CELEX: 62003CJ0323
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Määrus (EMÜ) nr 3577/92
Merekabotaaž
Kohaldatavus reisijateveo teenustele Vigo jõesuudmes
Ühele ainsale ettevõtjale antud kahekümneaastane halduskontsessioon
Vastavus
Võimalus sõlmida avalike teenuste osutamise lepinguid või kehtestada avalike teenuste osutamise kohustusi
Piirangute peatumiskuupäev ("standstill clause")

1       Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et hoides jõus õigusnorme:
–       mis võimaldavad kontsessiooni andmist Vigo jõesuudmes mereveoteenuste osutamiseks kahekümneaastase perioodi jooksul ainult
ühele ettevõtjale ja mis näevad ette, et üheks kontsessiooni andmise tingimuseks on transpordikogemus nimetatud jõesuudmes,
–       mis võimaldavad sätestada avalike teenuste osutamise kohustusena hooajaliste veoteenuste osutamise ühendusel saartega või
regulaarsete veoteenuste osutamise mandri sadamate vahel,
–       mis võimaldavad kehtestada nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte
kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10) jõustumise ajal
(1993. aasta jaanuaris) kehtinud korrast ehk 11. juuni 1984. aasta otsusest piiravama korra,
–       millega seoses ei ole komisjoniga enne nende vastuvõtmist üldse konsulteeritud,
on Hispaania Kuningriik rikkunud määruse nr 3577/92 artikleid 1, 4, 7 ja 9 ning sellest määrusest ja EÜ asutamislepingust
tulenevaid kohustusi.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigus
2       EÜ asutamislepingu artikli 59 (muudetuna EÜ artikkel 49) esimene lõik nägi ette:
„Järgnevate sätete kohaselt kaotatakse üleminekuperioodil ühenduse piires järkjärgult teenuste osutamise vabaduse piirangud
liikmesriikide kodanike suhtes, kes asuvad mõnes teises ühenduse riigis kui see isik, kellele teenuseid pakutakse.”
3       EÜ asutamislepingu artikkel 62 (tunnistatud kehtetuks Amsterdami lepinguga) sätestas:
„Kui käesoleva lepinguga pole sätestatud teisiti, ei kehtesta liikmesriigid uusi piiranguid teenuste osutamise vabadusele,
mis on tegelikult saavutatud käesoleva lepingu jõustumise kuupäevaks.”
4       Määruse nr 3577/92 artikli 1 lõige 1 näeb ette:
„Alates 1. jaanuarist 1993 kehtib vabadus osutada mereveoteenuseid liikmesriigis (merekabotaaž) ühenduse laevaomanike suhtes,
kelle laevad on liikmesriigi registrisse kantud ja kes sõidavad liikmesriigi lipu all, eeldusel et need laevad vastavad kõikidele
selles liikmesriigis ettenähtud kabotaažitingimustele […].”
5       Määruse nr 3577/92 artikli 2 kohaselt:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)      mereveoteenused liikmesriigis (merekabotaaž) – teenused, mida tavaliselt osutatakse tasu eest, eelkõige:
a)      mandrikabotaaž – reisijate- või kaubavedu meritsi sadamate vahel, mis asuvad ühe ja sama liikmesriigi mandril või põhiterritooriumil,
ilma peatusteta saartel;
[…]
c)      saarekabotaaž – reisijate- või kaubavedu meritsi:
–      ühe ja sama liikmesriigi mandril ning ühel või enamal saarel asuvate sadamate vahel,
–      ühe ja sama liikmesriigi saartel asuvate sadamate vahel;
[…]”
6       Määruse nr 3577/92 artikli 4 lõige 1 sätestab:
„1.      Liikmesriik võib sõlmida avalike teenuste osutamise lepinguid laevaühingutega, kes osalevad regulaarsete teenuste osutamisel
saartele ja saartelt ning nende vahel, või kehtestada neile avalike teenuste osutamise kohustusi kabotaažiteenuste osutamise
tingimusena.”
7       Määruse nr 3577/92 artikkel 6 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Erandina ei rakendata järgmiste mereveoteenuste puhul, mida osutatakse Vahemerel ja piki Hispaania, Portugali ja Prantsusmaa
rannikut, ajutiselt käesolevat määrust:
–       matkelaevateenused kuni 1. jaanuarini 1995,
–       strateegiliste kaupade (nafta, naftatooted ja joogivesi) vedu kuni 1. jaanuarini 1997,
–       teenused, mida osutavad laevad kogumahutavusega alla 650, kuni 1. jaanuarini 1998,
–       regulaarsed reisijateveo- ja parvlaevateenused kuni 1. jaanuarini 1999.
2.      Erandina ei rakendata saarekabotaaži puhul Vahemerel ja kabotaaži puhul Kanaari saarte, Assooride ja Madeira, Ceuta ja Melilla,
Prantsuse Atlandi ookeani rannikul asuvate saarte ja Prantsuse ülemeredepartemangude vahel ajutiselt käesolevat määrust kuni
1. jaanuarini 1999.
3.      Sotsiaal-majandusliku ühtekuuluvuse tõttu pikendatakse lõikes 2 sätestatud erandit, mis käsitleb regulaarseid reisijateveo-
ja parvlaevateenuseid ja teenuseid, mida osutavad laevad kogumahutavusega alla 650, Kreeka puhul kuni 1. jaanuarini 2004.”
8       Määruse nr 3577/92 artikkel 7 näeb ette:
„Asutamislepingu artiklit 62 rakendatakse küsimuste suhtes, mida hõlmab käesolev määrus.”
9       Määruse nr 3577/92 artikli 9 kohaselt:
„Enne kui käesoleva määruse rakendamiseks õigus- ja haldusnormid vastu võetakse, peavad liikmesriigid konsulteerima komisjoniga.
Nad peavad informeerima komisjoni kõikidest sel viisil vastuvõetud meetmetest.”

Siseriiklik õigus
10     Galicia autonoomne piirkond võttis 9. aprillil 1999 vastu seaduse 4/1999, millega tunnistatakse Vigo jõesuudmes toimuv reisijate
merevedu Galicia omavalitsuse pädevusse kuuluvaks avalikuks teenuseks (ley 4/1999 de declaración de servicio público de titularidad
de la Junta de Galicia del transporte público marítimo de viajeros en la ría de Vigo,
BOE
nr 118, 18.5.1999, lk 18552, edaspidi „seadus 4/1999”).
11     Selle seaduse artikli 2 lõigete 2 ja 3 kohaselt haldab Galicia omavalitsus Vigo jõesuudmes toimuvat reisijate mereveoteenuste
osutamist kaudselt, andes kahekümneaastase halduskontsessiooni, mis on maksimaalselt kümneaastaseks perioodiks uuendatav.
12     Seaduse 4/1999 artikkel 3 näeb ette, et nimetatud kontsessioon antakse avalikus pakkumismenetluses, arvestades muuhulgas transpordikogemust
Vigo jõesuudmes, teenuse kvaliteeti, tasumäärasid, valmisolekut palgata transporditöölisi Vigo jõesuudmes tööstaaži ja professionaalsuse
kriteeriumidest lähtudes ning Cíes saarte looduskeskkonna säilitamise tagatisi.
13     Enne seadust 4/1999 kehtinud kord oli kehtestatud 11. juuni 1984. aasta otsusega, mille kohaselt toimus Vigo ja Cangase ning
Vigo ja Moaña vaheliste regulaarsete reisijate ja kaupade mereveoteenuste osutamine kümneaastaseks perioodiks välja antud
loa alusel, mis oli pikendatav.

Kohtueelne menetlus
14     Olles saanud mitmeid kaebusi, leidis komisjon, et seadus 4/1999 ei ole määrusega nr 3577/92 kooskõlas, ja saatis 19. juulil
2000 Hispaania Kuningriigile märgukirja, millele viimane vastas 5. oktoobri 2000. aasta kirjaga.
15     Kuna komisjoni hinnangul ei olnud vastuses toodud selgitused rahuldavad, saatis ta 7. mail 2001 Hispaania Kuningriigile põhjendatud
arvamuse, kutsudes viimast võtma arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
16     Kuna komisjon leidis siiski, et Hispaania ametiasutused ei võtnud meetmeid määrusest nr 3577/92 tulenevate kohustuste täitmiseks,
otsustas ta esitada käesoleva hagi.

Hagi

Määruse nr 3577/92 kohaldamine mereveoteenuste osutamisele Vigo jõesuudme siseselt
17     Enne kui uurida komisjoni nelja väidet, mis käsitlevad vastavalt määruse nr 3577/92 artiklite 1, 4, 7 ja 9 rikkumist, tuleb
võtta seisukoht Hispaania valitsuse argumendi suhtes, mille kohaselt ei ole hagi mingil juhul põhjendatud, sest nimetatud
määrus ei laiene mereveoteenuste osutamisele Vigo jõesuudme siseselt, mis on reguleeritud seadusega 4/1999.
18     Hispaania valitsuse väitel tuleb „merekabotaažina” mõista reisijate- ja kaubavedu meritsi sadamate vahel. Vigo jõesuudme sisene
merevedu ei ole transport meritsi ega transport sadamate vahel määruses nr 3577/92 sätestatud mõistete tähenduses.
19     Esiteks, mis puutub meritsi transpordi mõistesse, siis Hispaania valitus väidab, et meretranspordi reguleerimisel ei viidanud
ühenduse seadusandja mitte sisevetele vaid n‑ö välismerele. Rahvusvaheliste lepingute ja eelkõige Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni
10. detsembri 1982. aasta mereõiguse konventsiooni (edaspidi „Montego Bay konventsioon”) artikli 8 tähenduses vastab välismerele
territoriaalmeri, mis on vastand sisevetele ehk territoriaalmere lähtejoonest maismaa poole jäävatele vetele.
20     Peale selle põhineb määrus nr 3577/92 nimetatud valitsuse sõnade kohaselt põhimõttel, et kabotaaž on nii ühenduse ühenduste
süsteemi põhielement kui ka siseturu loomiseks vajalik vahend. Erinevalt laevasõidust välisvetes või territoriaalmeres on
laevasõidul sisevetes eriti piiratud majanduslik ja sotsiaalne mõju, mis puudutab ühenduse raames ühisturu loomise eesmärki
vaid vähesel määral.
21     Teiseks märgib Hispaania valitsus, et laevasõit Vigo jõesuudmes ei kujuta endast laevasõitu sadamate vahel, kuna ühelt poolt
on nimetatud jõesuue siseriiklike õigusnormide kohaselt tervikuna Vigo sadama teenindusala ja teiselt poolt ei ole Cíes saartel
sadamat, vaid ainult reisijate maaleminekuks ette nähtud kai, mille juurde mahub silduma vaid väga piiratud arv laevu.
22     Lõpuks leiab nimetatud valitsus, et nõukogu 17. märtsi 1998. aasta direktiivi 98/18/EÜ reisilaevade ohutuseeskirjade ja -nõuete
kohta (EÜT L 144, lk 1; ELT eriväljaanne 07/04, lk 40) artiklis 2 sätestatud merepiirkonna ja sadamaala mõistetest tuleneb
samuti, et sadamaala hõlmab kõik Vigo jõesuudme veed. Nii ei käsitle ühenduse õigusnormid ise seda ala merepiirkonnana.
23     Ühenduse õigusnormi tõlgendamiseks tuleb arvesse võtta mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga
taotletavaid eesmärke, mille osaks see säte on (7. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑17/03: VEMW jt, EKL 2005, lk I‑4983,
punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
24     Sellest järeldub, et termini „[…] vedu meritsi sadamate vahel”, mis moodustab osa määruse nr 3577/92 artikli 2 punkti 1 alapunktides a
ja c toodud mandrikabotaaži ja saarekabotaaži definitsioonidest, tõlgendamisel tuleb arvesse võtta selle määruse eesmärk,
milleks on kabotaažiteenuste osutamise vabaduse saavutamine määruses ette nähtud tingimustest ja eranditest lähtudes (vt 20. veebruari
2001. aasta otsus kohtuasjas C‑205/99: Analir jt, EKL 2001, lk I‑1271, punkt 19).
25     Määruse nr 3577/92 tähenduses mere mõiste samastamine Montego Bay konventsiooni tähenduses territoriaalmerega võib nimetatud
eesmärki kahjustada. Nimetatud määruse kohaldamine ainult territoriaalmerele konventsiooni tähenduses võib jätta määrusega
taotletud liberaliseerimisest kõrvale potentsiaalselt olulised mereveoteenused, kuna viimaseid osutatakse maismaa pool territoriaalmere
lähtejoonest, mille liikmesriigid võivad konventsiooni alusel tõmmata lahtede looduslikke suudmepunkte ühendades.
26     Peale selle ei nähtu määrusest nr 3577/92, nagu oleks ühenduse seadusandja tahtnud määruse kohaldamisala piirata üksnes territoriaalmerega
Montego Bay konventsiooni tähenduses.
27     Järelikult ei saa niisuguse samastamisega nõustuda.
28     Argument, mille kohaselt mõjutab laevasõit sellises jõesuudmes nagu Vigo ühisturu loomise eesmärki vaid vähesel määral, pole
samuti asjakohane. Määruses nr 3577/92 ei ole viidet, mis võimaldaks järeldada, et määruse kohaldamisala sõltub mõjust, mida
laevasõit kindlaksmääratud alal majanduslikult ja sotsiaalselt siseturu loomisele avaldab.
29     Sellest tuleneb, et Hispaania valitsuse esitatud argumendid ei võimalda tõendada, et jõesuue ehk merre suubuva jõeoru mereveega
üleujutatud osa – nagu näiteks Vigo – ei ole osa merest määruse nr 3577/92 tähenduses.
30     Lisaks sellele ei saa nõustuda ka argumendiga, et Vigo jõesuudmes ei osutata mereveoteenuseid sadamate vahel määruse nr 3577/92
tähenduses.
31     Vastupidiselt direktiivile 98/18, mille artikli 2 punktis p on „sadamaala” defineeritud kui „ala, mis ei ole liikmesriikide
määratletud merepiirkond […]”, ei ole määruses nr 3577/92 viidet liikmesriikide õigusele defineerida sadama mõistet.
32     Nii ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttest tuleneb, et ühenduse õigusnorme, mis ei viita
otseselt liikmesriikide õigusele nende tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks, tuleb tavaliselt kogu ühenduses tõlgendada
autonoomselt ja ühetaoliselt ning selleks tuleb arvestada õigusnormi konteksti ja vastava regulatsiooniga taotletavat eesmärki
(26. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑43/04: Stadt Sundern, EKL 2005, lk I‑4491, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
33     Arvestades määruse nr 3577/92 konteksti ja taotletavat eesmärki, milleks on merekabotaažiteenuste osutamise vabaduse saavutamine,
hõlmab nimetatud määruses toodud sadama mõiste infrastruktuure, sh ka vähese tähtsusega, mis võimaldavad meritsi veetavate
kaupade lastimist ja lossimist ning isikute peale- ja mahaminekut. Seega tuleb Cíes saartel olevaid infrastruktuure käsitleda
sadamatena määruse nr 3577/92 tähenduses.
34     Sadama mõiste autonoomne ja ühetaoline tõlgendamine määruse tähenduses viib järelduseni, et Vigo, Cangase ja Moaña infrastruktuurid
vastavad sellele mõistele, kuna kõigis nendes linnades on infrastruktuurid, mis võimaldavad meritsi veetavate kaupade lastimist
ja lossimist ning isikute peale- ja mahaminekut.
35     Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et seadusega 4/1999 reguleeritud Vigo jõesuudme sisesed reisijate mereveoteenused kujutavad
endast veoteenuseid meritsi sadamate vahel määruse nr 3577/92 tähenduses. Järelikult kohaldatakse nimetatud teenustele seda
määrust.

Esimene alus, mis käsitleb määruse nr 3577/92 artikli 1 rikkumist
36     Komisjon leiab, et seadus 4/1999 rikub määruse nr 3577/92 artiklit 1 kahel moel: esiteks, kuna reisijate mereveoteenuste osutamine
Vigo jõesuudmes on võimaldatud vaid ühel ettevõtjal kahekümneaastase halduskontsessiooni alusel, mis takistab turulepääsu
selle kontsessiooni kestuse ajal; teiseks, kuna kontsessionääri valikukriteeriumiks on transpordikogemus Vigo jõesuudmes,
mis loob eelised nimetatud kohas juba tegutsevale ettevõtjale ja toob kaasa teiste liikmesriikide ettevõtjate diskrimineerimise.
37     Hispaania valitsus esitab vastuväite, et reisijate mereveoteenuste osutamisel Vigo jõesuudmes on kontsessioonisüsteem õigustatud
ülekaaluka avaliku huvi tõttu Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
38     Esiteks väidab Hispaania valitsus, et mereveoteenuste osutamine Cíes saarte suunal, mis on ainus võimalik ühendus nende saartega,
peab ökoloogilistel põhjustel olema piiratud. Korraga neid saari külastama lubatud isikute arv on piiratud ja ainus mõistlik
vahend selle kohustuse täitmiseks on sellel suunal reisijate arvu kontrollimine. Peale selle on nendel saartel asuval kail
väike mahutavus, mis intensiivset mereliiklust ei võimalda.
39     Teiseks, mis puutub mereühendusse Vigo, Cangase ja Moaña linnade vahel, siis on see transpordiviis Hispaania valitsuse väitel
kõige otsesem, lihtsam, kiirem ja ökonoomsem. Selle võimalikul lõpetamisel oleksid rasked tagajärjed liikluskorraldusele Vigo
geograafilises piirkonnas ja Morrazo poolsaarel, millega kaasneksid maismaatranspordi infrastruktuuride ülekoormatusest tulenevad
raskused. Nimetatud ühenduse teenindamine toob kahjumit ja seetõttu on selle majanduslik jätkusuutlikkus ebakindel või nõrk.
Järelikult põhjustaks nende teenuste täielik liberaliseerimine arvatavasti Vigo-Cangas-Moaña liini kadumise või selle ekspluateerimise
ebarahuldavates turva-, regulaarsuse- ja hinnatingimustes.
40     Kolmandaks väidab Hispaania valitsus, et mereliiklus Vigo jõesuudmes peab olema kontrolli all ja selle maht piiratud. Tegemist
on väljakujunenud geograafilise piirkonnaga, millel peavad koos eksisteerima erinevad tegevused, millest mõnede puhul – nagu
näiteks karpide püük lihtritega või ujuvkonstruktsioonidega – on ilmselt vajalik mereliikluse piiramine.
41     Neljandaks võib kontsessiooni kestus Hispaania valitsuse väitel olla õigustatud vajadusega teenida tasa märkimisväärsed investeeringud.
42     Viimaseks, mis puutub eduka pakkuja valimise kriteeriumisse, mis seondub meretranspordikogemusega Vigo jõesuudmes, siis kinnitab
Hispaania valitsus, et see kriteerium ei olnud kontsessiooni andmisel otsustav ega põhjustanud nimetatud jõesuudmes juba tegutseva
ettevõtja valimist. Peale selle märgib see valitsus oma vasturepliigis, et nimetatud kriteerium tühistati 23. detsembri 2003. aasta
seadusega.
43     Tuleb meenutada, et määruse nr 3577/92 artikliga 1 kehtestatakse selgelt ühenduses kabotaažiteenuste vaba osutamise põhimõte
(eespool viidatud kohtuotsus Analir jt, punkt 20 ja 21. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑288/02: komisjon
vs.
Kreeka, EKL 2004, lk I‑10071, punkt 29).
44     Siseriiklik meede, mis võimaldab mereveoteenuste osutamist Vigo jõesuudmes vaid ühel ettevõtjal kahekümneaastase halduskontsessiooni
alusel, mis on kümneaastaseks perioodiks uuendatav, võib segada või takistada teistes liikmesriikides asuvatel ettevõtjatel
nende teenuste osutamist ja kujutab seega endast teenuste vaba osutamise piirangut. Sama kehtib valikukriteeriumi kohta, mis
seondub meretranspordikogemusega Vigo jõesuudmes (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Analir jt, punkt 22 ja eespool
viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Kreeka, punkt 30).
45     Nende piirangute hindamisel tuleb meenutada, et teenuste osutamise vabadust kui asutamislepingu aluspõhimõtet saab piirata
vaid õigusnormidega, mida õigustab ülekaalukas avalik huvi ja mis laienevad kõigile vastuvõtva liikmesriigi territooriumil
tegutsevatele isikutele või ettevõtjatele. Et sellised õigusnormid oleksid õigustatud, peavad need ühtlasi olema taotletava
eesmärgi saavutamiseks sobivad ega tohi minna kaugemale kui selle eesmärgi saavutamiseks vajalik (eespool viidatud kohtuasi
Analir jt, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika ning eespool viidatud kohtuasi komisjon
vs.
Kreeka, punkt 32). Käesolevas asjas ei ole see nii.
46     Mis puutub Cíes saartesse, siis nagu komisjon õigesti märgib, võib selleks, et muuta nende saarte suunaline liiklus vastavaks
Hispaania valitsuse poolt nimetatud keskkonnanõuetele ja kai väiksele mahutavusele, kehtestada nimetatud kontsessioonist vähem
piiravaid meetmeid nagu näiteks reserveerimissüsteemi sisseseadmine ja teatud arvu külastuslubade müük.
47     Mis puutub liikluskorralduse nõuetesse Vigo geograafilises piirkonnas ja Morrazo poolsaarel, siis tuleb möönda, nii nagu kohtujurist
märgib oma ettepaneku punktis 49, et Hispaania valitsus ei ole tõendanud, et reisijate mereveoteenuste osutamiseks Vigo jõesuudme
kallaste vahel, mis vasturepliigi kohaselt hõlmab 1,3 miljonit reisijat aastas, tuleb seetõttu, et see ei ole enam rentaabel
ja võidakse lõpetada, anda ühele ainsale ettevõtjale kahekümneks aastaks kontsessioon, mida on võimalik pikendada kuni kolmekümne
aastani.
48     Peale selle ei ole see valitsus tõendanud ka seda, et mereliikluse tihedus Vigo jõesuudmes tooks kaasa raskusi, mida ei saa
ära hoida muul moel kui niivõrd piirava meetme võtmisega nagu nimetatud kontsessioon, ega ka seda, et juhul kui kõnealuste
mereliinide säilitamiseks on vajalikud märkimisväärsed investeeringud, ei saa neid investeeringuid tasa teenida lühema kui
kahekümne- või isegi kolmekümneaastase perioodi jooksul.
49     Valikukriteeriumi puhul, mis seondub transpordikogemusega Vigo jõesuudmes, piisab märkimisest, et Hispaania valitsus ei viita
ühelegi ülekaalukast avalikust huvist tulenevale põhjusele, mis õigustaks selle kriteeriumiga kaasnevat piirangut.
50     Peale selle ei oma tähtsust asjaolu, et nimetatud kriteerium ei olnud kontsessiooni andmisel määrav, kuna liikmesriigi kohustuste
rikkumise tuvastamine ei sõltu sellest rikkumisest põhjustatud kahjust (5. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑175/97: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 1998, lk I‑963, punkt 14 ja seal viidatud kohtupraktika).
51     Samuti ei oma tähtsust nimetatud kriteeriumi tühistamine 23. detsembri 2003. aasta seadusega. Tegelikult tuleb liikmesriigi
kohustuse rikkumist hinnata, lähtudes olukorrast, mis on liikmesriigis põhjendatud arvamuses antud tähtaja lõpul, ning Euroopa
Kohus ei saa pärast seda tehtud muudatusi arvesse võtta (vt 29. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑209/02: komisjon
vs.
Austria, EKL 2004, lk I‑1211, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
52     Eeltoodust tuleneb, et esimene väide on põhjendatud.

Teine väide, mis käsitleb määruse nr 3577/92 artikli 4 rikkumist
53     Määruse nr 3577/92 artiklist 4 tuleneb, et liikmesriik võib sõlmida avalike teenuste osutamise lepinguid laevaühingutega või
kehtestada neile avalike teenuste osutamise kohustusi vaid siis, kui nad osalevad regulaarsete teenuste osutamisel saartele
ja saartelt ning nende vahel.
54     Veoteenuste osutamine Vigo jõesuudmes ei ole regulaarsete veoteenuste osutamine ühendusel saartega või saarte vahel. Esiteks
ei ole sellised regulaarsed teenused, nagu osutatakse Vigo-Cangase ja Vigo-Moaña liinidel, teenused saarte vahel ja teiseks
ei ole teenused Cíes saarte suunal regulaarsed teenused, vaid hoopis hooajalised ja turismiga seotud teenused.
55     Hispaania valitsus väidab, et määruse nr 3577/92 artiklit 4 saab siiski antud juhul kohaldada.
56     Nimetatud valitsuse väitel on võimalus sõlmida veoteenuste osutamiseks ühendusel saartega ja saarte vahel avalike teenuste
osutamise lepinguid või kehtestada avalike teenuste osutamise kohustusi põhjendatud asjaoluga, et niisugusel juhul on kõnealuses
piirkonnas tegemist ainsa vahendiga luua ühendus saarte vahel või saarte ja mandri vahel. Seega tuleb jõesuudmesisestele mereühendustele
kohaldada sama või võrreldavat korda, kui see, mis on ette nähtud määruse nr 3577/92 artiklis 4, kuna olemasolevad maismaaühendused
on hulga raskemad.
57     Komisjon möönab, et erandjuhul võib artiklit 4 tõesti kohaldada muudele mereveoteenustele kui veod ühendusel saartega ja või
saarte vahel, eelkõige juhul, kui on tegemist jõesuudme või fjordiga, kus maanteeühendus on niivõrd pikk ja raske, et see
ei kujuta endast tegelikku alternatiivi mereühendusele. Samas märgib ta, et käesoleval juhul ei ole niisuguse erandolukorraga
tegemist.
58     Oletades, et määruse nr 3577/92 artiklit 4 saab erandjuhul kohaldada teatud muudele mereveoteenustele kui veod ühendusel saartega
ja või saarte vahel, tuleb tõdeda, nagu kohtujurist märkis oma ettepaneku punktides  3 ja 44, et Vigo, Cangase ja Moaña linnadel
on peale mereühenduse olemas ka neid otse ühendav maanteede võrk, mida mööda saab kergesti ühest linnast teise. Neil asjaoludel
ei saa nende linnade vahelisi regulaarseid mereveoteenuseid mingil juhul võrdsustada mereveoteenustega ühenduses saartega
või saarte vahel.
59     Mis puutub regulaarsetesse mereveoteenustesse Cíes saartele ja saartelt, siis Hispaania valitsus ei eita seda, et need teenused
ei ole regulaarsed teenused.
60     Sellest tuleneb, et teine väide on põhjendatud.

Kolmas väide, mis käsitleb määruse nr 3577/92 artikli 7 rikkumist
61     Komisjoni väitel keelab määruse nr 3577/92 artikkel 7 liikmesriikidel kehtestada rohkem piiravat korda kui see, mida kohaldati
määruse jõustumise kuupäeval, s.o 1. jaanuaril 1993. Enne seaduse 4/1999 vastuvõtmist kehtinud kord oli vähem piirav kui nimetatud
seadusega kehtestatu.
62     Sellega seoses on sobiv nentida, et määruse nr 3577/92 artiklit 7 tuleb tõlgendada vahetult sellele eelneva sättega kooskõlas.
Kui nimetatud määruse artikkel 6 lubab liikmesriikidel teatud erijuhtudel ka pärast 1. jaanuari 1993 säilitada olemasolevad
piirangud perioodi jooksul, mis lõpeb hiljemalt 1. jaanuaril 2004, siis artikkel 7 näeb sisuliselt ette, et liikmesriigid
ei või olemasolevaga võrreldes uusi piiranguid kehtestada. Järelikult täiendavad need sätted teineteist ja on tegelikult järkjärgulise
liberaliseerimise korra kaks tahku.
63     Määruse nr 3577/92 artiklite 6 ja 7 sellist tõlgendust toetab asjaolu, et EÜ asutamislepingu artikkel 62 – millele määruse
artikkel 7 viitab –, mis keelas liikmesriikidel kehtestada teenuste osutamisele uusi piiranguid, tunnistati Amsterdami lepinguga
kehtetuks samaaegselt sellega, kui EÜ artikli 49 esimese lõigu tekstist kaotati viide järkjärgulisele teenuste osutamise vabaduse
piiramise kaotamisele ühenduse piires üleminekuperioodil.
64     Nagu kohtujurist märgib oma ettepaneku punktis 75, tuleneb sellest, et määruse nr 3577/92 artiklil 7 oli tähendus vaid järkjärgulise
teenuste liberaliseerimise kontekstis, mida selle määrusega taotleti.
65     Seega tõusetub küsimus sellest, kas Hispaania Kuningriik rikkus Galicia autonoomse piirkonna poolt seaduse 4/1999 vastuvõtmise
tõttu määruse nr 3577/92 artiklist 7 tulenevaid kohustusi, vaid siis, kui põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul kehtis
mereveoteenustele Vigo jõesuudmes määruse artikkel 6.
66     Kuna see nii ei ole, siis tuleb kolmas väide tagasi lükata kui põhjendamatu.

Neljas väide, mis käsitleb määruse nr 3577/92 artikli 9 rikkumist
67     Komisjon väidab, et enne seaduse 4/1999 vastuvõtmist ei toimunud mingisuguseid konsultatsioone ja sellega on rikutud määruse
nr 3577/92 artiklist 9 tulenevat kohustust.
68     Siinkohal on sobiv meenutada, et artikli 9 kohaselt „[e]nne kui […] määruse rakendamiseks õigus- ja haldusnormid vastu võetakse,
peavad liikmesriigid konsulteerima komisjoniga”.
69     Kuna seaduse 4/1999 näol on niisuguste õigusnormidega tegemist ja kuna Hispaania Kuningriik ei vaidle sellele vastu, et komisjoniga
selle seaduse suhtes ei konsulteeritud, siis on neljas väide põhjendatud.
70     Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et hoides jõus õigusnorme:
–       mis võimaldavad kontsessiooni andmist Vigo jõesuudmes reisijate mereveoteenuste osutamiseks kahekümneaastase perioodi jooksul
ainult ühele ettevõtjale ja mis näevad ette, et üheks kontsessiooni andmise tingimuseks on transpordikogemus nimetatud jõesuudmes,
–       mis võimaldavad sätestada avalike teenuste osutamise kohustusena hooajaliste veoteenuste osutamise ühendusel saartega või
regulaarsete veoteenuste osutamise mandri sadamate vahel,
–       millega seoses ei ole komisjoniga enne nende vastuvõtmist üldse konsulteeritud,
on Hispaania Kuningriik rikkunud määruse nr 3577/92 artikleid 1, 4 ja 9 ning sellest määrusest tulenevaid kohustusi.

Kohtukulud
71     Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Hispaania Kuningriik on kohtuvaidluse olulises osas kaotanud,
tuleb kohtukulud mõista välja Hispaania Kuningriigilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Hoides jõus õigusnorme:
–
mis võimaldavad kontsessiooni andmist Vigo jõesuudmes reisijate mereveoteenuste osutamiseks kahekümneaastase perioodi jooksul
ainult ühele ettevõtjale ja mis näevad ette, et üheks kontsessiooni andmise tingimuseks on transpordikogemus nimetatud jõesuudmes,
–
mis võimaldavad sätestada avalike teenuste osutamise kohustusena hooajaliste veoteenuste osutamise ühendusel saartega või
regulaarsete veoteenuste osutamise mandri sadamate vahel,
–
millega seoses ei ole komisjoniga enne nende vastuvõtmist üldse konsulteeritud,
on Hispaania Kuningriik rikkunud nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte
kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) artikleid 1, 4 ja 9 ning sellest määrusest tulenevaid kohustusi.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.