CELEX: 61983CJ0228
Tjenestemænd
Régime disciplinaire

1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 6 . oktober 1983 har F ., forhenvaerende tjenestemand i Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , anlagt sag med paastand principalt om annullation af Kommissionens beslutning af 7 . april 1983 , der blev truffet efter en disciplinaersag mod sagsoegeren , og hvorefter sagsoegeren som sanktion skulle fjernes fra tjenesten , samt om annullation om fornoedent af disciplinaerraadets udtalelse af 8 . marts 1983 . Sagsoegeren har subsidiaert nedlagt paastand om , at der tilkendes ham erstatning for den tort og det oekonomiske tab , han har lidt ved Kommissionens adfaerd , og som han har ansat til et beloeb , der svarer til tre aars loen .
Sagens forhistorie
2 Sagsoegeren blev ansat i Kommissionen som midlertidig ansat i maj 1975 . Han blev fastansat som tjenestemand i loenklasse A5 med virkning fra den 1 . april 1980 .
3 I forbindelse med en udvekslingsordning for tjenestemaend , der skulle udvikle samarbejdet mellem de nationale forvaltninger og Kommissionens tjenestegrene , blev sagsoegeren for en periode paa to aar fra den 1 . juli 1982 udstationeret hos det franske ministerium for udvikling og samarbejde . Sagsoegeren og hans familie flyttede derfor til Paris .
4 I begyndelsen af naevnte periode blev sagsoegeren , der stammer fra Korsika , opstillet til valget af den nye regionalforsamling for Korsika . I anledning heraf blev der af det franske ministerium bevilget ham orlov , men han meddelte ikke , som han ifoelge artikel 15 i vedtaegten for tjenestemand skulle , Kommissionen , at han var opstillet . Da valgresultatet forelaa den 8 . august 1982 viste det sig , at sagsoegeren var blevet valgt til medlem af regionalforsamlingen , hvilket han meddelte det franske ministerium . Men foerst ved skrivelse af 8 . september 1982 underrettede han Kommissionen herom og ansoegte samtidig om Kommissionens tilladelse til at maatte udoeve sit hverv som medlem af regionalforsamlingen .
5 Kommissionen var allerede forinden blevet bekendt med , at sagsoegeren var blevet valgt , og generaldirektoeren for administration og personale , Morel , havde bedt administrationen om at undersoege de forskellige problemer , som sagsoegerens opstilling og valg kunne give anledning til . Efter at sagsoegeren havde hoert forskellige rygter navnlig vedroerende en eventuel afbrydelse af sin udstationering , anmodede han Morel om en samtale .
De forhold , der er blevet lagt sagsoegeren til last
6 Den 6 . oktober 1982 moedtes Morel og sagsoegeren i Morel ' s kontor i naervaerelse af Morel ' s sekretaer Petit-Laurent . Disciplinaerraadet har i udtalelsen af 8 . marts 1983 redegjort for dette moedes forloeb paa foelgende maade :
»Under samtalen skulle det klarlaegges , hvad valget af [sagsoegeren] til medlem af Korsikas regionalforsamling administrativt indebar ; der var tale om foelgende spoergsmaal :
_ anvendelse af bestemmelserne i artikel 15 , foerste punktum , i vedtaegten for tjenestemaend i [sagsoegerens] tilfaelde efter hans valg til Korsikas regionalforsamling ;
_ foreneligheden af hans hverv som medlem af naevnte forsamling og hans forbliven i Kommissionens tjeneste , jfr . artikel 15 , tredje og fjerde punktum , i vedtaegten ;
_ foreneligheden af den aendring i forholdene , der var en foelge af valget til naevnte forsamling og tjenesten i Frankrig i forbindelse med udvekslingen af tjenestemaend .
Parterne havde meget divergerende synspunkter , men samtalen havde dog et roligt og meget sagligt forloeb . Foerst ved slutningen af samtalen , da det blev klart , at der ikke kunne opnaas enighed , og efter Morel ' s svar til [sagsoegeren] , da denne havde tilkendegivet , at han ville anlaegge sag ved Domstolen , gik det galt .
[Sagsoegeren] gik pludselig korporligt loes paa Morel . Han gav ham flere knytnaeveslag i ansigtet og greb fat i hans skjorte , der blev revet i stykker . Ved angrebets voldsomhed faldt Morel ned fra den laenestol , han sad i . Hans haand blev kvaestet , da han forsoegte at undgaa faldet ved at holde fast i det glassofabord , som de tre tilstedevaerende sad omkring .
Morel har tilfoejet , at [sagsoegeren] sparkede ham flere gange , mens han laa ned , og at han for at beskytte mellemgulvet loeftede det ene ben , der saaledes modtog flere spark .
[Sagsoegeren]har udtalt , at han ikke har nogen erindring herom . Petit-Laurent har udtalt , at han ikke saa dette , idet han forsoegte at holde [sagsoegeren] tilbage .
Morel og Petit-Laurent har endvidere udtalt , at [sagsoegeren] , mens Morel laa ned greb et askebaeger , der stod paa sofabordet , og ville kaste det efter Morel , og at kastet kun mislykkedes , fordi Petit-Laurent bagfra greb fat i [sagsoegeren] , saadan at askebaegret kun strejfede Morel ved oejet .
Morel har udtalt , at dette maa vaere grunden til , at han fik et saar ved oeret . [Sagsoegeren] har kategorisk naegtet , at han kastede askebaegret , der formentlig blot er faldet ned fra bordet« .
7 Sagsoegeren har ved Domstolen bl.a . tilfoejet , at Morel under samtalen meddelte ham , at han var fast besluttet paa at bringe udstationeringen til ophoer , og at Morel herved lod ham forstaa , at den franske minister for samarbejde ' s kabinet havde erklaeret sig enig heri . Sagsoegeren forholdt sig foerst rolig . Han understregede bl.a ., at udstationeringens ophoer foer den fastsatte to-aars periode ville bringe ham og hans familie i en vanskelig situation som foelge af de private og familiemaessige foranstaltninger , der var truffet i anledning af udstationeringen i Paris , og endelig at udoevelsen af hvervet som medlem af Korsikas regionalforsamling kun ville indebaere , at han var fravaerende i et begraenset tidsrum , og at han var villig til at bruge sin ferie herpaa . Morel fastholdt imidlertid fortsat , at udstationeringen bestemt maatte bringes til ophoer . Sagsoegeren , der foelte , at samtalen var uden mening , naar Morel ikke paa nogen maade ville lade sig rokke af de synspunkter , han havde anfoert , rejste sig saa , idet han sagde , at han saa sig tvunget til at anlaegge sag ved Domstolen . Saa gav Morel sig til at le . Sagsoegeren har anfoert , at dette latterudbrud pludselig indgav ham en staerk angst- og usikkerhedsfoelelse , der fik ham til at miste besindelsen .
8 Kommissionen har ved Domstolen anfoert , at Morel under samtalen med sagsoegeren blot meddelte denne , at han personligt mente , at sagsoegeren ikke fortsat kunne staa til raadighed for de franske myndigheder , uden at det herved kom til et brud med ideerne og principperne bag udvekslingsordningen for tjenestemaend . Da sagsoegeren fortalte ham om de vanskeligheder af materiel og familiemaessig art , som hans tilbagevenden til Bruxelles ikke kunne undgaa at give anledning til , sagde Morel , at han var indstillet paa , at sagsoegeren skulle have en vis tid til at bringe disse forhold i orden . I oevrigt bad Morel sagsoegeren om at faa udfoerlige oplysninger om , hvad hvervet som medlem af Korsikas regionalforsamling indebar . Kommissionen har understreget , at Morel har afvist , at han som haevdet begyndte at le .
9 Straks efter det omtalte moede , lod sagsoegeren sig mentalundersoege . I en laegeerklaering af 27 . oktober 1982 , der er udfaerdiget af to psykiatere , fastslaas det bl.a ., at sagsoegeren maatte anses for tilregnelig paa det tidspunkt , de ovenfor omtalte begivenheder fandt sted , men at der maatte tages hensyn til hans »udtalt neurotiske personlighed , der navnlig giver sig udslag i en lav frustrationstaerskel , samt til hans middelhavstemperament.«
Disciplinaersagen
10 Ved beslutning af 20 . oktober 1982 truffet af kommissionsmedlemmet med ansvar for personale og administration , Burke , blev sagsoegeren suspenderet fra tjenesten , idet han fortsat modtog vederlag ; der blev derefter indledt disciplinaerforfoelgning i henhold til bestemmelserne i bilag IX til vedtaegten for tjenestemaend .
11 Ved disciplinaerraadets nedsaettelse maatte der tre gange som foelge af indsigelser mod udpegede medlemmer foretages lodtraekning . Disciplinaersagen blev desuden forsinket , fordi Kommissionen foerst afslog at udlevere et udkast til svar paa sagsoe gerens brev af 8 . september 1982 samt et herom af den juridiske tjeneste affattet notat til disciplinaerraadet , og fordi sagsoegeren i anledning af dette afslag i tidsrummet 31 . januar til 7 . februar 1983 afviste at deltage i disciplinaerraadets arbejde . Endelig omfattede fortegnelsen over de vidner , der var blevet indkaldt for disciplinaerraadet , 14 personer , der afgav udtalelser under tre moeder .
12 Den 8 . marts 1983 afgav disciplinaerraadet efter afstemning en meget udfoerlig udtalelse , hvori som disciplinaersanktion i sagsoegerens tilfaelde degradering blev anbefalet , og hvis konklusion bl.a . indeholdt foelgende udtalelser .
»En adfaerd som den beskrevne maa bedoemmes saa meget strengere som det er en tjenestemand med rang af ekspeditionssekretaer , der har udvist den .... en tjenestemand , der har baaret sig ad som beskrevet , maa derfor paalaegges den strengeste sanktion .
Imidlertid finder disciplinaerraadet ... paa grundlag af en analyse af de faktiske omstaendigheder , at der har forligget formildende omstaendigheder . Disse skyldes
_ dels , at [sagsoegeren] er neurotisk anlagt og derfor har en lavere frustrationstaerskel , og
_ dels , at [sagsoegeren] kom ud for en usikkerheds- og angstfornemmelse , der var ensbetydende med en hoej grad af frustration , fordi de beslutninger , der kunne blive truffet i hans tilfaelde var alvorlige , dels de forhold , hvorunder samtalen blev arrangeret og forloeb , og
_ endelig , at sagsoegeren klart handlede uden overlaeg« .
13 Ved beslutning af 7 . april 1983 paalagde Burke i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed , efter at der var givet sagsoegeren og hans advokater adgang til at udtale sig , sagsoegeren sanktionen fjernelse fra tjenesten uden reduktion eller frakendelse af retten til alderspension . Beslutningen , der blev truffet med virkning fra den 1 . maj 1983 , indeholder foelgende betragtninger :
»_ det er godtgjort , at [sagsoegeren] ved slutningen af en samtale han den 6 . oktober 1982 havde med J.-C . Morel , generaldirektoer for personale og administration , korporligt angreb generaldirektoeren for personale og administration med legemsbeskadigelse til foelge ;
_ grovheden af denne adfaerd maa bedoemmes saa meget strengere , som den er begaaet af en tjenestemand med rang af ekspeditionssekretaer ;
_ den korrespondance , der er en del af disciplinaerraadets dokumentation ( og bl.a . det udkast til notat , der er udarbejdet af generaldirektoratet for personale og administration i slutningen af september 1982 , samt notatet fra den juridiske tjeneste af 30 . september 1982 ) godtgoer , at der ikke den 6 . oktober 1982 , hvor samtalen fandt sted i kontoret hos generaldirektoeren for personale og administration , var truffet nogen beslutning vedroerende [sagsoegerens] tjenesteretlige stilling . Der er desuden hidtil ikke blevet truffet nogen beslutning herom , og [sagsoegeren] er saaledes stadig stillet til raadighed for det franske ministerium for samarbejde ;
_ samtalen havde til formaal at klarlaegge de tjenesteretlige foelger af [sagsoegerens] valg til Korsikas regionalforsamling og dermed at skabe grundlag for de administrative beslutninger , som skulle traeffes ;
_ hvorledes det end forholder sig med [sagsoegerens] oplevelse af situationen under samtalen med generaldirektoeren for personale og administration og hans eventuelle personlige fornemmelse af frustration , staar det fast , at en tjenestemand i sin karriere kan komme ud for aendringer i sin tjenesteretlige stilling , samt at vedtaegten og reglerne om den administrative sagsbehandling giver adgang til paa forskellige trin i sagsbehandlingen at anfaegte de afgoerelser , der bliver truffet ;
_ anvendelsen af disciplinaersanktioner forudsaetter ifoelge artikel 86 , stk . 1 , i vedtaegten , at en tjenestemand forsaetligt eller uagtsomt har undladt at opfylde de pligter , der paahviler ham ;
_ for saa vidt angaar disciplinaerforfoelgning kan en tjenestemand kun anses for utilregnelig , saafremt han er ramt af en psykisk sygdom , der er saa alvorlig , at forsaet maa anses for udelukket ;
_ paa baggrund af den den 27 . oktober 1982 fremlagte laegeerklaering kan [sagsoegeren] ikke antages at have vaeret i en saadan situation , og de handlinger han har gjort sig skyldig i , maa anses for forsaetlige ;
_ paa baggrund af det ovenfor anfoerte kan de af disciplinaerraadet omtalte forhold ikke anses for formildende omstaendigheder , som kan mindske grovheden af [sagsoegerens] adfaerd eller begraense hans ansvar ;
_ den af disciplinaerraadet anbefalede sanktion maa herefter antages at staa i et misforhold til den tjenestlige forseelse« .
Retssagen
14 Sagsoegeren har efter at hans klage var blevet afvist den 11 . juli 1983 anlagt naervaerende sag . Han har til stoette for sin principale annullationspaastand fremfoert en raekke anbringender , der kan sammenfattes som foelger :
_ vaesentlige formmangler navnlig i form af tilsidesaettelse af det kontradiktoriske princip under disciplinaersagen samt tilsidesaettelse af retten til at forsvare sig ;
_ faktiske vildfarelser , idet ansaettelsesmyndigheden i beslutningen af 7 . april 1983 navnlig er gaaet ud fra , at der ikke for sagsoegeren forelaa formildende omstaendigheder ;
_ retsvildfarelser , idet ansaettelsesmyndigheden navnlig har paalagt en sanktion , der staar i et misforhold til den adfaerd , sagsoegeren lastes for ;
_ urigtig , ufuldstaendig og utilstraekkelig begrundelse af ansaettelsesmyndighedens beslutning .
Sagsoegeren har endelig vedroerende den subsidiaere erstatningspaastand gjort gaeldende , at de af ansaettelsesmyndigheden begaaede fejl har forvoldt ham saavel oekonomisk som ikke-oekonomisk skade .
Paastanden om annullation af disciplinaerraadets udtalelse
15 Kommissionen har paastaaet sagen afvist for saa vidt angaar paastanden om annullation af disciplinaerraadets udtalelse af 8 . marts 1983 . Den har gjort gaeldende , at denne udtalelse kun er en forberedende akt , der ikke er bindende , og som ikke umiddelbart kan anfaegtes . Sagen kan derfor kun anlaegges til efterproevelse af den egentlige beslutning om en disciplinaer sanktion , idet sagsoegeren kan anfaegte denne under henvisning til de mangler , som saavel udtalelsen som de forberedende foranstaltninger maatte vaere behaeftet med .
16 Denne argumentation er udtryk for en misforstaaelse af disciplinaerordningens beskaffenhed og indretning , saaledes som denne er udformet i vedtaegtens afsnit VI og navnlig i bilag IX til vedtaegten . Af bestemmelserne heri fremgaar , at disciplinaerraadet som en undersoegelsesinstans har til opgave efter anmodning fra ansaettelsesmyndigheden at gennemfoere de undersoegelser , der er noedvendige for konstateringen af forsoemmelser , samt at beskrive de forhold , der faar betydning ved afgoerelsen af , hvilken sanktion , der skal paalaegges . Selv om raadet udfylder en raadgivende funktion , skal det gennemfoere undersoegelsen uafhaengigt og herved foelge en saerlig og selvstaendig procedure , der skal foelge et kontradiktorisk princip og respektere de grundlaeggende regler om retten til forsvar . Det vil vaere i strid med disse saerenheder ved ordningen at naegte sagsoegeren mulighed for at anfaegte behandlingen ved disciplinaerraadet saerskilt og herved eventuelt at opnaa annullation af raadets udtalelse med den foelge , at disciplinaersagen skal gentages .
17 Heraf foelger , at Kommissionens afvisningspaastand ikke kan foelges , samt at det i foerste raekke er sagsoegerens indsigelser mod disciplinaersagens behandling , der skal undersoeges .
18 Sagsoegeren har i den forbindelse gjort gaeldende , at han kun med stor forsinkelse har faaet tilstillet referaterne af vidneforklaringerne og af disciplinaerraadets forhandlinger . Alle referater er saaledes foerst blevet tilstillet sagsoegeren efter den dato , hvor disciplinaerraadet afgav udtalelse , og i to tilfaelde er referater endog blevet tilstillet ham efter ansaettelsesmyndighedens beslutning af 7 . april 1983 . Referaterne fra disciplinaerraadets moeder har sagsoegeren foerst modtaget efter disciplinaersagens afslutning .
19 Sagsoegeren og hans advokater har derfor ikke vaeret i stand til at forberede forsvaret rettidigt , og disciplinaerraadet har afgivet udtalelse paa grundlag af en ufuldstaendig dokumentation . Endvidere havde sagsoegeren og hans advokater , der ikke havde modtaget de naevnte referater , ikke dengang de udtalte sig til ansaettelsesmyndigheden , vaeret klar over , at disciplinaerraadets medlemmer var uenige om , hvilken sanktion , raadet skulle foreslaa , nemlig enten indplacering paa et lavere loentrin eller degradering . Oplysning herom ville have vaeret af vaesentlig betydning for forsvaret .
20 Sagsoegeren har paa grundlag heraf gjort gaeldende , at disciplinaersagen er blevet gennemfoert under tilsidesaettelse af artiklerne 2 , 7 , 8 og 9 i bilag IX til vedtaegten og i strid med det for disciplinaerforfoelgningen gaeldende kontradiktoriske princip og princippet om retten til forsvar .
21 Kommissionen har afvist , at der har vaeret tale om en tilsidesaettelse af princippet om kontradiktorisk sagsbehandling eller af retten til forsvar . Sagsoegeren og hans advokater har kunnet overvaere afhoeringen af samtlige vidner , og de har hele tiden haft adgang til selv at stille spoergsmaal til vidnerne og til at fremfoere deres synspunkter over for medlemmerne af disciplinaerraadet . For saa vidt angaar afhoeringen den 31 . januar 1983 , som sagsoegeren selv afviste at vaere til stede eller vaere repraesenteret ved , har sagsoegeren og hans advokater hoert baandoptagelsen herfra i februar 1983 . De har altsaa haft adgang til alle oplysninger i saa god tid , at de har kunnet forberede forsvaret i disciplinaerraadet .
22 Desuden er samtlige bilag til protokollaterne fra disciplinaerraadets moeder , der hovedsagelig bestaar af referater af vidneforklaringerne , blevet tilstillet sagsoegeren , og det samme gaelder de oevrige dokumenter , der indgaar i disciplinaersagens akter , og fremsendelsen i flere omgange af disse referater skyldes , at det har vaeret et betydeligt arbejde at udfaerdige dem og har kraevet tid at indhente vidnernes underskrifter . Protokollaterne fra disciplinaerraadets moeder er de eneste dokumenter , som sagsoegeren og hans advokater ikke har faaet tilstillet , idet det altid har vaeret opfattelsen , at disse dokumenter er interne arbejdsdokumenter .
23 Vedroerende disse argumenter maa det bemaerkes , at princippet om kontradiktion i forbindelse med en procedure som den , der skal foelges ved disciplinaerraadets behandling af en sag , samt retten til forsvar i forbindelse med en saadan procedure indebaerer , at sagsoegeren og hans advokater kan skaffe sig kundskab om samtlige faktiske forhold , der laegges til grund for beslutningen i saa god tid , at de kan fremsaette deres bemaerkninger hertil .
24 Vedtaegten indeholder om de dokumenter , som sagsoegeren anfoerer at have modtaget for sent , kun bestemmelser om udfaerdigelsen , mens spoergsmaalet om , hvorvidt de skal tilstilles parterne lades uomtalt . Dokumenternes beskaffenhed maa herefter vaere afgoerende for besvarelsen af dette spoergsmaal .
25 Kommissionen har hermed korrekt sondret mellem paa den ene side de egentlige protokollater , der blot indeholder en summarisk angivelse af disciplinaerraadets forhandlinger , og som derfor kan anses for rent interne dokumenter , og paa den anden side referaterne af vidneafhoeringerne , som vidnerne skal godkende med deres underskrift , og som derfor utvivlsomt er af interesse for parterne .
26 Det vil heraf fremgaa , at sagsoegeren har haft ret til at faa de sidstnaevnte dokumenter tilstillet . Dette boer af hensyn til forberedelsen af forsvaret ske i god tid , altsaa inden disciplinaerraadets behandling af sagen er afsluttet .
27 Det maa imidlertid bemaerkes , at referaterne kun vedroerer vidneafhoeringerne , som sagsoegeren og hans advokater har overvaeret eller som de har aflyttet baandoptagelser af . Af forhandlingerne ved Domstolen fremgaar desuden , at den omstaendighed , at de omhandlede dokumenter blev udfaerdiget og fremsendt med en vis forsinkelse paa grund af omfanget af undersoegelserne ikke paa noget tidspunkt har hindret sagsoegeren i at udtale sig , som han fandt det hensigtsmaessigt under disciplinaersagen . Adspurgt af Domstolen har sagsoegeren kun kunnet naevne et enkelt forhold vedroerende sagens oplysning , som han ikke rettidigt har faaet kendskab til , nemlig uenigheden i disciplinaerraadet . Men oplysningen herom , som findes i et af de dokumenter , der som ovenfor naevnt har en rent intern beskaffenhed , har ingen interesse , naar det gaelder konstateringen af de faktiske omstaendigheder .
28 At sagsoegeren for sent har faaet kendskab til forskellige dokumenter , som han havde ret til at blive bekendt med , har derfor ikke i det foreliggende tilfaelde vaeret i strid med princippet om kontradiktion ved disciplinaersagens behandling i disciplinaerraadet eller med sagsoegerens ret til forsvar . Sagsoegerens anbringende herom skal derfor forkastes .
29 Sagsoegeren har desuden gjort gaeldende , at disciplinaerraadet ikke afgav udtalelse inden for den i artikel 7 , stk . 1 , i bilag IX til vedtaegten fastsatte frist , dvs . inden tre maaneder efter disciplinaerraadets ivaerksaettelse af undersoegelsen . Han har gjort gaeldende , at denne forsinkelse er en overtraedelse af de for disciplinaerforfoelgning fastlagte grundprincipper .
30 Der er ganske klart ikke grundlag for dette anbringende . Domstolen har i dom af 4 . februar 1970 ( i sag 13/69 , Van Eick mod Kommissionen , Sml . 1970 , s . 1 ) fastslaaet , at den frist paa en maaned fra datoen for disciplinaerraadets udtalelse , inden for hvilken ansaettelsesmyndigheden ifoelge artikel 7 , stk . 3 , i bilag IX til vedtaegten skal traeffe sin endelige afgoerelse , ikke kan betragtes som en bindende frist , saaledes at retsakter , som vedtages efter dens udloeb rammes af ugyldighed , men er et led i god forvaltningsskik , saaledes at en overskridelse af fristen for institutionen kan udgoere en forseelse , som kan paadrage den ansvar for den skade , der eventuelt tilfoejes de beroerte personer . Paa samme maade maa det forholde sig med fristen ifoelge stk . 1 i samme artikel . Som det fremgaar af naervaerende sag , kan disciplinaerraadet faa brug for en laengere frist til gennemfoerelsen af en tilstraekkelig fuldstaendig undersoegelse , der giver den beroerte part alle de garantier , som han ifoelge vedtaegten skal have . I det foreliggende tilfaelde har sagsoegeren ikke givet oplysninger om noget forhold overhovedet , der goer det muligt at kritisere disciplinaerraadets adfaerd paa dette punkt .
31 Sagsoegerens paastand om annullation af disciplinaerraadets udtalelse kan derfor ikke tages til foelge .
Paastanden om annullation af ansaettelsesmyndighedens beslutning
32 Sagsoegeren har anfoert , at ansaettelsesmyndighedens beslutning af 7 . april 1983 er mangelfuld , idet den baseres paa en urigtig bedoemmelse af de faktiske forhold i det omfang , det deri fastslaas , at der ikke i hans tilfaelde forelaa formildende omstaendigheder , samt at der endnu ikke , den gang samtalen af 6 . oktober 1982 fandt sted , var truffet nogen beslutning vedroerende hans tjenesteretlige stilling . Beslutningen er desuden et udtryk for retsvildfarelser , for saa vidt som der derved paalaegges en sanktion , der staar i et misforhold til den kritiserede adfaerd og ikke tagen hensyn til , at sagsoegeren ikke handlede forsaetligt . Begrundelsen til beslutningen er endelig urigtig , ufuldstaendig og utilstraekkelig , navnlig i det omfang , beslutningen fraviger disciplinaerraadets udtalelser .
33 Kommissionen har fremhaevet , at ansaettelsesmyndigheden traf sin beslutning med fuldt kendskab til de faktiske forhold , der laa til grund for disciplinaersagen mod sagsoegeren , og at den har vaeret velbekendt med de omstaendigheder , hvorunder disse forhold blev begaaet , med alle de forhold af psykisk og anden art , sagsoegeren har kunnet fremfoere til sit forsvar samt med disciplinaerraadets begrundede udtalelse . Den har fastholdt , at ansaettelsesmyndigheden ikke havde truffet nogen beslutning vedroerende sagsoegerens tjenesteretlige stilling dengang de forhold , han lastes for , blev begaaet , men den har ikke bestridt , at Morel under samtalen med sagsoegeren tilkendegav , at han personligt fandt , at sagsoegerens valg til Korsikas regionalforsamling ikke lod sig forene med hans udstationering hos de franske myndigheder , og at man maatte undersoege , om dette valg kunne forenes med hans forbliven i tjenesten . Kommissionen har endelig gjort gaeldende , at fjernelse fra tjenesten er en sanktion , der staar i passende forhold til den forseelse , sagsoegeren lastes for , og at denne sanktion efter begrundelsen til beslutning fremtraeder som helt berettiget .
34 Domstolen har tidligere , bl.a . i dom af 30 . maj 1973 ( i sag 46/72 , De Greef mod Kommissionen , Sml . s . 543 ), fastslaaet , at det , naar de handlinger , en tjenestemand lastes for , er bevist , tilkommer ansaettelsesmyndigheden at vaelge den hertil svarende sanktion . Domstolen kan ikke saette sin vurdering i stedet for denne myndigheds undtagen i tilfaelde af aabenbare vildfarelser eller magtfordrejning .
35 Men ogsaa ved den begraensede domstolsproevelse , der herved bliver tale om , er det absolut noedvendigt , at betragtningerne til beslutningen klart angiver de forhold , der konkret laegges tjenestemanden til last , samt de overvejelser , ud fra hvilke ansaettelsesmyndigheden har valgt en bestemt sanktion . Saafremt den af ansaettelsesmyndigheden valgte sanktion , som tilfaeldet er i den foreliggende sag , er strengere end den i disciplinaerraadets udtalelse angivne sanktion , maa begrundelsen endvidere klart angive grundene til denne skaerpelse .
36 Det maa derfor allerfoerst undersoeges , om sagsoegerens indsigelser mod den omtvistede beslutnings begrundelse er berettigede .
37 For saa vidt angaar den adfaerd , der laegges sagsoegeren til last , oplyses det i beslutningens foerste betragtning blot , at sagsoegeren »korporligt gik loes paa generaldirektoeren for personale og administration med legemsbeskadigelse til foelge« . Det er ikke paa grundlag af disse summariske angivelser muligt at fastslaa , om beslutningen alene har sit grundlag i sagsoegerens forklaring , eller og i bekraeftende fald i hvilken udstraekning ansaettelsesmyndigheden ogsaa har truffet sin afgoerelse paa grundlag af Morels og hans sekretaers forklaringer , som sagsoegeren i det vaesentlige har bestridt rigtigheden af .
38 Ansaettelsesmyndigheden fastslaar i den tredje betragtning , at der endnu ikke den gang samtalen af 6 . oktober 1982 fandt sted var truffet beslutning vedroerende sagsoegerens tjenesteretlige stilling . Denne konstatering har imidlertid ikke afgoerende betydning for valget af den passende sanktion , eftersom sagsoegerens adfaerd i saa henseende maa vurderes paa grundlag af det indtryk , Morel havde givet ham under samtalen .
39 Naar bortses fra denne betragtning er de grunde , man finder i betragtningerne to til otte blot en forkortet udgave af de oplysninger , der allerede findes i disciplinaerraadets udtalelse . For der er i realiteten tale om en blot og bar henvisning til en del af disciplinaerraadets argumentation , naar ansaettelsesmyndigheden i betragtning ni og ti udtaler , at »paa baggrund af det anfoerte ... kan de af disciplinaerraadet omtalte forhold ikke som anfoert betragtes som formildende omstaendigheder , der kan mindske grovheden af / sagsoegerens / adfaerd eller medfoere en lempelse af hans ansvar« , samt at den af raadet foreslaaede sanktion under disse omstaendigheder »ikke staar i et passende forhold til den omhandlede forseelse« .
40 Det maa derfor fastslaas , at Domstolen ikke paa grundlag af den omtvistede beslutnings begrundelse kan efterproeve de faktiske omstaendigheder , der danner grundlag for denne beslutning og navnlig ej heller bedoemme ansaettelsesmyndighedens grunde til at vaelge en strengere sanktion end den af disciplinaerraadet foreslaaede .
41 Herefter skal , uden at det er noedvendigt at undersoege de oevrige indsigelser mod denne beslutning , Kommissionens beslutning af 7 . april 1983 om , at sagsoegeren fjernes fra tjenesten , annulleres . Kommissionen skal derfor traeffe en ny behoerigt begrundet beslutning som afslutning paa disciplinaersagen mod sagsoegeren .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
42 I henhold til procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen til at afholde sagens omkostninger . Da Kommissionen i alt vaesentligt har tabt sagen , paalaegges det den at betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes for saa vidt angaar paastanden rettet mod disciplinaerraadets udtalelse af 8 . marts 1983 .
2 ) Kommissionens beslutning af 7 . april 1983 om , at sagsoegeren som sanktion fjernes fra tjenesten , annulleres .
3 ) Sagen hjemvises til Kommissionen med henblik paa , at der traeffes behoerigt begrundet beslutning som afslutning paa disciplinaersagen mod sagsoegeren .
4 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .