CELEX: 62009CJ0226
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 2004/18/EK
Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras
Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana mutiskās un rakstiskās tulkošanas pakalpojumu sniegšanai
Pakalpojumi, uz kuriem attiecas minētās direktīvas II B pielikums
Pakalpojumi, uz kuriem neattiecas visas tās prasības
Pēc piedāvājumu iesniegšanas noteikts piešķiršanas kritēriju novērtējums
Novērtējuma mainīšana pēc pirmā iesniegto piedāvājumu vērtējuma
Vienlīdzīgas attieksmes principa un pārskatāmības pienākuma ievērošana

Ar savu prasības pieteikumu Eiropas Kopienu Komisija lūdza Tiesu atzīt, ka, piešķirot novērtējumu mutiskās un rakstiskās tulkošanas
pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijiem pēc piedāvājumu iesniegšanas termiņa beigām un mainot šo novērtējumu
pēc iesniegto piedāvājumu pirmā vērtējuma, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti saskaņā ar vienlīdzīgas
attieksmes un pārskatāmības principu atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas interpretācijai.

Atbilstošās tiesību normas
Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes
valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.; turpmāk tekstā –
“Direktīva”), III sadaļas II nodaļā ir paredzēta tā saucamā “divu līmeņu” piemērošana pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību
piešķiršanai.
Saskaņā ar Direktīvas 20. pantu tādu līgumu slēgšanas tiesības, kuru priekšmets ir II A pielikumā uzskaitītie pakalpojumi,
piešķir saskaņā ar šīs direktīvas 23.–55. pantu.
Šajos pantos ir paredzēti īpaši noteikumi attiecībā uz reglamentējošām specifikācijām un līguma dokumentiem (23.–27. pants),
noteikumi par procedūrām (28.–34. pants), izsludināšanas un pārskatāmības noteikumi (35.–43. pants), kā arī noteikumi par
procedūras norisi (44.–55. pants).
Turpretī saskaņā ar Direktīvas 21. pantu “uz līgumiem, kuru priekšmets ir II B pielikumā uzskaitītie pakalpojumi, attiecina
vienīgi 23. pantu un 35. panta 4. punktu”.
Tā kā mutiskās un rakstiskās tulkošanas pakalpojumi nav iekļauti Direktīvas II A pielikumā, tie ietilpst tās II B pielikuma
27. kategorijā ar nosaukumu “Citi pakalpojumi”.
Direktīvas 23. pantā ir paredzēti noteikumi par tehniskajām specifikācijām, kas ir iekļaujamas līguma dokumentos.
Direktīvas 35. panta 4. punktā ir paredzēts, ka pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas līgumslēdzējas iestādes, kas ir
piešķīrušas valsts līguma slēgšanas tiesības, nosūta paziņojumu par piešķiršanas procedūras rezultātiem.
Saskaņā ar Direktīvas 37. pantu:
“Līgumslēdzējas iestādes var saskaņā ar 36. pantu publicēt paziņojumus par valsts līgumiem, uz kuriem neattiecas šajā direktīvā
paredzētā prasība par publicēšanu.”
Direktīvas 53. panta ar nosaukumu “Līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriji”, kas nav piemērojams tādu līgumu slēgšanas
tiesību piešķiršanai, uz kurām attiecas tās II B pielikums, 2. punktā ir noteikts:
“Neierobežojot šā punkta trešās daļas noteikumus, [..] gadījumā, [ja izvēlas piedāvājumu, kas ir ekonomiski visizdevīgākais,]
līgumslēdzēja iestāde līguma paziņojumā vai līguma dokumentos, vai [..] aprakstošajā dokumentā nosaka relatīvo novērtējumu,
ko tā piešķir katram no kritērijiem, kuri izraudzīti, lai noteiktu ekonomiski visizdevīgāko piedāvājumu.
[..]
Ja, pēc līgumslēdzējas iestādes domām, novērtējumu nav iespējams noteikt pierādāmu iemeslu dēļ, tad līgumslēdzēja iestāde
līguma paziņojumā vai līguma dokumentos, vai [..] aprakstošajā dokumentā kritērijus norāda dilstošā to svarīguma secībā.”

Prasības rašanās fakti un pirmstiesas procedūra
2006. gada 16. maijā Īrijas Tieslietu, vienlīdzības un likuma reformas ministrija (turpmāk tekstā – “līgumslēdzēja iestāde”)
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(OV S 92) ar Nr. 2006/S 92‑098663 publicēja paziņojumu par publisko iepirkumu mutiskās un rakstiskās tulkošanas pakalpojumu
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai vairāku patvēruma lietās kompetentu iestāžu vajadzībām (turpmāk tekstā – “apstrīdētais
līgums”).
Šā paziņojuma par publisko iepirkumu IV.2.1. punktā bija precizēts, ka līguma slēgšanas tiesības tiks piešķirtas ekonomiski
visizdevīgākajam piedāvājumam, pamatojoties uz septiņiem kritērijiem:
“1)      iesniegto dokumentu pilnīgums;
2)      deklarētā spēja pildīt prasības;
3)      daļu (līguma slēgšanas tiesības tika iedalītas vairākās daļās), pakalpojumu un valodu skaits;
4)      kvalifikācija, pieredze attiecīgajā jomā;
5)      cena;
6)      piedāvāto noteikumu piemērotība;
7)      atsauces vietas.”
Šā paša paziņojuma VI.3. punktā ir precizēts, ka septiņi minētie kritēriji netika uzskaitīti dilstošā to svarīguma secībā.
Aicinājumā iesniegt piedāvājumus minētie kritēriji tika uzskaitīti tāpat un sanumurēti no 1 līdz 7. Tomēr šajā dokumentā –
atšķirībā no paziņojuma par publisko iepirkumu – nebija skaidri norādīts, ka tie netika uzskaitīti dilstošā to svarīguma secībā.
Tādējādi katra no septiņiem kritērijiem, kas izvēlēti, lai noteiktu, pēc līgumslēdzējas iestādes domam, ekonomiski visizdevīgāko
piedāvājumu, relatīvais novērtējums nebija precizēts nedz paziņojumā par publisko iepirkumu, nedz aicinājumā iesniegt piedāvājumus.
Tajos tāpat netika norādīts, vai šiem kritērijiem vēlāk tiks piešķirts šāds novērtējums.
Divpadsmit sabiedrības, no kurām trīs reģistrētas ārpus Īrijas teritorijas, iesniedza piedāvājumus pirms noteiktā termiņa
beigām – 2006. gada 9. jūnija.
Šajā pašā dienā vērtēšanas komisijas locekļi saņēma vērtējuma skalu, atbilstoši kurai attiecīgajiem septiņiem kritērijiem
ir jāpiešķir šāds relatīvais novērtējums:
“1)      iesniegto dokumentu pilnīgums: 0 %;
2)      deklarētā spēja pildīt prasības: 7 %;
3)      daļu, pakalpojumu un valodu skaits: 25 %;
4)      kvalifikācija, pieredze attiecīgajā jomā: 30 %;
5)      cena: 20 %;
6)      piedāvāto noteikumu piemērotība: 10 %;
7)      atsauces vietas: 8 %.”
Šai vērtēšanas skalai bija jāļauj katram vērtēšanas komisijas loceklim individuāli veikt iesniegto piedāvājumu pirmo vērtējumu.
2006. gada 13. jūnijā viens no šīs komisijas locekļiem, tādējādi izvērtējot piedāvājumu daļu, nosūtīja līgumslēdzējas iestādes
dienestu loceklim, kurš bija izveidojis vērtējuma skalu un nosūtījis saņemtos piedāvājumus šai komisijai, elektronisko ziņojumu,
kurā viņš piedāvāja mainīt piešķiršanas kritērijiem piešķirto novērtējumu.
2006. gada 22. jūnijā pirmās sanāksmes laikā vērtēšanas komisija nolēma mainīt kritērijiem piešķirto relatīvo novērtējumu,
pirms kopā novērtēt iesniegtos piedāvājumus, ceturtajam kritērijam piešķirot novērtējumu 25 % apmērā (iepriekš noteikts 30 %
apmērā) un sestajam kritērijam – 15 % (iepriekš noteikts 10 % apmērā). Novērtējumu, kas piešķirts citiem vērtēšanas kritērijiem,
tā atstāja nemainītu.
Turpinājumā minētā komisija veica piedāvājumu vērtēšanu un piešķīra līguma slēgšanas tiesības, piemērojot jauno relatīvo novērtējumu,
kas noteikts septiņiem tikko apstiprinātajiem kritērijiem.
Saņemdama sūdzību, Komisija 2007. gada maijā uzsāka saraksti ar Īriju.
Komisija, ņemot vērā
inter alia
Īrijas atbildes gan uz 2007. gada 17. oktobra brīdinājuma vēstuli, gan uz 2008. gada 18. septembra argumentēto atzinumu, uzskatīja,
ka apstrīdētā līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas, pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes principu un no tā izrietošo pārskatāmības
pienākumu, un tādēļ nolēma celt šo prasību.

Par prasību
Vispirms ir jānorāda, ka netiek apstrīdēts, ka attiecīgais līgums ietilpst Direktīvas piemērošanas jomā un ka attiecīgie mutiskās
un rakstiskās tulkošanas pakalpojumi ietilpst šīs direktīvas II B pielikumā minētajā neprioritāru pakalpojumu kategorijā.
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 21. pantu “uz līgumiem, kuru priekšmets ir II B pielikumā uzskaitītie pakalpojumi,
attiecina vienīgi 23. pantu un 35. panta 4. punktu”.
Tāpat no Direktīvas 21. un 23. panta, ko skata kopā ar 35. panta 4. punktu, izriet, ka, ja līgumi – kā šajā gadījumā – ir
saistīti ar pakalpojumiem, uz ko attiecas tās II B pielikums, līgumslēdzējām iestādēm ir jāievēro tikai noteikumi par tehniskajām
specifikācijām un jānosūta Komisijai paziņojums, kurā ir izklāstīti šo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras rezultāti.
Turpretī citi noteikumi par šajā direktīvā paredzēto procedūru koordinēšanu, tostarp tie, kas ir piemērojami pienākumam izsludināt
konkursu, iepriekš publicējot paziņojumu, un tās 53. pantā paredzētie – kas attiecas uz līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas
kritērijiem – minētajiem līgumiem nav piemērojami.
Proti, attiecībā uz pakalpojumiem, uz kuriem attiecas Direktīvas II B pielikums, tās pilnīga piemērošana pārejas laikā – kā
precizēts tās preambulas 19. apsvērumā – ir jāattiecina tikai uz līgumiem, attiecībā uz kuriem tās noteikumi ļauj izmantot
visas starpvalstu tirdzniecības apjoma palielināšanas iespējas.
Tomēr līgumslēdzējām iestādēm, kas noslēdz līgumus, uz kuriem attiecas minētais II B pielikums, pat ja tām nav piemērojami
direktīvā paredzētie noteikumi par pienākumu izsludināt konkursu, iepriekš publicējot par to paziņojumu, joprojām ir jāievēro
Savienības tiesību pamatnoteikumi, tostarp LESD principi tiesību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības jomā
(2007. gada 13. novembra spriedums lietā C‑507/03 Komisija/Īrija, Krājums, I‑9777. lpp., 26. punkts).
Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru koordinēšana Savienības līmenī
ir paredzēta, lai atceltu barjeras pakalpojumu un preču brīvai apritei, un tātad – lai aizsargātu uzņēmēju, kas reģistrēti
citā dalībvalstī, intereses (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Īrija, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
Līdz ar to sistēma, ko ir ieviesis Savienības likumdevējs saistībā ar pakalpojumu līgumiem, uz kuriem attiecas Direktīvas
II B pielikums, nav interpretējama kā tāda, kas liedz piemērot no LESD 49. un 56. panta izrietošos principus gadījumā, kad
šādi līgumi tomēr ir saistīti ar zināmām starpvalstu interesēm (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Īrija,
29. punkts), un tādēļ piemērot pienākumus, kuru mērķis ir nodrošināt procedūru pārskatāmību un vienlīdzīgu attieksmi pret
pretendentiem (šajā ziņā skat. 2010. gada 13. aprīļa spriedumu lietā C‑91/08
Wall
, Krājums, I‑2815. lpp., 37. punkts).
Pārskatāmības pienākums ir piemērojams gadījumā, kad attiecīgais pakalpojumu līgums var interesēt uzņēmumu, kurš atrodas citā
dalībvalstī, nevis tajā, kurā šīs līguma slēgšanas tiesības tiek piešķirtas (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Komisija/Īrija, 29. punkts).
Tas, ka šajā lietā apstrīdētais līgums varēja interesēt uzņēmumus, kas atrodas citā dalībvalstī, nevis Īrijā, izriet gan no
paziņojuma par šo konkursu publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
, gan no apstākļa, ka trīs no pretendentiem ir uzņēmumi, kas ir reģistrēti citā dalībvalstī, nevis Īrijā (šajā ziņā skat.
iepriekš minēto spriedumu lietā
Wall
, 35. punkts).
Tieši ņemot vērā šos apsvērumus, ir jāizvērtē to Komisijas divu izvirzīto iebildumu pamatotība, no kuriem neviens neattiecas
uz kādu no abiem Direktīvas noteikumiem, saskaņā ar kuriem ir jāpiešķir pakalpojumu līgumu, uz kuriem attiecas tās II B pielikums,
slēgšanas tiesības, proti, uz šīs direktīvas 23. pantu un 35. panta 4. punktu, bet kuri ir balstīti uz divām prasībām, kas
izriet no primārajām Savienības tiesībām, proti, vienlīdzīgas attieksmes principa un no tā izrietošā pārskatāmības pienākuma
ievērošanas.

Par pirmo iebildumu, kas attiecas uz to, ka piešķiršanas kritēriju novērtējums tika veikts pēc piedāvājumu iesniegšanas termiņa
beigām
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka Īrija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principu, piešķirot septiņiem apstrīdētā
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijiem relatīvo novērtējumu tikai pēc piedāvājumu iesniegšanai noteiktā termiņa
beigām.
Tā uzskata, ka šis novēlotais novērtējums ir būtiski izmainījis kritēriju nozīmi, salīdzinot ar sākotnēji publicēto kritēriju
nozīmi un ar to, kurus pretendenti būtu saprātīgi varējuši sagaidīt, ņemot vērā konkursa dokumentāciju.
Šajā ziņā Īrija vispirms precizē, ka, pretēji Komisijas prasības pieteikumā apgalvotajam, līgumslēdzēja iestāde pirms piedāvājumu
iesniegšanas nekur nebija paziņojusi – nedz netieši, nedz tieši –, ka piešķiršanas kritēriji, kas iekļauti paziņojumā par
publisko iepirkumu un aicinājumā iesniegt piedāvājumus, tika uzskaitīti to svarīguma dilstošā secībā.
Tieši otrādi, paziņojumā par publisko iepirkumu bija norādīts, ka šie piešķiršanas kritēriji nav uzskaitīti dilstošā to svarīguma
secībā, un tādējādi līgumslēdzēja iestāde vēlāk nevienā brīdī nebija sniegusi norādes, kas liktu saprast, ka šī nostāja tika
mainīta.
Turklāt, lai arī Īrija piekrīt, ka vērtēšanas komisija, ko bija iecēlusi līgumslēdzēja iestāde, piešķiršanas kritērijiem relatīvo
novērtējumu piešķīra pēc piedāvājumu iesniegšanai noteiktā termiņa beigām, tā apstrīd faktu, ka, nosakot šo dažādo kritēriju
novērtējumu, tika pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības princips.
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jāatzīst, ka tas, ka Īrija
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
lūdza ievietot paziņojumu par apstrīdēto konkursu, kā tas ir ļauts Direktīvas 36. pantā, šai dalībvalstij nerada pienākumu
piešķirt šīs līguma slēgšanas tiesības saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, kuri ir piemērojami publisko pakalpojumu līgumiem,
uz kuriem attiecas tās II A pielikums (attiecībā uz tādu valsts līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, kas neietilpst Direktīvas
piemērošanas jomā, pēc analoģijas skat. 1988. gada 22. septembra spriedumu lietā 45/87 Komisija/Īrija,
Recueil
, 4929. lpp., 9. un 10. punkts).
Lai varētu atzīt, ka pirmais iebildums ir pamatots, ir jābūt iespējai konkrēto noteikumu, kas par līguma slēgšanas tiesību,
uz ko attiecas Direktīvas II A pielikums, piešķiršanas kritēriju iepriekšēju novērtēšanu, uzskatīt par tādu, kas ir tiešas
sekas tam, ka līgumslēdzējām iestādēm ir jāievēro vienlīdzīgas attieksmes princips un no tā izrietošais pārskatāmības pienākums.
Šajā ziņā, protams, no Tiesas judikatūras par publisko līgumu slēgšanas tiesībām, kas tika piešķirtas saskaņā ar visiem dažādo
direktīvu noteikumiem šajā jomā pirms Direktīvas pieņemšanas, izriet, ka pienākums iepriekš informēt pretendentus par piešķiršanas
kritērijiem un, ja iespējams, to atbilstošo novērtējumu ir paredzēts, lai nodrošinātu vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības
principa ievērošanu (skat. it īpaši 2002. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑470/99
Universale‑Bau
u.c.,
Recueil
, I‑11617. lpp., 98. punkts, kā arī 2005. gada 24. novembra spriedumu lietā C‑331/04
ATI EAC e Viaggi di Maio
u.c., Krājums, I‑10109. lpp., 22.–24. punkts).
Tomēr, lai arī pienākums norādīt relatīvo novērtējumu katram piešķiršanas kritērijam paziņojuma par publisko iepirkumu publicēšanas
stadijā, kā tas tagad ir paredzēts Direktīvas 53. panta 2. punktā, atbilst prasībai nodrošināt vienlīdzīgas attieksmes principa
un no tā izrietošā pārskatāmības pienākuma ievērošanu, nav attaisnojams uzskats, ka šā principa un pienākuma piemērojamība
– tā kā šajā direktīvā nav konkrētas attiecīgas tiesību normas – ietver pat to, ka tādu līgumu gadījumā, kam nav piemērojami
tādi noteikumi kā tās 53. pants, līgumslēdzējas iestādes izmantotajiem kritērijiem ir jānosaka novērtējumi pirms tam un tie
ir jāpaziņo iespējamajiem pretendentiem brīdī, kad tie tiek uzaicināti iesniegt savus piedāvājumus. Proti, kā Tiesa norādīja,
iepriekšējā šā sprieduma punktā minētajā judikatūrā izmantodama vārdu savienojums “ja iespējams”, līgumslēdzējai iestādei
nav pienākuma norādīt piešķiršanas kritēriju novērtējumu tādu līgumu gadījumā, kuriem nav piemērojami tādi noteikumi kā Direktīvas
53. panta 2. punkts.
Līdz ar to Īrija, kas bija piešķīrusi iespējamajiem pretendentiem pieeju attiecīgajai informācijai par apstrīdēto līgumu pirms
piedāvājumu iesniegšanai noteiktā termiņa beigām, nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un no tā izrietošo pārskatāmības
pienākumu, veikdama piešķiršanas kritēriju novērtējumu, nesniedzot iespējamajiem pretendentiem pieeju šādam novērtējumam pirms
piedāvājumu iesniegšanas termiņa beigām.
Precīzāk, konkursa paziņojumā, kas ir šīs lietas pamatā, līgumslēdzēja iestāde sniedza vairāk informācijas, nekā paredzēts
Direktīvā, un apstrīdētā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriji atbilstošajos dokumentos netika formulēti tādējādi,
ka būtu iespējams konstatēt atšķirīgu attieksmi, kas būtu nelabvēlīga uzņēmumiem, kuri varētu būt ieinteresēti noslēgt šos
līgumus un kuri atrodas dalībvalstī, kas nav Īrija.
Piešķirot novērtējumu šiem kritērijiem, līgumslēdzēja iestāde tikai precizēja kārtību, saskaņā ar kuru iesniegtie piedāvājumi
bija jāizvērtē, nekādi nepārkāpjot pienākumu ievērot tādu pašu piešķiršanas kritēriju interpretāciju, jo tie netika uzskaitīti
dilstošā to svarīguma secībā.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka tas apstāklis, ka piešķiršanas kritēriji tika uzskaitīti bez norādes par katra kritērija novērtējumu,
neļauj pieņemt, ka šis uzskaitījums noteikti ir ticis veikts dilstošā to svarīguma secībā, nedz arī to, ka piešķiršanas kritērijiem
bija vienāds novērtējums.
Turklāt piešķiršanas kritēriju novērtējums skalas formā, kas tika paziņots vērtēšanas komisijas locekļiem, – ja tas būtu zināms
piedāvājumu sagatavošanas laikā –, pirmkārt, nebūtu sniedzis iespējamajiem pretendentiem informāciju, kas būtu varējusi būtiski
ietekmēt šo sagatavošanos, un, otrkārt, nemainīja šos kritērijus (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
ATI EAC e Viaggi di Maio
u.c., 32. punkts).
Ir jāpiebilst, ka šajā prasībā – redakcijā, kas tika iesniegta Tiesā, – nav norāžu, kas ļautu noteikt, ka piešķiršanas kritēriju
relatīvais novērtējums tika noteikts pēc aplokšņu ar iesniegtajiem piedāvājumiem atvēršanas.
Šādos apstākļos pirmais Komisijas prasības pamatojumā izvirzītais iebildums ir jānoraida kā nepamatots.

Par otro iebildumu, kas attiecas uz kritēriju novērtējuma mainīšanu pēc sākotnējā vērtējuma
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka Īrija, pēc iesniegto piedāvājumu sākotnējā vērtējuma mainot apstrīdētā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas
kritēriju novērtējumu, kāds tas bija norādīts vērtējumu skalā, ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principu.
Tā precizē, ka šādas izmaiņas, kas ir notikušas pēc piedāvājumu pirmā vērtējuma, esot vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums,
un nav jānoskaidro, vai piedāvājumu pirmo vērtējumu individuāli veica dažādie vērtēšanas komisijas locekļi vai visi tās locekļi
kopā.
Īrija apgalvo, ka šīs novērtējuma izmaiņas tika veiktas tikai vienreiz un pat pirms tam, kad minētā komisija kopā bija sākusi
vērtēt kādu piedāvājumu.
Līdz ar to, viņasprāt, tādējādi kritērijiem piešķirtais novērtējums tika piemērots vienādi visas apstrīdētā līguma slēgšanas
tiesību piešķiršanas procedūras laikā un tātad tajā netika pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.
Turklāt Īrija uzsver, ka piešķiršanas kritēriju novērtējuma izmaiņas bija minimālas un ka tās nevarēja izraisīt diskrimināciju
attiecībā uz vienu vai citu pretendentu. Veicot retrospektīvu analīzi, tiktu apstiprināts, ka izvēlētais pretendents būtu
ieguvis līguma slēgšanas tiesības pat tad, ja to piešķiršana būtu notikusi, pamatojoties uz kritērijiem ar sākotnējo novērtējumu.
Tiesas vērtējums
Komisija savos prasījumos lūdz Tiesu atzīt, ka, mainot piešķiršanas kritēriju novērtējumu, tika pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes
princips, kāds tas izriet no LESD noteikumiem.
Vispirms attiecībā uz apstrīdētā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras norisi ir jāprecizē, ka apstrīdētā līguma
slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriju novērtējums tika mainīts tikai pēc tam, kad līgumslēdzēja iestāde par šiem kritērijiem
piešķirto novērtējumu vērtējuma skalas formā bija paziņojusi vērtēšanas komisijas locekļiem, lai viņi varētu veikt iesniegto
piedāvājumu pirmo vērtējumu.
Vērtēšanas komisijas locekļiem ne tikai bija iespēja individuāli izvērtēt piedāvājumus pirms šīs komisijas – kā kolektīvas
struktūras – pirmās sanāksmes, bet viņi arī tika aicināti veikt šādu sākotnējo vērtējumu, lai atvieglotu kopīga vērtējuma
veikšanu šīs komisijas ietvaros.
Turpinājumā ir jānorāda, ka šādā faktiskajā kontekstā, kā Tiesa jau ir nospriedusi, vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības
princips līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās nozīmē, ka līgumslēdzējām iestādēm ir pienākums vienādi interpretēt
piešķiršanas kritērijus visas procedūras laikā (pēc analoģijas skat. 2003. gada 4. decembra spriedumu lietā C‑448/01
EVN
un
Wienstrom
,
Recueil
, I‑14527. lpp., 92. punkts).
Attiecībā uz pašiem piešķiršanas kritērijiem
a fortiori
ir jāatzīst, ka tie nedrīkst tikt mainīti līgumu slēgšanas procedūras laikā (pēc analoģijas skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
EVN
un
Wienstrom
, 93. punkts).
Posms, kurā – pirms vērtēšanas komisijas sanāksmes – tās locekļi individuāli izvērtē iesniegtos piedāvājumus, veido attiecīgā
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras neatņemamu sastāvdaļu.
Šādos apstākļos, mainot piešķiršanas kritēriju novērtējumu pēc minētā posma, kurā piedāvājumi tika pirmo reizi izvērtēti,
tiek grozīti kritēriji, pamatojoties uz kuriem tika veikts pirmais vērtējums. Tādējādi rīkojoties, netiek ievērots vienlīdzīgas
attieksmes princips un no tā izrietošais pārskatāmības pienākums.
Visbeidzot ir jāprecizē, pirmkārt, ka, pretēji Īrijas apgalvotajam, otrais Komisijas izvirzītais iebildums ir pamatots, un
nav jāpierāda, ka relatīvā novērtējuma izmaiņām bija diskriminējoša ietekme uz pretendentiem. Šajā ziņā pietiek ar to, ka
brīdī, kad tika veiktas minētās izmaiņas, nevarēja izslēgt, ka tām var būt šāda ietekme.
Otrkārt, tā kā atzinums, ka dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, nav saistīts ar atzinumu par tādējādi radītajiem
zaudējumiem (1997. gada 18. decembra spriedums lietā C‑263/96 Komisija/Beļģija,
Recueil
, I‑7453. lpp., 30. punkts), Īrija nevar atsaukties uz faktu, ka nevienam no pretendentiem nav radīti zaudējumi tādēļ, ka,
pat pamatojoties uz piešķiršanas kritēriju sākotnējo novērtējumu, apstrīdētās līguma slēgšanas tiesības netiktu piešķirtas
citam līgumslēdzējam, nevis tam, kas tika apstiprināts procedūras beigās.
Tādējādi otrais Komisija prasības pamatojumā izvirzītais iebildums ir jāapstiprina.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst, ka, mainot apstrīdētā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriju
novērtējumu pēc iesniegto piedāvājumu pirmā vērtējuma, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti saskaņā ar vienlīdzīgas
attieksmes principu un no tā izrietošo pārskatāmības pienākumu atbilstoši Tiesas interpretācijai.
Pārējā daļā prasība tiek noraidīta.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar šā paša panta 3. punktu: ja abiem
lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala
vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
Ņemot vērā, ka Komisijas prasība tika apmierināta tikai daļēji, ir jānolemj, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās
izdevumus pats.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
mainot mutiskās un rakstiskās tulkošanas pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriju novērtējumu pēc iesniegto
piedāvājumu pirmā vērtējuma, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu
un no tā izrietošo pārskatāmības pienākumu atbilstoši Tiesas interpretācijai;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
Eiropas Komisija un Īrija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.