CELEX: 62008FJ0027
Публична служба
Длъжностни лица
Повишение

1.
Длъжностни лица — Жалба — Жалба за отмяна на потвърдително решение — Недопустимост — Условие — Потвърдено решение, което е
станало окончателно
(член 91 Правилника за длъжностните лица)
2.
Длъжностни лица — Жалба — Предварителна административна жалба — Предмет
(член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица)
3.
Жалба за отмяна — Отменително решение — Последици — Отмяна на общностен акт, приет на неправилно правно основание — Приемане
на решение с обратно действие, за да се отстрани допусната незаконосъобразност — Допустимост по изключение — Условия
(член 231, първа алинея ЕО)
4.
Длъжностни лица — Жалба — Отменително решение — Последици — Задължение за приемане на мерки за изпълнение — Обхват
(член 233 ЕО)
5.
Длъжностни лица — Извъндоговорна отговорност на институциите — Условия — Вреда
6.
Длъжностни лица — Жалба — Неограничена компетентност — Възможност за служебно осъждане на институцията ответник да заплати
обезщетение
(член 91, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица)
1. Жалбата за отмяна, подадена от длъжностно лице срещу потвърдително решение, е недопустима само ако потвърденото решение
е станало окончателно по отношение на заинтересованото лице, поради това че не е било обжалвано в определения срок. В противен
случай заинтересованото лице има право да обжалва било потвърденото решение, било потвърдителното решение, било и едното,
и другото.
(вж. точка 73)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 27 октомври 1994 г., Chavane de Dalmassy и др./Комисия, T‑64/92, Recueil FP, стр. I‑A‑227 и II‑723,
точка 25; 25 октомври 2005 г., Salazar Brier/Комисия, T‑83/03, Recueil FP, стр. I‑A‑311 и II‑1407, точка 17
2. В Правилника липсва разпоредба, която да задължава длъжностното лице да подаде по административен ред отделна жалба срещу
всяко административно решение, което оспорва. Видно от постоянната практика на институциите, длъжностното лице може с една
жалба да оспори по административен ред няколко засягащи го решения, така както може да подаде по административен ред няколко
жалби срещу едно и също решение, при условие че направи това в определения с Правилника срок от три месеца.
(вж. точка 76)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 17 май 1995 г., Kratz./Комисия, T‑10/94, Recueil FP, стр. I‑A‑99 и II‑315, точки 19 и 20; 8 ноември
2000 г., Ghignone и др./Съвет, T‑44/97, Recueil FP, стр. I‑A‑223 и II‑1023, точка 39
3. Ако в общия случай принципът на правната сигурност не допуска общностният акт да действа от момент преди публикуването
му, по изключение това е възможно, когато поставената цел го изисква и когато оправданите правни очаквания на заинтересованите
лица са надлежно зачетени. Поради това, при условие че посочените условия са изпълнени, е възможно след отмяна по съдебен
ред административният орган да приеме решение с обратно действие.
Ето защо, когато решение, което е прието след отмяната от общностния съд на административно решение поради липса на правно
основание, има обратно действие, въпреки че изтъкната от институцията цел не обосновава подобно действие и оправданите правни
очаквания на заинтересованите от посочения акт лица не са зачетени, то е незаконосъобразно.
(вж. точки 100, 101, 104—106, 113 и 117)
Позоваване на:
Съд — 11 юли 1991 г., Crispoltoni, C‑368/89, Recueil, стр. I‑3695, точка 17
4. За да спази и изпълни изцяло отменителното решение, институцията, чийто акт е бил отменен, е длъжна съгласно член 233 ЕО
да се съобрази не само с диспозитива на решението, но и с мотивите, които са в основата на това решение и съставляват необходимата
му обосновка, доколкото без тях не може да се определи точният смисъл на постановеното в диспозитива. Фактически това са съображенията,
които, от една страна, указват конкретната разпоредба, приета за незаконосъобразна, а от друга — разкриват точните основания
за установената в диспозитива незаконосъобразност, които съответната институция е длъжна да вземе предвид, когато замества
отменения акт. Освен това член 233 ЕО задължава съответната институция да направи необходимото, така че приетият акт, който
е предназначен да замени отменения акт, да не страда от същите пороци като установените в отменителното решение.
Поради това институция, която при изпълнението на отменителното решение тълкува даден акт в смисъл, противоположен на вложения
от общностния съдия в посоченото отменително решение, не зачита силата на пресъдено нещо.
(вж. точки 120 и 124)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 13 септември 2005 г., Recalde Langarica/Комисия, T‑283/03, Recueil FP, стр. I‑A‑235 и II‑1075, точки 50
и 51
5. Органът по назначаването разполага с широко право на преценка при избора на подлежащите на повишаване длъжностни лица.
Следователно, дори когато е установено, че в ущърб на длъжностното лице посоченият орган е допуснал нарушения в процедурата
по повишаване, само по себе си това не е достатъчно, за да се приеме, че при липсата на подобни нарушения длъжностното лице
действително е щяло да бъде повишено и че поради това имуществената вреда действително е настъпила и продължава да съществува,
тъй като обратното би означавало да се отрече широкото право на преценка във връзка с повишаването. Всъщност Правилникът не
предоставя право на повишаване дори в полза на длъжностните лица, които отговарят на всички условия за това.
(вж. точка 133)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 22 февруари 2000 г., Rose/Комисия, T‑22/99, Recueil FP, стр. I‑A‑27 и II‑115, точка 37
6. За да може да осигури полезното действие на отменителното решение, когато изпълнението на последното създава особени затруднения,
общностният съд може да използва неограничената компетентност, с която разполага по спорове от финансов характер, и да осъди,
ако е необходимо дори служебно, ответника да заплати обезщетение за вредите, причинени с извършеното от него служебно нарушение.
(вж. точки 142 и 144)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 22 октомври 2008 г., Tzirani/Комисия, F‑46/07, Recueil FP, стр. I‑A‑1‑0000 и II‑1‑A‑1‑0000, точка 214