CELEX: 62005TJ0068
Állami támogatások
Hajógyártás
Az egykori Német Demokratikus Köztársaság
Hajógyártási szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezése címén kifizetett támogatások
Versenyképességi támogatások
Többletkifizetés hiánya

Jogi háttér és a jogvita alapját képező tényállás
1990. december 21-én a Tanács elfogadta a hajógyártás támogatásáról szóló 90/684/EGK irányelvet (
HL L 380., 27. o.
). Ez az irányelv rendelkezik az Európai Közösségben hajógyártással és -átépítéssel foglalkozó vállalkozások (a továbbiakban: hajógyárak) javára bizonyos feltételek mellett nyújtott működési és szerkezetátalakítási állami támogatások lehetőségéről.
A jelen kereset keretében egyedüli jelentőséggel bíró működési támogatásokkal kapcsolatban a 90/684 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a hajógyáraknak] nyújtott termelési támogatások összeegyeztethetőnek tekinthetők a közös piaccal, ha a [hajógyártási és -átépítési] szerződéshez nyújtott támogatás teljes összege támogatástartalomban nem haladja meg a támogatás előtti szerződéses érték százalékban kifejezett egységes felső határát”. Ezenkívül az említett irányelv 11. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján a tagállamoknak a 90/684 irányelvvel érintett valamennyi új vagy már meglévő támogatási programot a végrehajtását megelőzően be kell jelenteniük a Bizottságnak.
1991. május 24-i és levelével a Németországi Szövetségi Köztársaság a 90/684 irányelv 11. cikke (2) bekezdése a) pontjának megfelelően bejelentette a Bizottságnak a német területen és különösen az egykori Német Demokratikus Köztársaság területén található hajógyárakra vonatkozó támogatási programokat.
A Németországi Szövetségi Köztársaságnak címzett 1991. szeptember 13-i határozatával (a továbbiakban: határozat) a Bizottság úgy határozott, hogy a bejelentett támogatási programok tekintetében nem emel kifogást. Az említett határozatban a Bizottság a 90/684 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő „szerződéshez kapcsolódó termelési támogatásokkal” kapcsolatban többek között úgy vélte, hogy „a verseny kivédésére irányuló támogatási program alapján [minden] német hajógyár részesül[het] a szerződéses érték 9,5%-át (a támogatás előtti szerződéses érték 8,7%-át) kitevő mértékű támogatásban, amennyiben ezek a hajógyárak olyan országok más hajógyáraival állnak versenyben, amelyekben több támogatást nyújtottak”. Az határozat a Bizottság levelével elfogadott határozata helyébe lépett, amely megengedte a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy a német hajógyáraknak a verseny kivédésére irányuló támogatást (Wettbewerbshilfe, a továbbiakban: versenyképességi támogatás) nyújtson.
1992. július 20-án a Tanács elfogadta a 90/684 irányelvet módosító 92/68/EGK irányelvet (
HL L 219., 54. o.
). A 92/68 irányelv célja arra irányult, hogy kizárólag az egykori Német Demokratikus Köztársaság területén található hajógyárak számára megengedje, hogy a 90/684 irányelvben foglaltnál magasabb támogatási felső határ vonatkozzon rájuk, és elősegítse a szerkezetátalakításukat, miközben a hajógyártás világpiacán csökkenti a többletkapacitást.
A 92/68 irányelv beiktatta a 90/684 irányelvbe a 10a. cikk (1)–(3) bekezdését, amely a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A [működési támogatásokra vonatkozó] II. fejezet a 4. cikk (6) és (7) bekezdése kivételével nem alkalmazható az 1990. július 1-jén az egykori Német Demokratikus Köztársaság területén működő [hajó]gyárak hajógyártási és -átépítési tevékenységére.
(2)   1993. december 31-ig az (1) bekezdésben említett gyárak hajógyártási és -átépítési tevékenysége javára nyújtott működési támogatások a következő feltételek mellett összeegyeztethetőnek tekinthetőek a közös piaccal:
a)
az ezekben a gyárakban ebben az időszakban végzett tevékenység folytatásának elősegítését célzó támogatások egyik gyár esetében sem haladják meg a szerkezetátalakítást követő három évben kifejtett hajógyártási és -átépítési tevékenység alapján számított éves forgalom 36%-ának megfelelő felső határt; ezeket a támogatásokat 1993. december 31-ig ki kell fizetni;
b)
semmilyen más termelési támogatást nem nyújtottak 1990. július 1-je és között aláírt szerződésekre;
c)
[az egykori Német Demokratikus Köztársaság] a Bizottság által jóváhagyott menetrend szerint, és mindenképpen 1995. december 31. előtt a kapacitást ténylegesen és visszafordíthatatlanul az fennálló 545000 [kompenzált bruttó űrtartalmú] kapacitás nettó 40%-ára csökkenti;
d)
[az egykori Német Demokratikus Köztársaság] független könyvvizsgáló által készített éves jelentés formájában bizonyítékot szolgáltat a Bizottságnak arra vonatkozóan, hogy a kifizetett támogatások kizárólag az egykori Német Demokratikus Köztársaságban található gyárak tevékenységére vonatkoznak; az első ilyen jelentést legkésőbb 1993 február végéig be kell nyújtani a Bizottságnak;
(3)   A Bizottság biztosítja, hogy a jelen cikkben foglalt támogatások nem sértik a közös érdekkel ellentétes módon a kereskedelmet.”
A kizárólagos tárgyalásokat követő versenytárgyalási eljárás eredményeként 1992. október 7-én kötött szerződéssel (a továbbiakban: átvételi szerződés) a Treuhandanstalt (a továbbiakban: THA), az egykori Német Demokratikus Köztársaság területén található hajógyárak szerkezetátalakításáért és privatizálásáért felelős közigazgatási szerv a keletnémet Neue Warnow Werft hajógyárat, a Kvaerner Warnow Werft (a továbbiakban: KWW) jogelődjét a norvég Kvaerner csoportra ruházta át. A KWW jelenleg Aker Warnow Werft.
1992. október 30-án a Németországi Szövetségi Köztársaság bejelentette a Bizottságnak az átvételi szerződést, valamint többek között a KWW számára a hajógyár szerkezetátalakítását lehetővé tevő állami támogatások kifizetésének előzetes tervét. Az átvételi szerződés 7. és 12. cikkéből lényegében kitűnik, hogy azokat az állami támogatásokat, amelyekből a KWW a Warnow Werft hajógyár szerkezetátalakítását kívánta elvégezni, részletekben kellett kifizetni, és a részletek kifizetését a Bizottság előzetes hozzájárulásától tették függővé.
A Németországi Szövetségi Köztársaságnak címzett 1993. február 10-i határozatával a Bizottság elsősorban a 90/684 irányelv 4. cikke alapján úgy határozott, hogy nem emel kifogást az bizottsági határozattal jóváhagyott versenyképességi támogatási program módosításai tekintetében.
1993. február 10-i határozatában a Bizottság az határozatban jóváhagyott támogatások felső határára hivatkozik.
A Németországi Szövetségi Köztársaságnak címzett 1993. március 3-i (a továbbiakban: első jóváhagyó határozat), (a továbbiakban: második jóváhagyó határozat), , és határozatával a Bizottság a 92/68 irányelvvel módosított 90/684 irányelv alapján jóváhagyta a KWW javára működési támogatás és a Warnow Werft hajógyár szerkezetátalakítására irányuló támogatás részletekben történő nyújtását.
A KWW-nek nyújtott működési támogatások szempontjából csak az első és a második jóváhagyó határozatnak van jelentősége.
Az első jóváhagyó határozat a KWW-nek nyújtott működési támogatások vonatkozásában különösen a következőket állapította meg:
„1992. július 20-án a Tanács elfogadta a hajógyártás támogatásáról szóló [90/984] irányelvet módosító [92/68] irányelvet. Az új [92/68] irányelv a versenyképesség visszaszerzése miatt sürgőssé vált szerkezetátalakítás végrehajtása érdekében kivételt állapít meg az egykori [Német Demokratikus Köztársaság] hajógyárainak nyújtott működési támogatási programokra.
A [Warnow Werft hajógyár] privatizálására vonatkozóan a Bizottság a német kormánytól megkapta [az átvételi szerződés] magyarázatokkal kiegészített végleges változatát. Az 1993. február 2-i megbeszélésen a német hatóságok további adatokkal szolgáltak. A Bizottság így össze tudta gyűjteni az annak eldöntéséhez szükséges információkat, hogy a [Warnow Werft hajógyár] esetében teljesülnek-e a [92/68] irányelvben foglalt különös szabályozás feltételei.
Amikor a Bizottság jóváhagyta ezt az eltérést, biztosította a Tanácsot arról, hogy gyakorolni fogja ellenőrzési és felügyeleti jogkörét annak érdekében, hogy [az egykori Német Demokratikus Köztársaság területén található] hajógyárak csak a szerkezetátalakításukhoz feltétlenül szükséges támogatásban részesüljenek.
[…]
[A] Bizottság úgy határozott, hogy a hajógyártásra vonatkozó [90/684] irányelv és a [92/68] irányelv rendelkezései alapján nem emel kifogást a németországi [Warnow Werft hajógyárnak] nyújtott támogatás első részletének kifizetésére vonatkozóan. Ez a részlet a következő elemekből áll:
—
45500000 [német márka] összegű működési támogatás, 11700000 [német márka] az 1990. július 1-je után kötött, jelenleg teljesítés alatt álló [hajógyártási szerződésekből] származó veszteségek egy részének megtérítésére, és 6100000 [német márka] összegű versenyképességi támogatás, valamint 27750000 [német márka] összegű saját tőke kifizetése.
[…]”
A második jóváhagyó határozat a KWW-nek nyújtott működési támogatásokkal kapcsolatban különösen a következőket állapította meg:
„A német kormánynak [a Warnow Werft hajógyár termelési kapacitására vonatkozó] jelen kötelezettségvállalására tekintettel a Bizottság a hajógyártás támogatásáról szóló [90/684] irányelv és a [90/684] irányelvet módosító [92/68] irányelv alapján […] úgy határozott, hogy nem emel kifogást a németországi [Warnow Werft hajógyárnak] nyújtott támogatás második részletének kifizetésére vonatkozóan; ez a részlet a következő elemekből áll:
—
617100000 [német márka] összegű működési támogatás, amelyből 113500000 [német márkát] készpénzben kell kifizetni; amely összegből 66900000 [német márka] versenyképességi támogatás, 46600000 [német márka] pedig az 1990. július 1-je után kötött [hajógyártási szerződésekből] származó veszteségek egy részét fedezi. Ez a [Warnow Werft] hajógyárnak az kötött szerződésekre vonatkozóan kifizethető legnagyobb összegű működési támogatás.
[…]”
1999. július 8-án a Bizottság elfogadta a Németországi Szövetségi Köztársaság által a KWW-nek nyújtott állami támogatásokra vonatkozó 1999/675/EK határozatot (
HL L 274., 23. o.
). Ezt a határozatot a 2000/416/EK bizottsági határozat (
HL L 156., 39. o.
) módosította, amelyben a Bizottság lényegében azt állapította meg, hogy mivel a KWW az 1998-as évre vonatkozóan túllépte az engedélyezett termelési kapacitást, a neki nyújtott 82200000 német márka (DEM) összegű támogatások nem egyeztethetők össze a közös piaccal.
2000. február 15-én a Bizottság elfogadta a Németországi Szövetségi Köztársaság által a KWW-nek nyújtott állami támogatásokra vonatkozó 2000/336/EK határozatot (
HL L 120., 12. o.
), amelyben lényegében azt állapította meg, hogy mivel a KWW az 1997-es évre vonatkozóan is túllépte az engedélyezett termelési kapacitást, a neki nyújtott 12600000 DEM összegű támogatások nem egyeztethetők össze a közös piaccal.
2002. február 28-án az Elsőfokú Bíróság a
T-227/99. és T-134/00. sz., Kvaerner Warnow Werft kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletében (EBHT 2002., II-1205. o.
) lényegében azzal az indokolással semmisítette meg a fenti 15. és 16. pontban említett két bizottsági határozatot, hogy a Bizottság tévesen értelmezte a kapacitáskorlát fogalmát a tényleges termelés korlátjaként. a Bíróság a
C-181/02. P. sz., Bizottság kontra Kvaerner Warnow Werft ügyben hozott ítéletében (EBHT 2004., I-5703. o.
) elutasította a Bizottság által az Elsőfokú Bíróság ítéletével szemben benyújtott fellebbezést.
2004. október 20-án a Bizottság elfogadta a Németország által a Kvaerner Warnow Werft javára végrehajtott állami támogatásról szóló 2005/374/EK határozatot (
HL 2005. L 120., 21. o.
; a továbbiakban: megtámadott határozat).
A megtámadott határozat (1) és (2) preambulumbekezdésében a Bizottság ismerteti, hogy 1999. június 16-án tájékoztatást kért a német hatóságoktól azoknak a pénzeszközöknek az eredetéről, amelyek a német sajtóban közzétett információ szerint lehetővé tették a KWW számára, hogy körülbelül 205000000 eurós kölcsönt nyújtson a Kvaernernek. A Bizottság e tekintetben kifejti, hogy a tájékoztatást azért kérte, hogy megbizonyosodjon arról, hogy az említett pénzeszközök „nem a [KWW-nek] fizetett támogatás többletkifizetéseiből vagy más támogatási elemekből származtak-e”.
A vizsgálatát követően a Bizottság egyrészt a megtámadott határozat (127) preambulumbekezdésében azt állapítja meg, hogy „a [KWW és a Kvaerner közötti] pénzmozgások a jelek szerint nem az 1995-ben véget ért szerkezetátalakítási időszak többlettámogatásából származtak”.
Másrészt a Bizottság a megtámadott határozat (120) és (121) preambulumbekezdésében azt állapítja meg, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság által számára szolgáltatott információk szerint a KWW 25999000 DEM összegű állami többlettámogatást kapott, amely a KWW által „a szerkezetátalakítási időszak alatt” kapott támogatás teljes összege, azaz 430100000 DEM, és a hajógyártási és -átépítési szerződésekhez kapcsolódóan a KWW által elszenvedett tényleges veszteségek (a továbbiakban: szerződésekhez kapcsolódó veszteségek), azaz 404101000 DEM közötti különbségnek felel meg.
A Bizottság a megtámadott határozatban a következőket állapítja meg:
„1. cikk
A [Németországi Szövetségi Köztársaság] által a [KWW] számára adott, 13293077 EUR (25999000 DEM) összegű állami támogatás nem egyeztethető össze a közös piaccal.
2. cikk
(1)   [A Németországi Szövetségi Köztársaságnak] meg kell tennie mindazokat az intézkedéseket, amelyek az 1. cikkben említett, a [KWW] számára rendelkezésre bocsátott támogatásnak a [KWW-től] való visszafizetéséhez szükségesek.
[…]”
Eljárás és a felek kérelmei
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. február 16-án benyújtott keresetlevelükkel az Aker Warnow Werft GmbH és a Kvaerner ASA felperesek előterjesztették a jelen keresetet.
Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (első tanács) megnyitotta a szóbeli szakaszt, és 2007. december 6-i és levelével az eljárási szabályzat 64. cikkében meghatározott pervezető intézkedések keretében felhívta a feleket, hogy válaszoljanak az írásbeli kérdésekre, és nyújtsanak be bizonyos iratokat. A felek az előírt határidőn belül eleget tettek a felhívásnak.
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2008. február 11-én benyújtott leveleikben a felperesek azt kérték, hogy a Bizottság által az Elsőfokú Bíróság pervezető intézkedéseire válaszul előterjesztett egyes dokumentumokat távolítsanak el az aktából, mivel azoknak nincsen jelentősége a jogvita kimenetele szempontjából (a továbbiakban: vitatott dokumentumok). Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához benyújtott levelében a Bizottság arra hivatkozik, hogy a vitatott dokumentumok relevánsak az Elsőfokú Bíróság által neki címzett pervezető intézkedések megválaszolása szempontjából.
A 2008. március 11-én megtartott tárgyaláson az Elsőfokú Bíróság meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság szóbeli kérdéseire adott válaszait. Ezenkívül az Elsőfokú Bíróság elutasította a felperesek arra irányuló kérelmét, hogy a vitatott dokumentumokat távolítsák el az aktából, amennyiben azokat a Bizottság az általa feltett kérdésekre válaszul terjesztette elő. Végül az Elsőfokú Bíróság felszólította a Bizottságot bizonyos iratok tizenöt napon belül történő benyújtására. A Bizottság a felszólításnak eleget tett. levelükkel a felperesek benyújtották az említett dokumentumokra vonatkozó észrevételeiket.
A szóbeli szakaszt 2008. április 25-én befejezettnek nyilvánították.
A felperesek azt kérik, hogy az Elsőfokú Bíróság:
—
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
—
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
—
utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;
—
kötelezze a felpereseket a költségek viselésére.
Az ügy érdeméről
A felperesek négy jogalapot terjesztenek elő keresetük alátámasztására. Az első jogalapot téves jogalkalmazásra és nyilvánvaló értékelési hibára alapítják, amennyiben a Bizottság a megtámadott határozatban tévesen vont kétségbe meglévő támogatásokat, amelyeknek nem rendelhette el a visszatéríttetését. A második jogalapot az ahhoz a tényhez kapcsolódó nyilvánvaló értékelési hibára alapítják, hogy a KWW nem kapott semmilyen többlettámogatást, mivel a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére nyújtott támogatások teljes összege valójában alacsonyabb volt az ezen az alapon elszenvedett tényleges veszteségek összegénél. A harmadik jogalapot a jogbiztonság és a bizalomvédelem elve megsértésére alapítják, amely az eljárás megindítása határidejének és a Bizottság eljárást megelőzően tanúsított magatartásának tudható be. A másodlagosan előterjesztett negyedik jogalapot a visszatérítendő támogatás összege meghatározásánál elkövetett nyilvánvaló értékelési hibára alapítják.
Bevezetésképpen rá kell mutatni arra, hogy a második jogalap keretében a felperesek lényegében a Bizottság azon megállapítását kifogásolják, hogy a KWW összesen 430100000 DEM támogatást kapott, amely a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére kapott 450000000 DEM összegű támogatásnak és 62500000 DEM összegű versenyképességi támogatásnak a Bizottság által jóváhagyott, de a Kvaernernek ki nem fizetett 82400000 DEM összegű működési támogatással csökkentett összegének felel meg, amely a szerződésekhez kapcsolódó, 404100000 DEM összegű tényleges veszteségek fedezésére szolgál. A második jogalap két részre osztható.
Az első résszel a felperesek lényegében azt adják elő, hogy a KWW csak a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek címén összesen 58300000 DEM, készpénzben kifizetett támogatást kapott, amint ez az első és a második jóváhagyó határozatból kitűnik, nem pedig 450000000 DEM támogatást, ahogyan azt a Bizottság a megtámadott határozatban megállapította.
A második résszel a felperesek lényegében arra hivatkoznak, hogy a KWW által a ki nem fizetett versenyképességi támogatás megtérítésére kapott 62500000 DEM-et nem kellett volna beleszámítani a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére nyújtott támogatás teljes összegébe.
Mivel ez a két rész annak megállapítására irányul, hogy a KWW által a szerződésekhez kapcsolódó veszteségei fedezésére kapott támogatás teljes összege nem haladja meg az általa e tekintetben elszenvedett tényleges veszteségek teljes összegét, az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy vizsgálatát célszerű a második jogalap második részével kezdeni.
A második jogalap második részéről, amelyet a megtámadott határozatban a figyelembe vehető, kapott támogatás meghatározásánál elkövetett nyilvánvaló értékelési hibára alapítottak
A felek érvei
A felperesek lényegében arra hivatkoznak, hogy a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát követett el azáltal, hogy a ki nem fizetett versenyképességi támogatás megtérítése címén nyújtott 62500000 DEM-et beleszámította a KWW által kizárólag a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére kapott támogatás teljes összegébe. Ilyen feltételek mellett a szerződésekhez kapcsolódó működési veszteségek fedezésére kapott támogatás teljes összege alacsonyabb az ezen az alapon elszenvedett tényleges veszteségei összegénél, és így a KWW nem részesült többlettámogatásban.
Először is a felperesek azt adják elő, hogy még ha a versenyképességi támogatás működési támogatásnak is minősül, akkor sem kizárólag a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek megtérítésére irányul, amint ez az első és a második jóváhagyó határozatból, valamint a Németországi Szövetségi Köztársaság által a Bizottsággal közölt dokumentumokból következik. A felperesek szerint a versenyképességi támogatás annak lehetővé tételére irányult, hogy a Közösség területén működő valamennyi hajógyár versenyképes maradjon az ázsiai hajógyárakkal szemben, amelyek a hajógyártás világpiaci versenyét torzító hatású támogatásokban részesültek. Az a tény, hogy a versenyképességi támogatás összegét a hajógyártási szerződések összege alapján állapították meg, nem jelenti azt, hogy a támogatás nyújtását azoktól a veszteségektől tették függővé, amelyek az említett szerződésekből származhattak. A felperesek következésképpen azt állítják, hogy a KWW a versenyképességi támogatást szabadon fordíthatta a szerződésekből származó veszteségeken kívüli egyéb működési költségekre.
A felperesek az Elsőfokú Bíróság írásbeli kérdéseire válaszul ezenkívül megjegyzik, hogy a versenyképességi támogatást a 90/684 irányelv 4. cikke és a Richtlinien für die Gewährung von Wettbeverbshilfen an Werften in der Bundesrepublik Deutschland auf dem in Artikel 3 des Einigungsvertrages genannten Gebiet (az egyesítési szerződés 3. cikkében említett területen létesített németországi hajógyáraknak nyújtott versenyképességi támogatásra vonatkozó, 1991. július 22-i irányelvek; a továbbiakban: német irányelvek) (
Bundesanzeiger
1991., 5153. o.) alapján hagyták jóvá. A felperesek előadják, hogy az említett irányelveket bejelentették a Bizottságnak, amely jóváhagyta azokat. Ebből többek között az következik, hogy ha a versenyképességi támogatást az alapján nyújtották, hogy kötöttek-e hajógyártási szerződést, vagy sem, akkor a támogatást az említett szerződésekből származó veszteségeken kívüli egyéb működési költségekre is lehet fordítani.
Végül a felperesek előadják, hogy a versenyképességi támogatás átalányösszegnek minősül, amely nem lehet visszatérítés tárgya. Egyrészt megjegyzik, hogy a német irányelvek kifejezetten rendelkeztek arról, hogy a versenyképességi támogatás nem téríthető vissza. Másrészt azt állítják, hogy a KWW-nek nyújtott versenyképességi támogatást nem a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére használták fel, hanem könyvelési szempontból a KWW egyéb működési költségekkel csökkentett tartalékaira különítették el.
A Bizottság erre azt válaszolja, hogy nem követett el hibát azzal, hogy a versenyképességi támogatás címén kapott támogatás összegét beleszámította a KWW által a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére kapott támogatások teljes összegébe, mivel – amint azt a megtámadott határozat 94-96. pontjában megállapította – a versenyképességi támogatást egyrészt „a szerkezetátalakítás során keletkező veszteségek” fedezésére hagyták jóvá, másrészt olyan „bevételi formát” jelentett, amely lehetővé tette a KWW számára, hogy csökkentse a szerződésekhez kapcsolódó veszteségeit, és ezáltal a működési támogatás iránti szükségletét.
Ezenkívül a Bizottság az Elsőfokú Bíróság írásbeli és szóbeli kérdéseire adott válaszul arra hivatkozik, hogy a versenyképességi támogatást a 90/684 irányelv 4. cikke alapján nyújtották, és az volt a célja, hogy a Közösség területén található valamennyi hajógyár számára lehetővé tegye a saját területükön található hajógyárakat támogatásban részesítő egyes ázsiai országok által támasztott tisztességtelen verseny kivédését. Egyrészt a Bizottság e tekintetben kifejti, hogy jóllehet annak, hogy a KWW versenyképességi támogatásban részesüljön, nem volt feltétele, hogy a szerződésekhez kapcsolódó veszteségeket szenvedjen el, ezt a támogatást az összes megkötött hajógyártási szerződésben rögzített eladási ár alapján számolták ki. A Bizottság szerint ezért az említett támogatás nyújtása csökkenti a szerződésekhez kapcsolódó veszteségeket. Másrészt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a versenyképességi támogatást bele kellett számítani a kizárólag a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek címén nyújtott támogatások teljes összegébe, mivel a Németországi Szövetségi Köztársaság által 1992. november 27-én a Bizottsághoz címzett levélből következően a KWW csak azért fogadott el a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek címén 450000000 DEM támogatást, nem pedig 569600000 DEM-et, ahogyan azt eredetileg a THA és a Kvaerner a kizárólagos tárgyalások során tervezte, mert a szerződéshez kapcsolódó veszteségei fedezésére versenyképességi támogatást is kap.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
A felperesek lényegében arra hivatkoznak, hogy a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát követett el azáltal, hogy a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére kapott támogatások teljes összegébe beleszámította a ki nem fizetett versenyképességi támogatás megtérítése címén nyújtott 62500000 DEM-et.
Az ítélkezési gyakorlat szerint annak megállapításához, hogy a Bizottság elkövetett-e a tények mérlegelésekor olyan nyilvánvaló hibát, amely indokolttá tenné a megtámadott határozat megsemmisítését, a felperes által felhozott bizonyítékoknak elégségesnek kell lenniük ahhoz, hogy a szóban forgó határozatban elfogadott tények értékelését hihetőségétől megfosszák (az Elsőfokú Bíróság
T-380/94. sz., AIUFFASS és AKT kontra Bizottság ügyben 1996. december 12-én hozott ítéletének [EBHT 1996., II-2169. o.
] 59. pontja).
A jelen ügyben elöljáróban azt kell megállapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban három lépésben fejtette ki az annak megállapításához vezető gondolatmenetet, hogy a KWW 25999000 DEM támogatást kapott, amely a szerződésekhez kapcsolódó tényleges veszteségek összegére tekintettel többletnek minősül.
Először is, miután a megtámadott határozat (13)–(19) preambulumbekezdésében a Bizottság felidézi a különösen az első és a második jóváhagyó határozat alapján jóváhagyott támogatások különböző elemeit, a megtámadott határozat (118) preambulumbekezdésében kifejti, hogy a támogatásnak az 1995. december 31-ig történő felhasználását illetően a KWW könyvvizsgálójának jelentését vette alapul, amelyet a Németországi Szövetségi Köztársaság küldött meg a Bizottságnak (a továbbiakban: jelentés), és ez alapján azt állapította meg, hogy a KWW a következő támogatásokban részesült:
—
450000000 DEM szerződésekhez kapcsolódó veszteségek címén;
—
62500000 DEM a KWW által meg nem kapott versenyképességi támogatás megtérítése címén.
A ki nem fizetett versenyképességi támogatás megtérítése címén kapott 62500000 DEM-re vonatkozóan a megtámadott határozat (116) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az első és a második jóváhagyó határozatban összesen 73000000 DEM versenyképességi támogatást hagytak jóvá, de ennek az összegnek egy részét, 10500000 DEM-et végül nem bocsátottak a KWW rendelkezésére, és csak 62500000 DEM-et fizettek ki neki.
A Bizottság továbbá a megtámadott határozat (91) és (117) preambulumbekezdésében megjegyzi, hogy a KWW-nek bizonyos típusú hajókra („Kassettenschiffe”) vonatkozó szerződéseket nem kellett végrehajtania, és ezért ezen az alapon nem is kapott támogatást. A Bizottság ezért kifejti, hogy a megtámadott határozatban nem vette figyelembe azt a támogatást, amelyet az említett szerződéseknek megfelelő összeg, azaz 34600000 DEM erejéig hagyott jóvá, és amely a második jóváhagyó határozatban jóváhagyott, 617100000 DEM összegű teljes működési támogatás részét képezte.
Így a Bizottság a megtámadott határozat (118) preambulumbekezdésében megállapítja, hogy a felperesek „a szerkezetátalakítási időszak alatt” összesen 5125000 000 DEM támogatásban részesültek, amelyből 450000000 DEM-et a szerződésekhez kapcsolódó veszteségekre, 62500000 DEM-et pedig a ki nem fizetett versenyképességi támogatás megtérítése címén kaptak.
Másodszor, a Bizottság a megtámadott határozat (119) preambulumbekezdésében rámutatott arra, hogy a KWW szerződéseihez kapcsolódó tényleges veszteségek összege a Németországi Szövetségi Köztársaság által számára 1999. június 30-i szakértői vélemények szerint 404101000 DEM-et tett ki.
Következésképpen a Bizottság a megtámadott határozat (120) preambulumbekezdésében úgy véli, hogy a KWW a szerződéseihez kapcsolódó tényleges veszteségeinél 108399000 DEM-mel több támogatásban részesült.
Harmadszor, a Bizottság a megtámadott határozat (116) és (121) preambulumbekezdésében rámutat arra, hogy a KWW nem kapott meg 82400000 DEM „működési támogatást, amelyet a Bizottság korábban [helyesen: a szerkezetátalakításra vonatkozóan] hagyott jóvá”, és amely a „régi adósságok elengedésének” felel meg. Ilyen feltételek mellett a Bizottság úgy véli, hogy „az, hogy a veszteségre adott [helyesen: az, hogy a szerződésekhez kapcsolódó veszteségekre adott] többlettámogatást a meg nem kapott működési támogatással szemben figyelembe vegyék, egybevág a Bizottságnak a jóváhagyó határozatokban tett kötelezettségvállalásával, amely szerint gondoskodik arról, hogy a kedvezményezett csak a szerkezetátalakításához szükséges támogatást kapja meg”.
A Bizottság ez utóbbi megállapításból a megtámadott határozat (121) preambulumbekezdésében azt a következtetést vonja le, hogy a 82400000 DEM-et le kell vonni a KWW által a szerződésekhez kapcsolódó veszteségekre kapott 108399000 DEM összegű többlettámogatásból.
A Bizottság ezért három megállapítás alapján, miszerint először is a KWW „a szerkezetátalakítási időszak alatt” összesen 512500000 DEM támogatásban részesült, másodszor hogy összesen 404101000 DEM szerződésekhez kapcsolódó tényleges veszteséget szenvedett el, harmadszor pedig hogy nem fizették ki neki a jóváhagyott 82400000 DEM összegű támogatást, a megtámadott határozat (121) preambulumbekezdésében az állapította meg, hogy a KWW 25999000 DEM összegű többlettámogatásban részesült, amelynek el kell rendelni a visszatérítését.
Ezért egyrészt rá kell mutatni arra, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban azt állapította meg, hogy a KWW által a ki nem fizetett versenyképességi támogatás megtérítésére kapott 62500000 DEM a szerződésekhez kapcsolódó tényleges veszteségek fedezésére irányuló és arra felhasznált támogatások részét képezi, és ez az összeg – legalábbis részben – visszatéríttethető.
Másrészt ha abból indulunk ki, hogy a KWW csak a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek címén 450000000 DEM–et kapott, ahogyan azt a felperesek állítják, a 62500000 DEM összegű versenyképességi támogatást nem kellett volna figyelembe venni a megtámadott határozatban, és ezért azt kellene megállapítani, hogy a Bizottság tévesen következtetett többlettámogatás fennállására. Ebben az esetben ugyanis a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek címén kapott összes támogatás a 82400000 DEM ki nem fizetett támogatás levonása után 367600000 DEM lenne, amely kevesebb, mint a KWW által e tekintetben elszenvedett tényleges veszteségeknek megfelelő 404101000 DEM teljes összege.
A fenti 53. és 54. pontban foglalt megállapításokra tekintettel tehát azt kell megvizsgálni, hogy a jelen ügyben a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát követett-e el azáltal, hogy a KWW-nek a ki nem fizetett versenyképességi támogatás megtérítésére nyújtott 62500000 DEM-et figyelembe vette a KWW által a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére kapott támogatás teljes összegének meghatározásánál.
Először is megállapítható, hogy mind a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére jóváhagyott támogatás, mind a versenyképességi támogatás a 90/684 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében említett működési támogatások csoportjába tartozik.
Rá kell mutatni azonban arra, hogy az első és a második jóváhagyó határozatból – amelyek releváns részeit a fenti 13. és 14. pont idézi – kitűnik, hogy a Bizottság egyértelműen különbséget tett a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére szánt támogatás és a versenyképességi támogatás között. Egyrészt ugyanis az említett határozatok 6100000 DEM, illetve 66900000 DEM, azaz összesen 73000000 DEM összegű „versenyképességi támogatásról” rendelkeznek, amelyből a felek által nem vitatottan csak 62500000 DEM-et fizettek ki. Nem esik szó arról, hogy ezt a támogatást a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére kell fordítani. Másrészt az említett határozatok 11700000 DEM, illetve 46600000 DEM összegű támogatásról rendelkeznek, amellyel kapcsolatban kifejezetten kimondják, hogy az kizárólag „az 1990. július 1-je után kötött hajógyártási szerződésekből származó veszteségek egy részét fedez[het]i”.
Az tűnik ki továbbá az átvételi szerződés rendelkezéseiből, amelyekre a Bizottság a fenti 13. és 14. pontban említett első és második jóváhagyó határozatban támaszkodott, hogy a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek címén kilátásba helyezett támogatás különbözik a versenyképességhez kapcsolódó támogatástól. Egyrészt az átvételi szerződés 7. cikkének (6) bekezdése alapján a THA-nak „a szerkezetátalakítási időszak alatt a [KWW] termelékenységének csökkenéséből származó […] veszteségek finanszírozására és a [KWW] [akkori] alacsony versenyképességéhez kapcsolódó veszteségekre 450000000 DEM összegű” támogatást kellett nyújtania. Másrészt az átvételi szerződés 18. cikkének (1) bekezdése alapján a THA-nak 73000000 DEM-et kellett kifizetnie a KWW-nek abban az esetben, ha az utóbbi nem kapja meg a hajógyártási támogatást. Ugyanígy az állami támogatások kifizetésének előzetes tervében, amelyet az átvételi szerződéshez csatoltak és bejelentettek a Bizottságnak, a versenyképességi támogatás összege az egyéb működési veszteségek – ideértve a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek – fedezésére irányuló támogatások összegeitől elkülönülve szerepel.
Ennélfogva még ha a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére irányuló támogatás és a versenyképességi támogatás ugyanúgy a 90/684 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében említett működési támogatások csoportjába is tartozik, a Bizottság az első és a második jóváhagyó határozatában a Németországi Szövetségi Köztársaság által megküldött dokumentumok alapján ennek ellenére különbséget tett az említett két támogatás között, amelyeknek eltérő volt a rendeltetése: az egyik a KWW szerződéseihez kapcsolódó veszteségek fedezésére, a másik a versenyképességi hiányosságainak kiegyenlítésére irányult.
Másodszor, az 1993. február 10-i határozat, amellyel a Bizottság a 90/684 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján úgy határozott, hogy az összes német hajógyárat érintő versenyképességi programnak a német hatóságok által eszközölt módosításai tekintetében nem emel kifogást, egyáltalán nem említi azt, hogy a versenyképességi támogatást kizárólag a szerződésekhez kapcsolódó veszteségekre lehet fordítani. Az említett határozatból valójában az tűnik ki, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság által a Bizottságnak az első és a második jóváhagyó határozat elfogadását megelőzően bejelentett versenyképességi támogatási program annak lehetővé tételére irányul, hogy a német hajógyárak versenyképesek maradjanak, „amennyiben olyan országok más hajógyáraival állnak versenyben, amelyekben több hajógyártási támogatást nyújtottak”, azt azonban nem fejti ki a Bizottság, hogy a versenyképességi támogatást milyen meghatározott veszteségekre kell fordítani.
A Bizottság maga egyébként úgy ítéli meg, hogy a versenyképességi támogatás nem feltétlenül irányul a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére.
Egyrészt a Bizottság az Elsőfokú Bíróságnak a versenyképességi támogatási programra vonatkozó írásbeli kérdéseire válaszul kifejezetten elismeri azt, hogy „[a 90/684 irányelv 4. cikk] szerint a [német területen található hajógyárak] attól függetlenül részesülhettek [versenyképességi] támogatásban, hogy az érintett [hajógyártási] szerződés veszteséggel zárul-e”, hogy „[m]ás szóval a [versenyképességi] támogatásban való részesülésnek nem volt feltétele a [hajógyártási] szerződéshez kapcsolódó veszteségek elszenvedése”, valamint az Elsőfokú Bíróság által tárgyaláson feltett kérdésekre válaszul azt, hogy „az elszenvedett veszteségektől függetlenül bárki részesülhet ebben a támogatásban”. Következésképpen a Bizottság – legalábbis hallgatólagosan – elismeri, hogy nincsen okozati összefüggés a versenyképességi támogatás nyújtása, és azon tény között, hogy a szerződések megkötése idézett-e elő veszteségeket. Ezért mint hatástalant el kell utasítani a Bizottság arra vonatkozó érvét, miszerint a versenyképességi támogatást a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére kell fordítani, mivel ennek a támogatásnak az összegét a valamennyi megkötött hajógyártási szerződés értéke alapján számították ki.
Másrészt a német irányelvek 3. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy „[a] versenyképességi támogatás akkor nyújtható, ha a német hajógyárak 1990. július 1-je és között kötelező erővel [hajó]gyártási és -átépítési megrendelést fogadtak el”. Az említett irányelvek azonban semmilyen módon nem tartalmazzák azt, hogy a versenyképességi támogatást kizárólag a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére, nem pedig a hajógyárak működéséhez kapcsolódó egyéb veszteségekre lehet fordítani. Továbbá az, hogy az irányelvek ezt nem említik, magának a versenyképességi támogatásnak a céljával is összeegyeztethető, amely a Bizottság határozatából (lásd a fenti 10. pontot) következően arra irányul, hogy valamennyi európai hajógyár, és nem csak a Warnow Werft hajógyár számára lehetővé tegye, hogy azok egyes ázsiai országokkal felvegyék a versenyt a világpiacon, függetlenül attól, hogy az említett hajógyárak elszenvedtek-e hajógyártási szerződések megkötéséhez kapcsolódó veszteségeket.
Így az első és a második jóváhagyó határozat, az 1993. február 10-i bizottsági határozat, a német irányelvek és magának a versenyképességi támogatásnak a célja alapján azt kell megállapítani, hogy a KWW nem köteles az említett támogatást meghatározott költségekre, így a szerződésekhez kapcsolódó veszteségekre fordítani.
Harmadszor, az 1996. július 9-i jelentés ismerteti, hogy a KWW ténylegesen 62500000 DEM-ben részesült a ki nem fizetett versenyképességi támogatás megtérítése fejében, és hogy az említett támogatás a működési támogatás körébe tartozik. Ez a jelentés azonban nem részletezi, hogy ez az összeg a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére irányult-e, és hogy valóban arra használták-e fel. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem vitatja a felperesek azon állítását, miszerint a KWW által a versenyképességi támogatás megtérítése fejében kapott összeget könyvelési szempontból nem a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére, hanem a KWW tartalékaira különítették el.
Következésképpen rá kell mutatni arra, hogy a Bizottság az 1996. július 9-i jelentés alapján nem állapíthatja meg azt, hogy a versenyképességi támogatást ténylegesen a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére fordították.
Negyedszer hangsúlyozni kell, hogy az Elsőfokú Bíróság által a tárgyaláson feltett kérdésekre előadott válaszában Bizottság nem vitatta a felperesek azon érveit, miszerint lényegében a KWW felhasználhatta a versenyképességi támogatást a szerződésekhez kapcsolódó veszteségeken kívüli egyéb költségek fedezésére is.
A fenti megállapításokból tehát egyrészt az következik, hogy a versenyképességi támogatás olyan működési támogatásnak minősült, amelynek felhasználásáról a KWW szabadon dönthetett, másrészt pedig hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a KWW az említett támogatást ténylegesen a szerződésekhez kapcsolódó veszteségei fedezésére fordította.
Ezért azt kell megállapítani, hogy a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy a versenyképességi támogatást a KWW-nek kizárólag a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére nyújtott támogatásokhoz kell számítani.
A Bizottság által e tekintetben felhozott érveknek nem adható hely.
Először is mint hatástalanokat el kell utasítani azokat a bizottsági érveket, amelyek szerint a versenyképességi támogatást figyelembe kell venni a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek fedezésére nyújtott támogatás összegének kiszámításánál, mivel az említett támogatás „a szerkezetátalakítási időszak alatt” jóváhagyott támogatás teljes összegének részét képezi, vagy olyan „bevételi formát” jelent, amely lehetővé tette a KWW-nek nyújtott működési támogatás teljes összegének csökkentését. Ezekkel az érvekkel semmi esetre sem cáfolhatók a fenti 68. és 69. pontban kifejtett megállapítások.
Mint hatástalant el kell továbbá utasítani a Bizottság azon érvét, miszerint a Kvaerner a THA-val a Warnow Werft hajógyár KWW általi megszerzése tárgyában folytatott kizárólagos tárgyalások során csak azért fogadta el azt, hogy a KWW a szerződésekhez kapcsolódó veszteségek címén 450000000 DEM-ben részesüljön, és nem 569600000 DEM-ben, ahogyan azt eredetileg kilátásba helyezték, mert a KWW ezenkívül versenyképességi támogatást is kap.
A fenti megállapításokra tekintettel a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni, anélkül hogy az Elsőfokú Bíróságnak határoznia kellene a második jogalap első részéről, valamint a felperesek által előterjesztett többi jogalapról.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
Mivel a jelen ügyben a Bizottság pervesztes lett, a felperesek kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (első tanács)
a következőképpen határozott:

1)
Az Elsőfokú Bíróság megsemmisíti a Németország által a Kvaerner Warnow Werft javára végrehajtott állami támogatásról szóló, 2004. október 20-i 2005/374/EK bizottsági határozatot.

2)
A Bizottság viseli saját költségeit, valamint köteles viselni az Aker Warnow Werft GmbH és a Kvaerner ASA részéről felmerült költségeket.

Tiili
Dehousse
Wiszniewska-Białecka
Kihirdetve Luxembourgban, a 2009. március 10-i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.