CELEX: 62004CJ0507
Traktatbrud
beskyttelse af vilde fugle
direktiv 79/409/EØF
gennemførelsesforanstaltninger

Med sin stævning har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Republikken Østrig
har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 1 og 2, artikel 5, artikel 6, stk. 1, artikel 7, stk. 1 og
4, artikel 8, artikel 9, stk. 1 og 2, samt artikel 11 i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde
fugle (EFT L 103, s. 1, herefter »direktivet«).

Retsforskrifter

Fællesskabsbestemmelser
Det fremgår af direktivets artikel 1, stk. 1, at det vedrører beskyttelse af alle de fuglearter, som i vild tilstand har deres
naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa, hvor traktaten finder anvendelse. Det omhandler bevarelse, forvaltning
og regulering af de pågældende arter og fastsætter regler for udnyttelse af de nævnte arter. Det præciseres i artikel 1, stk. 2,
at direktivet gælder for fugle samt for deres æg, reder og levesteder.
Direktivets artikel 5 bestemmer:
»Med forbehold af artikel 7 og 9 træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at indføre en generel ordning
til beskyttelse af alle de i artikel 1 omhandlede fuglearter, herunder især forbud mod:
a)      forsætligt at dræbe eller indfange dem, uanset hvilken metode der anvendes
b)      forsætligt at ødelægge eller beskadige deres reder og æg samt fjerne deres reder
c)      at indsamle deres æg i naturen og opbevare disse, også selv om de er tomme
d)      forsætligt at forstyrre fuglene navnlig i yngletiden, i det omfang, en sådan forstyrrelse har væsentlig betydning for formålet
med dette direktiv
e)      at være i besiddelse af fugle af arter, som det ikke er tilladt at jage og indfange.«
Ved direktivets artikel 6, stk. 1, forbydes handel med beskyttede fuglearter med følgende formulering:
»Med forbehold af stk. 2 og 3 forbyder medlemsstaterne for samtlige i artikel 1 omhandlede fuglearter salg, transport med
henblik på salg og besiddelse med henblik på salg samt udbud til salg af levende og døde fugle såvel som let genkendelige
dele af eller produkter fremstillet af disse fugle.«
Direktivets bilag III/1 og III/2 indeholder en liste over arter, der i overensstemmelse med direktivets artikel 6, stk. 2
og 3, på visse betingelser er undtaget fra salgsforbuddet.
I direktivets artikel 7 er der fastsat regler for jagt på de beskyttede fuglearter. Artikel 7, stk. 1, første punktum, har
følgende ordlyd:
»De i bilag II nævnte arter kan under hensyn til bestandens størrelse samt arternes geografiske udbredelse og formeringsevne
inden for Fællesskabet som helhed jages i overensstemmelse med den nationale lovgivning.«
Direktivets artikel 7, stk. 4, bestemmer:
»Medlemsstaterne sikrer sig, at jagt, herunder i givet fald falkejagt, således som den skal finde sted i henhold til de i
medlemslandene gældende jagtbestemmelser, udøves i overensstemmelse med princippet om en fornuftig udnyttelse og en økologisk
afbalanceret regulering af de pågældende fuglearter, samt at jagtudøvelsen er forenelig med de bestemmelser, der følger af
artikel 2, med hensyn til bestandene af disse arter og særlig af trækkende arter. De drager især omsorg for, at de arter,
som omfattes af jagtlovgivningen, hverken jages i redetiden eller i de forskellige faser af yngletiden. Når det drejer sig
om trækkende arter, påser de ganske særligt, at de arter, der omfattes af jagtlovgivningen, ikke jages i yngletiden og under
deres træk til redebygningsstedet. Medlemsstaterne tilsender Kommissionen alle formålstjenlige oplysninger om den praktiske
gennemførelse af deres jagtlovgivning.«
Direktivets artikel 8 bestemmer:
»1.      For så vidt angår jagt på, fangst af eller drab på fugle i overensstemmelse med dette direktiv forbyder medlemsstaterne anvendelse
af alle midler, indretninger eller metoder til massefangst eller -drab eller ikke-selektiv fangst eller drab, som kan medføre,
at en art forsvinder lokalt; de forbyder herunder navnlig anvendelse af de i bilag IV, litra a ), nævnte midler, indretninger
og metoder.
2.      Endvidere forbyder medlemsstaterne al jagt fra de i bilag IV, litra b), nævnte transportmidler på de i samme bilag nævnte
betingelser.«
Direktivets artikel 9, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne kan af nedenstående grunde fravige artikel 5, 6, 7 og 8, såfremt der ikke findes nogen anden tilfredsstillende
løsning:
a) – af hensyn til den offentlige sundhed og sikkerhed
–        af hensyn til sikkerheden for luftfarten
–        for at hindre omfattende skader på afgrøder, besætninger, skove, fiskeri- og vandområder
–        for at beskytte flora og fauna
b)      i forsknings- og undervisningsøjemed, for at genoprette og forny bestanden samt for at muliggøre opdræt i forbindelse med
de her nævnte formål
c)      for på strengt kontrollerede betingelser at tillade selektiv indfangning, besiddelse eller enhver anden fornuftig anvendelse
af bestemte fuglearter i mindre mængder.«
I henhold til direktivets artikel 9, stk. 2, skal der i undtagelsesbestemmelserne anføres:
» –      de arter, der er omfattet af undtagelserne
–        de tilladte fangst- eller drabsmidler, -indretninger eller -metoder
–        de risikovilkår samt de omstændigheder med hensyn til tid og sted, under hvilke sådanne undtagelsesbestemmelser kan meddeles
–        den myndighed, som har bemyndigelse til at erklære, at de fastsatte betingelser er opfyldt, og til at træffe afgørelse om,
hvilke midler, indretninger eller metoder der kan bringes i anvendelse inden for hvilke grænser og af hvilke personer
–        den kontrol, der skal føres.«
Medlemsstaterne pålægges ved direktivets artikel 11 at påse, at der ved indførelse af fuglearter, som ikke i vild tilstand
har deres naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa, ikke tilføjes den lokale flora og fauna nogen skade.

De love og administrative bestemmelser i de østrigske delstater, hvis forenelighed med direktivets bestemmelser anfægtes
Niederösterreich
Det drejer sig om følgende bestemmelser: § 17, stk. 5, § 18, samt § 20, stk. 4, og § 21 i naturbeskyttelsesloven for Niederösterreich
(Niederösterreichisches Naturschutzgesetz 2000, LGBl (Niederösterreich) nr. 87/00, herefter »Nö NSchG«), § 95 i jagtloven
for Niederösterreich (Niederösterreichisches Jagdgesetz 1974, LGBl (Niederösterreich) nr. 76/74, herefter »Nö JagdG«) og § 22
i jagtbekendtgørelsen for Niederösterreich (Niederösterreichische Jagdverordnung, LGBl (Niederösterreich) nr. 28/77, herefter
»Nö JagdVO«).
Nö NSchG’s § 17 bestemmer:
»[…]
5. Udplantning og fremme af planter, der ikke er naturligt hjemmehørende eller ikke er tilpasset det pågældende sted, samt
indførelse og fremme af dyr, der ikke er naturligt hjemmehørende, i åbne områder kræver tilladelse fra regeringen. Tilladelse
nægtes, når dette kan få varig indvirkning på tilpassede naturligt hjemmehørende bestande, naturligt hjemmehørende dyre- og
plantearters (genetiske) karakteristika eller landskabets særkende og udseende.
[…]«
Nö NSchG’s § 18 fastsætter:
»1. Bestemmelserne om beskyttelse af arterne har til formål at beskytte og vedligeholde vilde dyre- og plantearter i deres
naturlige og historiske diversitet. Beskyttelsen af arterne omfatter:
1)      beskyttelse af dyr, planter og deres biocønoser mod menneskeskabt skade, navnlig mod menneskets bemægtigelse
2)      beskyttelse, vedligeholdelse, udvikling og retablering af habitatområder for vilde dyre- og plantearter samt bevarelse af
deres livsbetingelser, og
3)      indførelse af vilde og fortrængte dyr og planter i egnede biotoper inden for deres naturlige udbredelsesområde.
2.      Delstatsregeringen fastsætter ved bekendtgørelse, hvilke vilde planter eller dyr, der skal anses for at være fuldstændigt
– eller delvist eller midlertidigt, når det er tilstrækkeligt til artens bevarelse – beskyttede arter, som der ikke kan drives
jagt på, og hvis bestand det er nødvendigt at beskytte eller vedligeholde
1)      som følge af deres sjældne art eller den fare, der er for deres bestand
2)      af videnskabelige grunde eller grunde, der har relation til landets civilisation
3)      som følge af deres nytte eller deres betydning for økosystemet, eller
4)      med henblik på at bevare naturens eller landskabernes diversitet; i bekendtgørelsen kan angives de dyre- eller plantearter,
hvis bestand på delstatens område er truet af udryddelse.
3.      Arter, der ikke naturligt lever på delstatens område, kan ved bekendtgørelse sidestilles med særligt beskyttede arter, der
naturligt lever på det nævnte område, når det er nødvendigt for at beskytte bestanden med henblik på på det område, hvor denne
lov finder anvendelse, at begrænse eller udelukke årsagerne til tilbagegangen i disse arters bestand, som udgør en trussel
for disses overlevelse, og når de pågældende arter
1)      nyder særlig beskyttelse i en anden østrigsk delstat eller i deres oprindelsesland
2)      udpeges som sådanne i en international overenskomst, som Republikken Østrig har tiltrådt, eller
3)      ifølge bekræftede oplysninger er truet af udryddelse uden at være beskyttede i deres oprindelsesland.
4.      For så vidt angår de arter, der nyder særlig beskyttelse i medfør af stk. 2 og 3, er det forbudt
[…]
2)      at forfølge, forsætligt at forstyrre, at indfange, at holde i fangenskab, at såre eller dræbe dyr, at erhverve dem, være i
besiddelse af dem, overgive dem, transportere dem, eller udbyde dem til salg, uanset om de er levende eller døde
3)      at skade, ødelægge eller fjerne æg, larver, pupper og disse dyrs reder eller redepladser, deres ynglepladser, deres gydepladser
eller skjulesteder, samt
4)      at forstyrre biotoperne, ynglepladserne og habitatområderne for de arter, der er truet af udryddelse, og som er omhandlet
i bekendtgørelsen, navnlig ved foto- eller filmoptagelser.
5.      I mangel af en anden tilfredsstillende løsning er det tilladt fra oktober måned til udgangen af februar måned at fjerne, beskadige
eller ødelægge særligt beskyttede dyrs ynglepladser eller reder, når de ikke indeholder unger, og de befinder sig inde i en
bygning.
6.      I givet fald kan der i bekendtgørelsen også fastsættes foranstaltninger til beskyttelse af habitatområdet samt foranstaltninger
til bevarelse og forøgelse af bestanden af de særligt beskyttede arter samt fastsættes regler om forbud eller begrænsning
af forstyrrelser, der kan få bestanden til at gå yderligere tilbage.
[…]«
Nö NSchG’s § 20 bestemmer:
»[…]
4)      Delstatsregeringen kan beslutte at meddele dispensation fra § 18, specielt til videnskabelige formål eller undervisningsformål,
når der ikke er anledning til at frygte, at dette er til fare for de beskyttede vilde planter og dyr […] I dispensationen
skal som minimum anføres:
1. de arter, der er omfattet af dispensationen
2. de midler, anordninger og metoder, der anvendes til fangst eller drab, og
3. de nødvendige kontrolforanstaltninger.«
Nö NSchG’s § 21 har følgende ordlyd:
»1. Med forbehold af særlige regler fastsat i denne lovs bestemmelser eller i administrative regler og afgørelser vedtaget
i medfør heraf, berøres foranstaltninger knyttet til forretningsmæssig anvendelse af områder principielt ikke heraf […] Denne
undtagelsesbestemmelse finder ikke anvendelse, når de beskyttede planter og dyr eller de beskyttede levesteder forsætligt
berøres af foranstaltningerne, eller når udryddelsestruede planter og dyr […] berøres heraf.
2. Med forbehold af særlige regler fastsat i denne lovs bestemmelser eller i administrative regler og afgørelser vedtaget
i medfør heraf berøres foranstaltninger knyttet til moderne og bæredygtig landbrugs- og skovbrugsmæssig anvendelse af områder
som led i landbrugs- eller skovbrugsvirksomhed principielt ikke heraf […] Denne undtagelsesbestemmelse finder ikke anvendelse,
når de beskyttede planter og dyr eller de beskyttede levesteder forsætligt berøres af foranstaltningerne, eller når udryddelsestruede
planter og dyr […] berøres heraf.
3. Landbrugs- og skovbrugsmæssig anvendelse anses for at være moderne og bæredygtig, når de aktiviteter, som udøves ved landbrugs-
eller skovbrugsvirksomhed, tjener til at fremstille eller udvinde planteprodukter eller animalske produkter og tilrettelægges
i overensstemmelse med gængse metoder i en given region på et givent tidspunkt eller i henhold til viderebragt erfaring, og
når nævnte anvendelse, der er tilpasset naturens betingelser, på bæredygtig måde og som led i en velfungerende ordning sikrer
et afkast uden at udtømme produktionsgrundlaget eller udgøre en utilbørlig belastning for naturen og landskabet.«
Nö JagdG’s § 95 bestemmer:
»1. Alle ikke-selektive jagtmetoder er forbudt, navnlig er det forbudt
[…]
3)      at drive jagt om natten […]; forbuddet gælder ikke jagt på […], tjur, urfugl, vildgæs, vildænder og snepper
4)      at anvende anordninger til at fange eller dræbe vildt, der oplyser målet
[…]
8)      at anvende blændede eller lemlæstede fugle som levende lokkemad, at anvende bedøvet lokkemad, båndoptagere, elektriske eller
elektroniske anordninger, der kan skyde eller bedøve, eller at anvende spejle eller andre midler til at blænde, sprængstoffer
eller ikke-selektivt virkende net eller at gasse eller ryge dyr ud
9)      at jage fuglevildt ved hjælp af slynger, snarer, kroge, net eller fælder
10)      at jage fra luftfartøjer, fra motorkøretøjer i bevægelse eller fra både med en fremdriftshastighed på mere end fem kilometer
i timen.
[…]«
Nö JagdVO’s § 22 fastsætter:
»1)      Følgende vildt kan i princippet kun jages, indfanges eller dræbes i de perioder, der er anført herunder:
[…]
15.      tjur, fra den 1. til den 31. maj i lige år
16.      urfugl, fra den 1. til den 31. maj i ulige år
[…]
18.      rackelhane, fra den 1. januar til den 31. december
[…]
22.      skovsneppe, fra den 1. september til den 31. december og fra den 1. marts til den 15. april
[…]«
Burgenland
Det drejer sig om følgende bestemmelser: § 16, 16a og 16b i Burgenlands lov om naturbeskyttelse og landskabspleje (Burgenländisches
Naturschutz- und Landschaftspflegegesetz, LGBl (Burgenland) nr. 27/1991, herefter »Bgld NSchLPflG«), § 88a, stk. 1 og 2, samt
§ 88b i jagtloven for Burgenland (Burgenländisches Jagdgesetz 1988, LGBl (Burgenland), nr. 11/1989, herefter »Bgld JagdG«),
§ 76, stk. 1, i Burgenlands jagtbekendtgørelse (Burgenländische Jagdverordnung, LGBl (Burgenland) nr. 24/1989, herefter »Bgld
JagdVO«) samt § 2 og 6 i Burgenlands artbeskyttelsesbekendtgørelse (Burgenländische Artenschutzverordnung 2001, LGBl (Burgenland)
nr. 36/2001, herefter »Bgld ArtenschutzVO«).
Bgld NSchLPflG’s § 16 bestemmer:
»1.      Følgende dyr er beskyttede, for så vidt som de ikke anses for at være vildt eller underlagt fiskerilovgivningen:
a)      vilde dyr […] samt de dyr, der er omhandlet i bilag I til direktiv 79/409/EØF, i bilag II, IV og V til direktiv 92/43/EØF,
i bilag II og III til Bernkonventionen, samt de arter, der er opregnet i bilag I og II til Bonnkonventionen
b)      med forbehold af litra a) er alle øvrige vildtlevende fuglearter, med undtagelse af stæren (
Sturnus vulgaris
), beskyttet i overensstemmelse med [Bgld JagdG’s] § 88a, […]
2.      Med hensyn til beskyttede eller truede dyrearter fastsætter delstatsregeringen ved bekendtgørelse:
a)      undtagelser […]
b)      fangstforanstaltninger og fangstmetoder, der er forbudt med henblik på at beskytte arternes bestand
c)      foranstaltninger, der skal træffes med henblik på at fremme fornyelsen af den beskyttede arts bestand […]
d)      de arter hvis reder, redepladser, parringsområder, yngleområder, hvile- og overvintringsområder (træer med reder i, hule træer,
yngleskrænter og ynglevægge, sivkolonier, jordhuler og lignende), det ud fra beskyttelseshensyn er forbudt at fjerne, beskadige
eller ødelægge, og
[…]
4.      Det er forbudt at jage, forstyrre, indfange, transportere, holde i fangenskab, såre, dræbe, opbevare, fjerne eller beskadige
beskyttede dyr i alle deres udviklingstrin. Det er forbudt at udbyde sådanne dyr eller dele af dem til salg, at erhverve og
overdrage dem, uanset deres tilstand, alder eller udviklingstrin. Det er ligeledes forbudt offentligt at bekendtgøre, at man
er indstillet på at sælge eller erhverve sådanne dyr.
5. Enhver, der er i besiddelse af eller ejer dyr, der tilhører en beskyttet art (herunder dele af sådanne dyr uanset deres
udviklingstrin), skal på myndighedernes anmodning fremlægge dokumentation for deres oprindelse. Beskyttede dyr, der forefindes
døde, eller som kræver behandling, tilhører delstaten og skal uden ugrundet ophold afleveres til myndighederne eller til en
videnskabelig institution, der er udpeget af myndighederne.
[…]«
Bgld NSchLPflG’s § 16a bestemmer:
»1.      Delstatsregeringen sikrer eller genskaber tilstrækkeligt forskelligartede og vidtstrakte levesteder som omhandlet i direktiv
79/409/EØF og 92/43/EØF […] Dette omfatter først og fremmest følgende foranstaltninger:
a)      oprettelse af beskyttede områder […] eller indgåelse af overenskomster samt ydelse af støtte […]
b)      vedligeholdelse og forvaltning med henblik på beskyttelse af de levesteder, der er beliggende både i og uden for de beskyttede
områder
c)      genskabelse af ødelagte levesteder
d)      oprettelse af levesteder
e)      opretholdelse, genskabelse og forbedring af økologiske processer, der er bestemmende for levestedernes naturlige udvikling.
2.      Delstatsregeringen overvåger og dokumenterer bevarelsestilstanden af de arter, der er omfattet af direktiverne […]
3.      Delstatsregeringen iværksætter ved bekendtgørelse foranstaltninger med henblik på forskning, kontrol eller bevarelse for at
hindre, at utilsigtet fangst og drab ikke har nogen negativ indvirkning på de beskyttede arter.
[…]«
Bgld NSchLPflG’s § 16b bestemmer:
Under hensyntagen til deres beskyttelsesbehov træffer delstatsregeringen særlige beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til
regelmæssigt tilbagevendende trækfuglearter for så vidt angår de pågældende arters yngle-, fjerskifte- og overvintringsområder
samt ratsteområderne inden for deres trækruter og deres umiddelbare miljø. Med henblik herpå er regeringen i særlig grad opmærksom
på, at vådområderne, og især vådområder af international betydning, beskyttes.«
Bgld JagdG’ § 88a bestemmer:
»1)      Af hensyn til beskyttelse af vinmarkerne (stk. 2) er bekæmpelse af stære tilladt i perioden fra den 15. juli til den 30. november.
2)      Nødvendigheden af denne foranstaltning fastslås af delstatsregeringen ved bekendtgørelse, når der kan forventes stære i stort
antal i områder med vinmarker […]«
Bgld JagdG’s § 88b fastsætter:
»[…]
2) Skovsneppe kan jages fra den 1. marts til den 15. april (sneppejagt).«
Bgld JagdVO’s § 76 har følgende ordlyd:
»1. De nedenfor anførte dyr, der kan jages, kan ikke forfølges, indfanges eller dræbes i deres biologisk betingede fredningsperioder
som anført nedenfor:
[…]
2.      Fuglevildt:
[…]
e)      Vilde duer:
ringdue og tyrkerdue, fra den 16. april til den 30. juni
turteldue, fra den 1. november til den 30. juni
f)      Snepper:
skovsneppe, fra den 1. januar til den 28. februar og fra den 16. april til den 30. september
[…]
[…]«
Bgld ArtenschutzVO’s § 2 bestemmer:
»1.      Det er forbudt at beskadige redepladser, ynglepladser, hvile- og overvintringsområder for følgende arter:
biæder (
merops apiaster
)
ellekrage (
coracias garrulus
)
allike (
corvus monedula
)
isfugl (
alcedo atthis
)
[…]
fjordterne (
sterna hirundo
)
digesvale (
riparia riparia
)
hvidrygget spætte (
dendrocopos leucotos
)
hvid stork (
ciconia ciconia
)
hærfugl (
upupa epops
)
[…]
2.      Det er navnlig forbudt
1)      at fjerne klippestykker, vægge eller slyngplanter, der tjener som ynglepladser for de arter, der er anført i § 2, stk. 1,
eller at bestige dem i yngleperioden
[…]«
Bgld ArtenschutzVO’s § 6 fastsætter:
»Landbrugs- og skovbrugsmæssig anvendelse er tilladt i overensstemmelse med [Bgld NSchLPflG’s] § 19. Bestemmelserne i denne
bekendtgørelse berører ikke den forskriftsmæssige udøvelse af jagt og fiskeri.«
Kärnten
Det drejer sig om følgende bestemmelser: § 3, § 51, stk. 1-5, § 59, stk. 1, og § 68, stk. 1, i jagtloven for Kärnten (Kärntner
Jagdgesetz 2000, LGBl (Kärnten) nr. 21/2000, herefter »KrntJagdG«) samt § 9, stk. 2, i bekendtgørelsen om jagt i Kärnten (Kärntner
Jagdgesetz 2000 – Durchführungsverordnung, LGBl (Kärnten) nr. 132/1991, herefter »KrntJagdVO«).
KrntJagdG’s § 3 bestemmer:
»1.      Jagt skal udøves på en passende måde og i overensstemmelse med skik og brug, idet der tages hensyn til principperne om god
jagtforvaltning. Det er forbudt at bringe bestanden af vildt i fare ved upassende jagtudøvelse. Jagt skal desuden udøves på
en sådan måde, at de positive virkninger af de almene interesser, der er forbundet med skoven, ikke begrænses, navnlig derved
at det pågældende vildt forhindres i at forvolde skade, der er til fare for skoven […]
2.      Jagten forvaltes forsvarligt, når dens udøvelse, herunder jagtreglerne, har til formål at opnå og bevare en sund bestand af
vildt af forskellige arter, der er tilpasset jagtområdets størrelse og særpræg. Der skal i den forbindelse tages hensyn til
et afbalanceret økosystem, land- og skovbrugets behov samt en vildtforvaltning, der er i overensstemmelse med de økologiske
principper. God jagtforvaltning indebærer ligeledes vildtbeskyttelse i overensstemmelse med de gældende bestemmelser.
[…]«
KrntJagdG’s § 51 fastsætter:
»1.      Jagt er udelukket hele året for så vidt angår […]
2.      For så vidt angår de vildtarter, der ikke er omfattet af stykke 1, fastsætter delstatsregeringen ved bekendtgørelse – idet
den tager hensyn til principperne for god jagtforvaltning (§ 3), til bevarelsen af truede vildtarter samt ved at tage hensyn
til vildtets alder, køn og biologiske særpræg – hvilket vildt der ikke kan jages hele året eller i bestemte perioder (fredningsperioder)
[…]
3.      I tilfælde af, at der foreligger en alvorlig trussel for vildtbestanden som følge af tab af vildt i forbindelse med usædvanlige
vejrforhold, naturkatastrofer, epidemier osv., kan delstatsregeringen af hensyn til en god jagtforvaltning forlænge fredningstiden
på hele delstatens område, i visse administrative områder eller i visse jagtområder eller bestemme, at bestemte vildtarter
er fredet hele året. Bekendtgørelsen ophæves, når årsagen til dens vedtagelse ikke længere foreligger.
4.      Delstatsregeringen kan for bestemte vildtarters vedkommende forlænge de fredningstider, der er fastsat i medfør af stk. 1
eller 2, med virkning for alle, eller kun nogle, jagtområder eller – i det omfang, der ikke er tale om vildtarter, der er
omfattet af § 4a – ophæve eller afkorte denne, når det er berettiget ud fra hensynet til god jagtforvaltning henset til de
lokale eller klimatiske forhold. Sådanne forskrifter kan højst vedtages for en periode af to år.
4a.      For at tillade drab på, fangst eller besiddelse i små mængder af fuglevildt, der er beskyttet hele året […], kan delstatsregeringen
– såfremt der ikke er nogen anden tilfredsstillende løsning – ophæve eller forkorte de biologisk betingede fredningsperioder,
der er fastsat i medfør af stk. 1, for dette vildt, af hensyn til den offentlige sundhed, den offentlige sikkerhed eller flysikkerheden,
for at forebygge betydelig skade på afgrøder, besætninger, skove, fiskeriområder og vandløb, for at beskytte vilde dyr og
planter, af hensyn til forskning, genopbygning af bestanden, genudsætning samt det nødvendige opdræt i dette øjemed. Disse
bestemmelser kan kun vedtages på den betingelse, at bestanden af de arter, der er opregnet i bekendtgørelsen, fortsat befinder
sig i en gunstig bevaringstilstand på trods af ophævelsen eller forkortelsen af den biologisk betingede fredningsperiode.
Såfremt der ikke er tale om en art fuglevildt, der er beskyttet hele året, kan sådanne bestemmelser ligeledes vedtages, når
de øvrige betingelser er opfyldt, med henblik på beskyttelse af den almindelige ejendomsret eller bevarelse af det naturlige
levested. Sådanne bestemmelser kan højst vedtages for en periode af to år.
5.      Delstatsregeringen kan i øvrigt i en passende periode suspendere anvendelsen i alle jagtområder, i et forvaltningsdistrikt
eller i visse distrikter af den fredningsperiode, som en given vildtart er omfattet af – med undtagelse af vildtarter, der
er omfattet af § 4a – når hensynet til god jagtforvaltning eller hensynet til land- eller skovbruget gør det nødvendigt. Anvendelsen
af fredningsperioden for vildtarter, der er omfattet af § 4a, kan imidlertid udelukkende suspenderes, når det er nødvendigt
for at varetage et af de hensyn, der er nævnt i § 4a, i mangel af en anden tilfredsstillende løsning, og forudsat at betingelserne
i § 4a, andet punktum, er opfyldt.
[…]«
KrntJagdG’s § 59 bestemmer:
»1.      Indehaveren af en jagtret er forpligtet til at opføre dyr, der er nedlagt, fanget eller som er døde af andre årsager på hans
jagtområde i løbet af jagtåret, på en liste over nedlagt vildt, idet der føres en særskilt liste for hvert jagtområde. I tilfælde,
hvor der er udarbejdet én enkelt jagtplan for tilgrænsende jagtområder, foretages noteringen på en liste over nedlagt vildt
[…]
2.      Til brug for at føre listen over nedlagt vildt er det hensigtsmæssigt at anvende den formular, der er udarbejdet af sammenslutningen
af jægere i Kärnten. Ved udarbejdelsen af denne formular er det hensigtsmæssigt at tage hensyn til indholdet af og formålet
med listen over nedlagt vildt.
[…]«
KrntJagdG’s § 68 har følgende ordlyd:
»1)      Det er forbudt
[…]
19.      at destruere fuglevildts reder eller æglægning eller at udtage æg uden tilladelse […] samt at forstyrre fuglevildtets ynglepladser
i yngleperioden og i perioden med yngelpleje
[…]«
KrntJagdVO’s § 9 har følgende ordlyd:
»[…]
2)      Nedennævnte vildt kan kun jages i de anførte perioder (jagtperioder), og de nyder således beskyttelse uden for disse perioder:
[…]
–        tjur, fra den 10. til den 31. maj
–        urfugl, fra den 10. til den 31. maj
[…]
–        blishøne, fra den 16. august til den 31. januar
–        skovsneppe, fra den 1. september til den 31. december og fra den 16. marts til den 10. april
–        ringdue og tyrkerdue, fra den 1. august til den 31. december og fra den 16. marts til den 10. april
–        sortkrage, fra den 1. juli til den 15. marts
–        skovskade, fra den 1. juli til den 15. marts
–        husskade, fra den 1. juli til den 15. marts.
[…]«
Oberösterreich
Det drejer sig om følgende bestemmelser: § 27, stk. 1 og 2, i lov om natur- og landskabsbeskyttelse for Oberösterreich (Oberösterreichisches
Natur- und Landschaftsschutzgesetz 2001, LGBl (Oberösterreich) nr. 129/2001, herefter »Oö NSchG«), § 48, stk. 1-4, og § 60,
stk. 3, i jagtloven for Oberösterreich (Oberösterreichisches Jagdgesetz, LGBl (Oberösterreich) nr. 32/1964, herefter »Oö JagdG«),
§ 5, stk. 2, og § 11 i artsbeskyttelsesbekendtgørelsen for Oberösterreich (Oberösterreichische Artenschutzverordnung, LGBl
(Oberösterreich), nr. 73/2003, herefter »Oö ArtenschutzVO«) samt § 1 i bekendtgørelse om fredningstider for Oberösterreich
(Oberösterreichische Schonzeitenverordnung, LGBl (Oberösterreich) nr. 30/1990, herefter »Oö SchonzeitenVO«).
Oö NSchG’s § 27 bestemmer:
»1.      Vilde planter og svampe samt vilde dyr, der ikke jages, kan af delstatsregeringen ved bekendtgørelse gøres til genstand for
særlig beskyttelse, for så vidt som deres art er sjælden eller truet i lokalområdet, eller artens bevarelse er begrundet i
offentlige hensyn til at opretholde naturens balance, såfremt andre offentlige hensyn ikke har forrang for disse beskyttelseshensyn.
Denne bestemmelse viger for enhver modstående lovbestemmelse.
2.      I de i stk. 1 omhandlede bekendtgørelser bør det – idet der tages hensyn til artikel 5-7 og til artikel 9 i »fugledirektivet«
samt til artikel 12 og 13 i »habitatdirektivet« – præciseres:
1)      de arter, der er helt eller delvist beskyttede
2)      beskyttelsesområde og beskyttelsesperiode
3)      foranstaltninger, der har til formål at beskytte planter, svampe eller beskyttede dyrs afkom, det være sig i vild natur eller
som følge af opdræt
4)      foranstaltninger, der har til formål at beskytte planters, svampes eller beskyttede dyrs begrænsede levesteder.«
§ 48 i Oö JagdG fastsætter:
»1)      Med henblik på jagtforvaltningen […], skal jagt være udelukket i det omfang, det er nødvendigt, idet der tages hensyn til
de behov, der er forbundet med landets særpræg. Delstatsregeringen fastsætter ved bekendtgørelse, efter at have hørt delstatens
rådgivende udvalg i jagtspørgsmål, fredningsperioder for de forskellige vildtarter, idet der i givet fald sondres mellem alder
og køn, eller forbyder helt jagt på visse vildtarter.
2)      I fredningsperioden kan dyr af den berørte art hverken jages, indfanges eller dræbes.
3)      Det er forbudt at fjerne, beskadige eller ødelægge fuglevildts æg og reder, dog er indehaveren af jagtretten berettiget til
at indsamle fuglevildts æg til brug for kunstigt opdræt med henblik på at lade dem udruge.
4) Delstatsregeringen kan i løbet af fredningsperioden tillade fangst af vildt til brug for opdræt samt drab af vildt til
brug for undersøgelse eller forskning.
[…]«
Oö JagdG’s § 60 bestemmer:
»[…]
3.      I beboelses- og erhvervsejendomme samt i indhegnede private haver kan indehaveren indfange, dræbe eller tilegne sig […] høge,
musvåger og spurvehøge, hvis det er nødvendigt for at hindre alvorlig skade, bl.a. på afgrøder, opdræt og andre former for
ejendom.«
Oö ArtenschutzVO’s § 5 har følgende ordlyd:
»Følgende arter er beskyttet […]:
2)      vilde fuglearter, der ikke jages, og som er hjemmehørende i Den Europæiske Unions medlemsstaters område i Europa (artikel
1 i direktiv 79/409/EØF) […] bortset fra husskade (
Pica pica
), skovskade (
Garrulus glandarius
), sortkrage (
Corvus corone corone
) og gråkrage (
Corvus corone cornix
)
[…]«
Oö ArtenschutzVO’s § 11 har følgende ordlyd:
»Selektiv indfangning af [enheder af] arter […] til brug for de traditionelle udstillinger af sangfugle kan kun tillades i
forvaltningsdistriktet […] uden for fuglenes beskyttelsesområder (fugledirektivets artikel 4, stk. 1, fjerde punktum), og
der kan kun gives tilladelse til at besidde sådanne arter i distrikterne […] og kun på følgende betingelser:
[…]«
Oö SchonzeitenVO’s § 1 bestemmer:
»1.      Dyr, der kan jages, og som er nævnt nedenfor, kan ikke jages, indfanges eller dræbes i den anførte biologisk betingede fredningsperiode:
[…]
tjur, rackelhane, urfugl:
–        hane, fra den 1. juni til den 30. april
–        høne, hele året
[…]
skovsneppe, fra den 1. maj til den 30. september
[…]
2.      Den første og den sidste dag i den biologisk betingede fredningsperiode er inkluderet i denne.«
Salzburg
Det drejer sig om følgende bestemmelser: § 3, § 54, stk. 1, § 59, § 60, stk. 3a og 4a, § 72, stk. 3, samt § 103 og 104 i jagtloven
for Salzburg (Salzburger Jagdgesetz 1993, LGBl (Salzburg) nr. 100/1993, herefter »Sbg JagdG«), § 34 i naturbeskyttelsesloven
for Salzburg (Salzburger Naturschutzgesetz 1999, LGBl (Salzburg) nr. 73/1999, herefter »Sbg NSchG«), og § 1 i bekendtgørelse
om biologisk betingede fredningsperioder for Salzburg (Salzburger Schonzeiten-Verordnung, LGBl (Salzburg) nr. 53/1996, herefter
»Sbg SchonzeitenVO«).
Sbg JagdG’s § 3 bestemmer:
»Jagtretten skal udøves med respekt af princippet om ansvarlig jagt […], med henblik på
a)      at opretholde en sund bestand af forskellige arter af vildt, der er egnet til de foreliggende levesteder
b)      at opretholde vildtets naturlige baser
c)      ikke at påvirke de positive virkninger af de almene interesser, der er forbundet med skoven, navnlig derved at det pågældende
vildt forhindres i at forvolde skade, der er til fare for skoven
d)      ikke at påvirke de almene interesser, der er forbundet med beskyttelsen af naturen og landskaberne
e)      at bevare de forskellige vilde planter i deres egenskab af at være en væsentlig del af den lokale natur og en del af det naturlige
økosystem
f)      i mindst muligt omfang at påvirke den forskriftsmæssige benyttelse af arealer til land- eller skovbrug.«
Sbg JagdG’s § 54 bestemmer:
»1)      For de vildtarter, der er nævnt nedenfor, skal de biologisk betingede fredningsperioder fastsættes af delstatsregeringen ved
bekendtgørelse: […] tjur, rackelhane, urfugl, fasan, ringdue, tyrkerdue, gråand, taffeland, troldand, sædgås, grågås, skovsneppe,
blishøne, (sort)krage, gråkrage, ravn, husskade, skovskade, hættemåge, hejre og skarv. I løbet af de biologisk betingede fredningsperioder
(herunder den første og den sidste dag) kan disse vildtarter ikke jages, indfanges eller dræbes […] Ved fastsættelsen af de
biologisk betingede fredningsperioder skal der tages hensyn til de pågældende arters biologiske særpræg med henblik på deres
permanente bevarelse samt land- og skovbrugets behov. De biologisk betingede fredningsperioder kan også fastsættes særskilt
i forhold til alder og køn. For fuglearter, der i henhold til fugledirektivets bilag II […] ikke anses for at være arter,
der kan jages i Østrig, kan der kun fastsættes jagtperioder, hvis betingelserne i § 104, stk. 4, er opfyldt. For alle fuglearter
skal det påses, at den biologisk betingede fredningsperiode omfatter redetiden, de forskellige faser af yngletiden samt for
trækkende arters vedkommende deres træk til redebygningsstedet.
[…]«
Sbg JagdG’s § 59 fastsætter:
»1.      […] Desuden kan de [eksemplarer af] af vilde fuglearter, der ikke er nævnt i fugledirektivets bilag II som værende fugle,
der kan jages i Østrig, kun nedlægges inden for rammerne af en jagtplan. Delstatsregeringen har beføjelse til at fastsætte
i en bekendtgørelse, at visse andre vildtarter også kun kan jages inden for rammerne af en jagtplan, når det er nødvendigt
for at opnå og bevare en vildtbestand i overensstemmelse med principperne i § 3 […]
2.      Ved planlægningen af udtagningerne til jagtformål skal der altid tages hensyn til det antal dyr, der er nedlagt i tidligere
år, det antal dyr, der er døde af naturlige årsager eller som følge af en ulykke, omfanget og udviklingen af de skader, som
vildtet har påført skoven, samt vildtbestandens sundhedstilstand og sammensætning.
3.      Delstatsregeringen fastsætter mere præcise bestemmelser, der er nødvendige for udarbejdelsen og vedtagelsen af jagtplanen
[…]«
Sbg JagdG’s § 60 har følgende ordlyd:
»[…]
3a.      For så vidt angår de fuglearter, der er omhandlet i § 59, stk. 1, andet punktum, kan der ikke fastsættes et mindste antal
af jagtudtagninger. Delstatsregeringen fastsætter i en bekendtgørelse under anvendelse af § 104, stk. 4, det højeste antal
tilladte jagtudtagninger og deres fordeling mellem jagtområder. Før denne bekendtgørelse vedtages, skal jagtforeningen i Salzburg,
fiskeriforeningen i Salzburg, landbrugs- og skovbrugskammeret i Salzburg samt delstatens miljøombudsmand høres. Det højeste
antal tilladte jagtudtagninger fastsættes med henblik på at opnå og bevare en bestand af den berørte fugleart på delstatens
område, der er i overensstemmelse med § 3, uden at der forårsages uacceptable skader.
[…]
4a.      I den årlige jagtplan anføres for hver vildtart det højest tilladte antal udtagninger, det mindste antal [påbudte] udtagninger
eller begge dele – idet de i givet fald opdeles efter køn og aldersgruppe – samt fordelingen af disse udtagninger mellem de
forskellige jagtområder […]«
Sbg JagdG’s § 72 bestemmer:
»[…]
3.      Anvendelsen af fælder med det formål at dræbe vildt er i princippet forbudt. Delstatsregeringen kan imidlertid beslutte at
påbyde indehaverne af jagtretten eller bevaringsforeningerne at anvende sådanne fælder, når
a)      menneskers liv eller sundhed er truet af vilde dyr, og denne fare ikke kan imødegås på anden vis, eller
b)      offentlige hensyn, der kan ligestilles hermed, ikke kan varetages på anden vis.
[…]«
Sbg JagdG’s § 103 bestemmer:
»1.      De vildtarter, der er nævnt nedenfor, nyder særlig beskyttelse på alle stadier af deres liv:
[…]
b)      alle arter af fuglevildt.
2.      Nedenstående beskyttelsesbestemmelser finder anvendelse på de vildtarter, der er omhandlet i stk. 1
a)      enhver form for fangst af eller forsætligt drab på dyr, der er indfanget i naturen, er forbudt
b)      forsætlig forstyrrelse af disse arter, bl.a. i yngle-, yngelpleje-, overvintrings- og trækperioden, er forbudt
c)      forsætlig ødelæggelse, beskadigelse eller fjernelse af ynglepladser, reder eller rastepladser er forbudt
d)      indsamling af æg i naturen og besiddelse af disse, selv i tom tilstand, er forbudt
e)      besiddelse, transport, handel eller bytte såvel som udbud til salg af levende eller døde dyr […], der er blevet udtaget i
naturen, er forbudt; dette forbud gælder også for ethvert produkt, der er fremstillet af dyret, samt enhver anden vare, hvis
det af et ledsagedokument, emballagen, et mærke, en etiket eller på anden måde fremgår, at der er tale om dele eller produkter
af det pågældende dyr
f)      salg af enheder, levende eller døde, af arter […], der er blevet indfanget i naturen, er forbudt, såvel som transport af disse,
besiddelse med henblik på salg og udbydelse til salg af sådanne enheder; dette forbud finder tilsvarende anvendelse på genkendelige
dele af disse dyr og på produkter, der er fremstillet af disse.
3.      Når indgreb i forbindelse med drift af land- eller skovbrug truer æglægningen, kan indehaveren af jagtretten flytte eller
fjerne dem med henblik på kunstig udrugning, såfremt æglægningen ikke kan reddes på anden vis.«
Sbg JagdG’s § 104 fastsætter:
»[…]
4.      Myndigheden kan meddele øvrige dispensationer fra forbuddene i § 103, stk. 2, når dette ikke vil udgøre en fare for den pågældende
vilde arts bestand, og der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning for at opnå det tilsigtede formål. Sådanne dispensationer
kan kun meddeles under henvisning til følgende formål:
a)      beskyttelse af andre vilde dyr og planter og bevaring af deres naturlige levesteder
b)      for at hindre omfattende skader på afgrøder, besætninger, skove, fiskeriområder samt, hvad angår hårvildt, på anden form for
ejendom
c)      af hensyn til den offentlige sundhed og sikkerhed eller, hvad angår hårvildt, af andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige
samfundsinteresser, navnlig af social og økonomisk art, eller knyttet til gavnlige virkninger på miljøet
d)      med henblik på forskning og undervisning
e)      med henblik på forøgelse af bestanden af disse arter eller genudsætning heraf samt nødvendigt opdræt med henblik herpå
f)      handel med et begrænset antal dyr (eller dele af dyr eller produkter fremstillet af dyr) og fuglevildtarter, hvor fangst eller
drab er tilladt i medfør af stk. 1.«
Sbg NSchG’s § 34 har følgende ordlyd:
»1.      De kompetente myndigheder på naturbeskyttelsesområdet kan efter ansøgning meddele dispensation fra de […] fastsatte forbud.
Tilladelse kan herefter […] kun gives til foranstaltninger, der har et af følgende formål:
[…]
2)      fremstilling af drikkevarer
[…]
3.      De i stk. 1 nævnte dispensationer meddeles kun, såfremt formålet med det pågældende indgreb ikke kan opnås på tilfredsstillende
vis ved andre midler, og såfremt de bestande af dyre- og plantearter, der findes i området, ikke påvirkes negativt af indgrebet.«
Sbg SchonzeitenVO’s § 1 bestemmer:
»For de arter, der er nævnt nedenfor, fastsættes de biologisk betingede fredningsperioder – der indbefatter den første og
den sidste dag – således:
Vildtart Biologisk betinget fredning
[…]
Tjur               1.6. – 30.4.
Rackelhane 16.6. – 30.4.
Urfugl 16.6. – 30.4.
[…]
Skovsneppe 1.1. – 28.2.
16.4. – 30.9.
[…]«
Tyrol
Det drejer sig om følgende bestemmelser: § 1, stk. 1, i gennemførelsesbekendtgørelsen til jagtloven for Tyrol (Zweite Durchführungsverordnung
zum Tiroler Jagdgesetz 1983, LGBl (Tirol) nr. 16/1995, herefter »DurchfVO Tiroler JagdG«) og § 4, stk. 3, i bekendtgørelsen
om naturbeskyttelse i Tyrol (Tiroler Naturschutzverordnung 1997, LGBl (Tirol) nr. 95/1997, herefter »Tiroler NSchVO«).
DurchfVO Tiroler JagdG’s § 1 bestemmer:
»1.      Med forbehold af modstående bestemmelser […] kan de vildtarter, der er anført nedenfor, kun jages i de anførte perioder (jagtperioder):
[…]
9)      tjur, i ulige år fra den 1. til den 15. maj
10)      urfugl, fra den 10. til den 31. maj
[…]«
Tiroler NSchVO’s § 4 bestemmer:
»[…]
2.      Det er forbudt
a)      at forstyrre, forfølge, indfange, indehave, opbevare i levende eller død tilstand, transportere, tilbyde, udbyde til salg,
erhverve eller forsætligt dræbe beskyttede fuglearter
[…]
3)      Forbuddet i stk. 2, litra a), gælder ikke for bortjagning af krager, stære og solsorte fra landbrugs- og skovbrugsområder
samt private haver.«
Vorarlberg
Det drejer sig om § 27, stk. 1, i bekendtgørelsen om jagt i Vorarlberg (Vorarlberger Jagdverordnung, LGBl (Vorarlberg) nr. 24/1995,
herefter »Vlbg JagdVO«), der bestemmer:
»1)      Følgende fugle kan jages i nedennævnte perioder, inklusiv første og sidste dag:
[…]
c)      urfugl 11.5. – 31.5.
[…]«
Wien
Det drejer sig om følgende bestemmelser: § 69, stk. 1, i jagtloven for Wien (Wiener Jagdgesetz, LGBl (Wien) nr. 6/1948, herefter
»Wiener JagdG«) og § 1, stk. 1, i bekendtgørelsen om biologisk betingede fredningsperioder for Wien (Wiener Schonzeitenverordnung,
LGBl (Wien) nr. 26/1975, herefter »Wiener SchonzeitenVO«).
Wiener JagdG’s § 69 bestemmer:
»1.      I en bekendtgørelse fastsættes under hensyntagen til landbrugets behov og i overensstemmelse med principperne om god jagtforvaltning
biologisk betingede fredningsperioder for de forskellige dyrearter, der kan jages […], idet der eventuelt sondres efter alder
og køn. I den biologisk betingede fredningsperiode kan vildtet ikke forfølges, indfanges eller dræbes. Den første og den sidste
dag er omfattet af den biologisk betingede fredningsperiode.
[…]«
§ 1 i Wiener SchonzeitenVO bestemmer:
»1) De dyr, der kan jages, og som er nævnt nedenfor, kan ikke forfølges, indfanges eller dræbes i følgende biologiske fredningsperioder:
[…]
12.      skovsneppe, fra den 16. april til den 15. oktober
[…]«

Den administrative procedure
Den 13. april 2000 fremsendte Kommissionen en åbningsskrivelse til Republikken Østrig vedrørende en række love og administrative
bestemmelser i denne medlemsstats delstater, der efter Kommissionens opfattelse ikke opfyldte kravene til en fuldstændig og
korrekt gennemførelse af direktivet.
Republikken Østrig svarede ved skrivelse af 26. juli 2000, hvori medlemsstaten oplyste, at visse bestemmelser var blevet ændret,
idet den samtidig bestred Kommissionens standpunkt, hvorefter direktivet ikke var blevet korrekt gennemført.
Den 17. oktober 2003 fremsatte Kommissionen en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Republikken Østrig til at træffe
de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen inden for en frist på to måneder. Det fremgår af denne udtalelse,
at Kommissionen frafaldt visse klagepunkter, som den oprindeligt havde anført.
Ved skrivelse af 23. december 2003 besvarede Republikken Østrig den nævnte udtalelse, idet medlemsstaten anførte, at andre
lovmæssige og administrative ændringer i overensstemmelse med Kommissionens retsopfattelse var påtænkt, idet den samtidig
fastholdt en række argumenter til støtte for det standpunkt, den havde givet udtryk for i sit svar på åbningsskrivelsen.
På denne baggrund har Kommissionen besluttet at anlægge denne sag.

Retsforhandlingerne for Domstolen
I stævningen anførte Kommissionen 39 klagepunkter til støtte for traktatbrudssøgsmålet mod Republikken Østrig.
I svarskriftet anerkendte Republikken Østrig 13 af disse klagepunkter som berettigede. Medlemsstaten vedgik desuden, at to
andre klagepunkter var delvist berettigede.
Under retsforhandlingerne for Domstolen frafaldt Kommissionen helt eller delvist flere klagepunkter, idet den fandt, at visse
bestemmelser i direktivet i mellemtiden var blevet korrekt gennemført i visse delstater.
På retsforhandlingernes nuværende trin vedrører sagen imidlertid gennemførelsen af de samme bestemmelser som dem, der var
anført i stævningen.

Om søgsmålet

Om de klagepunkter, der ikke bestrides
Genstanden for Kommissionens klagepunkter
–       Tilsidesættelse af direktivets artikel 1, stk. 1 og 2, i Kärnten, i Niederösterreich og i Steiermark
Kommissionen har anført, at det fremgår af bilag 1 vedrørende § 1 i bekendtgørelse om dyrebeskyttelse i Kärnten (Kärntner
Tierartenschutzverordnung, herefter »KtaSchVO«), at sortkrage, gråkrage, skovskade, allike, husskade, gråspurv og klippedue
ikke er beskyttede arter, selv om det drejer sig om vilde fugle. Den beskyttelse, der kræves efter direktivet, skal imidlertid
i princippet omfatte alle de fuglearter, som i vild tilstand har deres naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa.
Kommissionen har endvidere anført, at det i henhold til § 3, stk. 5, i bekendtgørelse om beskyttelse af planter og vilde dyr
i Niederösterreich (Niederösterreichische Verordnung über den Schutz wildwachsender Pflanzen und freilebender Tiere, herefter
»Nö NSchVO«) kun er »hjemmehørende« fuglearter, der er fuldt beskyttet. Desuden er fem arter, der falder ind under denne kategori,
nemlig sortkrage, gråkrage, allike, gråspurv og klippedue, udelukket fra den beskyttelsesordning, der er fastsat i direktivet.
Kommissionen har gjort gældende, at stær, gråspurv, klippedue og ravn i henhold til § 4 i bekendtgørelse om naturbeskyttelse
i Steiermark (Steiermärkische Naturschutzverordnung, herefter »Stmk NSchVO«) mellem den 1. juli og den 31. januar er udelukket
fra den beskyttelse, der kræves efter direktivet, selv når der er tale om hjemmehørende arter.
– Tilsidesættelse af direktivets artikel 5 i Kärnten, i Niederösterreich og i Steiermark
Kommissionen har bemærket, at det følger af bilag 1 til KtaSchVO, at sortkrage, gråkrage, skovskade, allike, husskade, gråspurv
og klippedue ikke er beskyttet som fastsat i direktivet.
Kommissionen har endvidere anført, at det i henhold til Nö NschVO’s § 3, stk. 5, kun er »hjemmehørende« fuglearter, der er
beskyttet. Desuden er fem af disse arter, nemlig sortkrage, gråkrage, allike, gråspurv og klippedue, udelukket fra den beskyttelsesordning,
der kræves efter direktivet. Desuden finder den generelle beskyttelsesordning i Nö NschVO’s § 18, stk. 4 og 5, ikke anvendelse
på disse arter.
Kommissionen har gjort gældende, at § 13e i lov om naturbeskyttelse for Steiermark (Steiermärkisches Naturschutzgesetz) bestemmer,
at der skal vedtages bekendtgørelser om beskyttelse af de fugle, der er omfattet af direktivet. Der er imidlertid ikke vedtaget
nogen bekendtgørelse med hjemmel i denne bestemmelse. Desuden er stær, gråspurv, klippedue og ravn kun beskyttet fra den 1.
februar til den 30. juni, selv når der er tale om hjemmehørende arter.
–       Tilsidesættelse af direktivets artikel 7, stk. 1, i Niederösterreich
Kommissionen har bemærket, at det følger af Nö NschVO’s § 3, stk. 5, samt § 4, stk. 1 og 2, at sortkrage, gråkrage, allike
og gråspurv er helt udelukket fra den beskyttelse, der kræves efter direktivet, hvilket også delvist gælder for skovskade
og husskade. Denne bekendtgørelse udgør imidlertid en tilsidesættelse af direktivets artikel 7, stk. 1, der bestemmer, at
kun de arter, der er opført i direktivets bilag II, kan jages.
–       Tilsidesættelse af direktivets artikel 7, stk. 4, i Steiermark
Kommissionen har understreget, at § 49, stk. 1, i jagtloven for Steiermark (Steiermärkisches Jagdgesetz, herefter »Stmk JagdG«),
sammenholdt med § 1, stk. 1, i bekendtgørelse om jagtperioder for Steiermark (Steiermärkische Jagdzeitenverordnung), fastsætter
jagtperioder, der er uforenelige med direktivets bestemmelser med hensyn til et bestemt antal arter, nemlig tjur (fra den
1. til den 31. maj i stedet for fra den 1. oktober til den 28. februar), urfugl (fra den 1. til den 31. maj i stedet for fra
den 21. september til den 31. marts) og skovsneppe (fra den 16. marts til den 15. april og fra den 1. september til den 31.
december i stedet for fra den 11. september til den 19. februar).
–       Tilsidesættelse af direktivets artikel 9, stk. 1 og 2, i Steiermark
Kommissionen er af den opfattelse, at Stmk JagdG’s § 62, stk. 2, og Stmk NschVO’s § 5, stk. 1, ikke respekterer bestemmelserne
i direktivets artikel 9, eftersom der ved de nævnte nationale bestemmelser er indført en generel undtagelse fra den beskyttelsesordning,
der er fastsat i direktivet med hensyn til fjernelse eller flytning af de beskyttede arters reder og ynglesteder i private
haver og bygninger.
Republikken Østrig har oplyst, at de nødvendige ændringer med henblik på at bringe samtlige ovennævnte nationale retsakter
i overensstemmelse med direktivets bestemmelser er under forberedelse.
Domstolens bemærkninger
Hvad angår Kommissionens klagepunkt om, at beskyttelsesordningen for klippeduer i Kärnten ikke er forenelig med direktivets
artikel 5, bemærkes, at det fremgår af stævningens punkt 44, at denne art er omfattet af direktivets bestemmelser, hvorimod
det fremgår af stævningens punkt 47, at den nævnte art ikke henhører under de vilde fugle.
Stævningen er således selvmodsigende på dette punkt, og den opfylder derfor ikke kravene i procesreglementets artikel 38,
stk. 1, litra c). Søgsmålet skal således afvises for så vidt angår beskyttelsesordningen for klippeduer i Kärnten.
Desuden bemærkes, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, ifølge fast retspraksis skal vurderes på baggrund
af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og ændringer af forholdene i
tiden derefter kan ikke tages i betragtning af Domstolen (jf. bl.a. dom af 30.5.2002, sag C-323/01, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 4711, præmis 8, og af 27.10.2005, sag C-23/05, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 9535, præmis 9).
Henset til, at den begrundede udtalelse blev meddelt Republikken Østrig den 17. oktober 2003, og henset til fristen i denne
udtalelse, skulle de berørte nationale bestemmelser være i overensstemmelse med direktivets bestemmelser senest den 17. december
2003.
Det fremgår imidlertid af Republikken Østrigs bemærkninger vedrørende årsagerne til ovennævnte traktatbrud, at medlemsstaten
medgiver, at de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktivet på de omhandlede punkter ikke blev vedtaget inden
for den fastsatte frist.
Kommissionen må således gives medhold i sit søgsmål hvad angår de nævnte klagepunkter, bortset fra klagepunktet om beskyttelsesordningen
for klippeduer i Kärnten, der afvises.

De bestridte klagepunkter
Tilsidesættelse af direktivets artikel 1, stk. 1 og 2, i Burgenland og Oberösterreich
–       Burgenland
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at det fremgår af Bgld NSchLPflG’s § 16, stk. 1, litra b), at alle vildtlevende fuglearter er beskyttet
med undtagelse af stæren under de i Bgld JagdG’s § 88a fastsatte betingelser. Stæren er imidlertid en af de arter, der skal
beskyttes i medfør af direktivets artikel 1.
Kommissionen er ligeledes af den opfattelse, at Bgld JagdG’s § 88a, stk. 2, ikke gør udstedelsen af en bekendtgørelse afhængig
af, at undtagelsesbetingelserne i direktivets artikel 9 er opfyldt.
Republikken Østrig har anført, at stæren principielt ikke er en art, der kan jages i Burgenland. Delstatslovgiver har imidlertid
– henset til den betydelige skade, som denne art tilføjer vindyrkningen – fundet det nødvendigt at vedtage undtagelsesbestemmelser
i medfør af direktivets artikel 9, stk. 1, litra a). Det er således kun tilladt at drive jagt på stære mellem den 15. juli
og den 30. november.
Den beskyttelse af vindyrkningen, der er nævnt i Bgld JagdG’s § 88a, stk. 1, opfylder ifølge den østrigske regering formålet
med den nævnte direktivbestemmelse. Betingelsen om, at der ikke må forefindes nogen anden tilfredsstillende løsning, er desuden
opfyldt, idet stærekolonier på op til 50 000 fugle hvert år invaderer regionens vinmarker, og de traditionelle midler til
at jage dem væk har vist sig at være utilstrækkelige.
Domstolens bemærkninger
Indledningsvis bemærkes dels, at det fremgår af direktivets artikel 1, at direktivet har til formål at beskytte alle de fuglearter,
som i vild tilstand har deres naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa, og at det omhandler bevarelse, forvaltning
og regulering af de pågældende arter, dels at effektiv beskyttelse af fuglene er et typisk grænseoverskridende miljøproblem,
som medlemsstaterne har et fælles ansvar for (jf. i denne retning dom af 8.7.1987, sag 247/85, Kommissionen mod Belgien, Sml.
s. 3029, præmis 6).
Direktivets artikel 1 udgør således ikke en programerklæring, men en bindende retsregel, der skal gennemføres i medlemsstaternes
retsorden.
Domstolen har i denne forbindelse præciseret, at det for gennemførelsen af et direktiv i national ret ikke er absolut nødvendigt
formelt og ordret at gentage direktivets bestemmelser i udtrykkelige specielle lovbestemmelser, men at det er tilstrækkeligt,
at der foreligger en generel retlig ramme, der giver en sikker hjemmel for, at direktivet anvendes fuldt ud på en tilstrækkelig
og præcis måde (jf. bl.a. dom af 27.4.1988, sag 252/85, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 2243, præmis 5).
Med hensyn til Kommissionens klagepunkt må det imidlertid konstateres, at Burgenlands lovgivning fuldstændigt afskærer stæren,
der som art er omfattet direktivets artikel 1, fra beskyttelsen af vilde fugle i perioden mellem den 15. juli og den 30. november.
Som generaladvokaten imidlertid har bemærket i punkt 10 i forslaget til afgørelse, forholder det sig således, at uanset om
de omtvistede nationale bestemmelser gyldigt kunne vedtages i medfør af direktivets artikel 9, stk. 1, litra a), tredje led,
er en fuldstændig udelukkelse af en bestemt art fra beskyttelsesordningen i direktivets artikel 1, selv i en kort, men dog
anseelig periode, uforenelig med denne artikel.
I denne forbindelse skal det tilføjes, at en punktlig gennemførelse af direktivet er af særlig betydning i et tilfælde som
det foreliggende, hvor forvaltningen af det fælles eje er betroet medlemsstaterne på deres respektive territorier (jf. dom
af 8.7.1987, sag 262/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 3073, præmis 9, og af 7.12.2000, sag C-38/99, Kommissionen mod
Frankrig, Sml. I, s. 10941, præmis 53).
Det følger heraf, at de lovbestemmelser i Burgenland, der er omfattet af Kommissionens foreliggende klagepunkt, er uforenelige
med direktivets artikel 1, stk. 1 og 2.
Kommissionens klagepunkt bør følgelig tages til følge.
–       Oberösterreich
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at Oö NSchG’s § 27, stk. 1, gør beskyttelsen af vilde dyr afhængig af dels, at der vedtages en gennemførelsesbekendtgørelse,
dels at en række betingelser er opfyldt. Direktivets artikel 1 fastsætter imidlertid en forpligtelse til at beskytte alle
vildtlevende fuglearter. Desuden udelukkes husskade, skovskade, sortkrage og gråkrage i henhold til Oö ArtenschutzVO’s § 5,
nr. 2, fuldstændigt fra den beskyttelsesordning, der er fastsat i denne bestemmelse.
Republikken Østrig har fremhævet, at der i Oö NSchG’s § 27, stk. 2, er fastsat en lovbestemt ordning med beskyttelse af planter
og dyr, der opfylder direktivets krav.
Medlemsstaten har tilføjet, at der i direktivet sondres mellem hjemmehørende og fremmede arter, og at der er knyttet retsvirkninger
til denne sondring. Direktivets artikel 11 kræver nemlig, at der føres kontrol med indførelsen af fremmede arter for at beskytte
den lokale flora og fauna.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes for det første, at Domstolen i præmis 22 i dommen af 8. juli 1987 i sagen Kommissionen mod Belgien fastslog,
at medlemsstaterne skal sørge for, at den med direktivet tilsigtede beskyttelse gælder for alle de fuglearter, der i vild
tilstand har deres naturlige ophold på en medlemsstats europæiske område.
De beskyttelsesforanstaltninger, medlemsstaterne skal træffe i medfør af direktivets artikel 1, skal følgelig ligeledes omfatte
vilde fugle, hvis naturlige levesteder ikke er på den pågældende stats område, men på en anden eller på andre medlemsstaters
område (jf. i denne retning dommen af 8.7.1987 i sagen Kommissionen mod Belgien, præmis 22, og dom af 8.2.1996, sag C-149/94,
Vergy, Sml. I, s. 299, præmis 17 og 18).
Med hensyn til Kommissionens klagepunkt må det konstateres, at den beskyttelsesordning, der er indført ved Oö NSchG’s § 27,
stk. 1 og 2, bl.a. den gennemførelsesbeføjelse, der er indrømmet den myndighed, der har lovgivningskompetencen, ledsages af
adskillige betingelser vedrørende de omhandlede arters biologiske særpræg. Desuden udelukker Oö ArtenschutzVO’s § 5, nr. 2,
fuldstændigt en række arter fra direktivets anvendelsesområde.
For så vidt angår Republikken Østrigs argument, der er støttet på direktivets artikel 11, bemærkes, at denne bestemmelse blot
fastsætter en specifik forpligtelse for medlemsstaterne til at påse, at der ved indførelse af fuglearter, som ikke i vild
tilstand har deres naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa, ikke tilføjes den lokale flora og fauna nogen skade.
Denne bestemmelse kan følgelig ikke anses for at udgøre et retsgrundlag for at fravige de beskyttelsesforpligtelser, der påhviler
medlemsstaterne i medfør af direktivets artikel 1, hvilken bestemmelse gælder for alle de fuglearter, som i vild tilstand
har deres naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa, nemlig for så vidt angår hver af disse stater, såvel de dér
hjemmehørende arter som de, der kun forefindes i andre medlemsstater.
Således som det fremgår af præmis 15 i dommen af 27. april 1988 i sagen Kommissionen mod Frankrig, medfører en effektiv beskyttelse
af vilde fugle overalt i Fællesskabet på fuglenes opholdssteder eller under trækket nemlig, at national lovgivning, der fastlægger
beskyttelsen af vilde fugle på grundlag af den nationale fauna, vil være i strid med direktivet.
Det følger heraf, at direktivets artikel 1, stk. 1 og 2, ikke er blevet korrekt gennemført i Oberösterreich.
Kommissionens klagepunkt i denne forbindelse bør følgelig tages til følge.
Tilsidesættelse af direktivets artikel 5 i Burgenland, Kärnten og Oberösterreich
–       Burgenland
Parternes argumenter
Kommissionen hævder, at den ordning vedrørende stæren, der er fastsat i Bgld NSchLPflG’s § 16, stk. 1, litra b), og i Bgld
JagdG’s § 88a, ikke tilsikrer denne art en beskyttelse, der er i overensstemmelse med direktivets artikel 5, i hvert fald
ikke hele året.
Kommissionen har ligeledes gjort gældende, at ifølge Bgld ArtenschutzVO’s § 6 berører bekendtgørelsens bestemmelser ikke udøvelse
af jagt og fiskeri. Denne bestemmelse tillader således forsætlig beskadigelse af de beskyttede arters reder, ynglepladser,
hvile- og overvintringsområder.
Republikken Østrig har anført, at delstatslovgiver har fastsat undtagelsesbestemmelser som følge af den betydelige skade,
som den pågældende art tilføjer vindyrkningen.
Medlemsstaten har gjort gældende, at beskyttelsen af denne art er tilsikret på alle udviklingsstadier, herunder på ægstadiet.
Hvad angår Bgld ArtenschutzVO’s § 6 kan dens sidste punktum ikke fortolkes på en sådan måde, at der indføres en generel undtagelse
til fordel for jagt og fiskeri.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes indledningsvis, at beskyttelsesordningen i direktivets artikel 5 i overensstemmelse med bestemmelsens første
punktum udstrækker sig til alle de fuglearter, der er omfattet af direktivets artikel 1. Den nævnte ordning indeholder bl.a.
et forbud mod at dræbe, indfange eller forsætligt forstyrre de beskyttede fuglearter.
Således som det er blevet konstateret i denne doms præmis 90 og 91, er den omstændighed, at stæren er fuldstændigt udelukket
fra direktivets beskyttelsesordning mellem den 15. juli og den 30. november, uforenelig med direktivets artikel 1.
De indgreb, der tillades i kraft af de bestemmelser, der er omhandlet i denne doms præmis 106, er følgelig ligeledes uforenelige
med de forbud, der er fastsat i direktivets artikel 5.
Hvad angår de årsager til at fastsætte undtagelser, som Republikken Østrig har henvist til, er det korrekt, at forebyggelse
af skader på vindyrkningen i princippet kan berettige undtagelsesforanstaltninger i medfør af direktivets artikel 9, stk. 1,
litra a), tredje led.
Denne sidstnævnte bestemmelse giver imidlertid ikke hjemmel til, at en art – selv i en afgrænset periode – fuldstændigt kan
afskæres fra den beskyttelsesordning, der er fastsat i direktivet.
Den omstændighed, at en fugleart helt afskæres fra at nyde godt af beskyttelsesordningen i henhold til direktivet – selv i
en afgrænset periode – kan nemlig bringe selve artens overlevelse i fare. Det er således kun under overholdelse af kravene
i direktivets artikel 9, stk. 2, at medlemsstaterne har adgang til at fastsætte undtagelser fra ordningen med beskyttelse
af vilde fugle.
Hvad angår beskyttelse af reder, ynglepladser, hvile- og overvintringsområder bemærkes, at de berørte genstande og steder
falder ind under anvendelsesområdet for den beskyttelsesordning, der er fastsat i direktivets artikel 5, navnlig i bestemmelsens
litra b)-d).
For så vidt angår den omtvistede lovgivning bemærkes, at det i henhold til Bgld NSchLPflG’s § 16, stk. 4, er forbudt at jage,
forstyrre, indfange, transportere, holde i fangenskab, såre, dræbe, opbevare eller fjerne de beskyttede dyr.
Det skal imidlertid anføres, at en gennemførelsesbekendtgørelse i henhold til samme lovs § 16, stk. 2, litra d), skal udpege
de arter, som er omfattet af forbuddet mod fjernelse, beskadigelse eller ødelæggelse af reder, samt af parringsområder, yngleområder,
hvile- og overvintringsområder.
Det må imidlertid konstateres, at Bgld NSchLPflG’s § 16, stk. 2, sammenholdt med stk. 4, således som generaladvokaten har
fremhævet i punkt 26 i forslaget til afgørelse, bevirker en manglende beskyttelse af en række arter, hvorfor disse bestemmelser
må anses for at være uforenelige med direktivets artikel 5.
Det skal endvidere tilføjes, at bestemmelserne i Bgld ArtenschutzVO ikke afhjælper den manglende gennemførelse. Forbuddene
i denne bekendtgørelses § 2 vedrører nemlig kun et mindre antal arters – og således ikke alle de beskyttede arters – redepladser,
ynglepladser, hvile- og overvintringsområder.
Det fremgår desuden af den nævnte bekendtgørelses § 6, at de pågældende beskyttelsesforanstaltninger ikke finder anvendelse
for jagt og fiskeri.
Sådanne aktiviteter kan imidlertid skade de beskyttede områder og genstande, der er omfattet af direktivets artikel 5, litra
b)-d).
Da Republikken Østrig ikke har fremsat nogen argumenter, der kan berettige den omhandlede retlige ordning, må det anses for
godtgjort, at der foreligger et traktatbrud på dette punkt.
Kommissionen må således gives medhold i sit klagepunkt om tilsidesættelse af direktivets artikel 5 for så vidt angår samtlige
omtvistede bestemmelser i Burgenland.
–       Kärnten
Parternes argumenter
Kommissionen har fremhævet, at KrntJagdG’s § 68, stk. 1, ikke gennemfører de forbud, der er fastsat i direktivets artikel
5, litra a) og e). I § 68, stk. 1, fastsættes nemlig kun forbud for så vidt angår reder og ynglepladser. KrntJagdG’s § 51,
stk. 4a, sikrer endvidere heller ikke gennemførelsen af ovennævnte direktivbestemmelser.
Republikken Østrig hævder, at samtlige de lovbestemmelser, der finder anvendelse i Kärnten, sikrer opretholdelse af et forbud
mod at forstyrre fuglevildtets ynglepladser. Det er ligeledes forbudt at destruere disse arters reder og æglægning og at indsamle
æg uden tilladelse.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, at ordningen i KrntJagdG’s § 68, stk. 1, ganske vist indeholder beskyttelsesforanstaltninger for så vidt angår
reder, æglægning, æg og fuglevildtets ynglepladser, men der er ikke fastsat en forpligtelse til at påse, at de fugle, der
er omfattet af direktivets artikel 1, ikke dræbes, indfanges eller besiddes, således som det kræves efter direktivets artikel
5, litra a) og e).
Det bemærkes ligeledes, at KrntJagdG’s § 51, stk. 4a, heller ikke sikrer, at disse direktivbestemmelser gennemføres, idet
bestemmelsen blot opstiller en række undtagelser fra den generelle beskyttelse, der følger af forbuddet mod jagtudøvelse i
bestemmelsens stk. 1.
Det må således konstateres, at de forbud, der foreskrives i direktivets artikel 5, litra a) og e), nemlig forbuddet mod at
dræbe, indfange og opbevare beskyttede fugle, ikke genfindes i de nationale bestemmelser, der er omtalt i denne doms præmis
125.
Kommissionens klagepunkt bør følgelig tages til følge på dette punkt.
–       Oberösterreich
Parternes argumenter
Kommissionen er af den opfattelse, at Oö NSchG’s § 27, stk. 1, indeholder foranstaltninger, der har karakter af en programerklæring,
og som er begrænset til hjemmehørende arter. Den deri fastsatte bemyndigelse til at regulere ved bekendtgørelse opstiller
nemlig bl.a. som betingelse for beskyttelsen, at den berørte art er sjælden i lokalområdet, at arten er udryddelsestruet,
eller at dens bevarelse er begrundet i offentlige hensyn.
Kommissionen har tilføjet, at husskade, skovskade, sortkrage og gråkrage i henhold til Oö ArtenschutzVO’s § 5, stk. 2, er
fuldstændigt udelukket fra den beskyttelsesordning, der er fastsat i denne bestemmelse.
Republikken Østrig har fremhævet, at det i Oö NSchG’s § 27, stk. 2, er bestemt, at beskyttelse af planter og dyr skal ske
ved bekendtgørelse, idet der bl.a. tages hensyn til direktivets artikel 5-7 og 9. Lovgivers hensigt kan på ingen måde svækkes
ved henvisningen til Oö NSchG’s § 27, stk. 1.
Medlemsstaten har tilføjet, at der i direktivet sondres mellem hjemmehørende og fremmede arter, og at der er knyttet retsvirkninger
til denne sondring. Direktivets artikel 11 kræver nemlig, at der føres kontrol med indførelsen af fremmede arter for at beskytte
den lokale flora og fauna.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes indledningsvis, at anvendelsesområdet for direktivets artikel 5 – således som det fremgår af denne doms præmis
110 – omfatter samtlige de arter, der er nævnt i direktivets artikel 1. Udelukkelsen af husskade, skovskade, sortkrage og
gråkrage fra den artsbeskyttelsesordning, der finder anvendelse i Oberösterreich, er følgelig ikke i overensstemmelse med
direktivet.
Den omstændighed, at man begrænser antallet af beskyttede arter som følge af visse betingelser, der vedrører arternes biologiske
særpræg og offentlige hensyn, er ligeledes uforenelig med direktivet.
Republikken Østrigs argument om, at den myndighed, der har lovgivningskompetencen, skal respektere direktivets bestemmelser,
kan ikke ændre denne konklusion. Det er nemlig tilstrækkeligt blot at henvise til, at denne myndigheds gennemførelse i overensstemmelse
med bestemmelserne i et direktiv ikke i sig selv kan frembyde den klarhed og præcision, der er nødvendig for at overholde
kravet om retssikkerhed (jf. i denne retning dom af 19.9.1996, sag C-236/95, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 4459, præmis 12 og 13, og af 10.5.2001, sag C-144/99, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 3541, præmis 21).
Medlemsstatens argument, der er støttet på direktivets artikel 11, kan heller ikke tiltrædes. Som det fremgår af denne doms
præmis 101 og 102, kan denne bestemmelse nemlig ikke anses for at udgøre et retsgrundlag for at fravige de beskyttelsesforpligtelser,
der påhviler medlemsstaterne i medfør af direktivets artikel 1.
Klagepunktet om tilsidesættelse af direktivets artikel 5 i Oberösterreich bør således tages til følge.
Tilsidesættelse af direktivets artikel 6, stk. 1, i Oberösterreich
–       Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at husskade, sortkrage og gråkrage i henhold til Oö ArtenschutzVO’s § 5, stk. 2, er udelukket
fra den beskyttelsesordning, der er fastsat i direktivets artikel 6, stk. 1.
Republikken Østrig har anført, at de pågældende arter er blevet udeladt fra den liste over fugle, der kan jages i Østrig i
kraft af direktivets bilag II, skønt eksperterne er enige om, at det er relevant for Østrig at medtage disse arter i dette
bilag.
–       Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, at direktivets artikel 6, stk. 1, bestemmer, at medlemsstaterne for samtlige i direktivets artikel 1 omhandlede
fuglearter skal forbyde salg, transport med henblik på salg og besiddelse med henblik på salg samt udbud til salg af levende
og døde fugle.
Hvad angår det af Kommissionen fremsatte klagepunkt må det konstateres, at den omstændighed, at de ovennævnte arter udelukkes
fra anvendelsesområdet for Oö ArtenschutzVO’s § 5, stk. 2, gør det muligt at drive handel med fugle, hvilket er forbudt i
medfør af direktivets artikel 6, stk. 1.
Under disse omstændigheder er Republikken Østrigs argumenter vedrørende relevansen af direktivets bilag II uden betydning.
Det pågældende bilag angår direktivets artikel 7, der omhandler situationen for de arter, der kan drives jagt på, og ikke
den beskyttelsesordning, der er fastsat i direktivets artikel 6, stk. 1.
Uanset hvilken jagtordning der finder anvendelse, er medlemsstaterne således forpligtet til at sørge for gennemførelse af
de handelsforbud, der er opstillet i denne sidstnævnte bestemmelse.
Det fremgår imidlertid af ovenstående, at de nævnte forbud ikke er blevet iværksat i Oberösterreich for så vidt angår de tre
ovenfor omhandlede fuglearter.
Der må således gives Kommissionen medhold på dette punkt.
Tilsidesættelse af direktivets artikel 7, stk. 1, i Kärnten og i Oberösterreich
–       Kärnten
Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at sortkrage, skovskade og husskade i henhold til KrntJagdVO’s § 9, stk. 2, kan jages fra
den 1. juli til den 15. marts. Denne ordning er imidlertid uforenelig med direktivets forskrifter med hensyn til jagt.
Republikken Østrig har fremhævet, at fællesskabslovgiver har undladt i bilag II/2 til direktivet at medtage kragefugle (Corvidae)
på listen over arter, der kan jages på Republikken Østrigs område.
–       Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, at de i bilag II/2 nævnte arter i medfør af direktivets artikel 7, stk. 1 og 3, kan jages i overensstemmelse
med den nationale lovgivning i de medlemsstater, hvorunder de er angivet.
Det er imidlertid ubestridt, at de arter, der er omfattet af Kommissionens klagepunkt, ikke er opført blandt de fuglearter,
der kan jages i Østrig i henhold til bilag II/2.
Fastsættelse af en jagtperiode for disse arter er følgelig uforenelig med direktivets artikel 7, stk. 1.
Det bemærkes, at Republikken Østrigs argument om, at fællesskabslovgiver angiveligt har gjort sig skyldig i en undladelse
for så vidt angår indholdet af bilag II/2, og den omstændighed, at Republikken Østrig søger at opnå, at de berørte arter medtages
på listen over arter, der kan jages på medlemsstatens område, er uden relevans for bedømmelsen af spørgsmålet, om Kommissionens
klagepunkt er berettiget.
Det følger heraf, at direktivets artikel 7, stk. 1, ikke er blevet korrekt gennemført i Kärnten.
Kommissionen skal således gives medhold på dette punkt.
–       Oberösterreich
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at husskade, skovskade, sortkrage og gråkrage i henhold til Oö ArtenschutzVO’s § 5, nr. 2, ikke er
opført blandt de arter, der skal beskyttes. Denne ordning udgør imidlertid en fravigelse af direktivets artikel 7, stk. 1,
der bestemmer, at kun de i bilag II/2 nævnte arter kan jages i Østrig.
Republikken Østrig har henvist til de argumenter, den har fremsat i relation til gennemførelsen af den samme direktivbestemmelse
i Kärnten (jf. denne doms præmis 150).
Medlemsstaten har ligeledes gjort gældende, at de pågældende bestemmelser under alle omstændigheder anvendes i overensstemmelse
med direktivet.
Domstolens bemærkninger
Hvad angår berettigelsen af Kommissionens klagepunkt henvises til denne doms præmis 154 vedrørende relevansen af direktivets
bilag II/2 med henblik på anvendelsen af samme direktivs artikel 7, stk. 1, i Østrig.
Det følger heraf, at Oö ArtenschutzVO’s § 5, nr. 2, må anses for at være uforenelig med denne direktivbestemmelse.
Hvad angår Republikken Østrigs argument om, at de østrigske bestemmelser anvendes i overensstemmelse med direktivet, bemærkes
blot, at en simpel administrativ praksis, som administrationen i sagens natur kan ændre efter behag, og som ikke er tilstrækkelig
kendt, ikke kan anses for at udgøre en gyldig iværksættelse af forpligtelsen til at gennemføre et direktiv (jf. i denne retning
dom af 13.3.1997, sag C-197/96, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 1489, præmis 14, af 9.3.2000, sag C-358/98, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 1255, præmis 17, og af 10.3.2005, sag C-33/03, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 1865, præmis 25).
Kommissionens klagepunkt må således tiltrædes.
Tilsidesættelse af direktivets artikel 7, stk. 4, i Burgenland, i Kärnten, i Niederösterreich, i Oberösterreich, i Salzburg,
i Tyrol, i Vorarlberg og i Wien.
–       Burgenland
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at skovsneppe kan jages fra den 1. marts til den 15. april i henhold til Bgld JagdG’s § 88b, stk. 2.
De beskyttelsesperioder, der er fastsat i Bgld JagdVO’s § 76, fraviger desuden kravene i direktivets artikel 7, stk. 4, med
hensyn til ringdue (beskyttet fra den 16.4. til den 30.6., skønt den ifølge Kommissionen skulle være det fra den 1.2. til
den 31.8.), tyrkerdue (beskyttet fra den 16.4. til den 30.6. i stedet for fra den 1.3. til den 20.10.), turteldue (beskyttet
fra den 1.11. til den 30.6. i stedet for fra den 11.4. til den 31.8.) og skovsneppe (beskyttet fra den 1.1. til den 28.2.
og fra den 16.4. til den 30.9. i stedet for fra den 20.2. til den 10.9.).
Republikken Østrig har anført, at de beskyttelsesperioder, der er fastsat i Bgld JagdVO’s § 76, tager hensyn til de klimatiske
betingelser i den pågældende region. I øvrigt bliver hunnerne, navnlig hvad angår skovsneppen, som følge af den selektive
jagt i Burgenland ikke forstyrret på noget tidspunkt i yngletiden. De fastsatte beskyttelsesperioder tager desuden hensyn
til undtagelsesbetingelserne i direktivets artikel 9. Der er endelig tale om et indgreb, der er foreneligt med artikel 9,
idet det kun er hanner af denne art, der kan jages.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, at Kommissionen i sin stævning har angivet jagtperioder for skovsneppe, ringdue, tyrkerdue og turteldue, der
i betydelig grad afviger fra de jagtperioder, der er fastsat i de nationale bestemmelser, der er omhandlet i denne doms præmis
164.
De nævnte perioder afviger nemlig ikke blot for så vidt angår den samlede længde af beskyttelsesperioderne, men også med hensyn
til disse perioders begyndelses- og sluttidspunkt.
Med henblik på at vurdere, om Kommissionens klagepunkt er berettiget, bemærkes, at de beskyttelsesperioder, der skal overholdes
i medfør af direktivets artikel 7, stk. 4, skal fastsættes under hensyntagen til de videnskabelige værker, der anses for retningsgivende
inden for ornitologien (jf. bl.a. dom af 17.1.1991, sag C-157/89, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 57, præmis 15, 19 og
24).
Stævningen indeholder imidlertid ingen oplysninger af denne art, der kan understøtte relevansen af de perioder, Kommissionen
forfægter, henset til de referenceparametre, der er anført i direktivets artikel 7, stk. 4, såsom princippet om en fornuftig
udnyttelse og en økologisk afbalanceret regulering af de pågældende fuglearter.
Det skal tilføjes, at fremlæggelse af sådanne videnskabelige oplysninger så meget desto mere var påkrævet som Republikken
Østrig har oplyst, at jagtperioderne i Burgenland er fastsat under hensyntagen til de særlige klimatiske forhold i denne region.
Under disse omstændigheder påhviler det Kommissionen at fremlægge passende videnskabelige oplysninger for at godtgøre, at
de omtvistede jagtordninger er uforenelige med direktivets artikel 7, stk. 4.
Henset til disse manglende oplysninger frifindes Republikken Østrig på dette punkt.
–       Kärnten
Parternes argumenter
Kommissionen har for det første anført, at KrntJagdVO’s § 9, stk. 2, for visse arters vedkommende fastsætter jagtperioder
inden for yngletiden uden i tilstrækkelig grad at henvise til betingelserne for at fastsætte undtagelser i direktivets artikel
9. De berørte arter er tjur (som må jages fra den 10.5. til den 31.5., skønt det ifølge Kommissionen skulle have været fra
den 1.10. til den 28.2.), urfugl (som må jages fra den 10.5. til den 31.5. i stedet for fra den 21.9. til den 31.3.), skovsneppe
(som må jages fra den 1.9. til den 31.12. og fra den 16.3. til den 10.4. i stedet for fra den 11.9. til den 19.2.), blishøne
(som må jages fra den 16.8. til den 31.1. i stedet for fra den 21.9. til den 10.3.), ringdue (som må jages fra den 1.8. til
den 31.12. og fra den 16.3. til den 10.4. i stedet for fra den 1.9. til den 31.1.) og tyrkerdue (som må jages fra den 1.8.
til den 31.12. og fra den 16.3. til den 10.4. i stedet for fra den 21.10. til den 20.2.).
Hvad særligt angår forårsjagten har Kommissionen for det andet anført, at de således fastsatte jagtperioder omfatter parringstiden
for tjur, urfugl og skovsneppe.
På dette punkt har Kommissionen gjort gældende, at det ikke er muligt at sondre mellem den nævnte parringstid på den ene side
og rede- og yngletiden på den anden side. Den nationale bestemmelse, der er omhandlet i denne doms præmis 173, er følgelig
i strid med direktivets artikel 7, stk. 4.
Kommissionen har fremhævet, at parringstiden er en del af rede- og yngletiden. Den omstændighed, at denne fase går forud for
selve formeringen, kan ikke medføre, at den for de pågældende arters vedkommende udelukkes for anvendelsesområdet for direktivets
artikel 7, stk. 4.
Kommissionen har for det tredje gjort gældende, at KrntJagdG’s § 3, der regulerer kriterierne for godkendelse af jagtplaner,
ikke henviser til betingelserne og kriterierne for at fastsætte undtagelser i direktivets artikel 9.
Republikken Østrig har medgivet, at de jagtperioder, der er fastsat i Kärnten, ikke er i overensstemmelse med direktivet med
hensyn til blishøne, ringdue og tyrkerdue.
Medlemsstaten er til gengæld af den opfattelse, at jagt på hanner af arten tjur, urfugl og skovsneppe på parringsstederne
ligger uden for rede-, yngle- og rugetiden. Disse arter yngler nemlig på andre steder end parringsstederne. Desuden giver
de restriktive bestemmelser sikkerhed for, at det kun er et begrænset antal hanner, der udtages, og for at hunnerne er beskyttet
i rugetiden.
Den pågældende medlemsstat har fremhævet, at den jagtordning, som er indført ved KrntJagdG’s § 51, stk. 2, opfylder beskyttelseskravene
i direktivets artikel 7, stk. 4. Jagtperioderne er nemlig fastsat således, at selektiv jagt på fuglevildt i små mængder under
streng overvågning er mulig, hvis der ikke foreligger nogen anden tilfredsstillende løsning, og denne jagt ikke bringer bestanden
af de berørte arter i fare.
Republikken Østrig har præciseret, at tjuren, urfuglen og skovsneppen er omfattet af en planlagt udtagning, der er i overensstemmelse
med direktivet. Jagten på disse arter finder sted på grundlag af en præcis opgørelse over bestanden for hvert jagtområde,
og udtagning til jagtformål af eksemplarer er genstand for individuel tilladelse. Disse tilladelser meddeles desuden ved forvaltningsafgørelse
rettet til personer, der er indehaver af en jagtret.
Medlemsstaten har ligeledes anført, at det kun er et begrænset antal hanner af de omhandlede arter, der udtages, som følge
af de restriktive bestemmelser om overvågning af bestanden, om antallet af individuelle udtagninger og om jagtperioder.
Medlemsstaten har endelig understreget, at et generelt forbud mod jagt på de pågældende arter i parringstiden ville medføre,
at jægerne ville miste interessen for disse fuglevildtarter og opgive deres indsats for at bevare disse arters levesteder.
Dette ville have en umiddelbar indvirkning på bestanden af nævnte arter, der har behov for et særligt levested såsom skovgræsgange,
der efterhånden er blevet meget sjældne.
Domstolens bemærkninger
Da republikken Østrig har erkendt, at de jagtperioder, der er fastsat i Kärnten for så vidt angår blishøne, ringdue og tyrkerdue,
ikke er i overensstemmelse med direktivet, skal der gives Kommissionen medhold i det foreliggende klagepunkt med hensyn til
disse arter.
Hvad angår skovsneppe bemærkes, at de ikke blot kan jages fra slutningen af sommeren til begyndelsen af vinteren, dvs. fra
den 1. september til den 31. december, men ligeledes fra slutningen af vinteren til begyndelsen af foråret, dvs. fra den 16.
marts til den 10. april. Jagtsæsonen strækker sig følgelig over næsten fem måneder.
En ordning med en jagtsæson, der strækker sig over så lang tid, kan på ingen måde anses for at være omfattet af anvendelsesområdet
for direktivets artikel 9.
En sådan jagtordning er nemlig henset til dens art og rækkevidde uforenelig med de beskyttelsesformål, der forfølges med direktivet.
Da Republikken Østrig ikke har henvist til nogen af de i artikel 9 anførte undtagelsesgrunde, der kan berettige den omhandlede
jagtordning, må det fastslås, at der også foreligger et traktatbrud på dette punkt.
I den omtvistede lovgivning er der for tjurens og urfuglens vedkommende derimod kun fastsat en periode med forårsjagt.
Denne periode er imidlertid delvis sammenfaldende med disse arters parringstid.
Det skal derfor afgøres, om denne fase falder ind under de forbud, der er fastsat i direktivets artikel 7, stk. 4.
I denne forbindelse bemærkes, at den beskyttelsesordning, der er fastsat ved denne bestemmelse, er defineret i brede vendinger
under henvisning til de berørte arters biologiske særpræg, idet den ud over redetiden refererer til de forskellige faser af
yngletiden.
Kun en sådan affattelse opfylder nemlig formålet med direktivets artikel 7, stk. 4, der, som Domstolen allerede har fastslået,
er at tilvejebringe en fuldstændig beskyttelsesordning for de perioder, i hvilke vilde fugle er særligt truede (jf. dommen
af 17.1.1991 i sagen Kommissionen mod Italien, præmis 14, og dom af 19.1.1994, sag C-435/92, Association pour la protection
des animaux sauvages m.fl., Sml. I, s. 67, præmis 9). Denne retspraksis afspejler nemlig den betragtning, at ethvert indgreb,
der tillades i perioder, der berører fuglenes formering, kan påvirke denne, også selv om det kun er en del af bestanden, der
er berørt.
Dette gælder også for parringsfasen, hvor de berørte arter er særligt udsatte og sårbare.
Det må således konkluderes, at den nævnte fase indgår i den periode, hvor direktivets artikel 7, stk. 4, principielt forbyder
enhver form for jagt.
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt de undtagelser, der er nævnt i direktivets artikel 9, kan anvendes på situationer, der
reguleres af de særlige krav til beskyttelse i direktivets artikel 7, stk. 4, bemærkes, at Domstolen i dom af 16. oktober
2003, Ligue pour la protection des oiseaux m.fl. (sag C-182/02, Sml. I, s. 12105, præmis 9), fastslog, at direktivets artikel
9, stk. 1, litra c), giver mulighed for under overholdelse af bestemmelsens øvrige forskrifter at tillade indfangning, besiddelse
eller enhver anden fornuftig anvendelse af fugle i de perioder, der er opregnet i direktivets artikel 7, stk. 4, hvor vilde
fugles overlevelse er særlig truet.
Jagt på vilde fugle, der udøves til fritidsformål i de perioder, som er omhandlet i direktivets artikel 7, stk. 4, kan følgelig
udgøre en »fornuftig anvendelse« som omhandlet i sidstnævnte bestemmelse, såfremt betingelserne i direktivets artikel 9, stk. 2,
er opfyldt (jf. i denne retning dommen i sagen Ligue pour la protection des oiseaux m.fl., præmis 11).
Bevisbyrden for, at de nævnte krav opfyldes ved hver fravigelse, påhviler imidlertid den myndighed, der træffer beslutning
herom (jf. i denne retning dom af 15.12.2005, sag C-344/03, Kommissionen mod Finland, Sml. I, s. 11033, præmis 39 og 60, og
af 8.6.2006, sag C-60/05, WWF Italia m.fl., Sml. I, s. 5083, præmis 34).
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt den jagtordning, der er fastsat i KrntJagdG’s § 51, stk. 2, er i overensstemmelse med
direktivets artikel 9, stk. 1, litra c), navnlig for så vidt angår kravet om, at de undtagelsesvise udtagninger skal begrænses
til »mindre mængder«, bemærkes, at medlemsstaterne ved vedtagelsen af foranstaltninger til gennemførelse af denne sidstnævnte
bestemmelse skal sikre – i alle tilfælde, hvor den heri fastsatte fravigelse anvendes og for alle beskyttede arter – at tilladelser
til udtagning til jagtformål ikke overstiger et loft, der er foreneligt med begrænsningen af disse udtagninger til mindre
mængder, idet dette loft skal være fastsat på grundlag af strengt videnskabelige oplysninger (jf. dommen i sagen WWF Italia
m.fl., præmis 29).
I denne forbindelse bemærkes, at selv om Republikken Østrig har ret i, at jagten på tjur og urfugl er underlagt en generel
planlægning af udtagninger, forholder det sig ikke desto mindre således, at ovennævnte nationale bestemmelse ikke præciserer,
hvordan begrebet »små mængder« som omhandlet i direktivets artikel 9, stk. 1, litra c), skal forstås i denne sammenhæng.
En gennemførelse af direktivet, der er i overensstemmelse med fællesskabsretten, indebærer imidlertid, at de myndigheder,
der har ansvar for at tillade udtagning af en bestemt fugleart under fravigelse af beskyttelsesordningen, skal være i stand
til at støtte sig til indikatorer, der er tilstrækkeligt præcise i forhold til de mængdemæssige lofter, som skal overholdes
(jf. i denne retning dommen i sagen WWF Italia m.fl., præmis 36).
Den jagtordning, der er fastsat i KrntJagdG’s § 51, stk. 2, er følgelig ikke i overensstemmelse med direktivets artikel 9,
stk. 1, litra c).
Det skal tilføjes, at Republikken Østrig har medgivet, at de omhandlede arter ligeledes er til stede på det berørte område
i løbet af efteråret og vinteren, idet den dog har præciseret, at jagten på den tid af året forløber under mindre gunstige
forhold. Denne omstændighed er imidlertid uden relevans for de retlige beskyttelsesrammer, der er fastsat i direktivet.
Under disse omstændigheder er KrntJagdG’s § 51, stk. 2, heller ikke i overensstemmelse med indledningen til direktivets artikel
9, stk. 1, der betinger fravigelsen af fuglebeskyttelsesbestemmelserne af, at der ikke findes nogen anden tilfredsstillende
løsning (jf. i denne retning dom af 9.6.2005, sag C-135/04, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 5261, præmis 18).
Hvad endelig angår Republikken Østrigs argument om nødvendigheden af at tillade jagt på tjur og urfugl, for at jægerne kan
bevare og vedligeholde deres levested, bemærkes, at selv om det ganske vist er korrekt, at hensynet til beskyttelse af floraen
er nævnt i direktivets artikel 9, stk. 1, litra a), fjerde led, som en af de grunde, der kan berettige en fravigelse af beskyttelsesordningen,
må det imidlertid fastslås, at beskyttelsen af dette levested imidlertid kan sikres på anden måde end ved jagt (jf. i denne
retning dommen i sagen Kommissionen mod Finland, præmis 35 og 40).
I øvrigt er medlemsstaterne, som generaladvokaten har anført i punkt 61 i forslaget til afgørelse, forpligtede til at sikre
denne beskyttelse i henhold til direktivets artikel 4, såvel i som uden for de særlige fuglebeskyttelsesområder.
Republikken Østrigs argumenter kan således i det hele ikke tiltrædes.
Det må herefter konstateres, at bestemmelserne om jagt i Kärnten ikke er i overensstemmelse med direktivet for så vidt angår
alle de arter, der er omfattet af det foreliggende klagepunkt.
Kommissionen bør derfor gives medhold på dette punkt.
–       Niederösterreich
Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at der for en række arters vedkommende fastsættes jagtperioder i Nö JagdVO’s § 22, der omfatter
redetiden eller yngletidens faser for de pågældende arter. Det drejer sig om tjur (som må jages fra den 1.5. til den 31.5.
i lige år, skønt det ifølge Kommissionen skulle være fra den 1.10. til den 28.2.), urfugl (som må jages fra den 1.1. til den
31.5. i ulige år i stedet for fra den 21.9. til den 31.3.), rackelhane (som må jages fra den 1.1. til den 31.12. i stedet
for fra den 1.10. til den 28.3.), skovsneppe (som må jages fra den 1.9. til den 31.12. og fra den 1.3. til den 15.4. i stedet
for fra den 11.9. til den 19.2.) og ringdue (som må jages fra den 1.8. til den 31.1. i stedet for fra den 1.9. til den 31.1.).
Republikken Østrig har medgivet, at begyndelsen på efterårsjagten på ringdue burde fastsættes til den 1. september, således
som Kommissionen har anført.
Hvad angår jagtordningen vedrørende tjur, urfugl og skovsneppe har medlemsstaten henvist til sin samlede argumentation vedrørende
gennemførelsen af direktivets artikel 7, stk. 4, i Kärnten (jf. denne doms præmis 179-183).
Medlemsstaten har gentaget, at forårsjagtsæsonen for så vidt angår disse arter ligger i parringsfasen, der går forud for rede-,
yngle- og rugetiden. Den særlige beskyttelsesordning i direktivets artikel 7, stk. 4, finder således ikke anvendelse.
Efter Republikken Østrigs opfattelse kan jagtsæsonen for rackelhane ikke være genstand for det foreliggende søgsmål, idet
denne art ikke har været omfattet af den administrative procedure.
Medlemsstaten har i øvrigt gjort gældende, at hanner af denne art er større end hanner af arten urfugl, og at de af denne
årsag forstyrrer disse sidstnævnte i parringstiden.
Domstolens bemærkninger
Henset til Republikken Østrigs svar på klagepunktet vedrørende jagtsæsonen for ringdue må det fastslås, at der foreligger
et traktatbrud på dette punkt.
Hvad angår rackelhane bemærkes, at denne fugl er et resultat af en krydsning mellem to arter, og at den, uanset om man biologisk
set kan anse den for at være en selvstændig fugleart, under alle omstændigheder hverken er en tjur eller en urfugl.
Jagtordningen vedrørende rackelhane i Niederösterreich skulle derfor have været nævnt i åbningsskrivelsen, da denne skrivelse
efter Domstolens praksis afgrænser sagens genstand (jf. i denne retning dom af 27.4.2006, sag C-441/02, Kommissionen mod Tyskland,
Sml. I, s. 3449, præmis 59 og 60, og af 30.1.2007, sag C-150/04, Kommissionen mod Danmark, Sml. I, s. 1159, præmis 66 og 67).
Kommissionens søgsmål må således afvises på dette punkt.
Hvad angår klagepunktet vedrørende en utilstrækkelig beskyttelse af skovsnepper bemærkes, at det er tilladt at jage denne
art fra den 1. marts til den 15. april og fra sommerens slutning til vinterens begyndelse.
Ved at tillade jagt på denne art i mere end fem måneder lægger den ordning, der er fastsat i Nö JagdVO’s § 22, en uforholdsmæssig
byrde på den pågældende bestand.
Som det fremgår af denne doms præmis 186 og 187, kan en sådan ordning på ingen måde falde ind under anvendelsesområdet for
direktivets artikel 9.
For så vidt angår tjur og urfugl bemærkes, at forårsjagtsæsonen som nævnt i denne doms præmis 194 og 195 omfatter de nævnte
arters parringstid, der er en periode, for hvilken der i direktivets artikel 7, stk. 4, stilles krav om særlige beskyttelsesforanstaltninger.
Det er ganske vist korrekt, at der for disse to arters vedkommende ikke er fastsat nogen efterårsjagt, og at forårsjagten
er begrænset til hvert andet år, men Republikken Østrig har imidlertid ikke forklaret, hvordan det sikres, at direktivets
artikel 9, stk. 1, litra c), overholdes, navnlig for så vidt angår begrænsningen af udtagningerne til »små mængder«.
Som det fremgår af denne doms præmis 199 og 201, påhviler det den berørte medlemsstats kompetente myndigheder med tilstrækkelig
retlig præcision og på et anerkendt videnskabeligt grundlag at sikre sig, at de mængdemæssige lofter ikke i noget tilfælde
overskrides, og følgelig, at en fuldstændig beskyttelse af de pågældende arter sikres (jf. i denne retning også dom af 9.12.2004,
sag C-79/03, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 11619, præmis 41).
De omtvistede bestemmelser indeholder imidlertid ikke sådanne præciseringer.
Kommissionens foreliggende klagepunkt er således berettiget for så vidt angår samtlige de omhandlede arter bortset fra rackelhane,
med hensyn til hvilken det bør afvises.
–       Oberösterreich
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at det i henhold til Oö SchonzeitenVO’s § 1, stk. 1, er tilladt at drive jagt i redetiden eller i
yngletiden på dels hanner af arten tjur (der kan jages fra den 1.5. til den 31.5., skønt det ifølge Kommissionen skulle være
fra den 1.10. til den 28.2.), urfugl (der kan jages fra den 1.5. til den 31.5. i stedet for fra den 21.9. til den 31.3.) og
rackelhane (der kan jages fra den 1.5. til den 31.5. i stedet for fra den 1.10. til den 28.3.), dels skovsneppe (der kan jages
fra den 1.10. til den 30.4. i stedet for fra den 11.9. til den 19.2.).
Republikken Østrig har fremhævet, at forårsjagten på tjur, urfugl og rackelhane ligger i parringsfasen og således ikke falder
ind under anvendelsesområdet for direktivets artikel 7, stk. 4.
Medlemsstaten har i denne forbindelse henvist til de argumenter, der er gengivet i denne doms præmis 179-183, for så vidt
angår den jagtordning, der gælder i Kärnten.
Hvad angår skovsneppe har medlemsstaten anført, at de fastsatte jagtperioder kun fraviger direktivet for så vidt angår hannerne,
der reelt er de eneste, der jages i parringstiden. Hunnerne forstyrres følgelig ikke i nogen fase af yngletiden. Denne arts
biologiske særpræg tilsikrer desuden, at denne jagtordning er i overensstemmelse med principperne om en fornuftig udnyttelse
og en afbalanceret regulering af de berørte bestande.
Domstolens bemærkninger
Hvad angår klagepunktet vedrørende beskyttelsen af tjur og urfugl bemærkes, således som det er anført i denne doms præmis
194 og 195, at den jagtperiode, der er fastsat i Oberösterreich for disse to arters vedkommende, strækker sig over en periode,
der skal gøres til genstand for en særlig beskyttelse i medfør af direktivets artikel 7, stk. 4.
Det er ganske vist korrekt, at det kun er forårsjagt på disse arter, der er tilladt, men Republikken Østrig er ikke fremkommet
med oplysninger, der gør det muligt at fastslå, at denne ordning opfylder kravene i direktivets artikel 9, stk. 1, litra c),
således som disse er præciseret i retspraksis (jf. denne doms præmis 199 og 201). I de omtvistede bestemmelser præciseres
det navnlig ikke, i hvilket omfang den nævnte ordning sikrer, at disse undtagelser begrænses til »små mængder«.
For så vidt angår klagepunktet vedrørende jagtordningen for rackelhane, der er et resultat af en krydsning mellem en tjur
og en urfugl, bemærkes, at direktivets artikel 1 har til formål at beskytte alle de fuglearter, som i vild tilstand har deres
naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa, hvor traktaten finder anvendelse.
Hertil bemærkes, at en biologisk art er kendetegnet ved et fællesskab af individer, som er forplantningsdygtige, hvilket generaladvokaten
ligeledes har fremhævet i punkt 93 i forslaget til afgørelse.
Republikken Østrig har imidlertid i sit svarskrift bestridt, at æg, der lægges efter en parring, der involverer en rackelhane
eller en rackelhøne, kan udklækkes i naturen, uden at Kommissionen har taget til genmæle på dette punkt.
Kommissionen har således ikke godtgjort, at der for så vidt angår rackelhøns findes et fællesskab af forplantningsdygtige
individer, der gør det muligt at anse dem for at være en selvstændig fugleart, der af denne grund henhører under direktivets
anvendelsesområde.
Klagepunktet vedrørende jagtordningen for rackelhane i Oberösterreich må således anses for at være grundløst.
Hvad angår klagepunktet vedrørende jagtordningen for skovsnepper må det konstateres, at denne art ikke blot kan jages om foråret,
men ligeledes om efteråret og om vinteren.
En sådan ordning er på grund af omfanget af de fastsatte jagtperioder, således som det fremgår af denne doms præmis 186 og
187, uforenelig med direktivets beskyttelseskrav, og den kan ikke finde sin berettigelse i direktivets artikel 9.
Hvad endelig angår Republikken Østrigs sondring mellem hanner og hunner af den berørte art, bemærkes blot, at denne sondring
ikke finder juridisk støtte i direktivbestemmelserne vedrørende rækkevidden af den beskyttelse, som skal sikres de vilde fugle.
Kommissionens klagepunkt skal således tiltrædes for så vidt angår den jagtordning, der gælder i Oberösterreich med hensyn
til samtlige arter med undtagelse af rackelhane.
–       Salzburg
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at det fremgår af Sbg JagdG’s § 54, stk. 1, sammenholdt med Sbg SchonzeitenVO’s § 1, at det for et
bestemt antal arters vedkommende er tilladt at drive jagt i rede- og yngletiden, dvs. i perioder, hvor det principielt er
forbudt at drive jagt, uden at betingelserne og kriterierne for at fastsætte undtagelser i henhold til direktivets artikel
9 er opfyldt. Det drejer sig om tjur (som må jages fra den 1.5. til den 31.5., skønt det ifølge Kommissionen skulle være fra
den 1.10. til den 28.2.), urfugl (som må jages fra den 1.5. til den 15.6. i stedet for fra den 21.9. til den 31.3.), rackelhane
(som må jages fra den 1.5. til den 15.6. i stedet for fra den 1.10. til den 28.3.) og skovsneppe (som må jages fra den 1.3.
til den 15.4. og fra den 1.10. til den 31.12. i stedet for fra den 11.9. til den 19.2.)
Kommissionen har anført, at Sbg JagdG’s § 60, stk. 3a, blot fastsætter et mindste antal og i givet fald et højeste antal udtagninger.
Der er således ingen mulighed for i forbindelse med vedtagelse af en jagtplan at vurdere undtagelsesgrundene i lyset af direktivets
artikel 9.
Hvad angår jagt på tjur, urfugl og rackelhane i parringsfasen har Republikken Østrig i det væsentlige henvist til sin argumentation
vedrørende beskyttelsesordningen for de pågældende arter i Kärnten (jf. denne doms præmis 179-183).
Medlemsstaten har oplyst, at de kompetente myndigheder ved vedtagelsen af bekendtgørelsen om jagtplaner tager hensyn til de
betingelser og kriterier, hvorefter det er tilladt at fravige direktivets forbud i overensstemmelse med samme direktivs artikel
9, stk. 1 og 2.
Medlemsstaten har præciseret, at det højeste antal tilladte udtagninger i henhold til Sbg JagdG’s § 60, stk. 3a, skal fastsættes
med henblik på at opnå og bevare en bestand i overensstemmelse med principperne i Sbg JagdG’s § 3. Bekendtgørelsen om jagtplaner
udstedes i øvrigt på grundlag af en nærmere beskrivelse af de registrerede skader samt på grundlag af rapporter om og vurderinger
af bestanden af de berørte arter. De tal, der er angivet i bekendtgørelsen, skal forstås som det maksimale antal udtagninger.
Republikken Østrig har tilføjet, at de tilladte indgreb kun vedrører de fuglearter, der er omhandlet i Sbg JagdG’s § 59, stk. 1,
dvs. dem, der ikke er opført i direktivets bilag II som arter, der kan jages i Østrig. Der er imidlertid ikke blevet fastsat
nogen jagtplan i denne henseende, hvilket medfører, at de nævnte fuglearter falder ind under et generelt jagtforbud. Jagt
på disse arter kan kun, i visse tilfælde, tillades med hjemmel i Sbg JagdG’s § 104, stk. 4, dog kun uden for de beskyttelsesperioder,
der er fastsat i direktivet.
Domstolens bemærkninger
Som det fremgår af bemærkningerne i denne doms præmis 186 og 187, kan forårsjagt på skovsneppe – ud over den efterårsjagt,
der også er tilladt for denne art – ikke berettiges med henvisning til direktivets artikel 9, stk. 1, litra c).
Med henblik på at afgøre, om betingelserne og kriterierne for at fastsætte undtagelser er opfyldt for så vidt angår jagt på
tjur og urfugl, som det kun er tilladt at jage om foråret, må det konstateres, at Sbg JagdG’s § 59, stk. 1, kun finder anvendelse
på arter, der ikke er nævnt i direktivets bilag II som arter, der kan jages i Østrig.
Tjur og urfugl er imidlertid nævnt i det pågældende bilag til direktivet. Disse to arter indgår således ikke i planlægningen
af udtagningerne.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt jagt på de pågældende arter kan berettiges i kraft af direktivets artikel 9, må det
konstateres, at Republikken Østrig ikke har godtgjort, at lovgivningen i Salzburg er i overensstemmelse med begrundelserne
for at fastsætte undtagelser i direktivets artikel 9, stk. 1, litra c).
Sbg JagdG’s § 59, stk. 1, overlader det nemlig til den myndighed, der har lovgivningskompetencen, at fastsætte en jagtplan,
uden at udøvelsen af denne beføjelse begrænses af bindende kvantitative indikatorer.
Kommissionen må følgelig gives medhold med hensyn til den jagtordning, der finder anvendelse på skovsneppe, tjur og urfugl.
Hvad angår Salzburgs bestemmelser om jagt på rackelhøns bemærkes, således som det fremgår af denne doms præmis 234-237, at
det ikke er blevet godtgjort, at denne art henhører under direktivets anvendelsesområde.
Klagepunktet vedrørende jagt på rackelhøns i Salzburg må således forkastes.
Det følger af det ovenstående, at Kommissionen må gives medhold i det foreliggende klagepunkt for så vidt angår jagtordningen
i Salzburg med hensyn til samtlige de omhandlede arter bortset fra rackelhane.
–       Tyrol
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at DurchVO Tiroler JagdG’s § 1, stk. 1, fastsætter jagtperioder, der griber ind i rede- og yngletiden
med hensyn til tjur (som må jages fra den 1.5. til den 15.5. i ulige år, skønt det ifølge Kommissionen skulle være fra den
1.10. til den 28.2.), urfugl (som må jages fra den 10.5. til den 31.5. i stedet for fra den 21.9. til den 31.3.), hvorved
direktivets artikel 7, stk. 4, fraviges.
Kommissionen har understreget, at selv om jagt på tjur og urfugl, der er arter, der er særligt truet i Østrig, kun undtagelsesvis
må finde sted i overensstemmelse med direktivets artikel 9, skal det påses, at de betingelser og kriterier, der er fastsat
i denne bestemmelse, overholdes.
Republikken Østrig har henvist til sin argumentation vedrørende ordningen i Kärnten med forårsjagt på de pågældende arter,
der berører deres parringstid (jf. denne doms præmis 179-183).
Medlemsstaten har ligeledes understreget, at det er vanskeligt at drive jagt i Tyrol i slutningen af efteråret og om vinteren,
og at bestanden af disse arter under alle omstændigheder ikke er truet i denne delstat.
Domstolens bemærkninger
Hvad angår rækkevidden af den beskyttelsesordning, der er fastsat i direktivets artikel 7, stk. 4, bemærkes, at denne ordning,
således som det fremgår af denne doms præmis 194 og 195, udstrækker sig til tjurens og urfuglens parringsfase.
Hvad angår Republikken Østrigs argument om, at det er vanskeligt at drive jagt i Tyrol om efteråret og om vinteren, bemærkes
blot, at en sådan betragtning ikke kan henføres under nogen af undtagelsesgrundene i direktivets artikel 9.
Kommissionen må således gives medhold for så vidt angår jagtperioderne for tjur og urfugl, således som de er fastlagt i DurchVO
Tiroler JagdG’s § 1, stk. 1.
–       Vorarlberg
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at den jagtperiode, der er fastsat i Vlbg JagdVO’s § 27, stk. 1, ikke er i overensstemmelse med kravene
i direktivets artikel 7, stk. 4, for så vidt angår urfugl. Den nævnte periode løber fra den 11. til den 31. maj, skønt det
ifølge Kommissionen skulle være fra den 21. september til den 31. marts. Den omfatter således den berørte arts parringstid.
Republikken Østrig har anført, at der i Vlbg JagdVO er fastsat jagtperioder for fuglevildt, bortset fra urfugl, der er i overensstemmelse
med direktivets bestemmelser. Medlemsstaten har i denne forbindelse henvist til sin argumentation vedrørende gennemførelsen
af direktivet i Kärnten (jf. denne doms præmis 179-183).
Domstolens bemærkninger
For at vurdere, om Kommissionens klagepunkt er berettiget, er det tilstrækkeligt at konstatere, at Republikken Østrig, således
som det fremgår af denne doms præmis 194 og 195, ikke har godtgjort, at de nationale bestemmelser, der er genstand for dette
klagepunkt, opfylder de betingelser og kriterier for at fastsætte undtagelser, der er fastsat i direktivets artikel 9, med
hensyn til de krav til særlig beskyttelse, der er anført i samme direktivs artikel 7, stk. 4.
Kommissionen skal således gives medhold i sit klagepunkt vedrørende jagtperioden for urfugl, således som den er fastsat i
Vlbg JagdVO’s § 27, stk. 1.
–       Wien
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at Wiener JagdG’s § 69, sammenholdt med Wiener SchonzeitenVO’s § 1, stk. 1, fastsætter en jagtperiode
for skovsneppe, der griber ind i rede- og yngletiden, uagtet at rede- og yngletiden i princippet er genstand for et forbud
i medfør af direktivets artikel 7, stk. 4, uden at der henvises til de relevante betingelser for at fastsætte undtagelser
i direktivets artikel 9.
Republikken Østrig har gjort gældende, at den jagtordning, der er omfattet af dette klagepunkt, er i overensstemmelse med
den undtagelse, der er fastsat i direktivets artikel 9, stk. 1, litra c).
Domstolens bemærkninger
Idet der henvises til den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 198, bemærkes, at Republikken Østrig for delstaten
Wiens vedkommende ikke er fremkommet med oplysninger, der gør det muligt at fastslå, at betingelserne og kriterierne i direktivets
artikel 9 er opfyldt, navnlig for så vidt angår begrænsningen til udtagning af fugle »i små mængder« i bestemmelsens stk. 1,
litra c), samt at der ikke foreligger en anden tilfredsstillende løsning i overensstemmelse med indledningen til bestemmelsen.
Kommissionen må derfor gives medhold i sit søgsmål for så vidt angår jagtperioden for skovsneppe i delstaten Wien, således
som den er fastsat i Wiener JagdG’s § 69, sammenholdt med Wiener SchonzeitenVO’s § 1, stk. 1.
Tilsidesættelse af direktivets artikel 8 i Niederösterreich
–       Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at Nö NSchG’s § 20, stk. 4, ikke indeholder bestemmelser, der i tilstrækkeligt omfang fastlægger
de jagtmidler, der er forbudt i henhold til direktivets artikel 8, sammenholdt med direktivets bilag IV, litra a). Der er
derimod kun en generel henvisning til de tilladte fangst‑ eller drabsmidler, ‑indretninger eller ‑metoder.
Kommissionen har gjort gældende, at selv om den kompetente myndighed er forpligtet til at handle i overensstemmelse med direktivet,
opfylder en administrativ praksis i overensstemmelse med direktivet ikke kravene til en korrekt gennemførelse af fællesskabsretten.
Republikken Østrig er af den opfattelse, at Nö NSchG’s § 20, stk. 4, der tillader drab på beskyttede dyr på grundlag af særlige
tilladelser, er i overensstemmelse med forskrifterne i direktivets artikel 8.
Medlemsstaten finder, at den krævede beskyttelse efter direktivet er sikret på grund af den valgte lovgivningsteknik med hensyn
til det formål, der forfølges med Nö NSchG’s § 20, stk. 4. De kompetente myndigheder er nemlig forpligtet til at fastsætte
de tilladte fangst‑ eller drabsmidler, ‑indretninger eller ‑metoder i afgørelserne om at give særlig tilladelse. De nævnte
myndigheder skal træffe direktivkonforme afgørelser og ligeledes – henset til princippet om en sammenhængende anvendelse af
den nationale lovgivning – overholde de forbud, der er fastsat i Nö JagdG’s § 95.
–       Domstolens bemærkninger
Som nævnt i denne doms præmis 92 er en punktlig gennemførelse af direktivet af særlig betydning i et tilfælde som det foreliggende,
hvor forvaltningen af det fælles eje er betroet medlemsstaterne på deres respektive territorier (jf. dom af 13.10.1987, sag
236/85, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. s. 3989, præmis 5).
En direktivkonform praksis opfylder følgelig ikke kravene til en korrekt gennemførelse af direktivet.
Navnlig hvad angår fangst‑ eller drabsmidler, ‑indretninger eller ‑metoder påhviler det medlemsstaterne at opstille en retligt
bindende liste over ulovlige metoder (jf. i denne retning dommen af 13.10.1987 i sagen Kommissionen mod Nederlandene, præmis
27 og 28).
Det skal tilføjes, at de forbud, der er fastsat i direktivet mod anvendelsen af visse fangstmidler i forbindelse med udøvelse
af jagt, skal fremgå af almengyldige bestemmelser. Det er efter retssikkerhedsprincippet påkrævet, at de omhandlede forbud
kommer til udtryk i bindende lovbestemmelser (jf. i denne retning dom af 15.3.1990, sag C-339/87, Kommissionen mod Nederlandene,
Sml. I, s. 851, præmis 22).
Den omstændighed, at der ikke findes en praksis, der er i strid med direktivet, kan nemlig ikke fritage vedkommende medlemsstat
for forpligtelsen til ved lov eller administrative bestemmelser at sikre, at direktivets bestemmelser gennemføres korrekt.
Den omstændighed, at et bestemt jagtmiddel ikke anvendes i en medlemsstat, kan desuden ikke udgøre en gyldig begrundelse for
ikke at indføre et forbud mod det i national ret (jf. dommen af 15.3.1990 i sagen Kommissionen mod Nederlandene, præmis 32).
Det skal tilføjes, at henvisningen til Nö JagdG’s § 95 ikke er relevant, eftersom det kun er vilde dyr, der kan jages, som
er omfattet af denne lov, og dermed ikke samtlige vilde fuglearter, der henhører under direktivets anvendelsesområde.
Direktivets artikel 8 er følgelig ikke blevet korrekt gennemført i Niederösterreich.
Kommissionen må således gives medhold i sit søgsmål på dette punkt.
Tilsidesættelse af direktivets artikel 9, stk. 1 og 2, i Burgenland, Niederösterreich, Oberösterreich, Salzburg og Tyrol
–       Burgenland
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at stæren i henhold til Bgld JagdG’s § 88a, stk. 1, kan jages fra den 15. juli til den 30. november,
og at nødvendigheden af denne foranstaltning i henhold til bestemmelsens stk. 2, skal fastslås ved en gennemførelsesbekendtgørelse,
når det må forudses, at der vil indfinde sig et stort antal eksemplarer af denne art. Denne bemyndigelse nævner imidlertid
ikke i tilstrækkeligt omfang de betingelser og kriterier for at fastsætte undtagelser, der er angivet i direktivets artikel
9.
Republikken Østrig har oplyst, at Burgenland – henset til den betydelige skade, som stæren tilfører vindyrkningen – har fundet
det nødvendigt at gøre brug af undtagelsesbestemmelsen i direktivets artikel 9 og vedtage Bgld JagdG’s § 88a. Der findes ingen
anden tilfredsstillende løsning, eftersom de traditionelle midler til at bortjage denne art har vist sig at være utilstrækkelige.
–       Domstolens bemærkninger
Det bemærkes indledningsvis, at enhver foranstaltning, der fraviger direktivets beskyttelsesbestemmelser, skal vurderes under
hensyntagen til de betingelser og kriterier, der er angivet i direktivets artikel 9. Medlemsstaterne kan følgelig ikke overlade
den myndighed, der har lovgivningskompetencen, en beføjelse til at vedtage foranstaltninger, der fraviger de beskyttelsesregler,
der er fastsat i direktivet, uden præcist at definere de af artiklen flydende materielle og formelle krav, som de pågældende
undtagelser skal opfylde (jf. i denne retning dommen i sagen WWF Italia m.fl., præmis 25 og 28).
Det må imidlertid konstateres, at det i Bgld JagdG’s § 88a ikke nævnes, hvilke fangst‑ eller drabsmidler, ‑indretninger eller
‑metoder der er tilladt, lige så lidt som der deri er fastsat bindende forskrifter for den nærmere fremgangsmåde ved det konkrete
indgreb.
Det er nemlig i henhold til bestemmelsens stk. 2 tilstrækkeligt, at det i en gennemførelsesbekendtgørelse fastslås, at der
foreligger en fare for vindyrkningen som følge af tilstedeværelsen af stære. Der gælder til gengæld intet krav om, at bekendtgørelsen
indeholder præcise angivelser med hensyn til de kriterier, der er fastsat i direktivets artikel 9, stk. 2.
Den ordning, der er indført ved Bgld JagdG’s § 88a med hensyn til bekæmpelse af stæren, opfylder således ikke de betingelser
for fravigelser, der er fastsat i direktivets artikel 9.
Kommissionens klagepunkt må derfor tiltrædes på dette punkt.
–       Niederösterreich
Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at den generelle tilladelse i Nö NSchG’s § 20, stk. 4, med hensyn til videnskabelige og pædagogiske
aktiviteter ikke indeholder en udtømmende liste over de betingelser og kriterier, der skal være opfyldt for, at bestemmelserne
om beskyttelse af vilde fugle kan fraviges. Denne tilladelse er i øvrigt formuleret så vagt, at den under ingen omstændigheder
kan berettiges i henhold til direktivets artikel 9.
Kommissionen har endvidere gjort gældende, at samme lovs § 21, stk. 2, ligeledes giver adgang til at fravige bestemmelserne
om beskyttelse af vilde fugle af hensyn til landbrugs- eller skovbrugsvirksomhed, uden at denne undtagelse undergives de betingelser
og kriterier, der er fastsat i direktivets artikel 9.
Republikken Østrig har hævdet, at den beskyttelse, der kræves efter direktivet, sikres ved Nö NSchG’s § 20, stk. 4. Når de
kompetente myndigheder anvender denne bestemmelse, skal de nemlig dels handle i overensstemmelse med direktivet, dels anvende
den nationale lovgivning på en sammenhængende måde og således tage hensyn til de krav om beskyttelse, der er fastsat i jagtlovgivningen.
Under alle omstændigheder er det kun meget restriktive undtagelser, der bevilges i praksis.
Medlemsstaten har gjort gældende, at iværksættelsen af undtagelsen i Nö NSchG’s § 20, stk. 4, endvidere giver mulighed for
– i givet fald – at anvende kriterier, der er mere restriktive end dem, der er fastsat i direktivets artikel 9. I Nö NSchG’s
§ 21, stk. 2, er det desuden udtrykkeligt fastsat, at undtagelsesbestemmelserne ikke finder anvendelse, når de beskyttede
planter, dyr eller levesteder forsætligt tilføjes skade.
Medlemsstaten har tilføjet, at selv om undtagelserne fra jagtordningen samt fra de øvrige restriktioner og forbud i direktivets
artikel 5, 6 og 8 skal støttes på mindst en af de grunde, der er opregnet i samme direktivs artikel 9, stk. 1, skal der ligeledes
tages hensyn til den omstændighed, at det er muligt at indfange fugle i små mængder, såfremt de øvrige krav i sidstnævnte
bestemmelse er opfyldt.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes indledningsvis, at muligheden for at fravige beskyttelsesbestemmelserne vedrørende udøvelse af jagt og for at
fravige forbuddene i direktivets artikel 5, 6 og 8 er underlagt en række betingelser og kriterier i henhold til samme direktivs
artikel 9.
Det bemærkes ligeledes, at Domstolen for så vidt angår de væsentlige betingelser vedrørende de retlige former for direktivets
gennemførelse har præciseret, at medlemsstaterne skal skabe en præcis lovramme for det område, der er tale om, og ikke kun
en faktisk tilstand, for at sikre, at direktivet anvendes fuldt ud, og at den omstændighed, at aktiviteter, der er i strid
med forbuddene ifølge direktivet, ikke forekommer i en medlemsstat, ikke kan begrunde, at der ikke findes lovbestemmelser
om disse aktiviteter (jf. dommen af 15.3.1990 i sagen Kommissionen mod Nederlandene, præmis 25).
Det skal tilføjes, at de betingelser og kriterier, i henhold til hvilke medlemsstaterne kan gøre undtagelse fra de i direktivet
fastlagte forbud, skal angives i præcise nationale bestemmelser (jf. dom af 7.3.1996, sag C-118/94, Associazione Italiana
per il WWF m.fl., Sml. I, s. 1223, præmis 22).
Det følger heraf, at de love og administrative bestemmelser, som medlemsstaterne vedtager på dette område, selv skal indeholde
en udtømmende opregning af de grunde, der gør det muligt i givet fald at fravige de beskyttelsesbestemmelser, der er fastsat
i direktivet.
Som anført i denne doms præmis 162 opfylder en direktivkonform praksis desuden ikke kravene til en korrekt gennemførelse af
direktivet.
Under disse omstændigheder må det konstateres, at Nö NSchG’s § 20, stk. 4, henset til dens ordlyd, ikke kan udgøre en korrekt
gennemførelse af en af de undtagelsesgrunde, der er fastsat i direktivets artikel 9.
Hvad angår Nö NSchG’s § 21, stk. 2, der undtager landbrugs- og skovbrugsmæssig anvendelse af arealer fra forbuddene på fuglebeskyttelsesområdet,
bemærkes, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse i tilfælde af forsætlig skade på beskyttede planter og dyr.
De forskellige forbud i direktivets artikel 5, der kan anvendes på land- og skovbrug, angår forsætlige skader.
De undtagelser, der er fastsat i Nö NSchG’s § 21, stk. 2, kan derfor ikke henføres under direktivets artikel 9.
Det følger af det foregående, at Kommissionens klagepunkt om, at Niederösterreichs lovgivning tilsidesætter direktivets artikel
9, stk. 1 og 2, kun kan tiltrædes for så vidt angår Nö NSchG’s § 20, stk. 4.
Klagepunktet kan derimod ikke tiltrædes, for så vidt som det vedrører Nö NSchG’s § 21, stk. 2.
–       Oberösterreich
Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at Oö JagdG’s § 60, stk. 3, ikke opfylder de betingelser og kriterier, der er fastsat i direktivets
artikel 9, da gyldigheden af de indgreb, der tillades i kraft af denne nationale bestemmelse, ikke er underlagt betingelsen
om, at der ikke foreligger nogen anden tilfredsstillende løsning.
Republikken Østrig har anført, at den nævnte nationale bestemmelse er i overensstemmelse med fællesskabsretten, eftersom samtlige
materielle og formelle krav i direktivets artikel 9 er opfyldt. De fugle, der er omfattet af den pågældende nationale bestemmelse,
er nemlig beskyttet hele året, og der skal altid indhentes en tilladelse for at kunne fravige den beskyttelsesordning, der
er fastsat i Oö JagdG’s § 48.
Medlemsstaten har ligeledes anført, at det fremgår af forarbejderne til Oö JagdG’s § 60, stk. 3, at lovgiver i Oberösterreich
selv har gennemgået de betingelser og de kriterier, der er fastsat i direktivets artikel 9.
Den pågældende lovgiver fandt imidlertid, at de beføjelser, der blev tillagt indehaverne med henblik på at forebygge alvorlig
skade på afgrøder, besætning og andre former for ejendom, er berettigede, idet ejerne normalt ikke kan ty til andre tilfredsstillende
løsninger, når de pågældende dyr trænger ind i beboelses- eller driftsbygninger.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, at Oö JagdG’s § 60, stk. 3, gør det muligt at indfange, dræbe eller tilegne sig beskyttede fugle for at forebygge
skade »på andre former for ejendom«.
En sådan begrundelse for at fastsætte undtagelser lever ikke op til de beskyttelsesinteresser, der kommer til udtryk i direktivets
artikel 9, stk. 1, litra a), tredje led.
Det fremgår desuden af direktivets artikel 9, stk. 2, fjerde led, at de kompetente myndigheder i medlemsstaterne er forpligtet
til at udpege et organ, der for hver påtænkt undtagelsesforanstaltning undersøger, om betingelserne for at tillade en sådan
foranstaltning er opfyldt, der bl.a. træffer afgørelse om, hvilke midler, indretninger eller metoder der kan bringes i anvendelse,
og som fastsætter grænserne for denne foranstaltning, samt bestemmer, hvilke personer der kan anvende dem.
Oö JagdG’s § 60, stk. 3, indeholder imidlertid ikke sådanne præciseringer.
Det må ligeledes konstateres, at denne bestemmelse heller ikke præciserer, hvilken kontrol der skal føres som omhandlet i
direktivets artikel 9, stk. 2, femte led.
Endelig for så vidt angår argumentet om de kompetente myndigheders direktivkonforme fortolkning, skal der blot henvises til
denne doms præmis 162, hvor det allerede er anført, at en simpel administrativ praksis, som administrationen i sagens natur
kan ændre efter behag, og som ikke er tilstrækkelig kendt, ikke kan anses for at udgøre en fællesskabsretlig korrekt iværksættelse
af den forpligtelse, der påhviler medlemsstaterne, når de er adressat for et direktiv, til at gennemføre dette.
Oö JagdG’s § 60, stk. 3, er følgelig ikke i overensstemmelse med direktivets artikel 9, stk. 1 og 2.
Kommissionen må således gives medhold i sit søgsmål på dette punkt.
–       Salzburg
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at der i medfør af Sbg NSchG’s § 34, stk. 1, kan meddeles dispensation fra beskyttelsesbestemmelserne
bl.a. af hensyn til fremstillingen af drikkevarer. Det er imidlertid ikke anført, hvilken undtagelsesbestemmelse i direktivet
den pågældende ordning støtter sig på.
Kommissionen har ligeledes gjort gældende, at der i henhold til Sbg JagdG’s § 72, stk. 3, kan dispenseres fra forbuddet mod
at benytte fælder til at dræbe vilde dyr, uden at der herved tages hensyn til de betingelser og de kriterier, der er fastsat
i direktivets artikel 9. En indskrænkende fortolkning af Sbg JagdG’s § 72, stk. 3, er i øvrigt ikke tilstrækkelig til, at
de nævnte betingelser og kriterier kan anses for at være opfyldt på en bindende juridisk måde.
Hvad angår den fremstilling af drikkevarer, der er omhandlet i Sbg NSchG’s § 34, stk. 1, har Republikken Østrig anført, at
denne bestemmelse ikke finder anvendelse på fugle. Det er tale om en undtagelse, der er fastsat for at muliggøre fremstilling
af alkoholholdige drikkevarer af visse plantearter. Bestemmelsen tillader desuden kun, at der gives dispensation, såfremt
betingelserne i samme bestemmelses stk. 3 er opfyldt.
Hvad angår benyttelsen af fælder i medfør af Sbg JagdG’s § 72, stk. 3, har medlemsstaten anført, at betingelserne for at fastsætte
undtagelser er i overensstemmelse med direktivets artikel 9.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes for det første, at Sbg NSchG’s § 34, stk. 1, indeholder en dispensationsgrund med hensyn til fremstilling af
drikkevarer, der ikke indgår i den udtømmende opregning af dispensationsgrunde, der findes i direktivets artikel 9, stk. 1.
Desuden indeholder ovennævnte § 34, stk. 1 og 3, ingen restriktioner for anvendelsen af den fastsatte undtagelse.
For det andet må det konstateres, at Sbg JagdG’s § 72, stk. 3, ligeledes er i strid med den udtømmende karakter af opregningen
af dispensationsgrunde i direktivets artikel 9, stk. 1. § 72, stk. 3, giver nemlig adgang til at udsætte fælder, bl.a. når
offentlige hensyn, der kan ligestilles med forebyggelsen af fare for menneskers liv og sundhed, ikke kan varetages på anden
vis.
En sådan dispensationsgrund er imidlertid ikke omfattet af den nævnte liste.
Kommissionens foreliggende klagepunkt må herefter tages til følge.
–       Tyrol
Parternes argumenter
Kommissionen har anført, at Tiroler NschVO’s § 4, stk. 3, bestemmer, at det er lovligt at jage krage, stær og solsort i landbrugs-
og skovbrugsområder samt i private haver, uden at der henvises til de betingelser og de kriterier, der er fastsat i direktivets
artikel 9.
Republikken Østrig er af den opfattelse, at Tiroler NschVO’s § 4, stk. 3, ikke er i strid med direktivets artikel 9, idet
den ikke har karakter af en undtagelse fra direktivets artikel 5, 6 og 7. I henhold til direktivets artikel 5, litra d), er
det navnlig kun forstyrrelser, der har væsentlig betydning for formålet med direktivet, som er forbudt. Den tilladte bortjagning
af disse tre arter har imidlertid ikke en sådan betydning.
Medlemsstaten har ligeledes fremhævet, at den beskyttelsesordning, der er fastsat i direktivets artikel 5, 6 og 7, såvel som
de fravigelser, der er fastsat i direktivets artikel 9, stk. 1 og 2, angår forsætlige forstyrrelser.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, at ordlyden af Tiroler NschVO’s § 4, stk. 3, uden nogen begrænsninger undtager tre vilde fuglearter fra direktivets
beskyttelsesordning, når eksemplarer af disse arter befinder sig inden for eller i nærheden af landbrugs- og skovbrugsområder
samt private haver.
Det bemærkes, at denne undtagelse ikke er ledsaget af noget forbehold med hensyn til de nærmere regler vedrørende dens iværksættelse.
Det skal tilføjes, at såfremt de berørte arter rent faktisk blev bortjaget fra de pågældende områder, ville de nærmest ikke
have nogen levesteder tilbage. I modsætning til det af Republikken Østrig anførte kan den forstyrrelse, der følger heraf,
således få væsentlig betydning for direktivets beskyttelsesformål.
Henset til disse bemærkninger må det konstateres, at de betingelser og kriterier for at fastsætte undtagelser, der er fastsat
i direktivets artikel 9, ikke opfyldes af Tiroler NschVO’s § 4, stk. 3.
Kommissionens klagepunkt for så vidt angår denne sidstnævnte bestemmelse må således tages til følge.
Tilsidesættelse af direktivets artikel 11 i Niederösterreich
–       Parternes argumenter
Kommissionen er af den opfattelse, at Nö NSchG’s § 17, stk. 5, undergiver indførelsen af fuglearter, som ikke har deres naturlige
ophold i vild tilstand i Niederösterreich, den betingelse, at disse indgreb ikke bevirker en varig forringelse af det naturlige
hjemmehørende miljø. Denne betingelse udgør imidlertid et yderligere kriterium i forhold til dem, der er fastsat i direktivets
artikel 11.
Republikken Østrig har anført, at en tilladelse til at indføre en ikke-hjemmehørende art i naturen altid afslås, hvis der
tilføjes den lokale flora og fauna nogen skade, idet Nö NSchG’s § 17, stk. 5, fortolkes i overensstemmelse med den nævnte
direktivbestemmelse.
–       Domstolens bemærkninger
Det bemærkes indledningsvis, således som det er anført i denne doms præmis 103, at en effektiv beskyttelse af vilde fugle
over alt i Fællesskabet på fuglenes opholdssteder eller under trækket, medfører, at enhver national lovgivning, der fastlægger
beskyttelsen af vilde fugle på grundlag af den nationale fauna, vil være i strid med direktivet.
Det bemærkes endvidere, at direktivets artikel 11 – hvorefter medlemsstaterne påser, at der ved indførelse af fuglearter,
som ikke i vild tilstand har deres naturlige ophold på medlemsstaternes område i Europa, ikke tilføjes den lokale flora og
fauna nogen skade – opstiller en retlig ramme, der er særligt restriktiv med hensyn til muligheden for at tillade indførelse
af sådanne fuglearter.
Ved NSchG’s § 17, stk. 5, indføres imidlertid en beskyttelsesordning, der i flere henseender afviger fra den, der er fastsat
i direktivets artikel 11. Denne ordning må således anses for at være uforenelig med denne sidstnævnte bestemmelse.
Hvad angår argumentet om, at de kompetente nationale myndigheder under alle omstændigheder fortolker NSchG’s § 17, stk. 5,
i overensstemmelse med direktivet, bemærkes blot, at en sådan situation, som nævnt i denne doms præmis 162, ikke kan anses
for at sikre en fuldstændig gennemførelse af direktivet.
Kommissionens sidste klagepunkt skal således også tiltrædes.
Det følger af samtlige ovenstående bemærkninger, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel
10 EF og 249 EF samt direktivets artikel 18, idet den ikke har gennemført følgende bestemmelser korrekt:
–        direktivets artikel 1, stk. 1 og 2, i Burgenland, Kärnten, Niederösterreich, Oberösterreich og Steiermark
–        direktivets artikel 5 i Burgenland, Kärnten, Niederösterreich, Oberösterreich og Steiermark
–        direktivets artikel 6, stk. 1, i Oberösterreich
–        direktivets artikel 7, stk. 1, i Kärnten, Niederösterreich og Oberösterreich
–        artikel 7, stk. 4, i følgende delstater for så vidt angår følgende arter:
–        i Kärnten for så vidt angår tjur, urfugl, blishøne, skovsneppe, ringdue og tyrkerdue
–        i Niederösterreich for så vidt angår ringdue, tjur, urfugl og skovsneppe
–        i Oberösterreich for så vidt angår tjur, urfugl og skovsneppe
–        i Salzburg for så vidt angår tjur, urfugl og skovsneppe
–        i Steiermark for så vidt angår tjur, urfugl og skovsneppe
–        i Tyrol for så vidt angår tjur og urfugl
–        i Vorarlberg for så vidt angår urfugl, og
–        i Wien for så vidt angår skovsneppe
–        direktivets artikel 8 i Niederösterreich
–        direktivets artikel 9, stk. 1 og 2, i Burgenland og Niederösterreich og for så vidt angår Nö NSchG’s § 20, stk. 4, i Oberösterreich,
Salzburg, Tyrol og Steiermark
–        direktivets artikel 11 i Niederösterreich.

Sagens omkostninger
I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der
er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger,
og Republikken Østrig har tabt sagen hvad angår hovedparten af de klagepunkter, som ikke er frafaldet, bør det pålægges Republikken
Østrig at betale sagens omkostninger for så vidt angår disse klagepunkter.
For så vidt angår de klagepunkter i stævningen, som Kommissionen har frafaldet på et senere trin i proceduren, må det konstateres,
at de pågældende klagepunkter blev frafaldet som følge af ændringer i de omtvistede nationale retsakter. Det kan således tilskrives
Republikken Østrig, at disse klagepunkter blev frafaldet, eftersom disse retsakter blev tilpasset de fællesskabsretlige krav
med forsinkelse. Følgelig skal Republikken Østrig i medfør af procesreglementets artikel 69, stk. 5, ligeledes betale sagens
omkostninger vedrørende disse klagepunkter. Republikken Østrig skal følgelig betale samtlige omkostninger i sagen.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Fjerde Afdeling):
1)
Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF og 249 EF samt artikel 18 i Rådets direktiv
79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, idet den ikke har gennemført følgende bestemmelser korrekt:
–
artikel 1, stk. 1 og 2, i direktiv 79/409 i Burgenland, Kärnten, Niederösterreich, Oberösterreich og Steiermark
–
artikel 5 i direktiv 79/409 i Burgenland, Kärnten, Niederösterreich, Oberösterreich og Steiermark
–
artikel 6, stk. 1, i direktiv 79/409 i Oberösterreich
–
artikel 7, stk. 1, i direktiv 79/409 i Kärnten, Niederösterreich og Oberösterreich
–
artikel 7, stk. 4, i følgende delstater for så vidt angår følgende arter:
–
i Kärnten for så vidt angår tjur, urfugl, blishøne, skovsneppe, ringdue og tyrkerdue
–
i Niederösterreich for så vidt angår ringdue, tjur, urfugl og skovsneppe
–
i Oberösterreich for så vidt angår tjur, urfugl og skovsneppe
–
i Salzburg for så vidt angår tjur, urfugl og skovsneppe
–
i Steiermark for så vidt angår tjur, urfugl og skovsneppe
–
i Tyrol for så vidt angår tjur og urfugl
–
i Vorarlberg for så vidt angår urfugl, og
–
i Wien for så vidt angår skovsneppe
–
artikel 8 i direktiv 79/409 i Niederösterreich
–
artikel 9, stk. 1 og 2, i direktiv 79/409 i Burgenland og Niederösterreich og for så vidt angår § 20, stk. 4, i Niederösterreichisches
Naturschutzgesetz i Oberösterreich, Salzburg, Tyrol og Steiermark
–
artikel 11 i direktiv 79/409 i Niederösterreich.
2)
I øvrigt frifindes Republikken Østrig.
3)
Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
Underskrifter
*
Processprog: tysk.