CELEX: 62002CJ0464
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Laisvas darbuotojų judėjimas
Automobiliai
Darbuotojui darbdavio suteikta transporto priemonė
Darbdavio valstybėje narėje registruota transporto priemonė
Kitoje valstybėje narėje gyvenantis darbuotojas
Automobilių apmokestinimas

1       Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad:
–       tiek, kiek jos teisės aktai ir administracinė praktika Danijoje gyvenantiems ir kaimyninėje valstybėje narėje dirbantiems
darbuotojams draudžia profesiniais ir asmeniniais tikslais naudoti šioje kaimyninėje valstybėje narėje, kurioje įsteigta jų
darbdavio įmonė, registruotą bendrovės transporto priemonę,
–       tiek, kiek jos teisės aktai ir administracinė praktika Danijoje gyvenantiems ir kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje
dirbantiems darbuotojams leidžia profesiniais ir (arba) asmeniniais tikslais naudoti kitoje valstybėje narėje, kurioje yra
jų darbdavio buveinė ar jo pagrindinė verslo vieta, registruotą bendrovės transporto priemonę tik su sąlyga, kad darbas šioje
užsienyje įsteigtoje įmonėje yra jų pagrindinis darbas ir kad šiuo tikslu sumokėtas mokestis,
Danijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 39 ir 10 straipsnius, nagrinėjamus kartu, ir iš jos priteisti bylinėjimosi
šiame teisme išlaidas.
2       Danijos Karalystė atmesti prašo Komisijos ieškinį ir iš jos priteisti bylinėjimosi išlaidas.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
3       EB 10 straipsnis yra suformuluotas taip:
„Kad užtikrintų šios Sutarties ir Bendrijos institucijų nustatytų pareigų vykdymą, valstybės narės imasi visų atitinkamų bendrų
ar specialių priemonių. Jos padeda atlikti Bendrijos uždavinius.
Jos nesiima jokių priemonių, kurios gali trukdyti siekti šios Sutarties tikslų.“
4       EB 39 straipsnis nustato:
„1.      Bendrijoje užtikrinama darbuotojų judėjimo laisvė.
2.      Tokia judėjimo laisvė reiškia, kad įdarbinimo, darbo užmokesčio ir kitų darbo ir užimtumo sąlygų atžvilgiu panaikinama bet
kokia valstybių narių darbuotojų diskriminacija dėl pilietybės.
3.      Ji suteikia teisę, galimą riboti tik viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir visuomenės sveikatos sumetimais:
a)      priimti faktiškai pateiktus pasiūlymus įsidarbinti;
b)      šiuo tikslu laisvai judėti valstybių narių teritorijoje;
c)      apsigyventi bet kurioje valstybėje narėje siekiant dirbti pagal tos valstybės piliečių įsidarbinimą reglamentuojančius įstatymus
ir kitus teisės aktus;
d)      laikantis Komisijos įgyvendinimo reglamentuose nustatytų sąlygų, pasilikti gyventi valstybės narės teritorijoje pasibaigus
darbo joje laikui.
4.      Šio straipsnio nuostatos netaikomos darbui valstybės tarnyboje.“
5       1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyvos 83/182/EEB dėl tam tikrų transporto priemonių, laikinai importuojamų iš vienos valstybės
narės į kitą, atleidimo nuo mokesčių Bendrijos teritorijoje (OL L 105, p. 59) 3 ir 4 straipsniai reglamentuoja laikiną tam
tikrų transporto priemonių įvežimą asmeninio naudojimo tikslais bei privačių transporto priemonių įvežimą profesiniais tikslais.
Šios nuostatos taikomos asmenims, kurių įprastinė gyvenamoji vieta yra kitoje nei laikinojo įvežimo valstybėje narėje.

Nacionalinės teisės aktai
1997 m. balandžio 8 d. galioję nacionalinės teisės aktai ir su jais susijusi administracinė praktika
6       Teisės aktai, galioję pirmojo 1997 m. balandžio 8 d. Komisijos oficialaus įspėjimo ir 1998 m. gegužės 18 d. jos pateiktos
pagrįstos nuomonės metu (toliau – pirminė tvarka), buvo priimti remiantis 1996 m. birželio 24 d. Transporto ministerijos dekreto
Nr. 592 dėl motorinių transporto priemonių registracijos (toliau – Dekretas Nr. 592) nuostatomis. Ikiteisminės procedūros
metu šie teisės aktai buvo pakeisti. Jie galiojo ir toliau po 1999 m. liepos 1 d., t. y. po pakeitimų įsigaliojimo datos,
tais atvejais, kai pakeitimai netaikomi.
7       Taikant Dekretą Nr. 592 Danijos gyventojas iš esmės turi teisę Danijoje naudoti tik transporto priemonę, registruotą šioje
valstybėje narėje ir prieš pradedant ją naudoti turinčią registracijos numerius, nes šio dekreto 1 straipsnis nurodo, kad
„visos autotransporto priemonės ir visi traktoriai, išskyrus paminėtuosius kelių transporto kodekso (færdselslov) 74 ir 75 straipsniuose,
turi būti registruojami ir prieš pradedant juos naudoti turėti registracijos numerius“.
8       Transporto priemonės registracijai Danijoje taikomas registracijos mokestis.
9       Kitoje valstybėje narėje registruotą transporto priemonę naudoti Danijoje gali būti leidžiama tik išimtiniais atvejais. Pagal
Dekreto Nr. 592 106 straipsnį centrinis registras tokį leidimą suteikia, tik jei transporto priemonė yra iš esmės naudojama
už Danijos ribų ir jei iš tiesų yra ypatingų priežasčių nereikalauti jos registruoti Danijoje.
10     Taikant Dekreto Nr. 592 106 straipsnio 2 dalį šis leidimas iš esmės suteikiamas tik asmeniniam naudojimui. Remiantis nuo šio
106 straipsnio nukrypti leidžiančiomis nuostatomis, nustatytais atvejais leidimas naudoti kitoje valstybėje narėje registruotą
transporto priemonę profesiniais tikslais vis dėlto suteikiamas.
11     Taikydamos šiuos teisės aktus Danijos administracinės institucijos atsisakydavo suteikti leidimą komandiruotėms Danijoje,
būtent kelionėms pas klientus. Bet kuriuo atveju nebuvo leidžiama bendrovės transporto priemonių naudoti asmeniniais tikslais,
pavyzdžiui, ne darbo metu. Vis dėlto leidimas iš esmės buvo suteikiamas vairuotojams savaitgaliais, atostogų ir švenčių dienomis
vykti ten ir atgal maršrutais tarp pasienio ir (pagrindinės) gyvenamosios vietos Danijoje.
12     Asmenys, kurie naudodamiesi bendrovei priklausančiomis transporto priemonėmis nesilaikydavo šių apribojimų, buvo baudžiami
bauda.
Nuo 1999 m. liepos 1 d. galiojantys nacionalinės teisės aktai ir su jais susijusi administracinė praktika
13     Nuo 1999 m. liepos 1 d. Įstatymas dėl motorinių transporto priemonių registracijos mokesčio (lov am registreringsafgift af
motorkøretøjer; toliau – įstatymas dėl registracijos mokesčio) ir 1997 m. gruodžio 8 d. Sprendimas Nr. 916 dėl motorinių transporto
priemonių registracijos ir techninės kontrolės, pakeistas Sprendimu Nr. 592, buvo pakeisti, ir 1999 m. birželio 21 d. buvo
priimtas Įstatymas Nr. 502 dėl motorinių transporto priemonių registracijos mokesčio (visi šie įstatymai kartu toliau – pakeista
tvarka).
14     Remiantis Danijos vyriausybės per posėdį pateiktais paaiškinimais, tarp pirminės tvarkos ir pakeistos tvarkos egzistuoja du
esminiai skirtumai. Pirma, pagal pakeistą tvarką kitoje valstybėje narėje registruota transporto priemonė nebeturi būti registruojama
su Danijos registracijos numeriais. Antra, pakeista tvarka numato, kad turi būti mokamas nebe visas, o proporcingas transporto
priemonės naudojimo Danijos teritorijoje trukmei registracijos mokestis.
15     Įstatymo dėl registracijos mokesčio 1 straipsnio 1 ir 2 dalys nustato:
„1.      Nuo motorinių bei buksyruojamų ar pusiau buksyruojamų transporto priemonių, kurios taikant kelių transporto kodeksą (færdselsloven)
turi būti registruojamos, valstybės reikmėms renkamas mokestis. Išskyrus šio įstatymo numatytus atvejus, šis mokestis mokamas
transporto priemonę registruojant pirmą kartą.
2.      Be to, remiantis 3a straipsnio 6 dalimi, mokestis taikomas 4 ir 5 straipsniuose nurodytoms užsienyje registruotoms ir Danijos
gyventojų naudojamoms transporto priemonėms.“
16     Šio sprendimo pirmesniame punkte paminėti įstatymo dėl registracijos mokesčio 4 ir 5 straipsniai iš esmės apima registracijos
mokesčio, taikomo skirtingų kategorijų transporto priemonėms, pavyzdžiui, naujiems automobiliams, naudotiems automobiliams,
apmokestinamiems atsižvelgiant į jų amžių, ir komercinėms transporto priemonėms, dydžio skaičiavimo taisykles.
17     Šio įstatymo 3a straipsnis, apimantis registracijos mokesčio laikinos registracijos atveju (toliau – laikinos registracijos
mokestis) taisykles, nustato:
„1.      Pateikus prašymą, muitinės ir mokesčių institucijos gali leisti, kad motorinių transporto priemonių, kurios laikinai registruojamos
šalyje, registracijos mokestis būtų mokamas pagal 2 dalies reikalavimus, jei:
1)      transporto priemonė priklauso užsieniečiui, ir ją jos savininkas naudoja savo laikino apsistojimo šalyje metu; arba
2)      motorinė transporto priemonė priklauso užsienyje įsteigtai įmonei ar nuolatinei buveinei, ir ji yra suteikta Danijoje gyvenančiam
asmeniui profesiniam ir asmeniniam naudojimui užsienio šalyje ir Danijoje, kai darbas šioje įmonėje ar nuolatinėje buveinėje
yra darbuotojo pagrindinis darbas.
2.      Mokestis mokamas iš anksto įmokomis už ketvirtį, kurių norma lygi 3 % visos sumos už prasidėjusį ketvirtį. Mokestis padidinamas
1,5 % po ankstesnio mokėjimo likusios mokėti dalies už prasidėjusį ketvirtį. Be to, mokant pirmą įmoką turi būti sumokėtas
užstatas, lygus pirmojo ketvirčio mokesčio įmokai, ir papildoma suma, skirta padengti galimą su registracija susijusį įsiskolinimą.
3.      Taikant 1 dalies 2 punktą, mokestį mokėti turi Danijoje gyvenančiam asmeniui transporto priemonę suteikęs asmuo. <…>
<…>
6.      1?5 dalių nuostatos tokiu pat būdu yra taikomos 1 dalies 2 punkte nurodytoms motorinėms transporto priemonėms, turinčioms
užsienietiškus registracijos numerius.
7.      Kai 4 straipsnyje ir 5 straipsnio 1 dalyje nurodytas motorines transporto priemones Danijos gyventojas Danijoje naudoja tik
nuvykti pas 1 dalies 2 punkte nurodytą darbdavį, muitinės ir mokesčių įstaigos gali leisti jas Danijoje naudoti su sąlyga,
kad bus sumokėtas mokestis už dieną. Šis mokestis yra 60 DKK per dieną už 4 straipsnyje nurodytas transporto priemones, o
už 5 straipsnio 1 dalyje nurodytas transporto priemones mokesčio dydis yra 30 DKK. 5 straipsnio 3 dalyje, 5 dalies 2 punkte
ir 10 dalyje, susijusiuose su tam tikromis tam tikro svorio ar paskirties komercinėmis transporto priemonėmis, nurodytos motorinės
transporto priemonės nuo šio mokesčio mokėjimo atleidžiamos, kai Danijos gyventojas jas Danijoje naudoja tik nuvykti pas 1 straipsnio
2 dalyje esantį darbdavį.
<…>
9.      Finansų ministerija turi teisę imtis priemonių dėl prašymų suteikti leidimą ir dėl mokesčių bei kitų šio straipsnio 1?8 dalyse
nurodytų įmokų.“
18     Registracijos mokesčio įstatymo 3a straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų, ypač sąlygos, jog šis darbas turi būti pagrindinis
darbuotojo darbas, neatitinkantiems asmenims toliau taikoma pirminė tvarka.
19     Dekreto Nr. 916 115 straipsnio nauja 4 dalis, įsigaliojusi 1999 m. liepos 1 d., nustato:
„<…> Danijoje gyvenantis asmuo gali jam užsienyje įsteigtos įmonės ar nuolatinės buveinės suteiktą automobilį, skirtą arba
profesiniams, arba profesiniams ir asmeniniams tikslams, vairuoti šioje užsienio valstybėje ir Danijoje. Darbas šioje įmonėje
ar ūkio subjekte turi būti pagrindinis suinteresuotojo asmens darbas. Galimybė naudoti automobilį priklauso nuo pateikus prašymą
nacionalinių muitinės ir mokesčių įstaigų suteikto leidimo pagal Mokesčių ministerijos nustatytas taisykles mokėti transporto
priemonės registracijos mokestį. Vairuojant Danijoje leidimą privaloma laikyti transporto priemonėje ir policijai pareikalavus
jį pateikti.“
20     To paties dekreto 117 straipsnio 3 dalis numato, kad „pateikus prašymą nacionalinės muitinės ir mokesčių įstaigos gali suteikti
leidimą pagal Mokesčių ministerijos nustatytas taisykles mokėti mokestį, taikomą transporto priemonėms, kurias privaloma registruoti
ir kurios registruojamos siekiant Danijoje jas naudoti ribotą laiką, tuo atveju, kai transporto priemonė priklauso užsieniečiui
ir šis ją Danijoje naudoja ribotą laiką“.
21     Dekreto Nr. 502 2 skyriuje, priimtame pagal įstatymo dėl registracijos mokesčio 3a straipsnį, yra išdėstytos taisyklės, susijusios
su nagrinėjamo mokesčio mokėjimu proporcingai.
22     To paties dekreto 5 straipsnio 3 ir 6 dalys nustato:
„3.      Visi gyventojai, kuriems užsienyje įsteigta įmonė ar nuolatinė buveinė suteikė transporto priemonę naudotis profesiniais ir
asmeniniais tikslais, pateikę prašymą gali iš muitinės ar mokesčių įstaigų gauti leidimą mokėti mokestį pagal 1 dalies nuostatas,
jei darbas šioje įmonėje ar nuolatinėje buveinėje yra jų pagrindinis darbas. Toks leidimas gali būti suteiktas tik transporto
priemonei, kuri turi būti naudojama ir Danijoje, ir valstybėje, kurioje įsteigta įmonė ar nuolatinė buveinė. Leidimas suteikiamas
šiomis sąlygomis:
1)      siekiant apskaičiuoti mokėtino mokesčio dydį transporto priemonė turi būti pateikta nacionalinėms muitinės ir mokesčių įstaigoms;
2)      prie prašymo turi būti pridėti įrodymai, kad darbas užsienio įmonėje yra pagrindinis Danijos gyventojo darbas.
<...>
6.      Kai transporto priemonės yra vairuojamos Danijoje, 1 ir 3 dalyse numatyti leidimai turi būti laikomi šiose transporto priemonėse.
Be to, muitinės ir mokesčių įstaigų išduotas lipdukas turi būti priklijuotas matomoje vietoje prie priekinio stiklo. Lipdukas
turi būti priklijuotas ant motociklų taip, kad praeiviai jį galėtų matyti.“
23     Šio dekreto 6 straipsnio 1 dalis numato:
„Visiems gyventojams, kuriems įstatymo dėl registracijos mokesčio 4 straipsnio ar 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, užsienyje
įsteigtai įmonei ar nuolatinei buveinei priklausanti transporto priemonė suteikiama naudojimuisi profesiniais tikslais, pateikus
prašymą gali būti suteiktas muitinės ir mokesčių įstaigų leidimas mokėti mokestį už dieną, jei jų darbas šioje įmonėje ar
nuolatinėje buveinėje yra jų pagrindinis darbas. Prie prašymo turi būti pridėtas patvirtinimas, jog darbas šioje užsienio
įmonėje yra pagrindinis gyventojo darbas.“
24     Mokesčio už dieną atveju 1999 m. birželio 28 d. Cirkuliaro Nr. 102, 2001 m. pakeisto akcizų ir apmokestinimo pagrindo nustatymo
taisyklių administruojant muitus ir mokesčius gairėmis (Ligningsvejledning, žr. 2001 m. rugsėjo 20 d. Cirkuliarą Nr. 172),
1.4 punktas nustato:
„Transporto priemonės, kurioms taikomos nuostatos dėl mokesčio už dieną, neturi būti skirtos asmeniniam naudojimui, ypač maršrutui
tarp gyvenamosios ir darbo vietų, nebent šis maršrutas akivaizdžiai būtinas įmonės interesams <...>. Kita vertus, įprastas
(kasdienis) Danijos gyventojo maršrutas tarp jo gyvenamosios ir darbo vietų negali būti laikomas akivaizdžiai būtinu įmonės
interesams.“
25     Kaip nurodo Danijos vyriausybė, su mokesčio už ketvirtį ar dieną mokėjimu susijusi Danijos administracinė praktika yra tokia:
–       Regioninei muitų ir mokesčių institucijai pateikiamas prašymas raštu, kuriame nurodoma, ar jis susijęs su mokesčiu už dieną
ar ketvirtį.
–       Prie šio prašymo pridedami įrodymai apie darbo vietą užsienyje, tiksliai nurodantys darbo sąlygas ir, be kita ko, liudijantys,
jog atliekamas darbas yra pagrindinis darbuotojo darbas.
–       Prašymas paprastai išnagrinėjamas per tris ar keturias dienas po jo pateikimo.
–       Išdavimo sąlyga yra tai, kad transporto priemonė būtų naudojama ir darbdavio, ir darbuotojo valstybėse. Jei transporto priemonė
naudojama vien tik šalyje, kurioje gyvena darbuotojas, tai nėra su sienos kirtimu susijusi veikla.
–       Jei prašymas atitinka įstatyme nustatytas sąlygas, ypač susijusiąją su pagrindiniu darbu, leidimas mokesčiui už ketvirtį ar
dieną išduodamas automatiškai.
–       Jei suteikiamas leidimas mokėti mokestį už ketvirtį ar dieną, mokesčių ir muitinės įstaigos pareiškėjui išduoda atitinkamus
lipdukus.
–       Mokestį už dieną reglamentuojantys teisės aktai numato išdavimą tam tikro skaičiaus lipdukų, kuriuose įrašomas transporto
priemonės registracijos numeris. Tam, kad transporto priemonė galėtų būti naudojama Danijoje, darbdavys ar darbuotojas lipduke
turi nurodyti naudojimo datą. Mokesčio už ketvirtį atveju lipdukas išduodamas leidimo galiojimo laikotarpiui (daugiausia dvejiems
metams). Galiojimo trukmė nurodoma ketvirčio lipdukuose. Lipdukuose taip pat įrašomas transporto priemonės registracijos numeris.
Lipdukai turi būti užklijuoti matomoje vietoje ant priekinio stiklo.
–       Suteikdama leidimą mokėti mokestį už ketvirtį, regiono muitų ar mokesčių įstaiga toliau atlieka išankstinį transporto priemonės
vertės vertinimą. Ši procedūros stadija yra bendra visoms transporto priemonėms, pirmą kartą registruojamoms Danijoje, ir
apima naujas transporto priemones, kurių kaina nebuvo paskelbta ar nustatyta. Taigi ji ypač taikoma importuotoms naudotoms
transporto priemonėms.
–       Norint transporto priemonę įvertinti, ją reikia pateikti vietinėms muitų ir mokesčių įstaigoms. Vis dėlto paprastai jos nebūtina
pristatyti fiziškai, žinomo modelio transporto priemonės vertė gali būti įvertinta remiantis jos dokumentais.

Ikiteisminė procedūra
26     Manydama, kad pirminė tvarka yra nesuderinama su EB sutarties 5 straipsnio (dabar – EB 10 straipsnio) kartu su EB sutarties
48 ir 59 straipsnių (po pakeitimo – EB 39 ir 49 straipsniai) nuostatomis, Komisija pradėjo procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
27     1997 m. balandžio 8 d. laišku išsiuntusi Danijos Karalystei oficialų įspėjimą nurodydama pateikti savo pastabas, 1998 m. gegužės
18 d. Komisija nusiuntė pagrįstą nuomonę, nurodydama šiai valstybei narei per du mėnesius imtis būtinų priemonių, kad į ją
būtų tinkamai atsižvelgta.
28     1999 m. rugsėjo 14 d. papildomu oficialiu įspėjimu Komisija pripažino, kad pakeista tvarka yra taip pat nesuderinama su EB 10,
39 ir 49 straipsniais dėl trijų priežasčių. Pirma, galimybė naudotis užsienyje registruota, bendrovei priklausančia transporto
priemone Danijoje priklauso nuo to, ar buvo išduotas specialus leidimas. Antra, šio leidimo išdavimas priklauso nuo to, ar
sumokėtas mokestis. Trečia, pakeista tvarka neteisingai taikoma tik Danijos gyventojams, kurių darbas įmonėje ar ūkio subjekte
yra jų pagrindinis darbas.
29     Gavusi Danijos vyriausybės atsakymą, 2000 m. rugsėjo 26 d. Komisija nusiuntė papildomą pagrįstą nuomonę dėl pakeistos tvarkos,
nurodydama Danijos Karalystei per du mėnesius imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
30     Kadangi Danijos vyriausybės atsakymas į šią pagrįstą nuomonę Komisijos nepatenkino, ji nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio
31     Komisija tvirtina, kad ir pirminė, ir pakeista tvarka (toliau abi tvarkos kartu – Danijos teisės aktai) sudaro kliūčių laisvam
darbuotojų judėjimui, pažeisdamos EB 39 straipsnio nuostatas kartu su EB 10 straipsnio nuostatomis; be to, jos nėra pateisinamos
privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais.

Dėl EB 39 straipsnio taikymo srities
Šalių argumentai
32     Komisija teigia, kad nagrinėjami Danijos teisės aktai patenka į EB 39 straipsnio taikymo sritį remiantis tuo, kad nuostatos,
reglamentuojančios profesinės veiklos vykdymą, taip pat turi poveikį patekimui į darbo rinką.
33     Danijos vyriausybė, remiama Suomijos vyriausybės, teigia, kad šie Danijos teisės aktai nepatenka į EB 39 straipsnio taikymo
sritį, nes jie nesudaro jokių kliūčių patekimui į darbo rinką. Danijos vyriausybė mano, kad jie susiję tik su darbo vykdymo
sąlygomis. Pats principas, jog Danijoje gyvenantis darbuotojas negali laisvai vairuoti užsienyje registruotos, bendrovei priklausančios
transporto priemonės, EB 39 straipsnyje nėra numatytas.
Teisingumo Teismo vertinimas
34     Visomis Sutarties nuostatomis dėl laisvo asmenų judėjimo siekiama palengvinti Bendrijos piliečių bet kokio pobūdžio profesinę
veiklą Bendrijos teritorijoje ir uždraudžiamos priemonės, galinčios sudaryti mažiau palankias sąlygas šiems piliečiams, siekiantiems
vykdyti ekonominę veiklą kitos valstybės narės teritorijoje (1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimo
Bosman
, C‑415/93, Rink. p. I‑4921, 94 punktas; 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo
Van Lent
, C‑232/01, Rink. p. I‑11525, 15 punktas ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Weigel
, C‑387/01, Rink. p. I‑4981, 52 punktas).
35     Todėl, nuostatos, trukdančios valstybės narės piliečiui arba atgrasančios jį išvykti iš savo kilmės šalies įgyvendinant savo
teisę į judėjimo laisvę, yra šios laisvės kliūtys, net jei jos yra taikomos neatsižvelgiant į atitinkamų darbuotojų pilietybę
(pirmiau nurodyto sprendimo
Bosman
96 punktas).
36     Vis dėlto tam, kad sudarytų šias kliūtis, šios nuostatos turi daryti įtaką darbuotojų patekimui į darbo rinką (2000 m. sausio
27 d. Sprendimo
Graf
, C‑190/98, Rink. p. I‑493, 23 punktas).
37     Taigi veiklos vykdymo tvarka taip pat gali turėti įtakos galimybei užsiimti šia veikla. Vadinasi, šios teismų praktikos prasme
su ekonominės veiklos vykdymo sąlygomis susiję teisės aktai gali būti laisvo judėjimo kliūtis.
38     Iš to išplaukia, kad šioje byloje nagrinėjami Danijos teisės aktai savaime nėra pašalinami iš EB 39 straipsnio taikymo srities.

Dėl laisvo darbuotojų judėjimo apribojimų buvimo
Šalių argumentai
39     Komisija teigia, kad ir pirminė, ir pakeista tvarka prieštarauja EB 39 straipsnyje įtvirtintam laisvam darbuotojų judėjimui,
nes jos sudaro kliūčių darbuotojų teisei ieškoti darbo kitoje valstybėje narėje ir kitoje valstybėje narėje įsikūrusių darbdavių
laisvei samdyti Danijoje gyvenančius darbuotojus.
40     Pirminė tvarka Danijos gyventojams draudė šioje šalyje vairuoti užsienyje registruotas bendrovės transporto priemones. Išankstinio
leidimo ir mokesčio, lygaus visos registracijos mokesčio sumos mokėjimui dalimis, reikalavimas yra dėl pakeistos tvarkos atsiradusi
kliūtis. Komisija mano, kad dėl Danijos teisės aktų kitose valstybėse narėse įsteigtos įmonės atsisakys įdarbinti Danijoje
gyvenančius darbuotojus.
41     Danijos vyriausybė tvirtina, kad Danijos teisės aktai neįtvirtina diskriminacijos dėl pilietybės. Įmonės transporto priemones
reglamentuojančios taisyklės užtikrina lygybę tarp visų Danijos gyventojų, nesvarbu, ar jie dirba šioje šalyje, ar užsienyje.
Danijoje gyvenantiems jos piliečiams ar užsieniečiams, dirbantiems Danijoje, nuostatos dėl registracijos mokesčio taikomos
lygiai taip pat, kaip ir Danijoje gyvenantiems jos piliečiams ar užsieniečiams, tačiau dirbantiems užsienyje.
42     Danijos vyriausybė neatmeta galimybės, kad tais atvejais, kai bendrovės transporto priemonė yra įtraukiama į darbo sutarties
sąlygas, Danijos taisyklės dėl registracijos mokesčio, paimtos atskirai, galėtų atrodyti skatinančios darbdavį verčiau samdyti
jo šalyje, o ne Danijoje gyvenantį darbuotoją. Vis dėlto ji nesutinka su šiuo atskiru vertinimu, nes papildomi mokesčiai nebūtinai
ir ne visuomet reiškia kliūtį samdyti Danijoje gyvenantį darbuotoją. Kai bendrovės transporto priemonę galima naudoti asmeniniais
tikslais, ši transporto priemonė sudaro dalį darbuotojo atlyginimo. Į su šiuo naudojimusi susijusius papildomus mokesčius
darbdavys galėtų atsižvelgti nustatydamas kitas darbo sąlygas, ypač atlyginimą. Visos su būsimu darbuotoju susijusios išlaidos
darbdaviui yra svarbus veiksnys. Be paties atlyginimo, šios išlaidos apimtų, pavyzdžiui, darbdavio mokamas socialinio draudimo
įmokas.
43     Suomijos vyriausybės nuomone, Danijos mokesčių sistema, taikoma užsienyje registruotoms bendrovės transporto priemonėms, suteiktoms
nuolat Danijoje gyvenantiems asmenims, nėra kliūtis laisvam darbuotojų judėjimui EB 39 straipsnio prasme. Transporto priemonė,
kurią darbuotojai naudoja laisvai, prilyginama asmeninei darbuotojo transporto priemonei. Ji turi būti naudojama ne laikinai,
o nuolat.
44     Į diskriminacijos nebuvimu pagrįstą argumentą Komisija atsako, kad Danijoje gyvenantis darbuotojas, palyginti su gyvenančiuoju
užsienyje, patiria akivaizdžią diskriminaciją, susijusią su tuo, kaip Danijoje visiškai vienodai naudojamasi užsienyje registruota
transporto priemone. Danijos teisės aktai nesuderinami su Bendrijos teise tiek, kiek jie darbdavio neskatina samdyti Danijoje
gyvenančio darbuotojo šioje šalyje vykdyti profesinę veiklą naudojantis įmonei priklausančia, užsienyje registruota transporto
priemone, nors užsienyje gyvenantys tos pačios bendrovės darbuotojai šia veikla galėtų nesunkiai užsiimti. Tai nėra palankesnės
Danijos gyventojų padėties mokesčių srityje, palyginti su užsienyje gyvenančių jų kolegų padėtimi, klausimas. Nėra poreikio
lyginti Danijos įmonėje dirbančio Danijos gyventojo su užsienio įmonėje dirbančiu Danijos gyventoju.
Teisingumo Teismo vertinimas
45     Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, EB 39 straipsnis draudžia ne tik bet kokią diskriminaciją, tiesioginę
ar netiesioginę, dėl pilietybės, bet taip pat ir nacionalinės teisės aktus, kurie, nors taikomi neatsižvelgiant į atitinkamų
darbuotojų pilietybę, sudaro kliūčių laisvam jų judėjimui (nurodytų sprendimų
Graf
18 punktas ir
Weigel
50 bei 51 punktai).
46     Akivaizdu, kad dėl įpareigojimo Danijoje registruoti bendrovės transporto priemonę, kurią darbuotojui suteikė kitoje valstybėje
narėje įsisteigęs darbdavys, tiek, kiek ji tebetaikoma, pirminė tvarka gali šio darbdavio neskatinti samdyti Danijoje gyvenančio
darbuotojo darbui, kuris nėra jo pagrindinis darbas, ir taip Danijos gyventojams kliudyti priimti šiuos darbo pasiūlymus.
47     Kai Danijoje gyvenantys darbuotojai nori savo pagrindinį darbą dirbti kitoje valstybėje narėje įsteigtoje įmonėje, pakeista
tvarka taip pat sudaro kliūčių laisvam šių darbuotojų judėjimui, nes ji nustato papildomas laikino registracijos mokesčio
formos išlaidas.
48     Kadangi kitoje valstybėje narėje įsteigta įmonė šias išlaidas patirtų be kompensacijos, tai ją skatintų nesamdyti Danijoje
gyvenančio darbuotojo, dėl kurio išlaidos viršytų turimas Danijoje negyvenančio darbuotojo atveju.
49     Tiesa, kaip tvirtino Danijos vyriausybė, siekdamas kompensuoti nagrinėjamas papildomas išlaidas darbdavys galėtų mėginti pakoreguoti
Danijoje gyvenančio darbuotojo atlyginimą. Kitaip tariant, šiam darbuotojui jis galėtų mėginti mokėti mažesnį atlyginimą negu
mokamas tą patį darbą atliekančiam, tačiau kitoje valstybėje narėje gyvenančiam darbuotojui.
50     Vis dėlto Danijoje gyvenantis darbuotojas galėtų būti jau paskatintas neieškoti darbo kitoje valstybėje narėje, jei jis turėtų
tikėtis gauti mažesnį atlyginimą negu šioje kitoje valstybėje narėje gaunamas panašaus darbuotojo. Kaip Teisingumo Teismas
yra nusprendęs 1988 m. liepos 6 d. Sprendimo
Ledoux
(127/86, Rink. p. 3741) 18 punkte, aplinkybė, kad darbuotojo darbo sąlygos yra mažiau palankios, palyginti su jo kolegų,
gyvenančių savo darbdavio valstybėje, darbo sąlygomis, tiesiogiai veikia naudojimąsi jo teise laisvai judėti Bendrijoje.
51     Suomijos vyriausybės argumentas, kad bendrovei priklausančių, mišraus naudojimo, kitoje valstybėje narėje registruotų, nuolatiniams
Danijos gyventojams suteiktų transporto priemonių atveju nesudaroma kliūčių laisvam darbuotojų judėjimui dėl to, kad tokia
transporto priemonė prilyginama asmeninei darbuotojo transporto priemonei, paremtas klaidinga prielaida. Iš tiesų Danijoje
gyvenantis darbuotojas, galintis įmonės transporto priemonę naudoti ne tik profesiniais, bet ir asmeniniais tikslais, negali
ja naudotis taip pat laisvai, kaip jis galėtų naudotis nuosavu automobiliu, kurio naudojimo neriboja reikalavimai, kylantys
iš vykdytinų profesinių užduočių.
52     Vadinasi, reikia konstatuoti, kad ir pirminiai, ir pakeisti Danijos teisės aktai yra laisvo darbuotojų judėjimo apribojimas.
53     Šios priemonės galėtų būti leistinos tik EB 39 straipsnio 3 dalyje aiškiai numatytų išimčių pagrindu, arba jeigu jomis būtų
siekiama Sutartį atitinkančio teisėto tikslo ir jos būtų pateisinamos privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais. Tačiau
net tokiu atveju šių priemonių taikymas turi būti tinkamas užtikrinti atitinkamo tikslo įgyvendinimą ir neviršyti to, kas
yra būtina jam pasiekti (žr., pavyzdžiui, nurodyto sprendimo
Bosman
104 punktą ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Köbler
, C‑224/01, Rink. p. I‑10239, 77 punktą).

Dėl laisvo darbuotojų judėjimo apribojimo pateisinimo
Šalių argumentai
54     Palaikoma Suomijos vyriausybės Danijos vyriausybė pažymi, kad Danijos teisės aktai yra teisėti ir suderinami su Bendrijos
teise ir kad pareiga registruoti yra natūrali kompetencijos mokesčių srityje vykdymo išdava. Todėl siekiant užtikrinti registracijos
mokesčio surinkimą teisėta imtis priemonių, jei jos neviršija to, kas šiam tikslui yra būtina ir tinkama.
55     Danijos vyriausybė tvirtina, kad ir pirminės, ir pakeistos tvarkos galimas ribojantis poveikis yra pagrįstas poreikiu užtikrinti,
kad Danijos gyventojai negalėtų išvengti registracijos mokesčio. Jeigu šių taisyklių nebūtų, Danijos gyventojai turėtų galimybę
išvengti mokesčio mokėjimo įsteigdami bendroves ar filialus kitoje valstybėje narėje, kuriems tarpininkaujant jie įsigytų
ir Danijoje naudotų šioje kitoje valstybėje narėje registruotas transporto priemones.
56     Pakeistos tvarkos atveju Danijos vyriausybė tvirtina, kad išankstinio leidimo mokėti mokestį už dieną ar ketvirtį reikalavimas
yra pagrįstas poreikiu iš anksto įvertinti, ar patenkintos Danijos teisės aktų taikymo sąlygos, kaip ir poreikiu galėti tai
parodyti vėliau. Leidimo gavimo procedūra yra palyginti paprasta, nes leidimas automatiškai suteikiamas kiekvienam besikreipiančiam
asmeniui, kuris atitinka nustatytas sąlygas.
57     Dėl pakeista tvarka nustatyto įpareigojimo mokėti mokestį už ketvirtį ar dieną Danijos vyriausybė tvirtina, kad 2002 m. kovo
21 d. Sprendime
Cura Anlagen
, (C‑451/99, Rink. p. I‑3193) Teisingumo Teismas pripažino, jog naudojimosi mokestis, atitinkantis transporto priemonės registracijos
jos naudojimo valstybėje trukmę, yra proporcingas. Ji priduria, kad Teisingumo Teismo vertinimas, remiantis kuriuo toje byloje
nagrinėtas mokestis buvo neteisėtas, buvo pagrįstas ypač tuo, kad mokesčio dydis buvo neproporcingas šios registracijos trukmei.
Iš šių pareiškimų Danijos vyriausybė daro išvadą, jog jos teisės aktai dėl registracijos mokesčio, taikomi kitoje valstybėje
narėje registruotoms transporto priemonėms, yra suderinami su laisvą darbuotojų judėjimą reglamentuojančiomis Sutarties nuostatomis.
58     Danijos vyriausybė tvirtina, kad „pagrindinio darbo“ sąlyga, kuri turi būti įvykdyta, kad pakeista tvarka būtų taikoma, yra
proporcinga. Kai Danijos gyventojas dirba užsienio įmonėje ir darbas prilyginamas darbui visą darbo dieną arba kai už šį darbą
jis gauna bent pusę savo pajamų, tai yra „pagrindinis darbas“.
59     Ši sąlyga skirta užtikrinti, kad darbuotojas, besinaudojantis bendrovės automobiliu, iš tiesų atlieka savo funkcijas pas jam
transporto priemonę suteikusį darbdavį; vien tik formalių darbo santykių nepakanka. Ši sąlyga yra objektyvi ir lengvai patikrinama.
Danijos vyriausybė priduria, kad jei pakeista tvarka būtų taikoma kiekvienam Danijos gyventojui, ne visą ar visą darbo dieną
dirbančiam kitoje valstybėje narėje, nuo piktnaudžiavimo apsisaugoti būtų daug sunkiau. Ji mano, kad tokiu atveju policijos
pareigūnai turėtų tikrinti visas užsienyje registruotas transporto priemones, kurias Danijoje vairuotų šios valstybės gyventojas,
siekdami nustatyti, ar šie vairuotojai iš tikrųjų ne visą ar visą darbo dieną dirba kitoje valstybėje narėje, o tai būtų nepriimtina.
60     Komisija bet kokį pateisinimą ginčija. Ji nesutinka, kad Danijos registracijos mokestis būtų laikomas teisėtu. Ji tvirtina,
kad Danijos teisės aktai yra netinkami užtikrinti tikslo veiksmingai kontroliuoti, jog transporto priemonė būtų naudojama
tik teisėtai, pasiekimą.
61     Komisijos nuomone, draudimas naudoti užsienyje registruotą, bendrovei priklausančią transporto priemonę neatsižvelgiant į
tai, ar ji įvežta laikinai, ar transporto priemonė turi būti naudojama ir Danijoje, ir valstybėje, kurioje ji teisėtai registruota,
ir ar transporto priemonė reguliariai sugrąžinama į registracijos valstybę, saugumo keliuose atžvilgiu nėra nei tinkamas,
nei proporcingas. Pakeista tvarka nustatyta bendro pobūdžio pareiga gauti išankstinį leidimą mokėti mokestį už dieną ar ketvirtį
yra neproporcinga. Rūpestis išvengti sukčiavimo mokesčių srityje tokių priemonių negali pateisinti.
62     Išankstinės administracinės procedūros klausimu Komisija nesutinka, kad procedūra yra paprasta.
Teisingumo Teismo vertinimas
–       Dėl pirminės tvarkos
63     Dėl pirmoje Komisijos reikalavimų įtraukoje nurodytos pirminės tvarkos Komisija tvirtina, kad Danijos Karalystės teisės aktai
ir administracinė praktika Danijoje gyvenantiems ir kaimyninėje valstybėje narėje dirbantiems, kai tai nėra jų pagrindinis
darbas, darbuotojams neleidžia profesiniais ir asmeniniais tikslais naudoti šioje kaimyninėje valstybėje narėje, kurioje įsteigta
jų darbdavio įmonė, registruotos bendrovės transporto priemonės.
64     Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad EB 39 straipsnio prasme „darbuotoju“ turi būti laikomas bet kuris asmuo, kuris tam tikrą
laiką kito asmens naudai ir jo vadovaujamas vykdo veiklą, už kurią gauna atlyginimą. Laisvu darbuotojų judėjimu gali pasinaudoti
bet kuris asmuo, kuris užsiima realia ir efektyvia veikla, išskyrus nereikšmingą ir pagalbinę veiklą (šiuo klausimu žr. 1986 m.
liepos 3 d. Sprendimo
Lawrie-Blum
, 66/85, Rink. p. 2121, 16 ir 17 punktus bei 2004 m. kovo 23 d. Sprendimo
Collins
, C‑138/02, Rink. p. I‑2703, 26 punktą).
65     Siekdama pateisinti pirminės tvarkos taikymą darbuotojams, kurių darbas kitoje valstybėje narėje įsteigtoje įmonėje nėra jų
pagrindinis darbas, Danijos vyriausybė remiasi piktnaudžiavimo prevencija.
66     Iš Teisingumo Teismo praktikos, ypač iš 1999 m. kovo 9 d. Sprendimo
Centros
(C‑212/97, Rink. p. I‑1459, 24 punktas), išplaukia, kad valstybė narė turi teisę imtis priemonių, užkertančių kelią savo
piliečių mėginimui, prisidengiant Sutarties teikiamomis teisėmis, nesilaikyti nacionalinių įstatymų arba netinkamai ar apgaulės
būdu pasinaudoti Bendrijos teisės nuostatomis.
67     Vis dėlto bendra piktnaudžiavimo prezumpcija negali būti pagrįsta aplinkybe, kad Danijoje gyvenantis darbuotojas, naudojantis
kitoje valstybėje narėje įsisteigusio darbdavio bendrovės automobilį, šioje kitoje valstybėje narėje užima pareigas, kurios
nėra jo pagrindinis darbas.
68     Iš karto atimant iš šių darbuotojų pakeista tvarka suteiktą galimybę Danijoje naudoti kitoje valstybėje narėje registruotą
bendrovės transporto priemonę, jei ši neturi Danijos registracijos numerių, viršijama tai, kas yra būtina piktnaudžiavimui
išvengti.
69     Vadinasi, Komisijos ieškinio dalis, susijusi su pirmine tvarka, yra pagrįsta.
–       Dėl pakeistos tvarkos
70     Dėl Komisijos reikalavimų antrojoje įtraukoje nurodytos pakeistos tvarkos Komisija teigia, kad Danijoje gyvenančiam darbuotojui
leidimo naudoti kitoje valstybėje narėje registruotą automobilį suteikimas priklauso nuo, pirma, sąlygos, kad darbas kitoje
valstybėje narėje įsteigtoje įmonėje būtų pagrindinis darbuotojo darbas – prieš tai jau nagrinėta problema – ir, antra, mokesčio
sumokėjimo.
71     Komisijos reikalavimuose išankstinio leidimo sumokėti šį mokestį kaip mokestį už dieną ar ketvirtį reikalavimas nepaminėtas.
Todėl šiuo atžvilgiu pateiktų priekaištų nagrinėti nereikia.
72     Be to, reikia pažymėti, kad ši byla yra susijusi ne su įprastu registracijos mokesčio veikimu, o su jo taikymu kitoje valstybėje
narėje įsteigto savininko joje registruotoms transporto priemonėms.
73     1990 m. gruodžio 11 d. Sprendime
Komisija prieš Daniją
(C‑47/88, Rink. p. I‑4509) ir 2003 m. birželio 17 d. Sprendime
De Danske Bilimportører
(C‑383/01, Rink. p. I‑6065, 43 punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, kad toks mokestis, šiuo atveju Danijos naujų automobilių
registracijos mokestis, neprieštarauja EB 28 ir 90 straipsniams. Vis dėlto tai nereiškia, kad šis mokestis neapriboja darbuotojų
judėjimo laisvės pažeidžiant EB 39 straipsnį.
74     Išskyrus tam tikras šioje byloje nesvarbias išimtis, automobilių apmokestinimas nebuvo suderintas. Todėl valstybės narės gali
laisvai naudotis savo kompetencija mokesčių srityje, susijusioje su šiuo klausimu, jeigu laikomasi Bendrijos teisės (nurodyto
sprendimo
Cura Anlagen
40 punktas).
75     Siekiant nustatyti, kokias ribas EB 39 straipsnis nustato Danijos Karalystės kompetencijai reikalauti sumokėti registracijos
mokestį, reikia priminti, kad byla, kurioje buvo priimtas nurodytas sprendimas
Cura Anlagen,
buvo susijusi tik su situacija, kai Austrijoje buveinę turinti įmonė su kitoje valstybėje narėje esančia įmone sudarė trejų
metų trukmės lizingo sutartį dėl iš esmės Austrijoje naudoti skirtos transporto priemonės. Šio sprendimo 35 punkte Teisingumo
Teismas pažymėjo, kad tai netaikoma trumpiems laikotarpiams sudarytoms paprastos nuomos sutartims, pavyzdžiui, iš kitoje valstybėje
narėje įsteigtos bendrovės nuomojantis pakaitinę transporto priemonę.
76     Kai bendrovės transporto priemonė yra iš esmės skirta nuolat naudoti Danijoje ar kai realiai ji taip naudojama, situacija
yra panaši į nagrinėtąją nurodytame sprendime
Cura Anlagen
.
77     Šiomis aplinkybėmis Danijos Karalystė gali taikyti registracijos mokestį transporto priemonei, kurią joje gyvenančiam darbuotojui
suteikė kitoje valstybėje narėje įsteigta bendrovė.
78     Iš tikrųjų tokiomis aplinkybėmis vienodas požiūris į tai, kaip įmonės automobiliu naudojasi atitinkami darbuotojai ir kiti
Danijos Karalystės gyventojai, kiek tai susiję su šio mokesčio taikymu, yra teisėtas ir pakankamas laisvo darbuotojų judėjimo
apribojimui pateisinti.
79     Atvirkščiai, jei šio sprendimo 76 punkte išvardytos sąlygos nėra įvykdytos, kitoje valstybėje narėje registruota transporto
priemonė yra mažiau susieta su Danija, vadinasi, nagrinėjamam apribojimui reikalingas kitoks pateisinimas.
80     Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad laikinas registracijos mokestis negali būti pateisinamas tuo, kad juo siekiama užkirsti
kelią surenkamų mokesčių sumažėjimui. Iš tiesų iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad mokestinių įplaukų
sumažėjimas negali būti laikomas privalomu bendrojo intereso pagrindu, kuriuo galima pagrįsti priemonę, iš esmės prieštaraujančią
pagrindinei laisvei (2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
Manninen
, C‑319/02, Rink. p. I‑7477, 49 punktas).
81     Tiek, kiek Danijos vyriausybė mano, jog laikino registracijos mokesčio sistema yra pateisinama siekiu išvengti vengimo mokėti
mokesčius naudojant kitoje valstybėje narėje registruotą bendrovės transporto priemonę, reikia pripažinti, kad bendra vengimo
mokėti mokesčius ar sukčiavimo mokesčių srityje prezumpcija neturėtų būti paremta aplinkybe, kad kitoje negu Danija valstybėje
narėje įsisteigęs darbdavys įmonės transporto priemonę Danijoje gyvenančiam darbuotojui suteikia profesiniams, netgi profesiniams
ir asmeniniams tikslams. Tokio pobūdžio prezumpcija taip pat negali pateisinti mokestinės priemonės, kenkiančios naudojimuisi
Sutartimi garantuota pagrindine laisve.
82     Vadinasi, Komisijos ieškinys dėl pakeistos tvarkos yra iš dalies pagrįstas.
83     Ši išvada taikytina ne tik bendrovės transporto priemonės naudojimui profesiniais, bet ir asmeniniais tikslais, kurie, palyginti
su profesiniais tikslais, yra pagalbinio pobūdžio (šiuo klausimu žr. nurodyto sprendimo
Ledoux
18 punktą).

Dėl EB 10 straipsnio
84     EB 10 straipsnio nuostatomis įtvirtintų bendro pobūdžio įsipareigojimų neįvykdymo, kuris būtų atskiras nuo prieš tai pripažintų,
pagal EB 39 straipsnį Danijos Karalystei privalomų konkretesnių Bendrijos nustatytų įsipareigojimų, pripažinti nereikia.
85     Atsižvelgiant į visas prieš tai išvardytas aplinkybes, reikia pripažinti, kad tiek, kiek
–       jos teisės aktai ir administracinė praktika Danijoje gyvenantiems darbuotojams, kitoje valstybėje narėje turintiems darbą,
kuris nėra jų pagrindinis darbas, draudžia profesiniais ir asmeniniais tikslais naudoti šioje kitoje valstybėje narėje, kurioje
įsteigta jų darbdavio įmonė, registruotą įmonės transporto priemonę ir
–       jos teisės aktai ir administracinė praktika Danijoje gyvenantiems ir kitoje valstybėje narėje dirbantiems darbuotojams leidžia
arba profesiniais, arba profesiniais ir asmeniniais tikslais naudoti šioje kitoje valstybėje narėje, kurioje yra jų darbdavio
buveinė ar jo pagrindinė verslo vieta, registruotą bendrovės transporto priemonę, kuri nei skirta iš esmės nuolatiniam naudojimui
Danijoje, nei šiuo būdu iš tiesų naudojama, tik su sąlyga, kad darbas pas šį darbdavį yra jų pagrindinis darbas ir kad šiuo
tikslu sumokėtas mokestis,
Danijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 39 straipsnį, o kitą ieškinio dalį atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
86     Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Tačiau pagal šio reglamento 69 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų
patenkinama, o dalis atmetama, Teisingumo Teismas gali nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas. Kadangi Komisija ir Danijos
Karalystė iš dalies pralaimėjo bylą, kiekviena šalis pati padengia savo išlaidas. Remiantis Procedūros reglamento 69 straipsnio
4 dalies pirmąja pastraipa, Suomijos Respublika, įstojusi į bylą šalis, pati padengia savo išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Tiek, kiek
–
jos teisės aktai ir administracinė praktika Danijoje gyvenantiems darbuotojams, kitoje valstybėje narėje turintiems darbą,
kuris nėra jų pagrindinis darbas, draudžia profesiniais ir asmeniniais tikslais naudoti šioje kitoje valstybėje narėje, kurioje
įsteigta jų darbdavio įmonė, registruotą įmonės transporto priemonę ir
–
jos teisės aktai ir administracinė praktika Danijoje gyvenantiems ir kitoje valstybėje narėje dirbantiems darbuotojams leidžia
arba profesiniais, arba profesiniais ir asmeniniais tikslais naudoti šioje kitoje valstybėje narėje, kurioje yra jų darbdavio
buveinė ar jo pagrindinė verslo vieta, registruotą bendrovės transporto priemonę, kuri nei skirta iš esmės nuolat naudoti
tik Danijoje, nei šiuo būdu iš tiesų naudojama, tik su sąlyga, kad darbas pas šį darbdavį yra jų pagrindinis darbas ir kad
šiuo tikslu sumokėtas mokestis,
Danijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 39 straipsnį.
2.
Kitą ieškinio dalį atmesti.
3.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
4.
Suomijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: danų.