CELEX: 62008CJ0508
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Mereveoteenuste osutamise vabadus
Määrus (EMÜ) nr 3577/92
Artiklid 1 ja 4
Liikmesriigisisesed kabotaažiteenused
Kohustus sõlmida avalike teenuste osutamise lepingud mittediskrimineerival alusel
Eelnevalt hankemenetlust korraldamata ainuõigusliku lepingu sõlmimine enne liikmesriigi Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeva

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Malta Vabariik sõlmis 16. aprillil 2004
äriühinguga Gozo Channel Co. Ltd (edaspidi „GCCL”) ainuõigusliku avalike teenuste osutamise lepingu eelnevalt hankemenetlust
korraldamata, siis on Malta Vabariik rikkunud nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määrusest (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise
vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02,
lk 10) ja eelkõige selle artiklitest 1 ja 4 tulenevaid kohustusi.

Õiguslik raamistik

Ühinemisleping
Akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi,
Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste
kohta (ELT 2003, L 236, lk 33; edaspidi „ühinemisleping”) artikkel 2 näeb ette:
„Alates ühinemiskuupäevast on asutamislepingute sätted ning institutsioonide ja Euroopa Keskpanga poolt enne ühinemist vastuvõetud
aktid uutele liikmesriikidele siduvad ja neid kohaldatakse nendes riikides vastavalt kõnealustes lepingutes ja käesolevas
aktis sätestatud tingimustele.”

Määrus nr 3577/92
Määruse nr 3577/92 artikli 1 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Alates 1. jaanuarist 1993 kehtib vabadus osutada mereveoteenuseid liikmesriigis (merekabotaaž) ühenduse laevaomanike suhtes,
kelle laevad on liikmesriigi registrisse kantud ja kes sõidavad liikmesriigi lipu all, eeldusel et need laevad vastavad kõikidele
selles liikmesriigis ettenähtud kabotaažitingimustele, sealhulgas Eurose registrisse kantud laevad, kui nõukogu selle registri
kinnitab.”
Sama määruse artikli 4 lõige 1 sätestab:
„Liikmesriik võib sõlmida avalike teenuste osutamise lepinguid laevaühingutega, kes osalevad regulaarsete teenuste osutamisel
saartele ja saartelt ning nende vahel, või kehtestada neile avalike teenuste osutamise kohustusi kabotaažiteenuste osutamise
tingimusena.
Kui liikmesriik sõlmib avalike teenuste osutamise lepinguid või kehtestab avalike teenuste osutamise kohustusi, peab ta seda
tegema ühtki ühenduse laevaomanikku diskrimineerimata.”

Vaidluse taust ja kohtueelne menetlus
Malta Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise läbirääkimiste raames võttis Euroopa Liit 26. oktoobril 2001 vastu ühise seisukoha
(Malta ühinemist Euroopa Liiduga arutav konverents – dokument 20766/01 CONF-M 80/01), mis käsitles transpordipoliitika peatükki.
Ühises seisukohas on märgitud, et „Euroopa Liit nendib, et Malta kavatseb 30. juuniks 2002 sõlmida viieaastased, avalike teenuste
osutamise sõnaselget kohustust sisaldavad lepingud nii Sea Malta Co. Ltd‑ga kui [GCCL-ga] ning et pärast nende lepingute lõppemist
viiakse läbi
acquis’
asjaomastele normidele vastavad hankemenetlused”.
Vastuseks komisjoni saadetud infonõudele kinnitas Malta Vabariik 7. märtsi 2005. aasta kirjas, et 16. aprillil 2004 sõlmiti
valitsuse ning GCCL ja Sea Malta Co. Ltd vahel kuueks aastaks kaks Malta ja Gozo saarte vahel avalike mereveoteenuste osutamise
ainuõiguslikku lepingut.
Komisjon otsustas algatada EÜ artiklis 226 sätestatud menetluse. Ta teatas oma 10. aprilli 2006. aasta märgukirjas, et nimetatud
lepingud, mille sõlmimiseks ei korraldatud hanget, ei olnud ühenduse õigusega kooskõlas esiteks selle tõttu, et neid ei sõlmitud
diskrimineerimisvabas menetluses, ja teiseks selle tõttu, et nende vajadust ega proportsionaalsust pole tõendatud.
Malta Vabariik vastas sellele märgukirjale 12. juunil 2006.
Et komisjon ei jäänud selle vastusega rahule, esitas ta 15. detsembril 2006 põhjendatud arvamuse, milles ta märkis, et kuna
Malta Vabariik sõlmis 16. aprillil 2004 GCCL‑ga Malta ja Gozo saarte vahel avalike mereveoteenuste osutamise tagamiseks ainuõigusliku
lepingu ilma eelnevat hankemenetlust korraldamata, siis on ta rikkunud määrusest nr 3577/92 ja eelkõige selle artiklitest 1
ja 4 tulenevaid kohustusi. Komisjon kutsus liikmesriiki võtma kõnealuse põhjendatud arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid
kahe kuu jooksul selle kättesaamisest.
Malta Vabariik vastas põhjendatud arvamusele 15. juuni 2008. aasta kirjaga, milles ta teatas komisjonile, et on alustatud
ettevalmistusi, et korraldada Malta ja Gozo saarte vaheliste mereveoteenuste osutamiseks hankemenetlus, mis pidi toimuma hiljemalt
2008. aasta oktoobris.
Neil asjaoludel esitas komisjon käesoleva hagi.

Hagi
Komisjon märgib oma hagi põhjenduseks esiteks, et määruse nr 3577/92 artikli 4 lõike 1 teisest lõigust tuleneb, et avalike
kabotaažiteenuste osutamise lepingute sõlmimisele peab eelnema ühenduse tasandil avatud diskrimineerimisvaba hankemenetlus,
kuid Malta Vabariigi ja GCCL‑i vahel 16. aprillil 2004 sõlmitud lepingule niisugust menetlust ei eelnenud.
Teiseks tuleneb 20. veebruari 2001. aasta otsusest kohtuasjas C‑205/99: Analir jt (EKL 2001, lk I‑1271) komisjoni sõnul see,
et avalike teenuste osutamise leping on määruse nr 3577/92 nõuetega kooskõlas vaid siis, kui saab tõendada tegelikku avaliku
teenuse osutamise vajadust. GCCL‑ga sõlmitud lepingu puhul ei ole Malta Vabariik aga niisugust ainuõigusliku lepingu vajadust
ega ka proportsionaalsust piisavalt tõendanud.
Malta Vabariik viitab oma esimeses kaitseväites sellele, et määrus nr 3577/92 ei ole nimetatud lepingu suhtes kohaldatav,
kuna see leping sõlmiti enne 1. maid 2004, mis on tema liiduga ühinemise kuupäev.
Komisjon ei vaidlusta oma repliigis selle määruse kohaldamatust Malta Vabariigi suhtes vaidlusaluse lepingu sõlmimise kuupäeval,
16. aprillil 2004. Samas märgib ta, et just alates 1. maist 2004 rikkus see liikmesriik oma kohustusi, mis tal nimetatud määruse
alusel on. Kohtuistungil täpsustas komisjon veel, et rikkumine seisneb selles, et ta hoidis nimetatud lepingu jõus pärast
Malta Vabariigi liiduga ühinemise kuupäeva.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu kodukorra artikli 38 lõike 1 punktist c ja sellega seonduvast kohtupraktikast
tuleneb, et hagiavalduses tuleb märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest ning hagiavaldus peab olema piisavalt
selge ja täpne, võimaldamaks kostjal enda kaitseks valmistuda ning Euroopa Kohtul kontrolli teostada. Sellest tuleneb, et
põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagiavaldus tugineb, peavad ilmnema ühtselt ja arusaadavalt hagiavalduse
tekstist endast ning hagiavalduse nõuded peavad olema esitatud üheselt mõistetavalt, et vältida seda, et Euroopa Kohus otsustab
ultra petita
või jätab mõne väite kohta seisukoha võtmata (vt 21. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑412/04: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2008, lk I‑619, punkt 103, ja 15. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑211/08: komisjon
vs.
Hispaania, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleneb nii põhjendatud arvamuse sõnastusest kui ka komisjoni hagiavalduses esitatud nõuetest ühemõtteliselt,
et Malta Vabariigi määrusest nr 3577/92 tulenevate kohustuste rikkumine, millele komisjon viitab, seisneb selles, et ta sõlmis
16. aprillil 2004 vaidlusaluse lepingu.
Sellest järeldub, et väide, mille kohaselt rikkus Malta Vabariik nimetatud määrusest tulenevaid kohustusi alates 1. maist
2004, ei vasta hagiavalduses esitatud nõuetele.
Järelikult ei saa Euroopa Kohus niisuguse väite osas pärast selle põhjendatuse analüüsimist otsust teha, vastasel juhul otsustaks
ta
ultra petita
.
Mis puutub komisjoni hagi esemeks olevasse liikmesriigi kohustuste rikkumisse, siis tuleb märkida – nagu möönab ka komisjon
–, et määrus nr 3577/92 muutus vastavalt ühinemisakti artiklile 2 Malta Vabariigi suhtes kohaldatavaks alles 1. maist 2004,
mis on selle liikmesriigi liiduga ühinemise kuupäev (vt analoogia alusel 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑168/08:
Hadadi, EKL 2009, lk I‑6871, punkt 26).
Nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 57 märkis, saaks komisjoni hagi rahuldada vaid siis, kui määrus nr 3577/92 oleks
juba enne seda kuupäeva pannud Malta Vabariigile teatavad kohustused. Niisugused kohustused tähendaksid käesolevas asjas konkreetselt
seda, et liikmesriigid on kohustatud ajal, mis eelneb määruse nr 3577/92 nende suhtes kohaldatavaks muutumisele, hoiduma avalike
teenuste lepingute sõlmimisest viisil, mis ei oleks kooskõlas selle määruse artiklitega 1 ja 4.
Siiski tuleb tõdeda, et komisjon ei ole oma hagiavalduse põhjenduseks esitatud väiteid niisuguste kohustuste olemasolu võimaluse
seisukohast mingil moel põhjendanud. Otse vastupidi: nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 15 märgitud, täpsustas komisjon nii
oma repliigis kui ka kohtuistungil, et tema arvates rikkus Malta Vabariik määrusest nr 3577/92 tulenevaid kohustusi alates
1. maist 2004, s.o kuupäevast, mil nimetatud määrus selle liikmesriigi liiduga ühinemise tõttu tema suhtes jõustus.
Asjaolusid kogumis hinnates ja ilma vajaduseta võtta seisukoht muude kaitseväidete osas, mille Malta Vabariik teise võimalusena
esitas, tuleb komisjoni hagi rahuldamata jätta.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna Malta Vabariik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja
mõista komisjonilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: malta.