CELEX: 62004CJ0034
Traktatbrud
fiskerilicenser
forordning (EF) nr. 3690/93
fartøjerne Wiron III og Wiron IV
endelig overførsel af fartøjer til Argentina

1       Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har i stævningen nedlagt påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Nederlandene
har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 3690/93 af 20. december 1993 om en
fællesskabsordning om regler for det minimum af oplysninger, der skal angives i fiskerilicenser (EFT L 341, s. 93), da det
ikke har suspenderet fiskerilicenserne for fiskefartøjerne Wiron III og Wiron IV, efter at disse fartøjer endeligt blev overført
til Argentina.

Retsforskrifter

Fællesskabsbestemmelser
2       Aftalen om forbindelserne mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Argentinske Republik på havfiskeriområdet blev
godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 3447/93 af 28. september 1993 (EFT L 318, s. 1, herefter »fiskeriaftalen«).
Det anføres i fiskeriaftalens niende betragtning, at parterne »[er] overbeviste om, at denne nye form for samarbejde inden
for fiskeri kan åbne adgang for nye fiskerimuligheder, bidrage til målsætningen om fornyelse og omstilling af den argentinske
fiskerflåde og omstruktureringen af Fællesskabets flåde samt fremme den rationelle udnyttelse af ressourcerne på længere sigt«.
3       Fiskeriaftalens artikel 5, stk. 1 og 3, bestemmer følgende:
»1. Parterne skaber gunstige betingelser for oprettelse i Argentina af virksomheder med kapital med oprindelse i en eller
flere af Fællesskabets medlemsstater samt stiftelse af blandede selskaber og fællesforetagender med henblik på i fællesskab
at udnytte og i givet fald forarbejde de argentinske fiskeressourcer på de betingelser, der er fastlagt i protokol nr. 1 og
bilag I og II.
[…]
3. Fællesskabet letter som led i sin politik for omstrukturering af fiskerflåden optagelsen af EF-fartøjer i de virksomheder,
der er oprettet eller oprettes i Argentina. Med henblik herpå letter Argentina som led i sin politik for teknologisk fornyelse
inden for fiskeri overdragelsen af relevante fiskerilicenser og udsteder nye licenser ifølge aftalen.«
4       Artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92 af 20. december 1992 om en fællesskabsordning for fiskeri og akvakultur (EFT
L 389, s. 1) bestemte:
»1. Rådet opretter efter fremgangsmåden i traktatens artikel 43 inden den 31. december 1993 en fællesskabsordning, der skal
finde anvendelse senest fra den 1. januar 1995, og hvori der fastsættes regler for det minimum af oplysninger, der skal angives
i de fiskerilicenser, som medlemsstaterne udsteder og forvalter.
Fra tidspunktet for fællesskabsordningens ikrafttræden skal medlemsstaterne anvende nationale fiskerilicensordninger. Medmindre
andet er bestemt, skal alle fællesskabsfiskefartøjer have en fiskerilicens, som følger fartøjet.
Ovennævnte bestemmelser berører ikke nogen specifik ordning, der eventuelt er i kraft på fællesskabsplan, eller ordninger,
der kræves i henhold til nuværende og fremtidige internationale aftaler.
2. Licensordningerne gælder for alle fællesskabsfiskefartøjer, som udøver fiskeri i fællesskabsfiskerifarvande eller i tredjelandsfarvande
eller på åbent hav. Fællesskabets minimumsinformationskrav gælder også for fartøjer fra tredjelande, der udøver fiskeri i
fællesskabsfiskerifarvande i henhold til internationale aftaler.«
5       Artikel 11 i forordning nr. 3760/92 bestemte:
»Under hensyn til bestemmelserne i afsnit I fastsætter Rådet efter fremgangsmåden i traktatens artikel 43 på et flerårigt
grundlag og første gang inden den 1. januar 1994 målene og de detaljerede regler for en omstrukturering af Fællesskabets fiskerisektor
med henblik på at opnå en bæredygtig ligevægt mellem ressourcerne og udnyttelsen heraf. Denne omstrukturering skal ligeledes
i hvert enkelt tilfælde tage hensyn til de eventuelle økonomiske og sociale følger og til de særlige forhold i fiskeriområderne.«
6       Det anføres i tredje betragtning til forordning nr. 3690/93, at »fællesskabsordningen bør fastsætte regler for det minimum
af oplysninger, der skal angives i de fiskerilicenser, der udstedes til fiskefartøjer, som fører en medlemsstats flag«.
7       Den nævnte forordnings artikel 1 fastsætter:
»1. Der indføres en fællesskabsordning for det minimum af oplysninger, der skal angives i de fiskerilicenser, der er omhandlet
i artikel 5 i forordning (EØF) nr. 3760/92.
2. Alle EF-fiskefartøjer skal være i besiddelse af en fiskerilicens, som følger fartøjet.
3. Licensen skal opbevares om bord.
4. Det er forbudt fiskefartøjer at fange, medføre, omlade og lande fisk, hvis fiskerilicensen ikke er blevet udstedt eller
er tilbagekaldt eller suspenderet.«
8       Artikel 3 i forordning nr. 3690/93 foreskriver følgende:
»Flagmedlemsstaten udsteder og forvalter fiskerilicenserne for de fiskefartøjer, der fører dens flag, under hensyn til bestemmelserne
i artikel 11 i forordning (EØF) nr. 3760/92.«
9       Artikel 5 i forordning nr. 3690/93 er sålydende:
»Flagmedlemsstaten suspenderer fiskerilicenserne for fartøjer, der midlertidigt oplægges, og tilbagekalder fiskerilicenserne
for fartøjer, der endeligt ophører med fiskeri.«
10     Artikel 8, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EF) nr. 3699/93 af 21. december 1993 om kriterier og betingelser for EF-strukturinterventioner
inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og akvakulturprodukter (EFT L 346, s. 1) bestemmer
følgende:
»1. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at justere fiskeriindsatsen for som et minimum at nå målene i de flerårige
udviklingsprogrammer, der er nævnt i artikel 5.
I fornødent omfang træffer medlemsstaterne foranstaltninger i form af endeligt ophør eller begrænsning af fartøjernes fiskeriaktivitet.
2. Foranstaltningerne i form af fartøjers endelige ophør med fiskeri kan navnlig omfatte:
–       ophugning
–       endelig overførsel til et tredjeland, for så vidt denne overførsel ikke kan forventes at krænke internationale regler eller
være til skade for bevarelsen og forvaltningen af fiskeressourcerne
–       fartøjets endelige overgang til anden anvendelse end fiskeri i EF-farvandene
[…]
Medlemsstaterne sikrer sig, at de fartøjer, der er berørt af disse foranstaltninger, slettes af registrene og EF-fortegnelsen
over fiskefartøjer. Desuden sikrer de sig, at fartøjer, der er slettet, for bestandig udelukkes fra at fiske i EF-farvandene.«
11     Artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 3699/93 fastsatte:
»Medlemsstaterne kan træffe foranstaltninger til fordel for omlægning af fiskeriet ved at tilskynde til oprettelse af fællesforetagender
og/eller blandede selskaber.«
12     Forordning nr. 3699/93 blev ophævet ved artikel 20, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 2468/98 af 3. november 1998 om kriterier
og betingelser for EF-strukturinterventioner inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og
akvakulturprodukter (EFT L 312, s. 19), hvis artikel 8, stk. 1 og 2, samt artikel 9, stk. 1, er affattet på samme måde som
de tilsvarende bestemmelser i forordning nr. 3699/93.

De nationale bestemmelser
13     Artikel 4 i bekendtgørelsen om fiskerilicenser af 27. december 1984 (Nederlandse Staatscourant 1984, nr. 253, herefter »den
nationale bekendtgørelse om fiskerilicenser«), der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, bestemte:
»1. Det er fra den 1. januar 1995 forbudt uden fiskerilicens at foretage fiskeri fra et fiskefartøj, at have om bord, at omlade
eller at losse de fiskearter, der er omhandlet i bilaget.
[…]
4. Den fiskerilicens, som er omhandlet i stk. 1, skal opbevares om bord på fiskefartøjet. Fiskerilicensen bortfalder, når
fiskeri fra det omhandlede fiskefartøj indstilles.«

De faktiske omstændigheder og den administrative procedure
14     Fartøjerne Wiron III og Wiron IV, der sejlede under nederlandsk flag og var registreret i Nederlandene, blev i juli 1996 overført
til Argentina inden for rammerne af fiskeriaftalen. Overførslen skete i forbindelse med stiftelsen af et blandet selskab,
som bestod af EF- og argentinske redere, og som Fællesskabet støttede økonomisk. Fartøjerne blev slettet af det nederlandske
register for fiskefartøjer (herefter »det nederlandske register«) og blev indført i det argentinske skibsregister.
15     Kommissionen konstaterede, at fiskerilicenserne for fartøjerne Wiron III og Wiron IV var blevet brugt af andre fartøjer.
16     Ved skrivelse af 17. april 2001 meddelte Kommissionen Kongeriget Nederlandene, at genanvendelse af fiskerilicenser er i strid
med den forpligtelse, som påhviler de kompetente nationale myndigheder i henhold til artikel 5 i forordning nr. 3690/93, til
at tilbagekalde fiskerilicenser for fartøjer, der endeligt er ophørt med fiskeri. Denne skrivelse gav desuden medlemsstaten
lejlighed til at fremkomme med sine bemærkninger til det påståede traktatbrud i henhold til artikel 226, stk. 1, EF.
17     Kongeriget Nederlandene bestred i svaret på nævnte skrivelse af 15. juni 2001 denne vurdering og anførte, at det havde opfyldt
sine forpligtelser efter fællesskabsretten.
18     Da Kommissionen ikke fandt den i svaret indeholdte argumentation overbevisende, fremsatte den den 16. januar 2003 en begrundet
udtalelse over for Kongeriget Nederlandene, hvori den dels gentog sin argumentation fra åbningsskrivelsen, dels opfordrede
denne medlemsstat til inden for en frist på to måneder at regne fra meddelelsen af den begrundede udtalelse at angive, hvilke
foranstaltninger medlemsstaten påtænkte at gennemføre for at bringe traktatbruddet til ophør.
19     Kongeriget Nederlandene gjorde i sit svar af 27. marts 2003 gældende, at man fuldt ud havde opfyldt sine forpligtelser efter
fællesskabsretten, og at man i forbindelse med overførslen af fartøjerne Wiron III og Wiron IV til Argentina ikke var forpligtet
til at tilbagekalde deres fiskerilicenser.
20     Under disse omstændigheder har Kommissionen besluttet at anlægge denne sag.

Om søgsmålet

Parternes argumenter
21     Kommissionens søgsmål støtter sig på artikel 5 i forordning nr. 3690/93, hvorefter en flagmedlemsstat skal tilbagekalde fiskerilicenserne
for fartøjer, der endeligt ophører med fiskeri.
22     Kommissionen har gjort gældende, at forpligtelsen til at tilbagekalde fiskerilicenser skal fortolkes således, at den fiskerikapacitet,
der bliver frigjort ved en sådan tilbagekaldelse, ikke kan anvendes til at udstede nye licenser til andre fartøjer, idet en
sådan anvendelse ville stride mod artikel 8, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 3699/93, hvorefter medlemsstaterne er
forpligtet til at træffe foranstaltninger til at justere fiskeriindsatsen for som et minimum at nå målene i de flerårige udviklingsprogrammer.
Hvis Fællesskabet tillod genanvendelse af licenser for fartøjer, der endeligt var overført til et tredjeland, ville målet
om at reducere fiskerflåden ikke blive opnået.
23     Det samme gælder, selv om den endelige overførsel finder sted i forbindelse med stiftelsen af et blandet selskab. Denne overførsel,
der udtrykkeligt fremgår af punkt 1.2, litra a), tredje led, i bilag III til forordning nr. 3699/93, udgør nemlig én af mulighederne
for at overføre fartøjer til et tredjeland.
24     Den endelige overførsel til Argentina af de omhandlede to fartøjer i forbindelse med stiftelsen af et blandet selskab udgør
i øvrigt ifølge Kommissionen en foranstaltning, hvorpå bestemmelserne om Fællesskabets strukturpolitik finder anvendelse.
Kongeriget Nederlandenes sondring mellem en endelig overførsel til et tredjeland, som omhandlet i forordning nr. 3699/93,
og en overførsel, der finder sted inden for rammerne af fiskeriaftalen, savner således grundlag. Dette synspunkt er nemlig
i strid med forordning nr. 3699/93, den nævnte fiskeriaftale og Kommissionens beslutning af 16. december 1996, hvorved de
pågældende redere blev tildelt finansiel støtte fra Fællesskabet (herefter »beslutningen af 16. december 1996«), samt den
omhandlede overførsels karakter. Kommissionens vurdering bekræftes desuden af praksis fra De Europæiske Fællesskabers Ret
i Første Instans (dom af 3.4.2003, forenede sager T-44/01, T-119/01 og T-126/01, Vieira m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1209).
25     Gennemførelsen af de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden fremtræder under forskellige former. Artikel 8 og 9 i
forordning nr. 3699/93 søger begge at fremme denne gennemførelse ved endelig overførsel af fiskefartøjer til tredjelande (artikel
8) og ved stiftelse af blandede selskaber (artikel 9), og således – i overensstemmelse med definitionen i samme forordnings
artikel 5 – virkeliggørelsen af en række mål, som gør det muligt at udvikle fiskeriindsatsen. I henhold til punkt 1.2, litra
a), tredje led, i bilag III til forordning nr. 3699/93 er tildelingen af finansiel støtte til blandede selskaber imidlertid
betinget af, at støtten er forbundet med en endelig overførsel af fartøjet til det pågældende tredjeland. Det følger heraf,
at foranstaltningen efter artikel 9 er uløseligt forbundet med en sammenfaldende foranstaltning, nemlig den endelige overførsel
af et fartøj til et tredjeland med henblik på at formindske fiskeriet.
26     Kongeriget Nederlandene har gjort gældende, at Kommissionen anlægger en bred fortolkning af artikel 5 i forordning nr. 3690/93.
Denne artikel præciserer nemlig ikke de betingelser, hvorunder det er muligt at udstede nye fiskerilicenser.
27     De omhandlede to fartøjer blev i øvrigt slettet af Fællesskabets og det nederlandske register for fiskefartøjer efter deres
overførsel til Argentina inden for rammerne af fiskeaftalen. I henhold til artikel 4, stk. 4, i den nationale bekendtgørelse
om fiskerilicenser er licenserne for disse fartøjer bortfaldet uden videre og ikke efter, at de er blevet tilbagekaldt i overensstemmelse
med den nævnte forordnings artikel 5.
28     Forordning nr. 3690/93 finder desuden ikke anvendelse på de i sagen omhandlede fartøjer. Overførslen er nemlig sket inden
for rammerne af fiskeriaftalen og ikke med henblik på iværksættelsen af det flerårige udviklingsprogram, som er omhandlet
i afsnit II i Rådets forordning nr. 3699/93. Den finansielle støtte, som blev tildelt i forbindelse med overførslen, blev
ikke finansieret med midler fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet, men af Fællesskabet som helhed. De
to ordninger er ligeledes forskellige hvad angår den indførte procedure. Inden for rammerne af fiskeriaftalen henhører godkendelse
af projekter til stiftelse og drift af blandede selskaber under en blandet komité, mens proceduren hvad angår den nævnte forordning
henhører under Kommissionen og medlemsstaterne. Endelig henvises der i betragtningerne til beslutningen af 16. december 1996
udelukkende til artikel 7, stk. 1, i fiskeriaftalen samt til forordning nr. 3447/93.
29     Under alle omstændigheder er der, selv om forordning nr. 3690/93 måtte være anvendelig på overførslen af fartøjerne Wiron
III og Wiron IV til Argentina, tale om en overførsel i den forstand, hvori begrebet er anvendt i artikel 9 i forordning nr. 3699/93,
som er foretaget i forbindelse med stiftelsen af et blandet selskab, og ikke i henhold til samme forordnings artikel 8, som
omhandler en endelig overførsel. Der er således ikke forbud mod at anvende fiskerikapacitet, der er frigjort i det nederlandske
skibsregister, til at udstede licenser til andre fartøjer. Disse to artikler omhandler nemlig to forskellige foranstaltninger
og støttes på forskellige støtteordninger. Artikel 8 vedrører »justering af fiskeriindsatsen«, mens artikel 9 vedrører »omlægning
af fiskeriet«. Overførslen af et fartøj, der er foretaget på grundlag af sidstnævnte artikel, kan utvivlsomt falde sammen
med en justering af fiskeriindsatsen, men et sådant sammenfald er på ingen måde en nødvendighed.

Domstolens bemærkninger
30     Indledningsvis udtales, at det i det foreliggende tilfælde er ubestridt, at fartøjerne Wiron III og Wiron IV er blevet registreret
i det argentinske skibsregister, og at de således er blevet endeligt overført til Argentina.
31     Ifølge Kommissionens klagepunkt i stævningens påstand, som er gengivet i denne doms præmis 1, skal det fastslås, at Kongeriget
Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i forordning nr. 3690/93, da det ikke har tilbagekaldt
fiskerilicenserne for fiskefartøjerne, efter at disse fartøjer endeligt blev overført til Argentina.
32     Herved bemærkes, at en licens for et fartøj i henhold til artikel 5 i forordning nr. 3690/93 tilbagekaldes, når fartøjet endeligt
ophører med fiskeri.
33     Før realiteten i det klagepunkt, som Kommissionen har påberåbt sig, undersøges, er der to indledende spørgsmål, nemlig dels,
hvad der nøjagtig forstås ved et fartøj, som endeligt ophører med fiskeri, dels om en endelig overførsel af et sådant fartøj
til Argentina i forbindelse med stiftelsen af et blandet selskab kan sidestilles med en foranstaltning i form af endeligt
ophør med fiskeri i den forstand, hvori begrebet er anvendt artikel 5 i forordning nr. 3690/93.

Om foranstaltninger i form af endeligt ophør med fiskeri
34     Det er hvad angår begrebet »foranstaltninger i form af endeligt ophør« ubestridt, at hverken artikel 5 i forordning nr. 3690/93
eller forordningen i sin helhed giver nogle holdepunkter til at definere begrebet. Dette begreb er imidlertid defineret i
forordning nr. 3699/93, nærmere bestemt i artikel 8, stk. 2, hvorefter foranstaltningerne i form af fartøjers endelige ophør
med fiskeri navnlig kan omfatte ophugning, endelig overførsel til et tredjeland, for så vidt denne overførsel ikke kan forventes
at krænke internationale regler eller være til skade for bevarelsen og forvaltningen af fiskeressourcerne, og fartøjets endelige
overgang til anden anvendelse end fiskeri i EF-farvandene.
35     Forordning nr. 3690/93 og nr. 3699/93 er vidt forskellige hvad angår både deres genstand og formål. Som det nærmere bestemt
er anført i tredje betragtning til forordning nr. 3690/93, fastsætter denne forordning regler for det minimum af oplysninger,
der skal angives i fiskerilicenser, mens forordning nr. 3699/93 definerer kriterier og betingelser for EF-strukturinterventioner
inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning samt afsætning af fiskerivarer og akvakulturprodukter.
36     Selv om forordningernes formål er forskellige, er der imidlertid ingen holdepunkter for at antage, at definitionen af begrebet
»foranstaltning i form af et fartøjs endelige ophør med fiskeri« udelukkende er forbeholdt forordning nr. 3699/96, og at denne
definition ikke kan anvendes inden for rammerne af andre afledte retsmidler på området for fiskeripolitik.
37     Forordning nr. 3699/93, som definerer begrebet foranstaltning i form af fartøjs endelig ophør med fiskeri, blev i øvrigt vedtaget
efter forordning nr. 3690/93. Som det fremgår af de forskellige sprogversioner af forordning nr. 3699/93, navnlig af den tyske,
spanske, franske og italienske version, har fællesskabslovgiver således med fuldt kendskab til omstændighederne valgt det
samme udtryk som det, der allerede fandtes i forordning nr. 3690/93.
38     Intet er således til hinder for, at definitionen af det nævnte begreb, selv om det fremgår af forordning nr. 3699/93, kan
anvendes ved gennemførslen af artikel 5 i forordning nr. 3690/93 om midlertidig suspension eller endelig tilbagekaldelse af
fiskerilicenser.
39     Blandt de mulige »foranstaltninger i form af endelig ophør« af de af fartøjernes fiskeriaktiviteter, som er opregnet i artikel
8, stk. 2, i forordning nr. 3699/93, fremgår navnlig »endelig overførsel til et tredjeland«. I det foreliggende tilfælde er
fiskefartøjerne Wiron III og Wiron IV blevet overført til »et tredjeland«, nemlig Den Argentinske Republik.
40     Kongeriget Nederlandene har imidlertid hævdet, at overførslen af de omhandlede fartøjer til Argentina er sket inden for rammerne
af fiskeriaftalen. Det indebærer, at overførslen ikke kan sidestilles med en foranstaltning i form af endelig ophør af fiskeriaktiviteter,
som omhandlet i artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 3699/93. Denne argumentation kan imidlertid ikke tiltrædes.
41     Ordlyden af artikel 8, stk. 2, er ikke til hinder for, at begrebet »foranstaltning i form af endelig ophør med fiskeri« kan
anvendes på den endelige overførsel af fartøjer på grundlag af en international aftale mellem Fællesskabet og et tredjeland.
Den nævnte bestemmelse henviser tværtimod direkte i andet led til overholdelse af folkeretten og som følge heraf internationale
aftaler.
42     Fiskeriaftalen er på ingen måde til hinder for, at en overførsel af fiskefartøjer, der er foretaget i henhold til aftalens
bestemmelser, kvalificeres som »foranstaltning i form af endelig ophør« af fiskeriaktiviteter i den forstand, hvori udtrykket
er anvendt i fællesskabsretten.
43     Det følger heraf, at endelig overførsel af fiskefartøjer til et tredjeland, der er foretaget ifølge en international aftale,
udgør én af de foranstaltninger i form af endelig ophør af fiskeriaktiviteter, som er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i forordning
nr. 3699/93. Den endelige overførsel af fartøjerne Wiron III og Wiron IV skal således i den foreliggende sag anses for at
være en »foranstaltning i form af endelig ophør« af fiskeriaktiviteter efter den definition, der i fællesskabsretten er givet
af en sådan foranstaltning.
44     Den omstændighed, at overførslen er foretaget i forbindelse med stiftelsen af et blandet selskab, er i den henseende ikke
relevant. Dette forhold, som er omhandlet i artikel 9 i forordning nr. 3699/93, er uden betydning for gennemførelsen af forordning
nr. 3690/93.
Om tilbagekaldelse af fiskerilicenserne
45     Der opstår følgelig det spørgsmål, om fiskerilicenserne for Wiron III og Wiron IV, der begge er blevet endeligt overført til
Argentina, i den foreliggende sag er blevet tilbagekaldt af de kompetente nederlandske myndigheder.
46     Kongeriget Nederlandene har anført, at de nævnte fartøjer efter deres overførsel inden for rammerne af fiskeriaftalen blev
slettet fra Fællesskabets og det nederlandske register for fiskefartøjer, og at de omhandlede licenser er bortfaldet uden
videre, hvilket svarer til, at licenserne er blevet tilbagekaldt i henhold til artikel 4, stk. 4, i den nationale bekendtgørelse
om fiskerilicenser.
47     Kommissionen bestrider ikke, at den omstændighed, at fiskerilicenserne for fartøjerne Wiron III og Wiron IV er bortfaldet
ifølge den nævnte nationale bestemmelse, kan kvalificeres som en tilbagekaldelse. Kommissionen har imidlertid anført, at den
fiskerikapacitet, der er blevet frigjort ved overførsel af fartøjerne, er blevet anvendt til andre fartøjer.
48     Kommissionen har ligeledes gjort gældende, at den nævnte indsigelse er et nyt forhold, idet Kongeriget Nederlandene under
den administrative procedure hverken har påberåbt sig artikel 4, stk. 4, i den nationale bekendtgørelse om fiskerilicenser,
eller den automatiske tilbagekaldelse af licenserne for de omhandlede fartøjer som følge af, at licenserne var bortfaldet.
Medlemsstaten havde derimod indtaget et andet standpunkt, idet den gjorde gældende, at det ikke var nødvendigt at tilbagekalde
fiskerilicenserne i tilfælde af endelig overførsel af fartøjerne til et tredjeland.
49     Hvad angår Kommissionens formalitetsindsigelse over for sagsøgtes ovennævnte argument udtales blot, at en sådan påstand om
afvisning er i strid med det generelle princip om respekten for retten til forsvar. Ifølge Domstolens praksis udgør en forskriftsmæssig
administrativ procedure en med traktaten tilsigtet væsentlig garanti, ikke blot med henblik på at beskytte den pågældende
medlemsstats rettigheder, men også med henblik på at sikre, at en eventuel efterfølgende retssag har en klart afgrænset tvist
som genstand (kendelse af 11.7.1995, sag C-266/94, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 1975, præmis 17). Når sagens genstand
er fastlagt, har medlemsstaten ret til at påberåbe sig alle de anbringender, den råder over, til sikring af sit forsvar. Der
er endvidere ingen procedureregel, der pålægger den pågældende medlemsstat en forpligtelse til fra tidspunktet for den administrative
procedure at fremsætte alle anbringender til sit forsvar i forbindelse med et søgsmål på grundlag af artikel 226 EF (jf. dom
af 16.9.1999, sag C-414/97, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 5585, præmis 19).
Om udstedelse af nye fiskerilicenser
50     Det bemærkes, at Kommissionen har gjort gældende, at det følger af artikel 5 i forordning nr. 3690/93, at medlemsstaten i
tilfælde af endelig overførsel af fartøjer til et tredjeland ikke blot skal begrænse sig til at tilbagekalde licenser for
de fartøjer, der således er blevet overført, men ligeledes skal afholde sig fra at anvende den fiskerikapacitet, som derved
er blevet frigjort i det nationale skibsregister, til at udstede nye licenser. En sådan anvendelse er nemlig i strid med formålet
med artikel 8 i forordning nr. 3699/93, der er et led i Fællesskabets politik for omstruktureringen af Fællesskabets flåde.
Denne argumentation kan imidlertid ikke tiltrædes.
51     Det skal nemlig fastslås, at ordlyden af artikel 5 i forordning nr. 3690/93 ikke som sådan indeholder noget forbud mod at
anvende fiskerikapacitet, der er frigjort ved overførsel af fartøjer til et tredjeland, til at udstede nye licenser, idet
denne artikel udelukkende fastsætter pligt for flagmedlemsstaten til at tilbagekalde de fiskerilicenser for fartøjer, der
endeligt er ophørt med fiskeri. Det fremgår imidlertid af det foregående, at Kongeriget Nederlandene har overholdt pligten
til at tilbagekalde fiskerilicenserne.
52     Hvad angår artikel 8 i forordning nr. 3699/93 er det tilstrækkeligt at fastslå, at artikel 5 i forordning nr. 3690/93, der
er den eneste bestemmelse, som er nævnt i Kommissionens påstand, på ingen måde henviser dertil. Under alle omstændigheder
fastsætter artikel 8, hvad der navnlig udgør foranstaltninger i form af fartøjers endelige ophør med fiskeri, og bestemmer,
at fartøjer, der er slettet, udelukkes fra at fiske i EF-farvandene. Det fremgår dog ikke af denne bestemmelses ordlyd, at
den fiskerikapacitet, der er frigjort i den nationale fiskefartøjsfortegnelse ved den endelige overførsel af fartøjer til
tredjelande, ikke kan anvendes til at udstede nye fiskerilicenser.
53     Selv hvis det forudsættes, at Kommissionen på grundlag af andre fællesskabsretlige bestemmelser havde mulighed for i henhold
til den procedure, der er fastsat i artikel 226 EF, at skride ind over for Kongeriget Nederlandene i medfør af bestemmelserne
om udstedelse af nye fiskerlicenser – som generaladvokaten har anført i punkt 45 i forslaget til afgørelse – står det fast,
at der under denne traktatbrudssag ikke tages sigte på tilsidesættelsen af sådanne bestemmelser (jf. dom af 20.10.2005, sag
C-6/04, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 9017, præmis 58-60, og af 15.6.2006, sag C-255/04, Kommissionen
mod Frankrig, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 24).
54     Det følger af det foregående i sin helhed, at Kommissionens klagepunkt om tilsidesættelse af artikel 5 i forordning nr. 3690/93
er ubegrundet.
55     Herefter må Kongeriget Nederlandene frifindes.

Sagens omkostninger
56     I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der
nedlagt påstand herom. Da Kongeriget Nederlandene har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger,
og Kommissionen har tabt sagen, bør den pålægges at betale sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Tredje Afdeling):
1)
Kongeriget Nederlandene frifindes.
2)
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
Underskrifter
*
Processprog: nederlandsk.