CELEX: 62006CJ0096
Regula (EK) Nr. 615/98
Direktīva 91/628/EEK
Eksporta kompensācijas
Atteikums
Direktīvas 91/628/EEK neizpilde
Kaitējuma nodarīšana dzīvnieku labturībai
Pierādīšanas pienākums
Pierādījumu neesamība

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Komisijas 1998. gada 18. marta Regulas (EK) Nr. 615/98, ar kuru paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā (
OV L 82, 19. lpp.
), 5. panta 3. punktu.
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp
Viamex Agrar Handels GmbH
(turpmāk tekstā —“
Viamex
”) un
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
[Hamburgas-Jonas Galvenā muitas pārvaldi] (turpmāk tekstā — “
Hauptzollamt
”) saistībā ar eksporta kompensācijām par dzīvu liellopu eksportu uz Libānu.
Atbilstošās tiesību normas
Regula Nr. 615/98
Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulas (EEK) Nr. 805/68 par liellopu un teļa gaļas tirgu kopīgo organizāciju (
OV L 148, 24. lpp.
), kas grozīta ar Padomes 1997. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 2634/97 (
OV L 356, 13. lpp.
), 13. panta 9. punkta otrajā daļā ir paredzēts, ka eksporta kompensāciju par dzīvu dzīvnieku eksportu piešķir tikai tad, ja ir ievērots Kopienas tiesiskais regulējums saistībā ar dzīvnieku labturību un it īpaši tiesību noteikumi par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā.
Regulas Nr. 805/68, kas tika grozīta ar Regulu Nr. 2634/97, piemērošanas noteikumi ir precizēti Regulā Nr. 615/98.
Regulas Nr. 615/98 1. pantā ir noteikts, ka eksporta kompensācijas par dzīviem liellopiem piešķir tikai tad, ja, dzīvniekus pārvedot uz pirmo izkraušanas vietu trešā valstī, kas ir galamērķis, ir izpildīti Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (
OV L 340, 17. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK (
OV L 148, 52. lpp.
; turpmāk tekstā — “Direktīva 91/628”), noteikumi, kā arī iepriekš minētās regulas noteikumi.
Saskaņā ar šīs regulas 2. pantu, šķērsojot [Eiropas] Kopienas muitas teritoriju, tiek veikta dzīvnieku pārbaude. Valsts pilnvarotajam veterinārārstam ir jāpārbauda un jāapliecina, ka dzīvnieki ir derīgi paredzētajam braucienam atbilstoši Direktīvas 91/628 noteikumiem, ka transportlīdzeklis, ar kuru dzīvnieki tiek izvesti no Kopienas muitas teritorijas, atbilst šīs direktīvas noteikumiem un ir veikti attiecīgie pasākumi, lai brauciena laikā būtu nodrošināta dzīvnieku aprūpe atbilstoši minētās direktīvas noteikumiem.
Minētās regulas 2. panta 3. punktā ir paredzēts:
“Ja veterinārārsts izvešanas punktā ir konstatējis, ka 2. punktā noteiktie nosacījumi ir izpildīti, tas to apliecina ar ierakstu:
[..]
—
Regulas (EK) Nr. 615/98 2. pantā paredzētās pārbaudes rezultāts ir atbilstošs;
—
[..]
kā arī apzīmogo un paraksta dokumentu, ar kuru tiek apliecināts, ka ir notikusi izvešana no Kopienas muitas teritorijas, izdarot to vai nu T5 kontroleksemplāra J iedaļā, vai arī piemērotākajā vietā attiecīgās valsts izdotajā dokumentā. Vajadzības gadījumā valsts pilnvarotais veterinārārsts norāda:
—
to dzīvnieku skaitu, kuri vairs nebija piemēroti paredzētajam braucienam un tādēļ tika izņemti no kravas,
un/vai
—
3. panta 3. punktā minēto atzīmi.” [Neoficiāls tulkojums]
Regulas Nr. 615/98 3. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Par pārbaudēm atbildīgā persona sagatavo ziņojumu, kurā tā norāda:
—
no transporta līdzekļa izkrauto dzīvo dzīvnieku skaitu;
—
to dzīvnieku skaitu no iepriekšējā ievilkumā minētajiem, kuru fiziskais un/vai veselības stāvoklis pamato to, ka nav ievēroti Kopienas noteikumi par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā;
—
vai dzīvie dzīvnieki ir bijuši karantīnā.”
Šīs regulas 5. panta 1. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalsts kompetentajai iestādei, kura pieņem eksporta deklarāciju, eksportētājs sniedz visas nepieciešamās ziņas par braucienu vēlākais eksporta deklarācijas iesniegšanas brīdī.
Tajā pašā laikā vēlākais, kad tam tas kļuvis zināms, eksportētājs informē kompetentās iestādes par iespējamo transporta līdzekļa maiņu.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 2. punktu eksporta kompensācijas pieteikumam jāpievieno pierādījums, ka ir ievēroti šīs pašas regulas 1. panta noteikumi, un to var izdarīt, iesniedzot T5 kontroleksemplāru un pārbaudi veikušās sabiedrības ziņojumu, kam pievienots veterinārais sertifikāts.
Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktā tomēr ir noteikts, ka eksporta kompensācija netiek izmaksāta par dzīvniekiem, kas pārvadāšanās laikā ir gājuši bojā, vai par dzīvniekiem, attiecībā uz kuriem kompetentā iestāde, ņemot vērā 5. panta 2. punktā minētos dokumentus, šīs regulas 4. pantā minētos pārbaudes ziņojumus un/vai jebkādus citus tās rīcībā esošus pierādījumus par šīs regulas 1. pantā ietverto noteikumu ievērošanu, uzskata, ka nav izpildīta Direktīva 91/628.
Regulas Nr. 615/98 5. panta 6. punktā ir noteikts:
“Ja 3. panta 1. punktā minētā pārbaude nevar tikt īstenota no eksportētāja neatkarīgu apstākļu dēļ, kompetentā iestāde, pamatojoties uz motivētu eksportētāja lūgumu, var pieņemt citus dokumentus, kuri pamato to, ka direktīva [91/628] ir izpildīta.”
Direktīva 91/628
Saskaņā ar Direktīvas 91/628 5. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu dalībvalstis nodrošina, ka jebkura fiziska vai juridiska persona, kas peļņas nolūkos izmanto šajā direktīvā paredzēto dzīvnieku pārvadāšanai tādu transportlīdzekli, kurš atbilst prasībām, kuras ir paredzētas [šīs direktīvas] pielikumā, nepārvadā nevienu dzīvnieku vai neliek nevienu dzīvnieku pārvadāt tādā veidā, kas dzīvnieku var ievainot vai radīt nevajadzīgas ciešanas.
Minētā pielikuma 17. punktā ir paredzēts, ka kuģu aprīkojumam ir jābūt tādam, lai dzīvniekus varētu pārvadāt, neievainojot tos un neradot tiem nevajadzīgas ciešanas.
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
No lēmuma par prejudiciālo jautājumu uzdošanu izriet, ka 1999. gada 8. martā
Viamex
bija deklarējis
Hauptzollamt Kiel
[Ķīles Galvenā muitas pārvalde] 35 dzīvu liellopu eksportu uz Libānu, izmantojot kuģi
Al Haijj Moustafa II
(turpmāk tekstā — “kuģis”), un šajā sakarā
Hauptzollamt
pieprasīja izmaksāt eksporta kompensāciju.
Ar 2001. gada 1. februāra lēmumu
Hauptzollamt
noraidīja šo pieteikumu tāpēc, ka pārvadāšanas laikā kuģis bija iekļauts tādu kuģu melnajā sarakstā, kurus Eiropas Kopienu Komisija bija atzinusi par neatbilstīgiem dzīvu dzīvnieku pārvadāšanai (turpmāk tekstā — “melnais saraksts”). Komisijas Pārtikas un veterinārais dienests [turpmāk tekstā — “
FVO
”] pārbaudē, kura kuģim tika veikta 1997. gada 18. un 19. februārī, uzskatīja, ka kuģim ir būtiskas nepilnības un tas neatbilst Direktīvas 91/628 prasībām.
Komisijas Pārtikas un veterinārajam dienestam ir liela nozīme Kopienu tiesību saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, dzīvnieku veselību, augu veselību un dzīvnieku labturību īstenošanā un piemērošanā.
It īpaši tā uzdevums, veicot pārbaudes un novērtējumu dalībvalstīs, ir sekmēt efektīvas pārbaudes sistēmas produktu nekaitīguma un kvalitātes nozarē, kā arī veterinārijas un augu veselības nozarē un pārbaudīt, vai Eiropas Savienībā un trešās valstīs, kuras veic eksportu uz Eiropas Savienību, Kopienu tiesību noteikumi šajās nozarēs tiek ievēroti. Turklāt [
FVO
] uzdevums ir palīdzēt attīstīt Kopienu politiku iepriekš minētajās nozarēs.
No pārbaudes, kuru [
FVO
] veica uz kuģa, pirmkārt, izrietēja, ka ejas, piekļuves koridoriem un aizgaldiem ir tādā stāvoklī, ka dzīvnieki var tikt ievainoti, un, otrkārt, ka nav novērsta iespēja dzīvniekiem izbēgt. Tāpat šīs pašas ejas, piekļuves koridoriem un aizgaldiem ir nolietotas un sarūsējušas, kā arī to stāvoklis rada grūtības veikt tīrīšanu un dezinfekciju.
Šajā sakarā no lietas materiāliem izriet, ka
Viamex
eksporta kompensācijas pieteikumam pievienoja, pirmkārt, 1997. gada 16. oktobra kuģa kapteiņa rakstveida deklarāciju, kurā ir norāde uz remontdarbiem un kuru ir līdzparakstījis Koperas [
Koper
] (Slovēnija) robežpunkta veterinārās pārbaudes vadītājs, un, otrkārt, dispašas sastādītāja
Kälher & Prinz AG
1998. gada 22. septembra ziņojumu.
Komisijas melnajā sarakstā kuģis pārstāja būt tikai 2000. gada 24. janvārī, pēc tam, kad 1999. gada novembrī bija veiktas pārbaudes, kuras notika apmēram astoņus mēnešus pēc eksporta darbībām, kas tiek izskatītas pamata lietā.
Ar 2001. gada 18. maija lēmumu
Hauptzollamt
noraidīja
Viamex
sūdzību par 2001. gada 1. februāra lēmumu.
Apstrīdot šo noraidošo lēmumu,
Viamex
cēla prasību, apgalvojot, ka neviens tiesību noteikums attiecībā uz eksporta kompensācijām un attiecīgi neviens Direktīvas 91/628 noteikums neprasa, ka kuģim ir jābūt atļaujai pārvadāt dzīvus dzīvniekus.
Hauptzollamt
norāda, ka, pēc tās uzskatiem, saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktu, lai kompetentā valsts iestāde varētu atteikt tiesības uz eksporta kompensāciju, pietiek ar to, ka tās rīcībā ir citi pierādījumi, pamatojoties uz kuriem, tā var secināt, ka nav izpildīta Direktīva 91/628. Līdz ar to tā uzskata, ka šis tiesību noteikums neuzliek kompetentajai valsts iestādei pienākumu pierādīt, ka nav izpildīta šī direktīva.
Katrā ziņā
Hauptzollamt
norāda, ka 1999. gada 3. decembrī tā bija saņēmusi atjaunotu melno sarakstu, kurā bija norādīts, ka šis kuģis atkal nebija izpildījis Direktīvā 91/628 paredzētās prasības.
Šī saraksta atjaunošana tika veikta pēc tam, kad
British Ministry of Agriculture, Fisheries and Food
[Lielbritānijas Lauksaimniecības, Zivsaimniecības un Pārtikas ministrijas] pilnvarotie pārstāvji 1999. gada novembrī veica pārbaudi. No Lielbritānijas valsts iestādes pārbaudes it īpaši izrietēja, ka atļauja kuģim tika izsniegta uz pagaidu laiku un lai pārvadātu tikai aitas. Ņemot vērā liellopu un aitu izmēru atšķirību, tas, ka kuģis bija derīgs aitu pārvadāšanai, neļaujot secināt, ka kuģis varēja pārvadāt arī liellopus.
Līdz ar to
Hauptzollamt
uzskatīja, ka, ņemot vērā šo informāciju, pārvadāšanas laikā, kas tiek izskatīta šajā lietā, Direktīva 91/628 nevarēja tikt izpildīta un ka ir izpildīti priekšnosacījumi, kas paredzēti Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktā, lai varētu atteikt izmaksāt eksporta kompensāciju.
Tā kā
Finanzgericht Hamburg
uzskatīja, ka strīda risinājums šajā lietā ir atkarīgs no Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punkta interpretācijas, tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktā ir ietverts izņēmums, kā rezultātā
Hauptzollamt
ir pienākums [..] iesniegt pierādījumus, lai tiktu ievēroti šajā tiesību normā minētie nosacījumi?
2)
Ja uz iepriekš minēto jautājumu atbilde ir apstiprinoša: vai kompetentajai iestādei ir jāiesniedz pierādījums par to, ka konkrētajā gadījumā ir pārkāpta direktīva [91/628], lai uzskatītu, ka Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punkta izpratnē nav izpildīta [šī] direktīva? Vai arī iestāde izpilda savu pienākumu norādīt pamatojumu un iesniegt pierādījumus, ja tā tikai ir izklāstījusi un pierādījusi faktiskos apstākļus, kuri, izvērtējot tos kopumā, iekļauj pierādījumus, kuri ar lielu varbūtību parāda, ka (it īpaši) attiecībā uz apskatāmo eksporta sūtījumu nav izpildīta direktīva [91/628]?
3)
Neatkarīgi no atbildes uz pirmo un otro jautājumu: vai iestāde var atteikt eksportētājam pilnībā izmaksāt eksporta kompensāciju saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktu, ja attiecībā uz apskatāmo eksporta sūtījumu nepastāv nekādi pierādījumi, ka (iespējamā) Direktīvas 91/628 pārkāpuma dēļ pārvadāšanas laikā tiek nodarīts kaitējums dzīvnieku labturībai?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
Ar pirmo un otro prejudiciālo jautājumu, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa, gadījumā, kad eksportētājs ir iesniedzis visus dokumentus, kuri tiek pieprasīti saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 2. punktu, būtībā jautā, vai iesniedzējtiesai vai arī kompetentajai valsts iestādei ir jāatzīst, ka šī panta 3. punktā noteiktie nosacījumi ir ievēroti. Ja pierādīšanas pienākums ir uzlikts kompetentajai valsts iestādei, iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, ar kādiem pierādījumiem kompetentā valsts iestāde var pamatot to, ka tā uzskata, ka nav izpildīta Direktīva 91/628, un vai ir pietiekoši, ka attiecīgā valsts iestāde norāda uz šiem pierādījumiem, vai arī tai ir jāiesniedz pierādījumi par konkrētu šīs direktīvas pārkāpumu.
Šajā sakarā pastāvīgajā judikatūrā ir noteikts, ka, tā kā eksporta kompensāciju sistēma ir balstīta uz fakultatīvām deklarācijām, kad eksportētājs pēc savas iniciatīvas ir nolēmis iegūt kompensāciju, tam ir jāiesniedz attiecīgā informācija, kas ir vajadzīga, lai varētu rasties tiesības uz kompensāciju un lai varētu noteikt tās apmēru. Tiesa saistībā ar Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulu (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (
OV L 351, 1. lpp.
), un saistībā ar šajā regulā paredzēto sankciju sistēmu jau ir lēmusi, ka attiecībā uz Kopienas atbalsta sistēmu atbalsta piešķiršana ir pakļauta nosacījumam, ka tā saņēmējs uzrāda visas godīguma un uzticamības garantijas (šajā sakarā skat. 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā
C-210/00
Käserei Champignon Hofmeister
,
Recueil
, I-6453. lpp.
, 41. punkts, un 2005. gada 1. decembra spriedumu lietā
C-309/04
Fleisch-Winter
, Krājums, I-10349. lpp.
, 31. punkts).
Turklāt Tiesa ir nolēmusi, ka eksportētājs, kas eksporta kompensācijas procedūras ietvaros deklarē produktu, netiešā veidā apliecina, ka šis produkts atbilst visiem nosacījumiem, kas ir jāizpilda, lai saņemtu attiecīgo kompensāciju. Ja kompetentajai valsts iestādei ir radušās šaubas par deklarāciju, eksportētājam ir pienākums saskaņā ar valsts tiesībām par pierādījumiem pierādīt, ka šie nosacījumi faktiski ir izpildīti (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Fleisch-Winter
, 32. un 35. punkts).
Šāda sistēma ir paredzēta eksporta kompensāciju sistēmas ietvaros saistībā ar dzīvo liellopu aizsardzības nodrošināšanu pārvadāšanas laikā, un eksportētājam saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 1. un 2. punktu ir jāpierāda, ka ir izpildīti nosacījumi, lai tiktu piešķirta eksporta kompensācija.
Lai to izdarītu, eksportētājam, pirmkārt, jāiesniedz kompetentajai iestādei dalībvalstī, kurā tiek pieņemta eksporta deklarācija, visas vajadzīgās ziņas par braucienu vēlākais eksporta deklarācijas iesniegšanas brīdī. Otrkārt, lai iegūtu eksporta kompensāciju, eksportētājam ir jāpierāda, ka ir ievēroti Regulas Nr. 615/98 1. panta noteikumi un tādējādi izpildīti Direktīvas 91/628 noteikumi, iesniedzot dokumentus, kuri ir attiecīgi paredzēti šīs regulas 2. panta 3. punktā un 3. panta 2. punktā. Turklāt šīs regulas 5. panta 6. punkts atļauj eksportētājam, ievērojot noteiktus nosacījumus, iesniegt citus dokumentus, kuri apstiprina, ka ir izpildīti Direktīvas 91/628 noteikumi.
Tomēr, kā tas izriet no Regulas Nr. 615/98 3. un 5. panta mērķa, tas, ka eksportētājs iesniedz dokumentus, nav uzskatāms par neapgāžamu pierādījumu, ka ir ievēroti gan šīs regulas 1. panta nosacījumi, gan izpildīta Direktīva 91/628. Faktiski šie pierādījumi ir pietiekoši tikai tiktāl, ciktāl kompetentās valsts iestādes rīcībā nav informācijas, kura tai ļautu secināt, ka nav izpildīta direktīva.
Šādu interpretāciju apstiprina Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punkta teksts, atbilstoši kuram kompetentā valsts iestāde var neizmaksāt eksporta kompensāciju par dzīvniekiem, par kuriem tā uzskata, ņemot vērā šīs regulas 5. panta 2. punktā minētos dokumentus, 4. pantā minētos pārbaudes ziņojumus un/vai citus tās rīcībā esošus pierādījumus attiecībā uz šīs regulas 1. panta ievērošanu, ka nav izpildīta Direktīva 91/628.
Tādējādi jākonstatē, ka valsts iestāde, lai arī eksportētājs saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 2. punktu bija iesniedzis dokumentus, var uzskatīt, ka nav izpildīts nedz šīs regulas 1. pants, nedz Direktīvas 91/628 noteikumi, ar nosacījumu, ka ir izpildīti minētās regulas 5. panta 3. punktā paredzētie nosacījumi.
Ņemot vērā, ka saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 2. punktu eksportētājam ir jāiesniedz pierādījumi, ka ir ievēroti šīs regulas 1. panta noteikumi, kompetentajai valsts iestādei, lai tā varētu atzīt, ka nav izpildīta Direktīva 91/628, un nolemt piešķirt vai nepiešķirt eksporta kompensāciju, ir pienākums izanalizēt šos pierādījumus un jebkādus citus tās rīcībā esošus pierādījumus.
Tomēr Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktu nevar interpretēt tādā nozīmē, ka ar to kompetentajai valsts iestādei tiek atļauts patvaļīgi apšaubīt pierādījumus, kurus eksportētājs ir pievienojis savam eksporta kompensācijas pieteikumam. Šajā sakarā Tiesa ir nolēmusi, ka kompetentās valsts iestādes rīcības brīvība tomēr nav neierobežota, jo tās apmērs ir paredzēts Regulas Nr. 615/98 5. pantā (šajā sakarā skat. 2008. gada 17. janvāra spriedumu apvienotajās lietās
C-37/06 un C-58/06
Viamex Agrar Handel
un
ZVK
, Krājums, I-69. lpp.
, 39. punkts). Šī rīcības brīvība it īpaši ir ierobežota attiecībā uz pierādījumu, uz kuru atsaucas šī valsts iestāde, raksturu un to spēku.
Pirmkārt, attiecībā uz pierādījumu raksturu jāatgādina, ka Tiesa ir jau lēmusi, ka kompetentā valsts iestāde var atzīt, ka nav izpildīta Direktīva 91/628, tikai ņemot vērā Regulas Nr. 615/98 5. panta 2. punktā paredzētos dokumentus par dzīvnieku veselību, 4. pantā paredzētos pārbaudes ziņojumus un/vai jebkādus citus tās rīcībā esošus pierādījumus par minētās regulas 1. pantā paredzēto noteikumu ievērošanu (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Viamex Agrar Handel
un
ZVK
, 39.–41. punkts).
Otrkārt, attiecībā uz tādu pierādījumu spēku, kuri var tikt ņemti vērā, ir jāuzskata, ka kompetentā valsts iestāde nevar norādīt tikai uz pieņēmumiem vai šaubām par Direktīvas 91/628 izpildi, lai apšaubītu pierādījumus, kurus eksportētājs ir iesniedzis atbilstoši Regulas Nr. 615/98 5. panta 2. punktam. Šāda interpretācija 5. panta 2. punktam nenovēršami pilnībā atņemtu tā lietderīgo iedarbību, un eksportētājiem rastos tiesiskā nedrošība attiecībā uz nosacījumiem, kas tiek pieprasīti, lai tiktu izmaksāta eksporta kompensācija.
Līdz ar to kompetentajai valsts iestādei saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktu ir jāpamatojas uz objektīviem un konkrētiem pierādījumiem par dzīvnieku labturību, lai varētu atzīt, ka ar dokumentiem, kurus eksportētājs pievienoja savam eksporta kompensācijas pieteikumam, nevar pierādīt, ka pārvadājuma laikā ir izpildītas Direktīva 91/628, un ka eksportētājam vajadzības gadījumā ir pienākums pierādīt, kāpēc pierādījumi, pamatojoties uz kuriem, kompetentā valsts iestāde uzskatīja, ka nav izpildīta Regula Nr. 615/98 un Direktīva 91/628, nav būtiski (pēc analoģijas skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Fleisch-Winter
, 35. punkts).
Katrā ziņā kompetentajai valsts iestādei ir jāpamato savs lēmums, norādot uz iemesliem, kuru dēļ tā uzskatīja, ka eksportētāja iesniegtie pierādījumi neļauj tai secināt, ka ir izpildīti Direktīvas 91/628 noteikumi. Šajā nolūkā kompetentajai valsts iestādei ir objektīvi jāizvērtē tai iesniegtie dokumenti un jāpierāda, ka pierādījumi, uz kuriem valsts iestāde atsaucās, nosakot, ka ar eksporta kompensācijas pieteikumam pievienotajiem dokumentiem nevar pierādīt, ka ir izpildīti attiecīgie Direktīvas 91/628 noteikumi, ir pamatoti. Šāds pamatots lēmums ir it īpaši vajadzīgs eksportētājam, lai tas varētu celt prasību par šādu noraidošo lēmumu, ar kuru pilnībā vai daļēji tiek noraidīts tā eksporta kompensācijas pieteikums.
Ieniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai pamata lietā, it īpaši ņemot vērā dokumentus, kurus
Viamex
ir pievienojis savam eksporta kompensācijas pieteikumam, un melno sarakstu, kā uz to norādīts šī sprieduma 16., 21. un 25. punktā, kuģis izpildīja Direktīvas 91/628 noteikumus brīdī, kad tika veikta dzīvnieku pārvadāšana.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka, lai arī eksportētājs ir iesniedzis dokumentus saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 2. punktu, kompetentā valsts iestāde, piemērojot iepriekš minētās regulas 5. panta 3. punktu, var uzskatīt, ka nav izpildīta Direktīva 91/628. Tomēr kompetentā valsts iestāde pie šāda secinājuma var nonākt, pamatojoties tikai uz Regulas Nr. 615/98 5. pantā minētajiem dokumentiem un šīs pašas regulas 4. pantā minētajiem ziņojumiem par dzīvnieku veselību vai jebkuru citu objektīvu pierādījumu par kaitējuma nodarīšanu minēto dzīvnieku veselībai, kas liktu apšaubīt eksportētāja iesniegtos dokumentus, vajadzības gadījumā liekot eksportētājam pierādīt, kāpēc pierādījumi, uz kuriem atsaucas kompetentā valsts iestāde saistībā ar Direktīvas 91/628 neizpildi, nav būtiski.
Par trešo jautājumu
Ar savu trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai kompetentā valsts iestāde saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktu var atteikt izmaksāt eksporta kompensāciju, lai arī neviens pierādījums neļauj tieši konstatēt, ka tika nodarīts kaitējums pārvadāto dzīvnieku labturībai tāpēc, ka netika izpildīti Direktīvas 91/628 noteikumi.
Šajā sakarā jāatgādina, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 615/98 1. panta un 5. panta 3. punkta formulējumu un minētās regulas mērķi, Direktīvas 91/628 noteikumu attiecībā uz dzīvnieku veselību izpilde ir priekšnosacījums eksporta kompensāciju piešķiršanai (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Viamex Agrar Handel
un
ZVK
, 37. punkts).
Turklāt, kā to ir norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 44. punktā, no Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punkta teksta nepārprotami izriet, ka Kopienu likumdevējs ir paredzējis piešķirt eksporta kompensāciju, ja tiek izpildīta Direktīva 91/628, neatkarīgi no tā, vai pārvadāšanas laikā dzīvniekiem ir radies jebkāds kaitējums.
Kopienu likumdevējs, pamatojoties uz zinātniskiem un ar veterinārijas jomu saistītiem pētījumiem, kā arī uz Kopienu tiesiskā regulējuma dzīvnieku aizsardzības jomā piemērošanas attīstību, ir uzskatījis, ka dzīvnieku labturība var tikt apdraudēta un to nav iespējams nodrošināt no brīža, kad vairs netiek izpildīti Direktīvas 91/628 noteikumi attiecībā uz dzīvnieku veselību.
Turklāt šāda pieeja izskatās pilnībā attaisnojama ar apstākli, ka praksē kompetentajai valsts iestādei ne vienmēr ir iespējams konstatēt, ka dzīvnieki ir attiecīgi cietuši un ka tie ir ievainoti iepriekš minēto noteikumu neizpildes rezultātā.
Šādos apstākļos kompetentajai valsts iestādei, kurai ir jākonstatē, ka, pārkāpjot Direktīvas 91/628 pielikuma 17. punktu, kuģa aprīkojums nebija tāds, lai ar to varētu pārvadāt dzīvniekus, neradot tiem ievainojumus vai nevajadzīgas ciešanas, ir tiesības atteikt izmaksāt eksporta kompensāciju.
Kompetentajai valsts iestādei ir jāizvērtē, vai kāda Direktīvas 91/628 noteikuma neizpilde ir nodarījusi kaitējumu dzīvnieku labturībai, vai attiecīgā gadījumā var novērst šādu pārkāpumu, un vai tai ir jānoraida, jāsamazina vai arī jāatstāj spēkā eksporta kompensācija. Šai pašai valsts iestādei tāpat ir jānolemj, vai ir jāsamazina eksporta kompensācija, ievērojot
pro rata
principu, atkarībā no to dzīvnieku skaita, kas, pēc šīs iestādes domām, varēja būt cietuši Direktīvas 91/628 neizpildes dēļ, vai arī pastāv pamats nepiešķirt šo kompensāciju, jo kāda minētās direktīvas noteikuma neizpilde ir nodarījusi kaitējumu visu dzīvnieku labturībai (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Viamex Agrar Handel
un
ZVK
, 44. punkts).
Tātad iesniedzējtiesai uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktu kompetentā valsts iestāde var atteikties izmaksāt eksporta kompensāciju, ja nav izpildīti Direktīvas 91/628 noteikumi par dzīvnieku veselību, lai arī neviens pierādījums neļauj konstatēt, ka pārvadāto dzīvnieku labturībai bija nodarīts konkrēts kaitējums.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
lai arī eksportētājs ir iesniedzis dokumentus saskaņā ar Komisijas 1998. gada 18. marta Regulas (EK) Nr. 615/98, ar kuru paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā, 5. panta 2. punktu, kompetentā valsts iestāde var uzskatīt, ka Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīva 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK un kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK, nav izpildīta atbilstoši minētās regulas 5. panta 3. punktam. Tomēr kompetentā valsts iestāde var šādi nolemt, tikai pamatojoties uz Regulas Nr. 615/98 5. pantā minētajiem dokumentiem, šīs pašas regulas 4. pantā minētajiem ziņojumiem par dzīvnieku veselību vai citiem objektīviem pierādījumiem, kuros norādīts, ka minēto dzīvnieku labturībai ir nodarīts kaitējums, un kuros apšaubīti eksportētāja iesniegtie dokumenti, tādējādi radot eksportētājam vajadzības gadījumā pienākumu pierādīt, kāpēc pierādījumi, uz kuriem atsaukusies kompetentā valsts iestāde, lai secinātu, ka nav izpildīta Direktīva 91/628, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, nav būtiski;

2)
kompetentā valsts iestāde saskaņā ar Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punktu var atteikties izmaksāt eksporta kompensāciju Direktīvas 91/628, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, noteikumu par dzīvnieku veselību pārkāpuma dēļ, lai arī neviens pierādījums neļauj konstatēt, ka pārvadāto dzīvnieku labturībai bija nodarīts konkrēts kaitējums.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — vācu.