CELEX: 62008TJ0069
Jogszabályok közelítése
2001/18/EK irányelv
A harmonizációs intézkedéstől eltérő nemzeti rendelkezések
A Bizottság elutasító határozata
Az EK 95. cikk (6) bekezdésének első albekezdésében előírt hat hónapos határidőn belüli értesítés hiánya

Jogi háttér
Az EK‑Szerződés 100a. cikkének (módosítást követően EK 95. cikk) (4) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„Ha azt követően, hogy a Tanács minősített többséggel harmonizációs intézkedést fogadott el, egy tagállam [az EK‑Szerződés
36. cikkében, módosítást követően az EK 30. cikk] említett lényeges követelmények alapján vagy a környezet, illetve a munkakörnyezet
védelmével kapcsolatosan szükségesnek tartja nemzeti rendelkezések alkalmazását, ezekről a rendelkezésekről értesíti a Bizottságot.
A Bizottság megerősíti a szóban forgó rendelkezéseket, miután megbizonyosodott afelől, hogy azok nem képezik a tagállamok
közötti önkényes megkülönböztetés eszközét vagy a kereskedelem rejtett korlátozását.
[Az EK‑Szerződés 169. és 170. cikkében, módosítást követően az EK 226. cikk és az EK 227. cikk] megállapított eljárástól eltérve,
a Bizottság vagy bármely tagállam közvetlenül a Bírósághoz fordulhat, ha megítélése szerint egy másik tagállam az e cikkben
biztosított hatáskörével visszaél.”
Az 1999. május 1‑jén hatályba lépett Amszterdami Szerződés lényegesen módosította az EK‑Szerződés 100a. cikkét. Az EK 95. cikk
a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Ha e szerződés másként nem rendelkezik, a[z EK ]14. cikkben meghatározott célkitűzések megvalósítására – a[z EK ]94. cikktől
eltérve – a következő rendelkezéseket kell alkalmazni. A Tanács a[z EK ]251. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően
és a Gazdasági és Szociális Bizottsággal folytatott konzultációt követően elfogadja azokat a tagállamok törvényi, rendeleti
és közigazgatási rendelkezéseinek közelítésére vonatkozó intézkedéseket, amelyek tárgya a belső piac megteremtése és működése.
(2)      Az (1) bekezdés nem vonatkozik az adózásra, a személyek szabad mozgására, valamint a munkavállalók jogaira és érdekeire vonatkozó
rendelkezésekre.
(3)      A Bizottság az (1) bekezdésben előirányzott, az egészségügyre, a biztonságra, a környezetvédelemre és a fogyasztóvédelemre
vonatkozó javaslataiban a védelem magas szintjét veszi alapul, különös figyelemmel a tudományos tényeken alapuló új fejleményekre.
Az Európai Parlament és a Tanács saját hatáskörén belül szintén törekszik e célkitűzés megvalósítására.
(4)      Ha azt követően, hogy a Tanács vagy a Bizottság harmonizációs intézkedést fogadott el, egy tagállam a[z EK ]30. cikkben említett
lényeges követelmények alapján vagy a környezet, illetve a munkakörnyezet védelmével kapcsolatosan szükségesnek tartja nemzeti
rendelkezések fenntartását, ezekről a rendelkezésekről és a fenntartásuk indokairól értesíti a Bizottságot.
(5)      Ezenfelül, a (4) bekezdés sérelme nélkül, amennyiben egy harmonizációs intézkedésnek a Tanács vagy Bizottság által történő
elfogadását követően valamely tagállam új tudományos bizonyítékon alapuló, a környezet vagy a munkakörnyezet védelmével kapcsolatos
nemzeti rendelkezések bevezetését tartja szükségesnek az adott sajátos problémája miatt, amely a harmonizációs intézkedés
elfogadása után merült fel, ezekről az előirányzott rendelkezésekről és bevezetésük indokairól értesíti a Bizottságot.
(6)      A Bizottság a (4) és (5) bekezdésben említett értesítésektől számított hat hónapon belül a vonatkozó nemzeti rendelkezéseket
jóváhagyja vagy elutasítja, miután ellenőrizte, hogy az érintett rendelkezések nem képezik‑e a tagállamok közötti önkényes
megkülönböztetés eszközét, vagy a kereskedelem rejtett korlátozását, valamint hogy nem jelentenek‑e akadályt a belső piac
működésében.
Amennyiben a Bizottság e határidőn belül nem hoz határozatot, a (4) és (5) bekezdésben említett nemzeti rendelkezéseket jóváhagyottnak
kell tekinteni.
Ha az ügy összetettsége indokolja, és az emberi egészséget fenyegető veszély nem áll fenn, a Bizottság értesítheti az érintett
tagállamot arról, hogy az ebben a bekezdésben említett határidő legfeljebb további hat hónappal meghosszabbítható.”
Az EK 254 cikk értelmében:
„(1)      A[z EK ]251. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően elfogadott rendeleteket, irányelveket és határozatokat az Európai
Parlament elnöke és a Tanács elnöke írja alá, és azokat az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
ki kell hirdetni. Ezek a bennük megjelölt napon, illetve ennek hiányában a kihirdetésüket követő huszadik napon lépnek hatályba.
(2)      A Tanács és a Bizottság rendeleteit, valamint a valamennyi tagállamnak címzett irányelveket az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
ki kell hirdetni. Ezek a bennük megjelölt napon, illetve ennek hiányában a kihirdetésüket követő huszadik napon lépnek hatályba.
(3)      Az egyéb irányelvekről és a határozatokról értesíteni kell a címzettjeiket, és azok az értesítéssel lépnek hatályba.”

A jogvita alapját képező tényállás
A géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról és a 90/220/EGK tanácsi irányelv hatályon
kívül helyezéséről szóló, 2001. március 12‑i 2001/18/EK irányelv (HL L 106., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet,
6. kötet, 77. o.) elfogadására az EK 95. cikk alapján került sor. Az 1. cikke értelmében az irányelv célja az, hogy közelítse
egymáshoz a tagállamok törvényeit, rendeleteit és közigazgatási rendelkezéseit, és védje az emberi egészséget és a környezetet
egyrészt abban az esetben, ha géntechnológiával módosított szervezetek (a továbbiakban: GMO‑k) környezetbe történő szándékos
kibocsátására kerül sor bármilyen más célból, mint a Közösségen belüli forgalomba hozatal, másrészt pedig abban az esetben,
ha termékekként vagy termékekben megjelenő GMO‑kat hoznak forgalomba a Közösségen belül.
2007. április 13‑i levelével a Lengyel Köztársaság az EK 95. cikk (5) bekezdése alapján értesítette az Európai Közösségek
Bizottságát a GMO‑król szóló lengyel törvénytervezet (a továbbiakban: törvénytervezet) 111. és 172. cikkéről, mint a 2001/18
irányelv rendelkezéseitől való eltérésekről.
A törvénytervezetben szereplő eltérések a következők voltak:
–        a GMO‑k szándékos környezetbe juttatására vonatkozó engedélyt igénylőt terhelő azon kötelezettség, hogy nyújtsa be a szándékos
kibocsátás helyszínével szomszédos mezőgazdasági üzemek tulajdonosainak írásos nyilatkozatait, miszerint nem tiltakoznak a
kibocsátás ellen, valamint a település, község vagy város polgármesterének igazolását arra vonatkozóan, hogy a helyi területfejlesztési
tervben a helyi környezet, természeti és kulturális táj védelmének szükségességére tekintettel rendelkeztek a szándékos kibocsátás
lehetőségéről (a törvénytervezet 111. cikke (2) bekezdésének 5. és 6. pontja);
–        géntechnológiával módosított növények termesztésének tilalma belföldön, fenntartva az e növények mezőgazdaságért felelős miniszter
által kijelölt, különleges övezeteken való termesztésének lehetőségét (a törvénytervezet 172. cikke).
2007. július 9‑i, a Lengyel Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviseletének címzett levelében a Bizottság főtitkársága
visszaigazolta a Lengyel Köztársaság EK 95. cikk (5) bekezdése értelmében vett értesítésének a kézhezvételét. E levélben a
Bizottság többek között jelezte, hogy ezen értesítést 2007. április 17‑étől, vagyis a kérelem Bizottság általi kézhezvételét
követő első munkanaptól számított hat hónapon belül fogja megvizsgálni, és hogy az EK 95. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdése
értelmében, ha az ügy összetettsége indokolja, és az emberi egészséget fenyegető veszély nem áll fenn, e határidőt további
hat hónappal meghosszabbíthatja.
2007. július 26‑án a Bizottság az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
közzétette a Lengyel Köztársaság EK 95. cikk (5) bekezdése értelmében benyújtott értesítését (HL C 173., 8. o.).
2007. október 12‑én a Bizottság az E/2254/2007. sz. gyorsított írásbeli eljárásban elfogadta a C (2007) 4697 határozatot,
amely az EK 95. cikk (6) bekezdése alapján elutasítja a 2001/18 irányelv rendelkezéseitől való, a Lengyel Köztársaság által
bejelentett eltéréseket (a továbbiakban: megtámadott határozat).
A megtámadott határozat 1. cikke úgy rendelkezik, hogy „[a] Bizottság elutasítja a Lengyelország által az EK[…]95. [cikk]
(5) bekezdése szerint bejelentett, a […] törvénytervezet 111. cikke (2) bekezdésének 5. és 6. pontját, valamint 172. cikkét”.
2007. november 12‑i elektronikus levelében a Bizottság elküldte a megtámadott határozat másolatát a Lengyel Köztársaságnak.
Ezen elektronikus levél a következőképpen szólt:
„Tisztelt [Asszonyom], mellékelten küldjük a lengyel értesítésről szóló, 2007. november 12‑én elfogadott és e napon a Lengyel
Köztársaságnak megküldött bizottsági határozatot […]”
2007. november 30‑i elektronikus levelében a Lengyel Köztársaság az alábbiakat válaszolta a Bizottságnak:
„Tisztelt [Uram]!
A legutóbbi beszélgetésünket (és a lenti elektronikus levelét) illetően azt a kérdést kell Önhöz intéznem, hogy a Bizottság
hivatalosan elküldte‑e a lengyel hatóságoknak a GMO‑król szóló törvénytervezet lengyel bejelentésére vonatkozó válaszát. A
legutóbbi elektronikus leveléhez mellékelt dokumentumokat csak a bizottság határozat (2007. október 11‑i) azon tervezetének
tekinthetjük, amely a következő napon a Bizottság írásbeli eljárásának tárgyát képezte.
Remélem, hogy mindketten egyetértünk abban, hogy a Bizottság hivatalos válaszának hiánya a Szerződés értelmében a későbbi
eljárásra nézve bizonyos következményekkel jár.
Előre is köszönöm a válaszát és az e kérdésre vonatkozó felvilágosítását.”
2007. december 4‑én a Bizottság az EK 254. cikk alapján értesítette a Lengyel Köztársaságot a megtámadott határozatról.
2007. december 5‑i elektronikus levelében a Lengyel Köztársaság azt a kérdést tette fel a Bizottságnak, hogy sikerült‑e megszereznie
azon megerősítést, hogy a megtámadott határozatot ténylegesen elfogadták, és arról a Lengyel Köztársaságot értesítették. A
Bizottság ugyanazon a napon megküldött elektronikus levelében azt válaszolta, hogy a megtámadott határozatról az előző nap
ténylegesen megküldték az értesítést.
A Lengyel Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviseletének címzett, 2007. december 20‑i levelében az Európai Bizottság
főtitkárhelyettese többek között a következőket közölte:
„A géntechnológiával módosított szervezetekre vonatkozó törvénytervezet 2007. április 13‑i benyújtását érintően a Bizottság
2007. október 12‑én e tervezetet elutasító határozatot fogadott el, az EK 95. cikk (5) bekezdése értelmében vett új tudományos
bizonyíték hiánya miatt.
Technikai hiba miatt az információ nem érkezett meg Lengyelországba a fent hivatkozott határozat elfogadásának napján. Miután
a Bizottság észlelte, hogy az információt a címzett nem kapta meg, 2007. december 4‑én elküldte a határozatát Lengyelországnak
[…]
Az információ késedelme ellenére a Bizottság az EK 95. cikk (6) bekezdésében foglalt hat hónapos határidőn belül elfogadott
határozat tartalmának tiszteletben tartását, továbbá azt kérte Lengyelországtól, hogy tartózkodjon bármely, a 2001/18 irányelv
rendelkezéseitől való eltérést tartalmazó jogi aktus elfogadásától. Tisztelettel emlékeztetjük arra is, hogy a tagállamok
nem hivatkozhatnak eljárási okokra a közösségi jog bizonyos alapvető szempontjai sérelmének igazolása, sem pedig a belső piac
működésének akadályozása érdekében.”
A megtámadott határozatot 2008. január 19‑én hirdették ki az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
(HL L 16., 17. o.).
A 2007. október 12. és december 4. közötti időszakban a Lengyel Köztársaság nem fogadta el a törvénytervezetet.

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2008. február 12‑én benyújtott keresetlevelével a Lengyel Köztársaság előterjesztette a jelen keresetet.
A Törvényszék Hivatalához 2008. május 14‑én, május 23‑án, május 26‑án, illetve május 30‑án benyújtott beadványaikkal a Dán
Királyság, a Cseh Köztársaság, a Görög Köztársaság és az Osztrák Köztársaság kérték, hogy a Lengyel Köztársaság kérelmeinek
támogatása végett az eljárásba beavatkozhassanak.
2008. július 4‑i végzésével a Törvényszék nyolcadik tanácsának elnöke helyt adott a fenti 19. pontban említett beavatkozási
kérelmeknek.
A Cseh Köztársaság 2008. augusztus 20‑án, az Osztrák Köztársaság pedig 2008. szeptember 17‑én nyújtotta be a beavatkozási
beadványát. A felek benyújtották az említett beadványokra vonatkozó észrevételeiket. A Görög Köztársaság nem nyújtott be beavatkozási
beadványt.
A Törvényszék Hivatalához 2009. március 12‑én érkezett iratban a Dán Királyság kérte beavatkozási kérelmének visszavonását.
2009. április 20‑i végzésével a Törvényszék nyolcadik tanácsának elnöke helyt adott e kérelemnek.
A Lengyel Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a Lengyel Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
A Cseh Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
Az Osztrák Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (nyolcadik tanács) úgy döntött, megnyitja a szóbeli szakaszt, és a Törvényszék
eljárási szabályzatának 64. cikke szerinti pervezető intézkedések keretében a Bizottságnak írásbeli kérdést tett fel, amelyre
az a megszabott határidőn belül válaszolt.
A Törvényszék Hivatalához 2009. augusztus 3‑án, szeptember 18‑án és október 2‑án benyújtott leveleikben az Osztrák Köztársaság,
a Görög Köztársaság és a Cseh Köztársaság tájékoztatták a Törvényszéket, hogy nem fogják magukat képviseltetni a tárgyaláson.
A 2009. október 28‑i tárgyaláson a Törvényszék meghallgatta a felperes és alperes szóbeli előadásait és az általa feltett
kérdésekre adott válaszaikat.

A jogkérdésről
A Lengyel Köztársaság keresete alátámasztására három jogalapra hivatkozik, amelyek az EK 254. cikk (3) bekezdésével összefüggésben
értelmezett EK 95. cikk (6) bekezdésének megsértésén, az eljárás alapvető feltételének és a jogbiztonság elvének megsértésén
alapulnak.
E jogalapok közül először az elsőt kell megvizsgálni.
A felek érvei
A Cseh Köztársaság és az Osztrák Köztársaság által támogatott Lengyel Köztársaság azzal érvel, hogy megsértették az EK 254. cikk
(3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EK 95. cikk (6) bekezdését.
Egyrészt a Lengyel Köztársaság azt állítja, hogy az EK 95. cikk (6) bekezdésében előírt határidő kötelező, mivel lejártának
alapvető anyagi jogi hatása az, hogy a bejelentett nemzeti jogi rendelkezéseket jóváhagyottnak kell tekinteni.
Elsőként e határidő kötelező jellege a tagállamok akaratának kifejeződése. Következésképpen az Amszterdami Szerződés hatálybalépésével
a harmonizált intézkedésektől való eltéréseket tartalmazó nemzeti rendelkezések elfogadásának lehetősége az e rendelkezések
Bizottság általi jóváhagyásához kötött. A Bizottság hallgatását azonban a nemzeti intézkedések elfogadásával való hallgatólagos
egyetértés kifejeződésének tekintették.
Másodszor a Bíróság a C‑439/05. P. és C‑454/05. P. sz., Land Oberösterreich és Ausztria kontra Bizottság egyesített ügyekben
2007. szeptember 13‑án hozott ítéletének (EBHT 2007., I‑7141. o.) 40. és 41. pontjában is megerősítette e határidő kötelező
jellegét, valamint a nemzeti rendelkezések e határidő eltelte után való elfogadását. Mivel a Bizottság nem értesítette a Lengyel
Köztársaságot a nemzeti rendelkezések jóváhagyása vagy elutasítása tárgyában hozott határozatáról az EK 95. cikk (6) bekezdésének
első albekezdésében előírt hat hónapos határidőn belül, és nem tájékoztatta azt az EK 95. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdése
szerinti esetleges határidő‑hosszabbításról, a törvénytervezet 111. és 172. cikkét tehát 2007. október 14. óta jóváhagyottnak
kell tekinteni.
Harmadszor a Lengyel Köztársaság előadja, hogy bár az EK 95. cikk (6) bekezdése kifejezetten említi a nemzeti rendelkezéseket
érintő értesítési kötelezettséget, anélkül, hogy ugyanígy tenne a Bizottság határozatát érintően, az EK 254. cikk (3) bekezdése
minden közösségi határozatra ilyen kötelezettséget vezet be, viszont a nemzeti rendelkezésekre nem. Egyébiránt a közösségi
bíróság a „határozat elfogadása” megfogalmazást korábban már használta tág értelemben annak érdekében, hogy az a határozatnak
mind a belső elfogadását, mind az arról való értesítést magában foglalja (a Bíróság C‑398/00. sz., Spanyolország kontra Bizottság
ügyben 2002. június 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑5643. o.] 34. pontja, és a fenti 36. pontban hivatkozott Land Oberösterreich
és Ausztria kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 37. pontja).
Másrészt a Cseh Köztársaság és az Osztrák Köztársaság által támogatott Lengyel Köztársaság azzal érvel, hogy csak a címzettek
határozatról való értesítésének időpontja a meghatározó a határozat hatálybalépése szempontjából.
Elsőként tehát a határozat egyszerű elfogadása semmilyen joghatással nincs a címzettjeire. Ellenkezőleg, az EK 254. cikk (3) bekezdése
értelmében a határozat csak a címzetteknek való értesítés időpontjában, vagyis akkor lép hatályba, amikor a címzettjeinek
lehetősége van tudomást szerezni a tartalmáról. Következésképpen a megtámadott határozat 2007. október 12‑i elfogadása semmilyen
következménnyel nem jár az EK 95. cikk (6) bekezdésében előírt hat hónapos határidő tiszteletben tartására.
A jelen esetben a Lengyel Köztársaságot a megtámadott határozatról 2007. december 4‑én, vagyis az EK 95. cikk (6) bekezdésében
előírt hat hónapos határidő leteltét követően értesítették. A Lengyel Köztársaságnak nem volt tudomása sem a megtámadott határozat
2007. október 12‑i elfogadásáról, sem tartalmáról, mivel az említett elfogadás mindössze a Bizottság belső aktusának minősül.
Következésképpen a megtámadott határozat nem válthatott ki semmilyen joghatást, és ezért nem akadályozhatta meg, hogy a nemzeti
rendelkezések az EK 95. cikk (6) bekezdésének második albekezdése értelmében hatályba lépjenek az e rendelkezés első albekezdésében
előírt hat hónapos határidő leteltekor.
Másodszor a megtámadott határozatot 2007. december 4‑én közölték az EK 254. cikk alapján, amelynek értelmében a határozatok
a címzettjeiknek való értesítéssel lépnek hatályba.
A contrario
, a határozatok nem lépnek hatályba addig, amíg a címzettjeit nem értesítették arról. Ezt az elemzést a Bíróság 98/78. sz.
Racke‑ügyben 1979. január 25‑én hozott ítéletének (EBHT 1979., 69. o.) 15. pontjában megerősítette, majd később a fenti 37. pontban
hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben pontosította.
Ami a Bizottságnak a Bíróság 48/69. sz., Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ügyben 1972. július 14‑én hozott ítéletére
(EBHT 1972., 619. o.), az 52/69. sz., Geigy kontra Bizottság ügyben 1972. július 14‑én hozott ítéletére (EBHT 1972., 787. o.)
és a 185/73. sz. König‑ügyben 1974. május 29‑én hozott ítéletére (EBHT 1974., 607. o.) való hivatkozását illeti, a Lengyel
Köztársaság előadja, hogy ezen ügyek közösségi jogi aktusokkal kapcsolatos szabálytalan értesítésekre vagy azok szabálytalan
közzétételére vonatkoztak. Ezen ügyek egyike sem érintette azonban az EK 95. cikk (6) bekezdésének vagy olyan hasonló rendelkezés
megsértését, amely valamely aktusról való értesítésre vagy annak közzétételére határidőt állapít meg, és az említett határidő
lejártához „alapvető anyagi jogi hatásokat” fűz. Kétségtelen, hogy a fent hivatkozott König‑ügyben hozott ítélet Szerződésben
előírt határidőre vonatkozott. Ettől eltérően ugyanakkor az EK 95. cikk (6) bekezdésében érintett határidő „anyagi jogi határidő”.
Következésképpen a Lengyel Köztársaság megtámadott határozatról való késedelmes értesítése „alapvető joghatással”, nevezetesen
azzal jár, hogy a nemzeti rendelkezéseket jóváhagyottnak kell tekinteni.
Harmadszor a Bíróság a fenti 37. pontban hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott, állami támogatásokról szóló
határozatra vonatkozó ítéletének 31. pontjában megállapította, hogy a szóban forgó határozat elfogadása nem szakíthatta meg
az EK [88. ]cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi
rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 4. cikkének (6) bekezdésében előírt 15
munkanapos határidőt, mivel az EK 254. cikk (3) bekezdéséből kitűnik, hogy a határozatokról értesíteni kell a címzettjeiket,
és azok az értesítéssel lépnek hatályba. Ezenkívül ezen ítéletben a Bíróság jelezte, hogy az értesítési kötelezettség az EK 254. cikk
(3) bekezdésében szereplő általános rendelkezésből következik, és hogy bármely határozat hatálybalépése az arról való értesítéstől
függ.
Negyedszer az EK 230. cikk ötödik bekezdése értelmében valamely határozat elleni megsemmisítés iránti keresetet csak az értesítés
után lehet benyújtani, ami kizárja, hogy a határozat hatályba lépjen az értesítést megelőzően, így a határozatról való értesítés
hiánya vagy a késedelmes értesítés esetében a határozat jogszerűségének bármilyen bírósági felülvizsgálata lehetetlenné válik
(Alber főtanácsnok fenti 37. pontban hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványának [EBHT 2002.,
I‑5646.] 69. pontja). Erre az esetre vonatkozóan a Lengyel Köztársaság előadja, hogy paradox helyzetbe került, mivel 2007.
október 12. óta kötelezi a megtámadott határozat, anélkül hogy a 2007. december 4‑i bizottsági értesítés előtt keresetet nyújthatott
volna be e határozatról.
A Bizottság szerint a Lengyel Köztársaság érvei nem megalapozottak.
Egyrészt a Bizottság előadja, hogy teljesítette az EK 95. cikk (6) bekezdéséből eredő kötelezettségét azzal, hogy a megtámadott
határozatot az előírt határidőn belül fogadta el.
Elsőként, ami az EK 95. cikk (6) bekezdésének célját illeti, a Bizottság emlékeztet arra, hogy az EK‑Szerződés 100a. cikkének
(4) bekezdése nem írt elő semmilyen határidőt, amely alatt a Bizottság köteles lett volna az azon tagállam által bejelentett
azon rendelkezéseket megvizsgálni, amelyek a belső piacra vonatkozó közösségi irányelvek rendelkezéseitől eltértek. A Bizottságnak
az EK 10. cikk értelmében vett jóhiszemű együttműködésre vonatkozó kötelezettségéből következően mindössze a megkövetelt teljes
gondossággal kellett eljárni. Az Amszterdami Szerződéssel beillesztett, EK 95. cikk (6) bekezdésének második albekezdése bizonyos
fegyelmet ír elő a vizsgálatot érintően. A Bíróság C‑319/97. sz. Kortas‑ügyben 1999. június 1‑jén hozott ítéletének (EBHT 1999.
I‑3143. o.) 36–38. pontjára támaszkodva a Bizottság azzal érvel, hogy e rendelkezés azonban a Bizottság határozatának hiányát,
és nem a határozatról való értesítés hiányát érinti.
Másodszor a megtámadott határozatról való értesítés késedelmétől függetlenül a Bizottság 2007. október 12‑én, vagyis a szóban
forgó nemzeti rendelkezések bejelentésétől számított hat hónapos határidő letelte előtt elutasította a törvénytervezet 111.
és 172. cikkét, és elfogadta a megtámadott határozatot. A Bizottság így teljesítette az EK 95. cikk (6) bekezdése értelmében
őt terhelő kötelezettséget. Következésképpen a megtámadott határozatról a hat hónapos határidő eltelte után való értesítés
(mivel a Lengyel Köztársaság nem vitatja, hogy a megtámadott határozatot 2007. október 12‑én elfogadták) nem teremti meg az
EK 95. cikk (6) bekezdésének második albekezdésében előírt jogi fikciót, amely csak a Bizottság tétlensége esetén következhet
be. A Bizottság azt állítja, hogy ha a határozatairól való, a nemzeti rendelkezések bejelentésétől számított hat hónapos határidőn
belüli értesítésre vonatkozó kötelezettség az EK 95. cikk (6) bekezdéséből egyértelműen kitűnik, és ha a nemzeti rendelkezéseket
jóváhagyottnak kell tekinteni a határozatról való, e határidőn belüli értesítés elmaradása esetén, a Lengyel Köztársaságnak
az EK 254. cikk (3) bekezdésére való hivatkozása felesleges. A Bizottság szerint az EK 95. cikk (6) bekezdésének kifejezetten
elő kellene írnia a nemzeti szabályozásnak a benyújtásától számított hat hónapos határidő elteltekor való esetleges hallgatólagos
jóváhagyását, amennyiben e határidő alatt a Bizottság nem értesít a határozatról. Ezenkívül a fenti 37. pontban hivatkozott
Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 30. pontjában a Bíróság megállapította, hogy a Bizottság belső eljárási
szabályzatának 12. cikke szerinti gyorsított írásbeli eljárásban a Bizottság tagjai által elfogadott és a főtitkár aláírásával
hitelesített aktus már az elfogadásának napján az EK 249. cikk értelmében vett bizottsági határozat jellegét viseli. Ez a
jelen ügyre is vonatkozik.
Harmadszor a Bizottság számára úgy tűnik, hogy a Lengyel Köztársaság azt állítja, hogy a megtámadott, 2007. október 12‑i határozatról
való értesítés késedelme egy második határozat, azaz egy
actus contrarius
megszületését vonta maga után, amely elutasítja a bejelentett törvénytervezetben javasolt eltérések állítólagos jóváhagyását.
Márpedig ezen érvelés nyilvánvalóan téves, és még a kereset tartalmával is ellentétes, mivel a Lengyel Köztársaság nem vitatja,
hogy a megtámadott határozatot elfogadták 2007. október 12‑én.
Negyedszer a Bizottság értelmezését alátámasztja az EK 95. cikk (6) bekezdése első és harmadik albekezdésének megfogalmazása,
amely – e rendelkezés második albekezdésével ellentétben – kifejezetten „értesítést” említ. A Bizottság szerint tehát az EK 95. cikk
(6) bekezdésének szó szerinti értelmezése azon megállapításhoz vezet, hogy az ellenőrzési kötelezettsége teljesítésének az
az egyetlen feltétele, hogy a számára előírt hat hónapos határidőn belül fogadja el a határozatát. Ezen értelmezést erősíti
meg a Bíróság a fenti 36. pontban hivatkozott Land Oberösterreich és Ausztria kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 37.
és 40. pontja. A Lengyel Köztársaság ezenkívül elismeri, hogy a hat hónapon belüli értesítési kötelezettség lerövidíti a bizottsági
határozat elfogadására ténylegesen rendelkezésre álló időt, a vizsgálati eljárás és az említett határozat indokolására vonatkozó
kötelezettség rovására. Ezen értelmezés következik az EK 95. cikk (6) bekezdésének céljára tekintettel is, amely meg kívánja
határozni azt az időkeretet, amelyen belül a Bizottságnak határoznia kell a hozzá bejelentett, a belső piaci harmonizációs
intézkedésektől való eltérést célzó nemzeti rendelkezésekről.
Másrészt az EK‑Szerződés úgy rendelkezik, hogy bár a bizottsági határozatról való értesítés hatással van a határozat címzettek
tekintetében való hatálybalépésére, valamint a keresetindítási határidő kezdetének meghatározására, az nem érinti az említett
határozat érvényességét.
Elsőként a Bíróság a fenti 42. pontban hivatkozott Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének
39. pontjában megállapította, hogy a határozat EK 254. cikk (3) bekezdése alapján teljesített kézbesítése során felmerülő
szabálytalanságok magát a határozatot nem érintik, és így annak jogszerűségét sem. A jelen esetben a megtámadott határozatról
való értesítésben, technikai hiba miatt bekövetkezett késedelem ilyen szabálytalanságnak minősül. Ezenkívül a Bíróság a fenti
42. pontban hivatkozott Geigy kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 18. pontjában az értesítés kérdését az EK 230. cikkben
előírt keresetindítási határidő szempontjából vizsgálta. A Bíróság, miután megállapította, hogy az értesítés szabálytalanságai
nem akadályozták meg a felperest abban, hogy benyújtsa a keresetet, az EK 254. cikk (3) bekezdésének megsértésén alapuló jogalapot
az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatt elfogadhatatlannak tekintette. Egyébiránt a Bíróság a fenti 42. pontban hivatkozott
König‑ügyben hozott ítéletének 6–8. pontjában megállapította, hogy a rendelet kihirdetésében bekövetkezett késedelem az érvényességét
nem, hanem csak azt az időpontot érinti, amelytől kezdve ezen aktus alkalmazható és joghatásokat válthat ki. Végül a Bíróság
a C‑149/96. sz., Portugália kontra Tanács ügyben 1999. november 23‑án hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑8395. o.) 54. pontjában
is úgy ítélte meg, hogy a tanácsi határozatnak az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
való késedelmes kihirdetése nem érinti annak érvényességét.
Másodszor a felperes utalása a fenti 37. pontban hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre figyelmen
kívül hagyja az EK 95. cikk (6) bekezdésében előírt eljárás különleges körülményeit és joghatásait. A Bizottság szerint tehát
az EK 95. cikk (6) bekezdése a belső piaci szabályoktól való, a tagállami jogszabálytervezetbe illesztett nyilvánvaló eltérést
érinti, amely azonban bizonyos feltételek mellett elfogadható. Márpedig a szóban forgó rendelkezések értelmében elfogadott
határozatról a hat hónapon belüli értesítés elmaradása nem vonja maga után e határozat jogellenességét, azzal együtt, hogy
megfosztja a Bizottságot az eltérést tartalmazó nemzeti rendelkezések feletti utólagos jogi felülvizsgálat bármely lehetőségétől,
ami minden bizonnyal nem egyeztethető össze a Szerződés alkotóinak szándékaival. Ezzel ellentétben a fenti 37. pontban hivatkozott
Spanyolország kontra Bizottság ítéletben a vitatott határozatnak az előírt határidőn túli értesítés miatti megsemmisítése
az állami támogatás tervezetének csak az új jogi minősítését vonta maga után, megőrizve így a Bizottság jogi felülvizsgálatának
lehetőségét. Ezenkívül a fenti 37. pontban hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet a jelen ügytől
teljesen eltérő ténybeli és jogi helyzetet érintett. Különösen, a 659/1999 rendelet 25. cikke kifejezetten előírja az e rendelet
alapján elfogadott határozatról való azonnali értesítés kötelezettségét, nem ez azonban a helyzet az EK 95. cikk (6) bekezdését
és az EK 254. cikk (3) bekezdését illetően. Következésképpen a Bíróság érvelése nem feltétlen.
Harmadszor a megtámadott határozatról való 2007. december 4‑i értesítés joghatása egyrészt, hogy megkezdődik az EK 230. cikk
ötödik bekezdésében előírt keresetindítási határidő, másrészt pedig, hogy érvényesíthető a határozat Lengyel Köztársasággal
szemben. A jelen esetben a Bizottság azzal érvel egyrészt, hogy a Lengyel Köztársaság a törvénytervezet 111. és 172. pontját
sem a megtámadott határozatról való értesítést megelőző időszak alatt, sem pedig az értesítést követően nem fogadta el, másrészt
pedig hogy a felperes keresetének alátámasztására csak a megtámadott határozatról való 2007. december 4‑i értesítésre hivatkozik.
Márpedig az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az említett értesítés nem érinti a megtámadott határozat érvényességét,
hanem mindössze a Lengyel Köztársasággal szembeni, 2007. október 12. és 2007. december 4. közötti időszakban való érvényesíthetőségének
képezi akadályát. Ezenkívül megállapítható, hogy a Lengyel Köztársaságnak a megtámadott határozatról való hivatalos értesítést
megelőzően tudomása volt a törvénytervezet elutasításáról.
A Törvényszék álláspontja
Először is emlékeztetni kell arra, hogy az EK‑Szerződés célja a belső piac fokozatos létrehozása, amely belső piac belső határok
nélküli térséget foglal magában, amely biztosítja az áruk, személyek, szolgáltatások és tőke szabad mozgását. E célból az
EK‑Szerződés a tagállami jogszabályok közelítésére vonatkozó intézkedések elfogadását írta elő. Az elsődleges jog fejlődése
során az Egységes Európai Okmány új rendelkezést illesztett a Szerződésbe, mégpedig az EGK‑Szerződés 100a. cikkét (a Bíróság
C‑3/00. sz., Dánia kontra Bizottság ügyben 2003. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑2643. o.] 56. pontja), amelynek
helyébe az Amszterdami Szerződés 1999. május 1‑jei hatálybalépésével az EK 95. cikk lépett.
Az Amszterdami Szerződés tehát módosította az EK‑Szerződés III. része, V. címének, a tagállamok jogszabályainak közelítése
című 3. fejezetét (a Bíróság C‑512/99. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2003. január 21‑én hozott ítéletének [EBHT 2003.,
I‑845. o.] 38. pontja).
Az EK‑Szerződés 103a. cikkének (4) bekezdése értelmében, amely rendelkezés az Amszterdami Szerződés hatálybalépése előtt volt
alkalmazandó, ha harmonizációs intézkedés elfogadását követően valamely tagállam az EK‑Szerződés 36. cikkében említett lényeges
követelmények alapján vagy a környezet, illetve a munkakörnyezet védelmével kapcsolatosan szükségesnek tartotta nemzeti rendelkezések
alkalmazását, ezekről a rendelkezésekről értesítette a Bizottságot. A Bizottság megerősítette a szóban forgó rendelkezéseket,
miután megbizonyosodott afelől, hogy azok nem képezték a tagállamok közötti önkényes megkülönböztetés eszközét vagy a kereskedelem
rejtett korlátozását (a Bíróság C‑41/93. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 1994. május 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1994.,
I‑1829. o.] 27. pontja és a fenti 56. pontban hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 39. pontja).
Valamely tagállam csak akkor volt jogosult az EK‑Szerződés 100a. cikke (4) bekezdésének megfelelően bejelentett nemzeti rendelkezések
alkalmazására, ha megkapta a Bizottság jóváhagyó határozatát (a fenti 56. pontban hivatkozott Franciaország kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 30. pontja).
Az EK‑Szerződés 100a. cikkének (4) bekezdése nem írt elő olyan határidőt, amelyen belül a Bizottságnak meg kellett erősítenie
a hozzá benyújtott rendelkezéseket. A Bíróság ugyanakkor megállapította, hogy az ilyen határidő hiánya nem menti fel a Bizottságot
azon kötelezettség alól, hogy a feladatai keretében a megkövetelt teljes gondossággal járjon el (a fenti 47. pontban hivatkozott
Kortas‑ügyben hozott ítélet 34. pontja).
Az EK 95. cikk, amely az Amszterdami Szerződés szerint felváltotta és módosította az EK‑Szerződés 100a. cikkét, megkülönböztetést
tesz aszerint, hogy a bejelentett rendelkezések olyan nemzeti rendelkezések, amelyek a harmonizációt megelőzően már fennálltak,
vagy olyan nemzeti rendelkezések, amelyeket az érintett tagállam szeretne bevezetni. Az EK 95. cikk (4) bekezdésében meghatározott
első esetben az előzetesen fennálló nemzeti rendelkezéseket az EK 30. cikkben érintett lényeges követelményekkel, vagy a környezet
vagy a munkakörnyezet védelmével kapcsolatos követelményekkel kell igazolni. Az EK 95. cikk (5) bekezdésében meghatározott
második esetben a tagállamok kötelesek benyújtani az általuk szükségesnek vélt bármely eltérő nemzeti intézkedést a Bizottságnak
jóváhagyás céljából (a Bíróság C‑405/07. P. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2008. november 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2008.,
I‑8301. o.] 51. pontja). Hasonló esetben az adott tagállamra jellemző, a harmonizációs intézkedés elfogadása után felmerült
sajátos probléma miatt szükséges új nemzeti rendelkezések bevezetésének a környezet, illetve a munkakörnyezet védelmével kapcsolatos
új tudományos bizonyítékokon kell alapulnia (a fenti 56. pontban hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet
40. pontja).
Kiemelendő, hogy az EK 95. cikk (6) bekezdésének második albekezdése szerint az eltérő nemzeti rendelkezéseket jóváhagyottnak
kell tekinteni, ha a Bizottság az e rendelkezés (4) és (5) bekezdésében említett bejelentésétől számított hat hónapos határidőn
belül nem hoz határozatot. Ezenkívül az EK 95. cikk (6) bekezdésének harmadik alkezdése értelmében a határidő nem hosszabbítható
meg, ha azt az ügy összetettsége nem indokolja, valamint az emberi egészséget fenyegető veszély esetén (a fenti 36. pontban
hivatkozott Land Oberösterreich és Ausztria kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 40. pontja).
Következésképpen e rendelkezésből kitűnik, hogy a közösségi jogalkotó szükségesnek tartotta a Bizottság számára bizonyos határidő
előírását az Amszterdami Szerződésben a hozzá bejelentett nemzeti rendelkezések vizsgálatának elvégzéséhez (lásd ebben az
értelemben a fenti 47. pontban hivatkozott Kortas‑ügyben hozott ítélet 33. pontját).
Az ítélkezési gyakorlat szerint az EK 95. cikk (6) bekezdésének második albekezdéséből ténylegesen kitűnik, hogy a Szerződés
alkotóinak szándéka, mind az alkalmazandó szabályokról felvilágosítandó kérelmező tagállam, mind a belső piac megfelelő működése
érdekében az volt, hogy az e cikk szerinti eljárást gyorsan zárják le (lásd ebben az értelemben a fenti 55. pontban hivatkozott
Dánia kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 49. pontját, a fenti 36. pontban hivatkozott Land Oberösterreich és Ausztria kontra
Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 40. és 41. pontját; a Törvényszék T‑366/03. és T‑235/04. sz., Land Oberösterreich
és Ausztria kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. október 5‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4005. o.] 43. pontját).
A jelen esetben nem vitatott, hogy a megtámadott határozatról 2007. december 4‑én, vagyis az EK 95. cikk (6) bekezdésének
első albekezdésében előírt hat hónapos határidőn túl értesítették a Lengyel Köztársaságot.
A Bizottság ugyanakkor e tekintetben azt állítja, hogy a megtámadott határozatot 2007. október 12‑én fogadta el, vagyis az
EK 95. cikk (6) bekezdésének második albekezdésében meghatározott hat hónapos határidő lejárta előtt, és ezért teljesítette
az e rendelkezés értelmében őt terhelő kötelezettséget.
Ezen állítás alátámasztására a Bizottság több, a megtámadott határozat elfogadását érintő eljárására vonatkozó dokumentumot
nyújtott be, nevezetesen a megtámadott határozat elfogadását célzó, E/2254/2007. sz. gyorsított írásbeli eljárásra vonatkozó,
a Bizottság tagjainak szóló 2007. október 9‑i feljegyzés másolatát, e feljegyzés 2007. október 11‑i („ELFOGADÁS 2007. OKT.
12‑ÉN, SGAII – 11h” jelzésű) kiegészítésének másolatát, és az „Írásbeli eljárásban való elfogadás” című, a Bizottság tagjainak
szóló, 2007. október 12‑i azon feljegyzés másolatát, amelyben a Bizottság főtitkárságának hivatalvezetője igazolja a Bizottság
tagjai számára, hogy a Bizottság 2007. október 12‑én írásbeli eljárásban elfogadta többek között a megtámadott határozatot.
E dokumentumokból kitűnik, hogy a Bizottság tagjait valóban felkérték, hogy 2007. október 12‑én gyorsított írásbeli eljárásban
határozzanak a „Környezetvédelmi” főigazgatóságtól származó, a törvénytervezetről szóló bizottsági határozattervezet jóváhagyásáról.
A Bizottság állításaival szemben ugyanakkor a megtámadott határozat ezen időpontban való elfogadása nem szakíthatta meg az
EK 95. cikk (6) bekezdésének első albekezdésében előírt hat hónapos határidőt. A megtámadott határozat ugyanis az EK 254. cikk
(3) bekezdése értelmében a címzettjének, jelen esetben a Lengyel Köztársaság értesítésével lépett hatályba (lásd ebben az
értelemben a Bíróság 130/78. sz. Salumificio di Cornuda ügyben 1979. március 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1979., 867. o.]
23. pontját és C‑18/08. sz. Foselev Sud‑Ouest ügyben 2008. november 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑8745. o.] 18. pontját).
Kétségtelen – amint azt a Bizottság előadja –, hogy az EK 95. cikk (6) bekezdésének második albekezdése, ellentétben e rendelkezés
harmadik albekezdésével, arra az esetre vonatkozik, amikor a Bizottság „nem hoz határozatot”. Meg kell ugyanakkor állapítani,
hogy mivel olyan határozatról van szó, amelynek célja valamely tagállam által a Bizottságnak bejelentett nemzeti rendelkezések
elfogadásának megakadályozása, a hatálybalépése, amelynek szükségszerűen egybe kell esnie az EK 95. cikk (6) bekezdésének
első albekezdésében előírt hat hónapos határidő félbeszakadásával, nem előzheti meg azt az időpontot, amikor az érvényesíthető
a tagállammal szemben, vagyis az értesítés időpontját (lásd analógia útján a fenti 37. pontban hivatkozott Spanyolország kontra
Bizottság ügyben hozott ítélet 32. pontját). A Bizottság egyébként a tárgyaláson a Törvényszék kérdésére válaszolva e tekintetben
megerősítette, hogy az Amszterdami Szerződés hatálybalépése óta az EK 95. cikk (6) bekezdése alapján elfogadott egyetlen bizottsági
határozatról sem értesítették az érintett tagállamot az e rendelkezés első albekezdésében előírt hat hónapos határidőn túl.
A fenti megállapításokra tekintettel az EK 95. cikk (6) bekezdésének második albekezdése, amely azt az esetet érinti, amikor
a „Bizottság [az e rendelkezés első albekezdésében előírt hat hónapos] határidőn belül nem hoz határozatot”, nem értelmezhető
úgy, hogy egyedül a határozat elfogadása megszakítja a határidőt, függetlenül a határozatról való értesítéstől. Ahogy azt
a Lengyel Köztársaság megállapítja, az érintett tagállam ugyanis főszabály szerint nem észleli a Bizottság belső döntéshozatali
eljárását. Következésképpen, amennyiben a határidő megszakadását a határozat elfogadásától, és nem az érintett tagállam arról
való értesítésétől számítjuk, e határidő e tagállam tekintetében meghosszabbodna (lásd ebben az értelemben Alber főtanácsnok
fenti 37. pontban hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványának 66. és 67. pontját).
E következtetést nem kérdőjelezi meg a Bizottság azon érve, amely szerint „technikai hiba” merült fel a megtámadott határozatról
való értesítés során, mivel e határozatot kihagyták a közlendő határozatoknak a Bizottság főtitkársága által készített listájáról,
hiszen az ilyen hiba kizárólag a Bizottságnak róható fel.
E megállapításokból kitűnik, hogy a megtámadott, 2007. október 12‑én elfogadott határozat, amelyről a lengyel hatóságokat
csak 2007. december 4‑én értesítették, az EK 95. cikk (6) bekezdésének első albekezdésében előírt hat hónapos határidőn túl
született. Az említett határidő lejártától kezdve a törvénytervezetet tehát jóváhagyottnak kell tekinteni, és következésképpen
a Bizottság nem utasíthatta azt el a megtámadott határozatban.
Az előző megfontolások összességéből következően a jelen jogalapnak helyt kell adni, és a megtámadott határozatot meg kell
semmisíteni.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság pervesztes lett, a Lengyel Köztársaság kérelmének megfelelően kötelezni kell a
költségek viselésére.
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 4. §‑ával összhangban a Cseh Köztársaság, a Görög Köztársaság és az Osztrák Köztársaság
maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék megsemmisíti a géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról szóló 2001/18/EK
európai parlamenti és tanácsi irányelv rendelkezéseitől való eltérésként a Lengyel Köztársaság által az EK‑Szerződés 95. cikkének
(5) bekezdése szerint bejelentett, a géntechnológiával módosított szervezetekről szóló lengyel törvénytervezet 111. és 172. cikkéről
szóló, 2007. október 12‑i 2008/62/EK bizottsági határozatot.
2)
Az Európai Bizottság maga viseli saját költségeit, valamint a Lengyel Köztársaságnál felmerült költségeket.
3)
A Cseh Köztársaság, a Görög Köztársaság és az Osztrák Köztársaság maguk viselik saját költségeiket.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Dittrich
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. december 9‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: lengyel.