että yhtiöllä, joka on valinnut FID-järjestelmän, on velvollisuus maksaa yhtiöveroennakko ja odottaa myöhempää
palautusta, kyseinen hallitus toistaa perustelunsa, joiden mukaan ulkomaisia osinkoja saavan yhtiön tilanne ei ole rinnastettavissa
sellaisen yhtiön tilanteeseen, joka saa kotimaisia osinkoja, sillä se, että ensiksi mainitulla yhtiöllä on velvollisuus maksaa
yhtiöveroennakkoa myöhemmän osingonjaon yhteydessä, johtuu siitä, että toisin kuin jälkimäinen yhtiö, se on saanut osinkoja,
joista ei ole maksettu lainkaan yhtiöveroennakkoa. Vaikka tässä erilaisessa asiayhteydessä ulkomaisia osinkoja saavalle yhtiölle,
joka valitsee FID-järjestelmän, myönnetään oikeus palautukseen maksetusta yhtiöveroennakosta, tässä kohtelussa ei suinkaan
voi kyseisen hallituksen mukaan olla kyse syrjinnästä.
152   Kuten tämän tuomion 87–91 kohdassa todettiin, koska yhtiön jakamasta voitosta kuitenkin kannetaan kyseisen yhtiön asuinvaltiossa
yhtiövero, kun maksettava veron määrä määräytyy veroennakkojärjestelmän, joka koskee yhtiöveroa, joka osinkoa saavan yhtiön
on maksettava, mukaan niin, että huomioon otetaan maassa asuvan osinkoa jakavan yhtiön jakamistaan voitoista maksama vero
mutta ei veroa, jonka ulkomailla asuva osinkoa jakava yhtiö on maksanut ulkomailla, tällaisessa järjestelmässä kohdellaan
ulkomaisia osinkoja saavaa maassa asuvaa yhtiötä epäedullisemmin kuin kotimaisia osinkoja saavaa yhtiötä, vaikka ensin mainittu
yhtiö on tilanteessa, joka on rinnastettavissa jälkimmäisen yhtiön tilanteeseen.
153   Vaikka tämän ensiksi mainitun yhtiön tilanne tosin paranee sillä, että ennakkona maksettu vero, jota ei voida vähentää maksettavasta
yhtiöverosta, voidaan palauttaa, tällainen yhtiö on edelleen epäedullisemmassa tilanteessa kuin kotimaisia osinkoja saava
yhtiö, sillä sen kassatilanteeseen vaikutetaan epäedullisesti.
154   Tällaisessa erilaisessa kohtelussa, jolla tehdään osakkuus ulkomailla asuvassa yhtiössä vähemmän houkuttelevaksi kuin osakkuus
maassa asuvassa yhtiössä, on kyse, jos se ei ole objektiivisesti perusteltua, sijoittautumisvapauden loukkaamisesta.
155   Toisin kuin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää, sitä, että FID-järjestelmän valinneiden yhtiöiden kassatilanteeseen
vaikutetaan epäedullisesti, ei voida perustella käytännön vaatimuksilla, jotka liittyvät siihen, että mainitun osingon verotuksessa
kuluu tietty aika siihen, että jäsenvaltio ottaa huomioon kaikki verot, jotka tästä voitosta on kannettu joko kyseisessä valtiossa
tai ulkomailla.
156   Jäsenvaltiolla on oltava käytettävissään tietty aika, jotta se voi maksettavan yhtiöveron lopullista määrää määrittäessään
ottaa huomioon kaikki jaetusta voitosta jo kannetut verot. Tällä ei kuitenkaan voida perustella sitä, että kotimaisten osinkojen
tapauksessa jäsenvaltio on valmis ottamaan huomioon, kun se määrittää yhtiöveroennakon määrää, joka osinkoa jakavan yhtiön
on maksettava, yhtiöveroennakon osuuden, jonka on maksanut maassa asuva yhtiö, jolta itse mainittu osinkoa jakava yhtiö on
saanut osinkoa – mikä tapahtuu siinä vaiheessa, kun tämän toisen maassa asuvan yhtiön maksettavaksi tulevan yhtiöveron lopullista
määrää ei edes ole voitu vielä määrittää – kun taas ulkomaisten osinkojen tapauksessa kyseinen valtio vahvistaa maksettavan
yhtiöveroennakon määrän ilman, että omille osakkeenomistajilleen osinkoja jakavan maassa asuvan yhtiön olisi mahdollista vähentää
mainitusta määrästä vero, joka kannetaan voitosta, jonka ulkomailla asuva yhtiö on sille jakanut.
157   Mikäli osoittautuisi, että käytännön syistä ainoastaan kotimaisten osinkojen osalta voidaan jaetusta voitosta maksettu vero
ottaa huomioon yhtiöveroennakkojärjestelmässä, kyseessä olevan jäsenvaltion olisi mukautettava jompaakumpaa sen maassa asuvien
yhtiöiden verotusta koskevaan järjestelmään liittyvää näkökohtaa tämän epätasa-arvoisen kohtelun poistamiseksi.
158   Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää sen osalta, että FID-järjestelmässä ei myönnetä osakkeenomistajalle veronhyvitystä,
että tällainen veronhyvitys myönnetään osinkoa saavalle osakkeenomistajalle ainoastaan silloin, kun kyse on jaetun voiton
taloudellisesta kaksinkertaisesta verotuksesta, jota on vältettävä tai vähennettävä. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen
mukaan näin ei ole FID-järjestelmän osalta, koska yhtäältä ulkomaisista osingoista ei ole maksettu yhtiöveroennakkoa ja koska
toisaalta yhtiöveroennakko, joka mainittuja osinkoja saavan maassa asuvan yhtiön on maksettava, kun se jakaa osinkoja omille
osakkeenomistajilleen, palautetaan ylijäämän osalta myöhemmin.
159   Näissä perusteluissa kuitenkin nojaudutaan siihen samaan virheelliseen lähtökohtaan, jonka mukaan vaara taloudellisesta kaksinkertaisesta
verotuksesta on olemassa ainoastaan tapauksessa, jossa on kyse osingoista, joita jakaa maassa asuva yhtiö, jolla on velvollisuus
maksaa osingonjaoistaan yhtiöveroennakkoa, vaikka tosiasiassa tämä vaara on olemassa myös tapauksessa, jossa on kyse osingoista,
joita jakaa ulkomailla asuva yhtiö, jonka voitoista kannetaan niin ikään sen asuinvaltiossa yhtiöveroa kyseisessä valtiossa
sovellettavan verokannan ja siellä sovellettavien säännösten mukaisesti.
160   Samasta syystä Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ei voi kyseenalaistaa sitä, että ulkomailla asuvalta yhtiöltä saatuja osinkoja
kohdellaan verotuksessa epäedullisemmin, väittämällä, että tällainen yhtiö voi maksaa osakkeenomistajilleen suurempia osinkoja,
koska se ei ole velvollinen maksamaan yhtiöveroennakkoa.
161   Argumentti, jonka mukaan erilaisessa kohtelussa, joka aiheutuu FID-järjestelmässä ulkomaisia osinkoja jaettaessa, ei ole kyse
sijoittautumisvapauden rajoittamisesta, on myös hylättävä, koska kyseinen järjestelmä on ainoastaan vaihtoehtoinen.
162   Kuten pääasian kantajat väittävät, kansallinen järjestelmä, jolla rajoitetaan liikkumisvapauksia, on nimittäin ristiriidassa
yhteisön oikeuden kanssa, vaikka sen soveltaminen on vapaavalintaista.
163   Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen sen argumentin osalta, jonka mukaan kyseessä olevat rajoitukset voidaan perustella
välttämättömyydellä varmistaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevan verojärjestelmän johdonmukaisuus, on todettava,
että tällä argumentilla ainoastaan viitataan niihin samoihin perusteluihin, jotka on jo hylätty toisen kysymyksen tarkastelun
yhteydessä (ks. tämän tuomion 93 kohta).
164   Edellä esitetystä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen neljännessä kysymyksessään esittämät FID-järjestelmän
ominaispiirteet ovat ristiriidassa EY 43 artiklan kanssa.
165   Siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämä kysymys koskee myös tapausta, jossa on kyse kolmansiin
maihin sijoittautuneista yhtiöistä, jotka eivät näin ollen kuulu sijoittautumisvapauteen liittyvän EY 43 artiklan soveltamisalaan
– sekä tämän tuomion 38 kohdassa esitetystä syystä – esiin nousee kysymys siitä, ovatko pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset
kansalliset säännökset myös pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvän EY 56 artiklan vastaisia.
166   Tältä osin on todettava, että erilainen kohtelu, joka kohdistuu ulkomaisiin osinkoihin, kun niitä saa maassa asuva yhtiö,
joka valitsee FID-järjestelmän (ks. tämän tuomion 145–149 kohta), voi johtaa siihen, että tällainen yhtiö luopuu sijoittamasta
pääomiaan toiseen valtioon sijoittautuneeseen yhtiöön, ja rajoittaa samalla myös muihin valtioihin sijoittautuneiden yhtiöiden
mahdollisuuksia kerätä pääomaa Yhdistyneestä kuningaskunnasta.
167   Jotta tällainen erilainen kohtelu soveltuisi yhteen pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvien perustamissopimuksen määräysten
kanssa, sen on koskettava tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti arvioituina toisiinsa rinnastettavissa, tai erilaisen
kohtelun on oltava perusteltu yleistä etua koskevista pakottavista syistä.
168   Koska Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on viitannut tässä yhteydessä samoihin huomautuksiin kuin EY 43 artiklan tarkastelussa,
riittää, kun todetaan, että tämän tuomion 150–163 kohdassa esitetyistä syistä tämä erilainen kohtelu koskee tilanteita, jotka
ovat objektiivisesti katsoen toisiinsa rinnastettavissa, ja sillä rajoitetaan pääomanliikkeitä, minkä ei ole osoitettu olevan
perusteltua.
169   Ainoa argumentti, johon tämä hallitus on vedonnut nimenomaan pääomien vapaan liikkuvuuden osalta, koskee sitä, että tilanteessa,
johon liittyy kolmansiin maihin sijoittautuneita osinkoja jakavia yhtiöitä, näiden yhtiöiden asuinvaltioissaan maksaman veron
todentaminen voi olla vaikeampaa kuin yhteisön sisäisessä tilanteessa.
170   On totta, että unionin jäsenvaltioiden oikeudellisen yhdentymisen laajuuden johdosta ja erityisesti sen johdosta, että kansallisten
veroviranomaisten yhteistyöstä on annettu yhteisön lainsäädäntöä, kuten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä
avusta välittömien verojen alalla 19.12.1977 annettu neuvoston direktiivi 77/799/ETY (EYVL L 336, s. 15), se, että jäsenvaltio
verottaa taloudellista toimintaa, johon liittyy yhteisön sisäisiä rajatylittäviä näkökohtia, ei kaikissa tapauksissa ole rinnastettavissa
sellaisen taloudellisen toiminnan verottamiseen, joka liittyy jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiin suhteisiin.
171   Lisäksi kuten julkisasiamies korosti ratkaisuehdotuksensa 121 kohdassa, on mahdollista, että jäsenvaltio voi osoittaa pääomanliikkeitä
kolmansiin maihin ja kolmansista maista koskevan rajoituksen olevan tietystä syystä perusteltu tilanteessa, jossa tätä syytä
ei pidettäisi pätevänä perusteluna jäsenvaltioiden välisten pääomanliikkeiden rajoitukselle.
172   Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on kuitenkin kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön osalta vedonnut ulkomailla maksetun
veron todentamiseen liittyviin ongelmiin ainoastaan selittääkseen aikaa, joka kuluu yhtiöveroennakon maksamisen ja sen palauttamisen
välillä. Kuten tämän tuomion 156 kohdassa todettiin, tällaisella seikalla ei voida perustella lainsäädäntöä, jonka nojalla
ulkomaisia osinkoja saava maassa asuva yhtiö ei voi millään tavalla vähentää yhtiöveroennakkona maksamastaan määrästä veroa,
joka kannetaan jaetuista voitoista ulkomailla, vaikka kotimaisten osinkojen osalta mainittu vero vähennetään viran puolesta
maassa asuvan osinkoa jakavan yhtiön maksamasta – joskin vain ennakkoon – verosta.
173   Neljänteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa on ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö,
jossa maassa asuvat yhtiöt, jotka jakavat osakkeenomistajilleen osinkoja saamiensa kotimaisten osinkojen perusteella, vapautetaan
yhtiöveroennakon maksamisesta, samalla kun maassa asuville yhtiöille, jotka jakavat osakkeenomistajilleen osinkoja saamiensa
ulkomaisten osinkojen perusteella, myönnetään oikeus valita järjestelmä, jonka mukaan niiden on mahdollista saada takaisin
yhtiöveroennakko, mutta jossa yhtäältä nämä maassa asuvat yhtiöt velvoitetaan maksamaan tämä yhtiöveroennakko ja vaatimaan
siitä myöhemmin palautusta ja jossa ei toisaalta säädetä veronhyvityksestä niiden osakkeenomistajille, vaikka kyseiset osakkeenomistajat
olisivat saaneet veronhyvityksen tapauksessa, jossa maassa asuva yhtiö jakaa osinkoja kotimaisten osinkojen perusteella.

Viides kysymys
174   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee viidennessä kysymyksessään, ovatko – kun otetaan huomioon se, että ensimmäisessä
ja toisessa kysymyksessä kyseessä olevat kansalliset säännökset on annettu ennen 31.12.1993 – neljännessä kysymyksessä mainitut
säännökset, jotka on annettu tämän ajankohdan jälkeen mutta joilla on muutettu mainittuja kansallisia säännöksiä, siltä osin
kuin kyseiset säännökset ovat myös pääomanliikkeitä koskevia rajoituksia, jotka on lähtökohtaisesti kielletty EY 56 artiklassa,
sallittuja sen johdosta, että ne ovat EY 57 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja 31.12.1993 voimassa olleita rajoituksia.
175   EY 57 artiklan 1 kohdan mukaan se, mitä 56 artiklassa määrätään, ei estä soveltamasta kolmansiin maihin sellaisia rajoituksia,
jotka ovat kansallisen lainsäädännön tai yhteisön oikeuden mukaan voimassa 31.12.1993 ja jotka koskevat pääomanliikkeitä kolmansiin
maihin tai kolmansista maista, jos näihin liittyy suoria sijoituksia, kiinteistösijoitukset mukaan luettuina, sijoittautumista,
rahoituspalvelujen tarjoamista tai arvopaperien hyväksymistä pääomamarkkinoille.
176   Näin ollen on tutkittava, kuuluvatko neljännessä kysymyksessä mainitut kansalliset säännökset EY 57 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan
rajoituksina, jotka koskevat pääomanliikkeitä, joihin liittyy suoria sijoituksia, sijoittautumista, rahoituspalvelujen tarjoamista
tai arvopaperien hyväksymistä pääomamarkkinoille.
177   Erityisesti suorien sijoitusten käsitteen osalta on todettava, että sitä ei määritellä perustamissopimuksessa.
178   Tämä käsite on kuitenkin määritelty yhteisön oikeudessa perustamissopimuksen 67 artiklan (artikla on kumottu Amsterdamin sopimuksella)
täytäntöönpanosta 24.6.1988 annetun neuvoston direktiivin 88/361/ETY (EYVL L 178, s. 5) liitteessä I olevassa pääomanliikkeiden
nimikkeistössä, joka sisältää kolmetoista pääomanliikkeiden ryhmää.
179   Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että koska EY 56 artiklassa toistetaan asiallisesti direktiivin 88/361 1 artiklan
sisältö ja vaikka tämä direktiivi on annettu ETY:n perustamissopimuksen 69 artiklan ja 70 artiklan 1 kohdan nojalla (ETY:n
perustamissopimuksen 67–73 artikla on korvattu EY:n perustamissopimuksen 73 b–73 g artiklalla, joista on puolestaan tullut
EY 56–EY 60 artikla), tällä nimikkeistöllä on edelleen pääomanliikkeiden käsitteen määrittämisen kannalta sama ohjeellinen
arvo kuin ennen uusien artikloiden voimaantuloa, vaikkakin tiedetään, että nimikkeistön johdannon mukaan siinä oleva luettelo
ei ole tyhjentävä (ks. mm. asia C-222/97, Trummer ja Mayer, tuomio 16.3.1999, Kok. 1999, s. I-1661, 21 kohta ja asia C-513/03,
Van Hilten-van der Heijden, tuomio 23.2.2006, Kok. 2006, s. I-1957, 39 kohta).
180   Tälle nimikkeistölle on annettava tällainen ohjeellinen arvo, kun tulkitaan suorien sijoitusten käsitettä. Mainitun nimikkeistön
ensimmäisessä otsikossa ”Suorat sijoitukset” mainitaan sivuliikkeen tai uuden, yksinomaan pääoman sijoittavalle henkilölle
kuuluvan yrityksen perustaminen ja laajentaminen sekä olemassa olevien kokonaisten yritysten hankkiminen, osallistuminen uuteen
tai olemassa olevaan yritykseen pysyvien taloudellisten yhteyksien luomiseksi tai ylläpitämiseksi, pitkäaikaiset lainat pysyvien
taloudellisten yhteyksien luomiseksi tai ylläpitämiseksi sekä voittovarojen uudelleen sijoittaminen pysyvien taloudellisten
yhteyksien ylläpitämiseksi.
181   Kuten tästä luettelosta ja siihen liittyvistä selityksistä ilmenee, suorien sijoitusten käsite koskee kaikenlaisia luonnollisten
henkilöiden tai oikeushenkilöiden tekemiä sijoituksia, joiden tarkoituksena on pysyvien ja suorien yhteyksien luominen tai
ylläpitäminen pääoman sijoittajan ja sen yrityksen välillä, jonka käyttöön pääoma annetaan taloudellisen toiminnan harjoittamista
varten.
182   Uuden tai olemassa olevan yrityksen osakkeiden omistamisen osalta tavoite luoda tai ylläpitää pysyviä taloudellisia yhteyksiä
edellyttää, kuten kyseisistä selityksistä ilmenee, että osakkeenomistajan omistama osakemäärä antaa sille joko kansallisen
osakeyhtiölainsäädännön nojalla tai muutoin todellisen mahdollisuuden osallistua yhtiön johtamiseen tai sen valvontaan.
183   Toisin kuin pääasian kantajat väittävät, pääomanliikkeiden, joihin liittyy EY 57 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja suoria
sijoituksia tai sijoittautumista, rajoituksiksi voidaan katsoa sekä kansalliset säännökset, joilla, kun niitä sovelletaan
pääomanliikkeisiin kolmansiin maihin tai kolmansista maista, rajoitetaan sijoituksia tai sijoittautumista, että säännökset,
joilla rajoitetaan sijoituksista tai sijoittautumisesta seuraavaa osinkojen maksamista.
184   Oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että ulkomaisten osinkojen kohtelua epäedullisemmin kuin kotimaisia osinkoja on pidettävä
pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksena siltä osin kuin tällä voidaan aiheuttaa se, että osakkeiden hankkiminen muihin jäsenvaltioihin
sijoittautuneista yhtiöistä on vähemmän houkuttelevaa (em. asia Verkooijen, tuomion 35 kohta; em. asia Lenz, tuomion 21 kohta
ja em. asia Manninen, tuomion 23 kohta).
185   Tästä seuraa, että pääomanliikkeiden rajoittaminen, kuten ulkomaisten osinkojen kohteleminen verotuksellisesti epäedullisemmin,
kuuluu EY 57 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, siltä osin kuin tämä rajoittaminen liittyy osakeomistuksiin, jotka on hankittu
pysyvien ja suorien taloudellisten yhteyksien luomiseksi tai ylläpitämiseksi osakkeenomistajan ja kyseessä olevan yhtiön välillä
ja joiden perusteella osakkeenomistajilla on todellinen mahdollisuus osallistua yhtiön johtamiseen tai sen valvontaan.
186   Jos näin ei ole, EY 56 artiklassa kiellettyä pääomanliikkeiden rajoitusta ei voida soveltaa, ei edes suhteissa kolmansiin
maihin.
187   EY 57 artiklan 1 kohdasta ilmenee sitä vastoin, että jäsenvaltio voi suhteissa kolmansiin maihin soveltaa pääomanliikkeiden
rajoituksia, jotka kuuluvat tämän määräyksen aineelliseen soveltamisalaan, vaikka kyseiset rajoitukset ovat EY 56 artiklassa
määrätyn pääomien vapaan liikkuvuuden periaatteen vastaisia, kunhan ne olivat voimassa jo 31.12.1993.
188   Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus katsoo, että jos yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, että pääasiassa kyseessä oleva ulkomaisten
osinkojen verotusta koskeva lainsäädäntö on ristiriidassa EY 56 artiklan kanssa, mainittua poikkeusta sovellettaisiin sekä
niiden ennen 31.12.1993 annettujen säännösten osalta, joita ensimmäinen, toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys koskee, että
1.7.1994 voimaan tulleen FID-järjestelmän osalta, koska tällä järjestelmällä ei otettu käyttöön olemassa olleisiin säännöksiin
nähden uusia rajoituksia, vaan sillä päinvastoin ainoastaan lievennettiin tiettyjä voimassa olevan lainsäädännön rajoittavia
vaikutuksia.
189   Ensinnäkin on täsmennettävä EY 57 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua 31.12.1993 voimassa olevien rajoitusten käsitettä.
190   Kuten pääasian kantajat, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja komissio ovat esittäneet, on viitattava asiassa C-302/97,
Konle, 1.6.1999 annettuun tuomioon (Kok. 1999, s. I-3099), jossa yhteisöjen tuomioistuimen oli tulkittava voimassa olevan
lainsäädännön käsitettä, joka sisältyy Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista
ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (EYVL 1994, C 241, s. 21 ja EYVL 1995,
L 1, s. 1) tiettyyn määräykseen, jonka nojalla Itävallan tasavallan oli mahdollista jatkaa väliaikaisesti vapaa-ajan asuntoja
koskevan voimassa olevan lainsäädäntönsä soveltamista.
191   Yhteisöjen tuomioistuin nimittäin täsmensi kyseisessä asiassa antamassaan tuomioissa, että vaikka yhteisön säädöksessä vahvistettuna
ajankohtana voimassa olevan lainsäädännön sisällön määrittäminen kuuluu lähtökohtaisesti kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan,
yhteisöjen tuomioistuimen on annettava ne perusteet, joilla tulkitaan yhteisön oikeuden käsitettä, joka on ohjeena yhteisön
poikkeusjärjestelmän soveltamisessa vahvistettuna ajankohtana ”voimassa olevaan” kansalliseen lainsäädäntöön (ks. vastaavasti
em. asia Konle, tuomion 27 kohta).
192   Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi tässä samassa asiassa antamassaan tuomiossa, jokainen kansallinen säännös, joka on annettu
täten vahvistetun ajankohdan jälkeen, ei ole pelkästään antamispäivänsä vuoksi ilman muuta suljettu pois kyseessä olevassa
yhteisön säädöksessä vahvistetusta poikkeusjärjestelystä. Tätä poikkeusta nimittäin sovelletaan säännökseen, joka sisällöltään
vastaa identtisesti sitä edeltänyttä lainsäädäntöä tai jolla vain väljennetään tai poistetaan aiempaan lainsäädäntöön sisältyneitä
rajoituksia, jotka kohdistuvat yhteisön oikeusjärjestyksen mukaisten vapauksien ja oikeuksien käyttämiseen. Sitä vastoin lainsäädäntöä,
joka perustuu aiemmista säännöksistä poikkeavaan ajatteluun ja jolla otetaan käyttöön uusia menettelyjä, ei voida rinnastaa
kyseessä olevassa yhteisön säädöksessä vahvistettuna ajankohtana voimassa olleeseen lainsäädäntöön (ks. em. asia Konle, tuomion
52 ja 53 kohta).
193   FID-järjestelmän ja ulkomaisten osinkojen verotusta koskevan voimassa olevan kansallisen lainsäädännön välisen suhteen, sellaisena
kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on sen esittänyt, osalta on selvää, että kyseisen järjestelmän tavoitteena on
vähentää rajoittavia vaikutuksia, joita voimassa olevasta lainsäädännöstä aiheutuu ulkomaisia osinkoja saaville maassa asuville
yhtiöille, muun muassa siten, että mainituille yhtiöille tarjotaan mahdollisuus saada palautus maksetun yhtiöveroennakon ylijäämästä,
kun ne jakavat osinkoja omille osakkeenomistajilleen.
194   Kansallisen tuomioistuimen asiana on kuitenkin ratkaista, onko sitä pääasian kantajien korostamaa seikkaa, että FID:ksi luokiteltuja
osinkoja saaville osakkeenomistajille ei myönnetä yhtiöveroennakon hyvitystä, pidettävä uutena rajoituksena. Vaikka kansallisessa
verojärjestelmässä, jonka osa FID-järjestelmä on, tällaisen yhtiöveroennakon hyvityksen myöntäminen osinkoa saavalle osakkeenomistajalle
vastaa sitä, että osinkoa jakava yhtiö suorittaa tästä osingonjaosta yhtiöveroennakkoa, ennakkoratkaisupyynnössä esitetyn
kansallisen verolainsäädännön kuvauksen perusteella ei voida päätellä, että sillä, että yhtiöllä, joka on valinnut FID-järjestelmän,
on oikeus palautukseen yhtiöveroennakon ylijäämästä, perustellaan 31.12.1993 voimassa olevan lainsäädännön mukaisessa ajattelussa
se, että kyseisen yhtiön osakkeenomistajille ei myönnetä veronhyvitystä.
195   Joka tapauksessa toisin kuin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää, FID-järjestelmää ei voida pitää voimassa olevana
rajoituksena pelkästään sen vuoksi, että tämän järjestelmän vapaavalintaisuuden johdosta kyseessä olevilla yhtiöillä on edelleen
käytössään se mahdollisuus, että niihin sovelletaan aikaisemmin käyttöön otettua järjestelmää siitä seuraavine rajoittavine
vaikutuksineen. Kuten tämän tuomion 162 kohdassa todettiin, järjestelmä, jolla rajoitetaan liikkumisvapauksia, on nimittäin
ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa, vaikka sen soveltaminen on vapaavalintaista.
196   Viidenteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että EY 57 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltio on
antanut ennen 31.12.1993 lainsäädäntöä, johon sisältyy EY 56 artiklassa kiellettyjä rajoituksia, jotka koskevat pääomanliikkeitä
kolmansiin maihin tai kolmansista maista, ja antaa kyseisen ajankohdan jälkeen säännöksiä, joilla myös rajoitetaan pääomanliikkeitä
mutta jotka samalla sisällöltään vastaavat identtisesti niitä edeltänyttä lainsäädäntöä tai joilla vain väljennetään tai poistetaan
aiempaan lainsäädäntöön sisältyneitä rajoituksia, jotka kohdistuvat yhteisön oikeusjärjestyksen mukaisten vapauksien ja oikeuksien
käyttämiseen, EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa se, että näitä viimeksi mainittuja säännöksiä sovelletaan kolmansiin
maihin, kun kyseisiä säännöksiä sovelletaan pääomanliikkeisiin, joihin liittyy suoria sijoituksia, kiinteistösijoitukset mukaan
luettuina, sijoittautumista, rahoituspalvelujen tarjoamista tai arvopaperien hyväksymistä pääomamarkkinoille. Tältä osin suorina
sijoituksina ei voida pitää sellaisia osakeomistuksia, joita ei ole hankittu yhtiöstä pysyvien ja suorien taloudellisten yhteyksien
luomiseksi tai ylläpitämiseksi osakkeenomistajan ja tämän yhtiön välillä ja joiden perusteella osakkeenomistajalla ei ole
todellista mahdollisuutta osallistua yhtiön johtamiseen tai sen valvontaan.

Kuudes, seitsemäs, kahdeksas ja yhdeksäs kysymys
197   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kuudennessa, seitsemännessä, kahdeksannessa ja yhdeksännessä kysymyksessään,
joita on tarkasteltava yhdessä, onko, siinä tapauksessa, että edeltävissä kysymyksissä tarkoitetut kansalliset säännökset
ovat yhteisön oikeuden vastaisia, niiden kanteiden, joita pääasian kantajat ovat nostaneet hyvityksen saamiseksi tällaisesta
yhteisön oikeuden vastaisuudesta, kaltaisia kanteita pidettävä aiheettomasti perittyjen rahamäärien tai perusteettomasti evättyjen
etujen palauttamiskanteina, vai sitä vastoin vahingonkorvauskanteina. Siltä osin kuin kyse on vahingonkorvauskanteesta, ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame annetussa
tuomiossa asetettujen edellytysten täytyttävä ja onko tältä osin otettava huomioon kansallisen oikeuden mukainen muoto, jossa
tällaiset kanteet on nostettava.
198   Edellytysten, joiden nojalla jäsenvaltiolla on velvollisuus korvata yksityisille yhteisön oikeuden rikkomisella aiheutetut
vahingot, soveltamisen osalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko yhteisöjen tuomioistuimen mahdollista
antaa ohjeita, jotka koskevat vaatimusta yhteisön oikeuden riittävän ilmeisestä rikkomisesta sekä vaatimusta, joka liittyy
syy-yhteyteen vahingon, joka on aiheutunut henkilöille, joiden oikeuksia on loukattu, ja valtion velvoitteen laiminlyönnin
välillä.
199   Pääasian kantajat väittävät, että kaikki kuudennessa kysymyksessä kuvatut kanteet kuuluvat palauttamiskanteiden ryhmään sekä
niiltä osin kuin nämä kanteet koskevat aiheettomasti perityn veron ylijäämän tai tappion, joka on aiheutunut siitä, että verona
ennenaikaisesti maksettuja rahamääriä ei ole voitu käyttää, palauttamista että niiltä osin kuin kyseiset kanteet koskevat
hyvitysten myöntämistä tai sen rahamäärän palauttamista, jolla kyseessä olevien maassa asuvien yhtiöiden oli korotettava FID:nä
pidettävien osinkojen määrää korvatakseen osakkeenomistajilleen sen, että nämä eivät saaneet veronhyvitystä. Jos yhteisön
oikeuden mukaan on mahdollista, että kansallisessa oikeudessa säädetään ainoastaan vahingonkorvauskanteesta, kyseinen vahingonkorvauskanne
on pääasian kantajien mukaan joka tapauksessa toisentyyppinen kuin edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du
Pêcheur ja Factortame annetussa tuomiossa kyseessä ollut kanne.
200   Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus sitä vastoin väittää, että kaikissa pääasian kantajien käyttämissä oikeussuojakeinoissa
on kyse vahingonkorvauskanteista, joita koskevat edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame
asetetut edellytykset. Sillä, miten kanteet on kansallisen oikeuden näkökulmasta nostettu, ei ole Yhdistyneen kuningaskunnan
hallituksen mukaan merkitystä, kun niitä määritellään yhteisön oikeudessa.
201   Tältä osin on todettava, että pääasian kantajien kansallisessa tuomioistuimessa nostamien kanteiden oikeudellinen luonnehdinta
ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimelle. Esillä olevassa asiassa pääasian kantajien on täsmennettävä kanteidensa luonne ja perusta
(palauttamiskanne vai vahingonkorvauskanne) kansallisen tuomioistuimen valvonnassa (ks. em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft
ym., tuomion 81 kohta).
202   On kuitenkin niin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus saada takaisin sellaiset verot, jotka jäsenvaltio on kantanut
yhteisön oikeuden vastaisesti, seuraa niistä oikeuksista, joita yksityisille on annettu yhteisön oikeussäännöillä, sellaisena
kuin yhteisöjen tuomioistuin on näitä oikeussääntöjä tulkinnut, ja täydentää näitä oikeuksia (ks. mm. asia 199/82, San Giorgio,
tuomio 9.11.1983, Kok. 1983, s. 3595, Kok. Ep. VII, s. 373, 12 kohta ja em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft ym., tuomion
84 kohta). Jäsenvaltiolla on siten lähtökohtaisesti velvollisuus palauttaa yhteisön oikeuden vastaisesti kannetut verot (yhdistetyt
asiat C-192/95–C-218/95, Comateb ym., tuomio 14.1.1997, Kok. 1997, s. I-165, 20 kohta ja em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft
ym., tuomion 84 kohta).
203   Koska yhteisö ei ole antanut säännöksiä perusteettomasti kannettujen kansallisten verojen ja maksujen palauttamisesta, kunkin
jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt
sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, kuitenkin
siten, että nämä menettelysäännöt eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen
oikeuteen perustuvia vaatimuksia (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että yhteisön oikeusjärjestyksessä vahvistettujen
oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (ks. mm. asia 33/76, Rewe, tuomio
16.12.1976, Kok. 1976, s. 1989, Kok. Ep. III, s. 271, 5 kohta ja asia 45/76, Comet, tuomio 16.12.1976, Kok. 1976, s. 2043,
13 ja 16 kohta sekä sittemmin asia C-231/96, Edis, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, s. I-4951, 19 ja 34 kohta; asia C-343/96,
Dilexport, tuomio 9.2.1999, Kok. 1999, s. I-579, 25 kohta ja em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft ym., tuomion 85 kohta).
204   Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin katsoi edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Metallgesellschaft ym. antamansa tuomion
96 kohdassa, että kun maassa asuva yhtiö tai sen emoyhtiö on kärsinyt taloudellisen menetyksen, josta jäsenvaltion viranomaiset
ovat hyötyneet, sen takia, että on maksettu yhtiöveroennakko, joka kannettiin kyseiseltä maassa asuvalta yhtiöltä ulkomailla
asuvalle emoyhtiölle jaettujen osinkojen yhteydessä mutta josta maassa asuva yhtiö, joka oli jakanut osinkoja myös tässä jäsenvaltiossa
asuvalle emoyhtiöille, oli vapautettu, vapaaseen liikkuvuuteen liittyvien perustamissopimuksen määräysten mukaan edellytetään,
että maassa asuvilla yhtiöillä ja niiden ulkomailla asuvilla emoyhtiöillä on käytettävissään tehokas oikeussuojakeino, jotta
ne voivat saada palautuksen tai vahingonkorvauksen tästä menetyksestä.
205   Tästä oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun jäsenvaltio on kantanut veroja yhteisön oikeuden vastaisesti, yksityisillä on oikeus
palautukseen sekä aiheettomasti peritystä verosta että tälle jäsenvaltiolle maksetuista tai sen pidättämistä rahamääristä,
jotka ovat suorassa yhteydessä tähän veroon. Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa
Metallgesellschaft ym. antamansa tuomion 87 ja 88 kohdassa, tähän kuuluvat myös kustannukset, jotka aiheutuvat siitä, että
rahamäärät eivät olleet käytettävissä sen vuoksi, että vero vaadittiin maksettavaksi ennenaikaisesti.
206   Jos kansalliset hyvityksiin liittyvät oikeussäännökset ovat olleet esteenä sille, että verovelvollinen saa takaisin maksamansa
yhtiöveroennakon kaltaisen yhteisön oikeuden vastaisesti kannetun veron, kyseisellä verovelvollisella on oikeus palautukseen
tästä verosta.
207   Toisin kuin pääasian kantajat väittävät, hyvityksiä, joista verovelvollinen on luopunut voidakseen vähentää yhtiöveroennakon
kaltaisen aiheettomasti perityn veron kokonaisuudessaan toisesta verosta, tai vahinkoja, jotka ovat aiheutuneet maassa asuville
FID-järjestelmän valinneille yhtiöille siitä syystä, että kyseisten yhtiöiden oli korotettava jakamiensa osinkojen määrää
korvatakseen osakkeenomistajilleen sen, että nämä eivät saaneet veronhyvitystä, ei kuitenkaan voida yhteisön oikeuden perusteella
korvata sellaisen kanteen välityksellä, joka koskee aiheettomasti perityn veron tai kyseessä olevalle jäsenvaltiolle maksettujen
tai sen perimien rahamäärien, jotka ovat suorassa yhteydessä tähän veroon, palauttamista. Tällaiset hyvityksistä luopumiset
tai osinkojen määrän korottamiset perustuvat nimittäin kyseisten yhtiöiden tekemiin päätöksiin, eivätkä ne ole näiden yhtiöiden
kannalta väistämätön seuraus siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta ei kohtele mainittuja osakkeenomistajia samalla tavalla
kuin osakkeenomistajia, jotka saavat kotimaisiin osinkoihin perustuvia osinkoja.
208   Näin ollen kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää, onko hyvityksistä luopumisissa tai osinkojen määrän korottamisissa
asianomaisten yhtiöiden kannalta kyse taloudellisista tappioista, jotka ovat aiheutuneet kyseessä olevan jäsenvaltion syyksi
luettavasta yhteisön oikeuden rikkomisesta.
209   Sulkematta pois sitä mahdollisuutta, että jäsenvaltion vastuu syntyy kansallisen oikeuden väljempien edellytysten perusteella,
yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että jotta jäsenvaltiolla olisi velvollisuus korvata yksityisille sen syyksi luettavalla
yhteisön oikeuden rikkomisella aiheutetut vahingot, seuraavan kolmen edellytyksen on täytyttävä: rikotulla oikeusnormilla
on oltava tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille, rikkomisen on oltava riittävän ilmeistä ja vahingon, joka on aiheutunut
henkilöille, joiden oikeuksia on loukattu, on oltava välittömässä syy-yhteydessä valtion velvoitteen laiminlyöntiin (em. yhdistetyt
asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomion 51 ja 66 kohta ja asia C-224/01, Köbler, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s.
I-10239, 51 ja 57 kohta).
210   Niiden edellytysten soveltaminen, joilla voidaan selvittää jäsenvaltioiden vastuu yksityisille yhteisön oikeuden rikkomisesta
aiheutuneista vahingoista, on lähtökohtaisesti kansallisten tuomioistuinten tehtävänä (em. yhdistetyt asiat Brasserie du Pêcheur
ja Factortame, tuomion 58 kohta ja em. asia Köbler, tuomion 100 kohta) yhteisöjen tuomioistuimen tätä soveltamista varten
antamien suuntaviivojen mukaisesti (em. yhdistetyt asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomion 55–57 kohta; asia C-392/93,
British Telecommunications, tuomio 26.3.1996, Kok. 1996, s. I-1631, 41 kohta; em. yhdistetyt asiat Denkavit ym., tuomion 49
kohta ja em. asia Konle, tuomion 58 kohta).
211   Pääasiassa EY 43 ja EY 56 artiklaa koskevilta osin ensimmäinen edellytys täyttyy selvästi. Näillä määräyksillä nimittäin annetaan
oikeuksia yksityisille (ks. em. yhdistetyt asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomion 23 ja 54 kohta ja yhdistetyt
asiat C-163/94, C-165/94 ja C-250/94, Sanz de Lera ym., tuomio 14.12.1995, Kok. 1995, s. I-4821, 43 kohta).
212   Toisen edellytyksen osalta on muistutettava, että yhtäältä yhteisön oikeuden rikkominen on riittävän ilmeistä silloin, kun
jäsenvaltio on lainsäädäntövaltaansa käyttäessään ylittänyt selvällä ja vakavalla tavalla sen toimivallan käytölle asetetut
rajat (ks. em. yhdistetyt asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomion 55 kohta; em. asia British Telecommunications,
tuomion 42 kohta ja asia C-424/97, Haim, tuomio 4.7.2000, Kok. 2000, s. I-5123, 38 kohta). Toisaalta silloin, kun kyseisellä
jäsenvaltiolla oli yhteisön oikeutta rikkoessaan oleellisesti vähentynyt tai jopa olematon harkintavalta, pelkän yhteisön
oikeuden rikkomisen voidaan katsoa jo sinänsä olevan riittävän ilmeinen rikkominen (ks. asia C-5/94, Hedley Lomas, tuomio
23.5.1996, Kok. 1996, s. I-2553, 28 kohta ja em. asia Haim, tuomion 38 kohta).
213   Sen arvioimiseksi, onko kyse riittävän ilmeisestä rikkomisesta, on otettava huomioon kaikki kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä
olevaa tilannetta koskevat seikat. Näitä seikkoja ovat muun muassa rikotun oikeusnormin selkeys ja täsmällisyys, laiminlyönnin
tai vahinkoa aiheuttaneen teon tahallisuus tai tahattomuus, mahdollisen oikeudellisen erehdyksen anteeksiannettavuus tai anteeksiantamattomuus
ja se seikka, onko yhteisön toimielimen toiminta voinut myötävaikuttaa yhteisön oikeuden vastaisten kansallisten toimenpiteiden
tai menettelyiden toteuttamiseen tai ylläpitämiseen (ks. em. yhdistetyt asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomion
56 kohta ja em. asia Haim, tuomion 42 ja 43 kohta).
214   Joka tapauksessa yhteisön oikeuden rikkominen on selvästi ilmeinen silloin, kun sitä on jatkettu huolimatta jäsenyysvelvoitteiden
laiminlyönnin toteavasta tuomiosta, ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta tuomiosta tai asiaa koskevasta yhteisöjen tuomioistuimen
vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, joiden perusteella kyseistä toimintaa on pidettävä yhteisön oikeuden rikkomisena (em. yhdistetyt
asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomion 57 kohta).
215   Esillä olevassa asiassa kansallisen tuomioistuimen on arvioidessaan, oliko EY 43 artiklan rikkominen, johon kyseessä oleva
jäsenvaltio syyllistyi, riittävän ilmeinen, otettava huomioon se, että seuraukset, joita perustamissopimuksessa taatuista
liikkumisvapauksista aiheutuu välittömän verotuksen kaltaisella alalla, ovat tulleet ilmi vain vähitellen muun muassa niiden
periaatteiden myötä, jotka yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska 28.1.1986
antamastaan tuomiosta alkaen. Lisäksi maassa asuvien yhtiöiden ulkomailla asuvilta yhtiöiltä saamien osinkojen verottamisen
osalta yhteisöjen tuomioistuimella on ollut tilaisuus vasta edellä mainitussa asiassa Verkooijen, edellä mainitussa asiassa
Lenz ja edellä mainitussa asiassa Manninen annetuissa tuomioissa selventää niitä vaatimuksia, joita kyseisistä liikkumisvapauksista,
muun muassa pääomien vapaasta liikkuvuudesta, aiheutuu.
216   Direktiivin 90/435 kattamia tapauksia lukuun ottamatta yhteisön oikeudessa ei nimittäin täsmennetty nimenomaisesti jäsenvaltion
velvollisuutta varmistaa, että osinkoja, joita maassa asuvat yhtiöt jakavat maassa asuville henkilöille, ja osinkoja, joita
ulkomailla asuvat yhtiöt jakavat maassa asuville henkilöille, on kohdeltava samalla tavalla suhteessa järjestelyihin ketjuverotuksen
tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen vähentämiseksi tai välttämiseksi. Tästä seuraa, että esillä olevassa ennakkoratkaisupyynnössä
esiin tuotua ongelmaa ei ollut vielä sellaisenaan käsitelty yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä ennen edellä mainitussa
asiassa Verkooijen, edellä mainitussa asiassa Lenz ja edellä mainitussa asiassa Manninen annettuja tuomioita.
217   Kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon nämä seikat, kun se arvioi tämän tuomion 213 kohdassa mainittuja tekijöitä
ja erityisesti rikottujen oikeusnormien selkeyttä ja täsmällisyyttä sekä mahdollisten oikeudellisten erehdysten anteeksiannettavuutta
tai anteeksiantamattomuutta.
218   Kolmannen edellytyksen eli vaatimuksen siitä, että vahingon, joka on aiheutunut henkilöille, joiden oikeuksia on loukattu,
on oltava välittömässä syy-yhteydessä valtion velvoitteen laiminlyöntiin, osalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen
tehtävänä on tarkistaa, seuraako väitetty vahinko riittävän välittömästi yhteisön oikeuden rikkomisesta niin, että valtion
on korvattava kyseinen vahinko (ks. vastaavasti sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun alalla yhdistetyt asiat 64/76,
113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ja 45/79, Dumortier frères ym. v. neuvosto, tuomio 4.10.1979, Kok. 1979, s. 3091, 21
kohta).
219   Valtion on korvattava aiheutuneen vahingon seuraukset korvausvastuuta koskevan kansallisen lainsäädännön mukaan, vaikka oikeus
saada korvausta perustuu näiden edellytysten täyttyessä suoraan yhteisön oikeuteen, kunhan kansallisen lainsäädännön vahingonkorvausta
koskevat edellytykset eivät ole epäedullisempia kuin edellytykset, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen
perustuvia vaatimuksia, ja kunhan niillä ei tehdä korvauksen saamista käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi
(yhdistetyt asiat C-6/90 ja C-9/90, Francovich ym., tuomio 19.11.1991, Kok. 1991, s. I-5357, Kok. Ep. XI, s. I-467, 41–43
kohta; em. yhdistetyt asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomion 67 kohta ja em. asia Köbler, tuomion 58 kohta).
220   Kuudenteen, seitsemänteen, kahdeksanteen ja yhdeksänteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että koska yhteisö ei ole antanut
asiaa koskevia säännöksiä, kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet
ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuteen perustuvat yksityisten
oikeudet, ja tähän kuuluu sen määrittäminen, mitä tyyppiä ovat ne kanteet, joita henkilöt, joiden oikeuksia on loukattu, ovat
nostaneet kansallisissa tuomioistuimissa. Kansallisten tuomioistuimien on kuitenkin taattava, että yksityisillä on käytettävissään
tehokas oikeussuojakeino, jonka avulla niiden on mahdollista saada palautus aiheettomasti peritystä verosta ja tämän jäsenvaltion
pidättämistä ja sille maksetuista rahamääristä, jotka ovat suorassa yhteydessä tähän veroon. Muiden vahinkojen osalta, joita
henkilölle on aiheutunut jäsenvaltion syyksi luettavasta yhteisön oikeuden rikkomisesta, tämän jäsenvaltion on korvattava
yksityisille aiheutuneet vahingot edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame annetun tuomion
51 kohdassa asetetuin edellytyksin, kuitenkin niin, että on mahdollista, että jäsenvaltion vastuu syntyy kansallisen oikeuden
väljempien edellytysten perusteella.

Esillä olevan tuomion oikeusvaikutusten ajallista rajoittamista koskeva pyyntö
221   Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus pyysi istunnossa, että yhteisöjen tuomioistuinta rajoittaa – siinä tapauksessa, että yhteisöjen
tuomioistuin tulkitsee yhteisön oikeutta niin, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö on yhteisön
oikeuden kanssa ristiriidassa – antamansa tuomion vaikutuksia ajallisesti myös niiden oikeudenkäyntien osalta, jotka on pantu
vireille ennen kyseisen tuomion julistamista.
222   Kyseinen hallitus korostaa pyyntönsä tueksi yhtäältä sitä, että siitä lähtien, kun kansallinen lainsäädäntö annettiin vuonna
1973, sen yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa ei ole missään vaiheessa kyseenalaistettu, ja toisaalta sitä, että Yhdistyneelle
kuningaskunnalle aiheutuu ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa nostetuista kanteista vakavia taloudellisia seurauksia,
joiden arvioidaan olevan suuruudeltaan 4,7 miljardia Englannin puntaa (7 miljardia euroa).
223   Pääasian kantajat riitauttavat tämän rahamäärän, ja ne katsovat, että tämä luku asettuu pikemminkin sadan miljoonan ja kahden
miljardin Englannin punnan välille. Pääasian kantajat korostavat lisäksi, että vaikka mainittua kansallista lainsäädäntöä
ei tosin ollut aikaisemmin missään vaiheessa kyseenalaistettu kansallisissa tuomioistuimissa siltä osin, onko se yhteensopiva
EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa, sen vaikutukset rajat ylittävään toimintaan olivat kuitenkin olleet useita kertoja oikeusriitojen
kohteena.
224   Tältä osin riittää, kun todetaan, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on viitannut rahamäärään, joka kattaa kaikissa
ennakkoratkaisukysymyksissä tarkoitetut pääasian kantajien nostamat kanteet, ja se on näin ollen omaksunut lähtökohdan, jota
ei ole osoitettu oikeaksi ja jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuimen vastauksissa päädytään kunkin esitetyn kysymyksen osalta
pääasian kantajien kannalle.
225   Tuomion oikeusvaikutuksia ei näin ollen ole rajattava ajallisesti.

Oikeudenkäyntikulut
226   Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
EY 43 ja EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltiossa on käytössä järjestelmä ketjuverotuksen tai taloudellisen
kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tai vähentämiseksi maassa asuvien yhtiöiden maassa asuville henkilöille jakamien
osinkojen osalta, sen on kohdeltava vastaavalla tavalla ulkomailla asuvien yhtiöiden maassa asuville henkilöille jakamia osinkoja.
EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan yhtiöverosta vapautetaan osingot,
jotka maassa asuva yhtiö saa toiselta maassa asuvalta yhtiöiltä, vaikka kyseinen jäsenvaltio kantaa tätä veroa osingoista,
jotka maassa asuva yhtiö saa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, jonka äänivallasta maassa asuvalla yhtiöllä on hallussaan vähintään
10 prosenttia, ja myöntää tässä jälkimmäisessä tapauksessa veronhyvityksen osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossaan tosiasiassa
maksamasta verosta, kunhan ulkomaisiin osinkoihin sovellettava verokanta ei ole korkeampi kuin kotimaisiin osinkoihin sovellettava
verokanta ja kunhan veronhyvitys on osinkoa saavan yhtiön asuinvaltiossa sovellettavan veron määrän rajoissa vähintään yhtä
suuri kuin osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossa maksettu veron määrä.
EY 56 artiklan kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan yhtiöverosta vapautetaan osingot, jotka maassa
asuva yhtiö saa toiselta maassa asuvalta yhtiöltä, vaikka kyseinen jäsenvaltio kantaa tätä veroa osingoista, jotka maassa
asuva yhtiö saa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, jonka äänivallasta maassa asuvalla yhtiöllä on hallussaan alle 10 prosenttia,
eikä myönnä maassa asuvalle yhtiölle veronhyvitystä osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltiossaan tosiasiassa maksamasta verosta.
2)
EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan maassa asuva yhtiö, joka saa osinkoa
toiselta maassa asuvalta yhtiöltä, voi vähentää yhtiöveron määrästä, joka sen on maksettava ennakkoon, mainitun veron sen
määrän, jonka toinen yhtiö on maksanut ennakkoon, kun taas tapauksessa, jossa maassa asuva yhtiö saa osinkoa ulkomailla asuvalta
yhtiöltä, tällainen vähentäminen ei ole sallittua sen veron osalta, jonka tämä ulkomailla asuva yhtiö on maksanut jakamastaan
voitosta asuinvaltiossaan.
3)
EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan hyvitys, jonka ulkomaisia osinkoja
saanut maassa asuva yhtiö saa ulkomailla maksetun veron perusteella, alentaa yhtiöveron määrää, josta kyseinen yhtiö voi vähentää
ennakkoon maksetun yhtiöveron.
EY 43 artiklan kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan maassa asuva yhtiö voi siirtää maassa asuville
tytäryhtiöilleen ennakkoon maksamansa yhtiöveron määrän, jota se ei voi vähentää yhtiöverosta, joka sen on maksettava tietyn
tilikauden tai aikaisempien tilikausien taikka myöhempien tilikausien osalta, jotta nämä tytäryhtiöt voivat vähentää kyseisen
ennakkoon maksetun veron määrän yhtiöverosta, jonka ne ovat velvollisia maksamaan, mutta jonka mukaan maassa asuva yhtiö ei
voi siirtää tällaista määrää ulkomailla asuville tytäryhtiöilleen siinä tapauksessa, että näiltä tytäryhtiöiltä kannetaan
veroa kyseisessä jäsenvaltiossa niiden siellä toteuttamista voitoista.
4)
EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa on ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jossa maassa asuvat yhtiöt, jotka jakavat osakkeenomistajilleen
osinkoja saamiensa kotimaisten osinkojen perusteella, vapautetaan yhtiöveroennakon maksamisesta, samalla kun maassa asuville
yhtiöille, jotka jakavat osakkeenomistajilleen osinkoja saamiensa ulkomaisten osinkojen perusteella, myönnetään oikeus valita
järjestelmä, jonka mukaan niiden on mahdollista saada takaisin yhtiöveroennakko, mutta jossa yhtäältä nämä maassa asuvat yhtiöt
velvoitetaan maksamaan tämä yhtiöveroennakko ja vaatimaan siitä myöhemmin palautusta ja jossa ei toisaalta säädetä veronhyvityksestä
niiden osakkeenomistajille, vaikka kyseiset osakkeenomistajat olisivat saaneet veronhyvityksen tapauksessa, jossa maassa asuva
yhtiö jakaa osinkoja kotimaisten osinkojen perusteella.
5)
EY 57 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltio on antanut ennen 31.12.1993 lainsäädäntöä, johon sisältyy
EY 56 artiklassa kiellettyjä rajoituksia, jotka koskevat pääomanliikkeitä kolmansiin maihin tai kolmansista maista, ja antaa
kyseisen ajankohdan jälkeen säännöksiä, joilla myös rajoitetaan pääomanliikkeitä mutta jotka samalla sisällöltään vastaavat
identtisesti niitä edeltänyttä lainsäädäntöä tai joilla vain väljennetään tai poistetaan aiempaan lainsäädäntöön sisältyneitä
rajoituksia, jotka kohdistuvat yhteisön oikeusjärjestyksen mukaisten vapauksien ja oikeuksien käyttämiseen, EY 56 artiklan
kanssa ei ole ristiriidassa se, että näitä viimeksi mainittuja säännöksiä sovelletaan kolmansiin maihin, kun kyseisiä säännöksiä
sovelletaan pääomanliikkeisiin, joihin liittyy suoria sijoituksia, kiinteistösijoitukset mukaan luettuina, sijoittautumista,
rahoituspalvelujen tarjoamista tai arvopaperien hyväksymistä pääomamarkkinoille. Tältä osin suorina sijoituksina ei voida
pitää sellaisia osakeomistuksia, joita ei ole hankittu yhtiöstä pysyvien ja suorien taloudellisten yhteyksien luomiseksi tai
ylläpitämiseksi osakkeenomistajan ja tämän yhtiön välillä ja joiden perusteella osakkeenomistajalla ei ole todellista mahdollisuutta
osallistua yhtiön johtamiseen tai sen valvontaan.
6)
Koska yhteisö ei ole antanut asiaa koskevia säännöksiä, kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää
toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön
oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, ja tähän kuuluu sen määrittäminen, mitä tyyppiä ovat ne kanteet, joita henkilöt,
joiden oikeuksia on loukattu, ovat nostaneet kansallisissa tuomioistuimissa. Kansallisten tuomioistuimien on kuitenkin taattava,
että yksityisillä on käytettävissään tehokas oikeussuojakeino, jonka avulla niiden on mahdollista saada palautus perusteettomasti
kannetusta verosta ja tämän jäsenvaltion pidättämistä ja sille maksetuista rahamääristä, jotka ovat suorassa yhteydessä tähän
veroon. Muiden vahinkojen osalta, joita henkilölle on aiheutunut jäsenvaltion syyksi luettavasta yhteisön oikeuden rikkomisesta,
tämän jäsenvaltion on korvattava yksityisille aiheutuneet vahingot yhdistetyissä asioissa C-46/93 ja C-48/93, Brasserie du
Pêcheur ja Factortame, 5.3.1996 annetun tuomion 51 kohdassa asetetuin edellytyksin, kuitenkin niin, että on mahdollista, että
jäsenvaltion vastuu syntyy kansallisen oikeuden väljempien edellytysten perusteella.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.