CELEX: 62001TJ0307
Ametnikud
Distsiplinaarmeetmed
Madalamasse ametijärku tagandamine
Komisjoni hoonete valveleping
Mõistlik tähtaeg
Kriminaalmenetlus
Kahju hüvitamise hagi

1.
Ametnikud – Distsiplinaarkord – Distsiplinaarmenetlus – IX lisa artiklis 7 kindlaks määratud tähtajad – Asutuse kohustus tegutseda
mõistliku tähtaja jooksul – Mittetäitmine – Tagajärjed
(Personalieeskirjade IX lisa artikkel 7)
2.
Ametnikud – Distsiplinaarkord – Distsiplinaarmenetluse algatamine – Aegumistähtaeg – Töölt puudumine – Asutuse kohustus tegutseda
mõistliku tähtaja jooksul – Mittetäitmine – Tagajärjed
(Personalieeskirjade artiklid 86–89;  IX lisa)
3.
Ametnikud – Distsiplinaarkord – Distsiplinaarmenetlus – Samu asjaolusid käsitlevad distsiplinaar- ja kriminaalmenetlus, mis
viiakse läbi samaaegselt – Asutuse kohustus oodata ametniku asja suhtes lõpliku otsuse tegemisega, kuni kriminaalkohus on
teinud oma lõpliku otsuse
(Personalieeskirjade artikli 88 lõige 5; IX lisa artikli 7 teine lõik)
4.
Ametnikud – Distsiplinaarkord – Distsiplinaarmenetlus – Samu asjaolusid käsitlevad distsiplinaar- ja kriminaalmenetlus, mis
viiakse läbi samaaegselt – Distsiplinaarmenetluse peatamise otstarve – Seotus kriminaalkohtu tehtud faktiliste järeldustega
– Võimalus kvalifitseerida tuvastatud faktid distsiplinaarsüüteo raames
(Personalieeskirjade artikli 88 viies lõik)
5.
Ametnikud – Õigused ja kohustused – Valvelepingu kuritarvitamine võtmaks tööle haldusülesandeid täitva kaastöötaja – Üldlevinud
praktika, millel oma olemuselt puuduvad pettuse tunnused – Praktikast teatamata jätmine või selle mittevältimine – Personalieeskirjadest
tulenevate kohustuste rikkumine – B-kategooria ametnikku puudutav kohustuste täitmata jätmine
(Personalieeskirjade artikkel 11)
6.
Ametnikud – Hagi – Kahju hüvitamise hagi – Vaidlustatud akti tühistamine, mis ei taga moraalse kahju asjakohast hüvitamist
– Ebaseadusliku distsiplinaarmenetlusega tekitatud moraalne kahju
(Personalieeskirjade artikkel 91)
1.     Kuigi on tõene, et personalieeskirjade IX lisa artiklis 7 ette nähtud täpsed tähtajad  distsiplinaarmenetluse läbiviimiseks
pole kohustuslikud, on nad siiski hea haldustava reeglid, mille eesmärk on nii asutuse kui ka ametniku huvides ära hoida distsiplinaarmenetlust
lõpetava otsuse vastuvõtmine põhjendamatult hilja. Sellest tulenevalt on distsiplinaarmenetlust läbiviivad asutused kohustatud
juhtima distsiplinaarmenetlust hoolsalt ja tegutsema selliselt, et iga menetlustoiming sooritatakse mõistliku aja jooksul
pärast sellele eelnenud toimingut. Nimetatud tähtaja mittejärgimine, mida saab hinnata vaid konkreetse olukorra kontekstis,
võib kaasa tuua väljaspool tähtaega vastu võetud otsuse tühistamise.
(vt punkt 47)
Viited: 4. veebruar 1970, kohtuasi 13/69: Van Eick
v.
komisjon (EKL 1970, lk 3); 29. jaanuar 1985, kohtuasi 228/83: F
v
. komisjon (EKL 1985, lk 275); 19. aprill 1988, liidetud kohtuasjad 175/86 ja 209/86: M
v.
nõukogu (EKL 1988, lk 1891); 17. oktoober 1991, kohtuasi T-26/89: de Compte
v.
parlament (EKL 1991, lk II-781, punkt 88); 26. jaanuar 1995, kohtuasi T-549/93: D
v.
komisjon (EKL AT 1995, lk I-A-13 ja II-43, punkt 25); 30. mai 2002, kohtuasi T-197/00: Onidi
v.
komisjon (EKL AT 2002, lk I-A-69 ja II-325, punkt 91).
2.     Isegi personalieeskirjade IX lisa artiklites 86–89 ette nähtud aegumistähtaja puudumisel on distsiplinaarmenetlust läbiviivatel
asutustel, eriti alates hetkest, kui asutus on saanud teada asjaoludest ja käitumistest, mis võivad osutuda ametniku poolt
personalieeskirjades sisalduvate kohustuste rikkumiseks, kohustus tegutseda selliselt, et karistuse määramisega lõppev menetlus
algaks mõistliku tähtaja jooksul. Selle tähtaja mittejärgimine, mis sõltub üksiku juhtumi asjaoludest, võib tähendada seda,
et asutuse poolt liiga hilja alustatud distsiplinaarmenetlus on ebaseaduslik ning võib põhjustada seetõttu nimetatud menetluses
vastu võetud karistuste tühistamise.
Asutuse ülemäärane viivitamine distsiplinaarmenetluse algatamisega seab ohtu õiguskindluse põhimõtte. Nii asutuse poolt asjaolude
ja käitumise hindamine distsiplinaarsüüteona kui ka ametniku poolt oma kaitseõiguste teostamine võivad osutuda eriti raskeks,
kui asjaolude ja käitumise toimumise hetke ja distsiplinaarjuurdluse alguse vahel on pikk ajavahemik.
(vt punktid 48 ja 49)
Viited: 27. november 2001, kohtuasi C-270/99 P: Z
v.
parlament (EKL 2001, lk I-9197, punktid 43 ja 44); 19. juuni 2003, kohtuasi T-78/02: Voigt
v
. Euroopa Keskpank (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 64); eespool viidatud kohtuasi de Compte
v.
parlament, punkt 88; eespool viidatud kohtuasi D
v.
komisjon,  punkt 25.
3.     Personalieeskirjade artikli 88 viies lõik keelab ametisse nimetaval asutusel lõpliku otsuse tegemise asjaomase ametniku distsiplinaarmenetluse
asjaolude suhtes, mis langevad kokku kriminaalmenetluse esemega, kuni kriminaalkohus ei ole teinud lõplikku otsust. See artikkel
ei anna seetõttu ülalnimetatud asutusele kaalutlusõigust erinevalt personalieeskirjade IX lisa artikli 7 teise lõigu sätetest,
mille kohaselt distsiplinaarnõukogu võib kriminaalmenetluse korral otsustada oma arvamust mitte anda, kuni kohus on teinud
oma otsuse.
(vt punkt 59)
Viited: 19. märts 1998, kohtuasi T-74/96: Tzoanos
v.
komisjon (EKL AT 1998, lk I-A-129 ja II-343, punktid 32 ja 33); 13. märts 2003, kohtuasi T-166/02: Pessoa e Costa
v.
komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 45).
4.     Personalieeskirjade artikli 88 viiendal lõigul on kaks eesmärki. Ühelt poolt on selle artikli eesmärk asjaomase ametniku olukorda
mitte nõrgendada tema suhtes algatatud kriminaalmenetlustes selliste asjaolude alusel, mis on lisaks distsiplinaarmenetluse
esemeks institutsioonis, kus ta töötab. Teiselt poolt võimaldab distsiplinaarmenetluse peatamine kuni kriminaalmenetluse lõppemiseni
arvestada nimetatud distsiplinaarmenetluses kohtuotsuse jõustumisel kriminaalkohtu sedastatud asjaolusid. Tegelikult kehtestab
personalieeskirjade artikli 88 viies lõik põhimõtte, et „kriminaalmenetlus peatab distsiplinaarmenetluse”, mida õigustab eriti
asjaolu, et siseriiklikel kriminaalkohtutel on suurem uurimispädevus kui ametisse nimetaval asutusel. Seetõttu juhul, kui
samad teod võivad osutuda süüteoks ja personalieeskirjades ette nähtud ametniku kohustuste rikkumiseks, on asutus seotud kriminaalmenetluses
kriminaalkohtu poolt tehtud faktiliste järeldustega. Juhul,  kui viimane on tuvastanud asjas fakte, võib asutus need seejärel
õiguslikult kvalifitseerida distsiplinaarsüüteo raames ja eelkõige teha kindlaks, kas tegemist on personalieeskirjades ette
nähtud kohustuste rikkumisega.
(vt punkt 75)
Viited: 21. november 2000, kohtuasi T-23/00: A
v.
komisjon (EKL AT 2000, lk I-A-263 ja II-1211, punktid 35 ja 37).
5.     B-kategooriasse kuuluva ametniku, kelle ülesanneteks on personalieeskirjade artikli 5 lõike 1 alusel täidesaatev ja abistav
tegevus, kuid mitte juhtimine nagu A-kategooria ametnikul, süüdistamine personalieeskirjades ettenähtud kohustuste rikkumises
ei ole õigustatud seetõttu, et ta lihtsalt ei teatanud oma pelgalt haldusülesandeid täitvast kaastöötajast, kes sai palka
valvelepingu osapooleks olevalt äriühingult, või et ta ei vältinud sobilikul viisil sellist praktikat, kuna selline praktika
oli korraldatud komisjoni erinevate osakondade poolt, see oli laialdaselt levinud, toetatud institutsiooni organite poolt
ja kuigi ebaseaduslik, ei olnud selline käitumine pettus.
(vt punktid 92 ja 93)
6.     Välja arvatud erandjuhtudel, on ametniku poolt vaidlustatud otsuse tühistamine iseenesest asjakohane ja üldjuhul piisav heastamine
moraalse kahju eest, mis nimetatud ametnikul võis tekkida.
Seevastu kui distsiplinaarmenetluse mitmes vahepealses haldusarvamuses ja otsuses on hageja vastu suunatud süüdistusi, mis
on osutunud ebaõigeteks, kui institutsioon on rikkunud distsiplinaarmenetluse algatamisel mõistliku tähtaja põhimõtet ning
lisaks, kui menetlus on pikenenud karistuse määramiseni ligikaudu kolme aasta võrra ja kui distsiplinaarmenetlust ei ole peatatud
kuni hageja suhtes algatatud kriminaalmenetluse lõppemiseni, siis sellist olukorda tuleb vaadelda hageja väärikust kahjustavana,
tema eraelu häirivana ja pikka ebakindlasse olukorda asetavana, temale moraalset kahju põhjustavana, mille asjakohaseks hüvitamiseks
ei saa pidada vaidlustatud otsuse tühistamist.
(vt punkt 110)
Viited: 27. veebruar 1992, kohtuasi T-165/89: Plug
v
. komisjon (EKL 1992, lk II-367, punkt 118); 28. september 1999, kohtuasi T-140/97: Hautem
v.
EIP (EKL AT 1999, lk I-A-171 ja II-897, punkt 82); 11. september 2002, kohtuasi T-89/01: Willeme
v.
komisjon (EKL AT 2002, lk I-A-153 ja II-803, punkt 97).