CELEX: 62002CJ0127
Direktiivi 92/43/ETY
Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu
Suunnitelman tai hankkeen käsite
Tiettyjen suunnitelmien tai hankkeiden vaikutuksen arviointi suojellulle alueelle

Ennakkoratkaisupyyntö koskee luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta
1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (EYVL L 206, s. 7; jäljempänä luontodirektiivi) 6 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajina ovat Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee (Waddenzeen suojelemiseksi
perustettu kansallinen järjestö, jäljempänä Waddenvereniging) ja Nederlandse Vereniging tot Berscherming van Vogels (Alankomaiden
lintujensuojelujärjestö, jäljempänä Vogelbeschermingsvereniging) ja vastaajana Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer
en Visserij (maatalous-, maisemansuojelu- ja kalastusministeriön ylijohtaja, jäljempänä ylijohtaja) ja joka koskee viimeksi
mainitun Coöperatieve Producentenorganisatie van de Nederlandse Kokkelvisserij UA:lle (Alankomaiden sydänsimpukoiden kalastajien
osuustoiminnallinen tuottajayhteisö, jäljempänä PO Kokkelvisserij) myöntämiä lupia sydänsimpukoiden mekaaniseen pyyntiin Waddenzeen
erityissuojelualueella, joka on luokiteltu luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston
direktiivin 79/409/ETY (EYVL L 103; jäljempänä lintudirektiivi) 4 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Lintudirektiivi
Lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot luokittelemaan erityissuojelualueiksi alueet, jotka
vastaavat näissä säännöksissä määriteltyjä ornitologisia kriteerejä.
Lintudirektiivin 4 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuilla suojelualueilla elinympäristöjen
pilaantumisen tai huonontumisen sekä lintuihin vaikuttavien häiriöiden estämiseksi, jos häiriöt vaikuttaisivat merkittävästi
tämän artiklan tavoitteisiin. Jäsenvaltioiden on myös näiden suojelualueiden ulkopuolella pyrittävä estämään elinympäristöjen
pilaantuminen ja huonontuminen.”

Luontodirektiivi
Luontodirektiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on toteutettava erityisten suojelutoimien alueilla tarvittavat suojelutoimenpiteet ja laadittava tarvittaessa
tarkoituksenmukaisia käyttösuunnitelmia, jotka koskevat erityisesti näitä alueita tai jotka sisältyvät muihin kehityssuunnitelmiin,
sekä tarpeellisia lainsäädännöllisiä, hallinnollisia tai sopimusoikeudellisia toimenpiteitä, jotka vastaavat liitteen I luontotyyppien
ja liitteessä II esitettyjen lajien ekologisia vaatimuksia alueilla.
2.      Jäsenvaltioiden on toteutettava erityisten suojelutoimien alueilla tarpeellisia toimenpiteitä luontotyyppien ja lajien elinympäristöjen
heikentymisen sekä niitä lajeja koskevien häiriöiden estämiseksi, joita varten alueet on osoitettu, siinä määrin kuin nämä
häiriöt saattaisivat vaikuttaa merkittävästi tämän direktiivin tavoitteisiin.
3.      Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta
saattavat vaikuttaa tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on
arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin. Alueelle aiheutuvien vaikutusten
arvioinnista tehtyjen johtopäätösten perusteella ja jollei 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset
antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta
kyseisen alueen koskemattomuuteen, ja kuultuaan tarvittaessa kansalaisia.
4.      Jos suunnitelma tai hanke on alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnin kielteisestä tuloksesta huolimatta ja vaihtoehtoisten
ratkaisujen puuttuessa kuitenkin toteutettava erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset
tai taloudelliset syyt, jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarvittavat korvaavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että Natura
2000:n yleinen kokonaisuus säilyy yhtenäisenä. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle toteutetut korvaavat toimenpiteet.
Jos kyseisellä alueella on ensisijaisesti suojeltava luontotyyppi ja/tai laji, ainoat kysymykseen tulevat näkökohdat ovat
sellaisia, jotka liittyvät ihmisen terveyteen tai yleiseen turvallisuuteen tai ensisijaisen tärkeisiin suotuisiin vaikutuksiin
ympäristöön taikka, komission lausunnon mukaan, muihin erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottaviin syihin.”
Luontodirektiivin 7 artiklan mukaan ”tämän direktiivin 6 artiklan 2, 3 ja 4 kohdasta aiheutuvat velvoitteet korvaavat [lintu]direktiivin
– – 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisestä lauseesta aiheutuvat velvoitteet, kun on kyse 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti suojeltavaksi
luokitelluista alueista tai vastaavasti kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti tunnustetuista alueista tämän
direktiivin voimaantulopäivästä alkaen tai jäsenvaltion [lintu]direktiivin – – mukaisesti tekemän suojeluluokittelun tai tunnustamisen
päivämäärästä alkaen, jos viimeksi mainittu päivämäärä on myöhempi”.

Kansallinen lainsäädäntö
Natuurbeschermingswetin (luonnonsuojelulaki) 12 §:n 1 momentin nojalla on kiellettyä toteuttaa, määrätä toteutettavaksi taikka
sietää toimenpiteitä, jotka ovat haitallisia luonnon koskemattomuuden kannalta tai suojellun alueen luonnontieteellisen merkityksen
kannalta taikka jotka voivat pilata tällaista aluetta, ilman Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserijn (maatalous-,
maisemansuojelu- ja kalastusministeriö, jäljempänä ministeriö) myöntämää lupaa, taikka vastaavia toimenpiteitä, jotka ovat
tämän luvan myöntämisen edellytysten vastaisia. Saman pykälän 2 momentin mukaan toimenpiteitä, jotka vaikuttavat nimeämispäätöksessä
mainittuihin suojellun alueen olennaisiin ominaisuuksiin, pidetään aina haitallisina tällaisen alueen koskemattomuuden taikka
sen luonnontieteellisen merkityksen kannalta.
Waddenzeen nimeämisestä valtion luonnonsuojelualueeksi 17.11.1993 annetusta asetuksesta ja siihen kiinteänä osana kuuluvista
perusteluista ilmenee, että Natuurbeschermingswetin mukaisten lupien myöntämis- ja peruutuspolitiikka liittyy Planologische
Kernbeslissing Waddenzeen (Waddenzeen käytön suunnittelua koskeva peruspäätös, jäljempänä PKB–Waddenzee) puitteissa toteutettuun
politiikkaan. Kyseisten perustelujen mukaan on näin luotu asianmukaiset puitteet, jotta voidaan Natuurbeschermingswetin mukaisia
menettelyjä soveltamalla valvoa niitä toimia, jotka ovat mahdollisesti haitallisia PKB–Waddenzeen pääasiallisen tavoitteen
kannalta eli tämän alueen ja erityisesti tällä alueella esiintyvien lintujen ravinnonsaantiin, pesintään ja lepoon käyttämien
paikkojen suojelun ja kestävän kehityksen kannalta. Tällä alueella taloudellisesti tärkeät inhimilliset toiminnat ovat mahdollisia
edellyttäen, että pääasiallista tavoitetta arvioidaan riittävästi. Waddenzeellä aiottuja toimintoja on siis valvottava ottaen
huomioon edellä mainitut tavoitteet ja poliittiset suuntaviivat, ja niitä on arvioitava näiden perusteella.
PKB–Waddenzeen luku, joka koskee rannikkokalastuksen hallintaa, on pantu täytäntöön 21.1.1993 tehdyllä hallituksen päätöksellä,
jonka nimi on Structuurnota Zee- en kustvisserij ”Vissen naar evenwicht”. Siinä määritellään simpukanpyyntiä koskeva politiikka
erityisesti Waddenzeen osalta vuosina 1993–2003, ja se sisältää joukon sydänsimpukoiden pyyntiä koskevia rajoituksia. Nämä
valtion luonnonsuojelualueen tietyt osat ovat pysyvästi suljettuja sydänsimpukoiden pyynniltä, päätöksessä määrätään, että
myös huonoina ravintovuosina lintujen on saatava 60 prosenttia niiden keskimääräisestä ravinnontarpeesta alueen sydänsimpukoista
ja sinisimpukoista. Se, että niiden keskimääräistä ravinnontarvetta ei tyydytetä 100-prosenttisesti, johtuu siitä, että ne
voivat turvautua myös vaihtoehtoisiin ravintolähteisiin (liejusimpukat, vinohammassimpukat, rantaravut).
PKB–Waddenzeen mukaan ennalta varautumisen periaatteesta johtuu, että jos parhaimpien saatavilla olevien tietojen perusteella
on ilmeinen epäilys siitä, aiheutuuko ekosysteemille merkittäviä negatiivisia seurauksia, suurempi merkitys on annettava Waddenzeen
suojelulle. Ennakkoratkaisukysymysten esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, että suurimmasta osasta käytettävissä olevista
ja käytetyistä tieteellisistä tutkimuksista ei ilmene yksiselitteisesti, että kyseisen alueen ekosysteemille aiheutuisi sydänsimpukoiden
mekaanisesta pyynnistä merkittäviä haitallisia vaikutuksia.

Pääasiaa koskeva riita ja ennakkoratkaisukysymykset
Ylijohtaja myönsi 1.7.1999 ja 7.7.2000 tekemillään päätöksillä (jäljempänä pääasiassa kyseessä olevat päätökset) PO Kokkelvisserijlle
tietyin edellytyksin luvat sydänsimpukoiden mekaaniseen pyyntiin Waddenzeen erityissuojelualueella ajanjaksoina 16.8.–25.11.1999
ja vastaavasti 14.8.–30.11.2000.
Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging ovat vaatineet näiden päätösten oikaisua ylijohtajalta, joka katsoi 23.12.1999
ja 19.2.2001 tekemillään päätöksillä, että pääasiassa kyseessä olevista päätöksistä tehdyt oikaisuvaatimukset eivät olleet
perusteltuja, ja hylkäsi ne.
Kyseiset luonnonsuojelujärjestöt nostivat näistä hylkäävistä päätöksistä kanteen Raad van Statessa. Ne väittävät pääasiallisesti,
että pääasiassa kyseessä olevilla päätöksillä hyväksytty sydänsimpukoiden pyynti aiheuttaa pysyvää vahinkoa Waddenzeen pohjan
geomorfologialle, kasvistolle ja eläimistölle. Ne ovat myös väittäneet, että kyseisellä pyynnillä vaikeutetaan simpukoista
ravintonsa saavien lintujen ravinnonsaantia, mikä johtaa tämän lintukannan, erityisesti meriharakka- ja haahkakannan pienentymiseen.
Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging ovat lisäksi väittäneet, että kyseessä olevat päätökset ovat ristiriidassa
luontodirektiivin ja lintudirektiivin kanssa.
Siitä kysymyksestä, onko luontodirektiivin 6 artiklan 2–4 kohta saatettu oikein osaksi Alankomaiden oikeusjärjestystä, Raad
van State toteaa, että Natuurbeschermingswetin 12 §:ää voidaan tulkita 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti, vaikka sen tarkoituksena
ei olekaan nimenomaisesti panna täytäntöön tässä säännöksessä säädettyjä velvoitteita. Natuurbeschermingswetissä ei myöskään
ole kyseisen direktiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdan täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä. Ei myöskään muutoin ole olemassa yleisesti
velvoittavia sääntöjä, joiden tarkoituksena olisi näiden kahden kohdan säännösten täytäntöönpano ja joita sovellettaisiin
Waddenzeehen.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin muistuttaa myös, että kun otetaan huomioon sydänsimpukoiden pyynnin laajuus
Waddenzeen erityissuojelualueella, Waddenverenigingin ja Vogelbeschermingsverenigingin mukaan on olemassa ”suunnitelma tai
hanke”, jota on luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan nojalla ”arvioitava asianmukaisesti”, kun taas ylijohtajan mukaan kyseessä
oleva toiminta kuuluu kyseisen direktiivin 6 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan, koska sitä on harjoitettu useita vuosia ilman,
että sitä olisi tehostettu.
Luontodirektiivin 6 artiklan 2 ja 3 kohdan välisestä suhteesta Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging ovat väittäneet,
että vaikka toiminta, jota varten luvat on myönnetty, onkin luokiteltava mainitun artiklan 3 kohdassa tarkoitetuksi suunnitelmaksi
tai hankkeeksi, sitä on kuitenkin valvottava kyseisen artiklan 2 kohdan suhteen. On siis tutkittava, onko kyseistä 3 kohtaa
pidettävä kyseisessä 2 kohdassa mainittuja sääntöjä koskevana erityissäännöksenä niin, että näitä kahta kohtaa on sovellettava
kumulatiivisesti, vai onko sitä pidettävä erillisenä ja itsenäisenä säännöksenä siten, että 2 kohta koskee olemassa olevaa
käyttöä, kun taas 3 kohta koskee uusia suunnitelmia tai hankkeita.
Raad van State nostaa esiin myös kysymyksen siitä, millä edellytyksillä on ”arvioitava asianmukaisesti” suunnitelman tai hankkeen
vaikutuksia kyseiseen alueeseen. Lisäksi tämä tuomioistuin tiedustelee, mitkä ovat ne arviointiperusteet, joiden nojalla on
arvioitava, ovatko kyseessä ”tarpeelliset toimenpiteet” vai ”asianmukainen arviointi”, kun otetaan huomioon myös luontodirektiivin
6 artiklan 3 kohdan sääntö siitä, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle
tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen.
Kyseinen tuomioistuin katsoo lopuksi, että on hyödyllistä tietää, onko luontodirektiivin 6 artiklan 2 ja 3 kohdalla välitön
oikeusvaikutus.
Näin ollen Raad van State on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      a)     Onko luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin
92/43/ETY 6 artiklan 3 kohdassa olevia käsitteitä ’suunnitelma tai hanke’ tulkittava siten, että ne kattavat myös toiminnan,
jota on harjoitettu jo useita vuosia mutta jota varten periaatteessa myönnetään joka vuosi lupa tietylle ajanjaksolle siten,
että asiassa arvioidaan joka kerta uudelleen, saadaanko toimintaa harjoittaa, ja jos saadaan, millä alueen osilla?
b)     Jos ensimmäiseen kysymykseen annetaan kieltävä vastaus: Onko edellä kuvattu toiminta katsottava ’suunnitelmaksi tai hankkeeksi’
silloin, jos toiminnan intensiteetti on vuosien kuluessa lisääntynyt tai tämä lisääntyminen on ollut mahdollista lupien takia?
2)      a)     Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan, että kysymyksessä on luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu ’suunnitelma
tai hanke’: Onko luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan katsottava olevan erityistapaus 6 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamisalalla
vai onko se katsottava säännökseksi, jolla on erillinen ja itsenäinen tarkoitus, esimerkiksi siten, että
i)      2 kohta koskee tähänastista käyttöä ja 3 kohta uusia suunnitelmia tai hankkeita tai
ii)      2 kohta koskee hallinnollisia toimenpiteitä ja 3 kohta muita päätöksiä tai
iii)      3 kohta koskee suunnitelmia tai hankkeita ja 2 kohta muuta toimintaa?
b)      Jos luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohta katsotaan 2 kohdan säännösten erikoistapaukseksi, voidaanko molempia kohtia soveltaa
kumulatiivisesti?
3)      a)     Onko luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kysymyksessä on ’suunnitelma tai hanke’ jo silloin, kun
tietty toiminta saattaa vaikuttaa kyseiseen alueeseen (jonka jälkeen on suoritettava asianmukainen arviointi sen selvittämiseksi,
ovatko vaikutukset merkittäviä), vai tarkoittaako tämä säännös sitä, että asianmukainen arviointi on suoritettava ainoastaan
silloin, jos on (riittävän) todennäköistä, että suunnitelma tai hanke saattaa vaikuttaa merkittävästi?
b)      Minkä kriteereiden perusteella on arvioitava, saattavatko luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut suunnitelmat
ja hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, vaikuttaa tähän alueeseen
merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien ja hankkeiden kanssa?
4)      a)     Minkä kriteereiden perusteella luontodirektiivin 6 artiklan soveltamisessa on arvioitava, ovatko kysymyksessä artiklan 2 kohdassa
tarkoitetut ’tarpeelliset toimenpiteet’ vai 3 kohdassa tarkoitettu asianmukainen arviointi, johon liittyy ennen suunnitelman
tai hankkeen hyväksyntää vaadittu varmistautuminen?
b)      Ovatko käsitteet ’tarpeelliset toimenpiteet’ tai asianmukainen arviointi merkitykseltään itsenäisiä, vai onko niitä arvioitava
ottamalla huomioon EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan 2 kohta ja erityisesti tässä määräyksessä mainittu ennalta varautumisen
periaate?
c)      Jos arvioinnissa on otettava huomioon EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan 2 kohdassa mainittu ennalta varautumisen periaate:
tarkoittaako tämä sitä, että kysymyksessä olevan sydänsimpukoiden kalastuksen kaltainen tietty toiminta saadaan sallia, kun
ei ole selvästi epäiltävä sitä, että mahdollisia merkittäviä vaikutuksia aiheutuu, vai saadaanko se sallia ainoastaan silloin,
kun ei ole ylipäätään epäiltävä sitä, että sellaisia vaikutuksia aiheutuu, tai kun niiden aiheutumatta jääminen voidaan varmuudella
todeta?
5)      Onko luontodirektiivin 6 artiklan 2 tai 3 kohdalla välitön oikeusvaikutus siten, että yksityinen voi vedota välittömästi näihin
säännöksiin kansallisissa tuomioistuimissa ja kansallisten tuomioistuinten on turvattava tähän välittömään oikeusvaikutukseen
perustuva yksityisten oikeussuoja, kuten muun muassa asiassa [C-312/93,] Peterbroeck [, 14.12.1995] annetussa tuomiossa [Kok.
1995, s. I-4599] on katsottu?”
PO Kokkelvisserijn vaatimus siitä, että sille annetaan lupa esittää kirjallisia huomautuksia julkisasiamiehen esittämän ratkaisuehdotuksen
seurauksena tai että se saa jollakin muulla tavoin vastata tähän ratkaisuehdotukseen, on hylätty 28.4.2004 annetulla määräyksellä.

Ennakkoratkaisukysymykset

Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisen kysymyksen a kohta
Kansallinen tuomioistuin haluaa ensimmäisen kysymyksensä a kohdassa selvittää pääasiallisesti, kuuluuko sydänsimpukoiden mekaaninen
pyynti luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa olevaan suunnitelman tai hankkeen käsitteen soveltamisalaan, kun pyyntiä on
harjoitettu useita vuosia, mutta sille myönnetään vuosittain rajoitetuksi ajaksi lupa, joka edellyttää joka kerta sekä tämän
toiminnan harjoittamismahdollisuuksien että alueen, jolla sitä voidaan harjoittaa, uutta arviointia.
Luontodirektiivin kymmenennen perustelukappaleen mukaan ”suunnitelmat tai ohjelmat, joilla voidaan vaikuttaa merkittävästi
suojelualueeksi osoitetun tai myöhemmin osoitettavan alueen suojeluun, on arvioitava asianmukaisella tavalla”. Tätä perustelukappaletta
ilmentää direktiivin 6 artikla, jossa säädetään muun muassa, että suunnitelmia tai hankkeita, jotka saattavat vaikuttaa kyseessä
olevaan alueeseen merkittävästi, ei voida hyväksyä ilman etukäteistä arviointia niiden vaikutuksista alueelle.
Luontodirektiivi ei sisällä käsitteiden ”suunnitelma” ja ”hanke” määritelmiä.
Sitä vastoin tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun
neuvoston direktiivin 85/337/ETY (EYVL L 175, s. 40) kuudennessa perustelukappaleessa todetaan, että todennäköisesti merkittäviä
ympäristövaikutuksia aiheuttavia julkisia ja yksityisiä hankkeita varten olisi myönnettävä lupa ainoastaan hankkeiden merkittävien
ympäristövaikutusten ennakkoarvioinnin jälkeen, ja sen 1 artiklan 2 kohdassa määritellään käsitteellä ”hanke” tarkoitettavan
seuraavia toimenpiteitä:
”–      rakennustyön tai muun laitoksen tai suunnitelman toteuttamista,
–      muuta luonnonympäristöön ja maisemaan kajoamista mukaan lukien maaperän luonnonvarojen hyödyntäminen”.
Sydänsimpukoiden mekaanisen pyynnin kaltainen toiminta kuuluu direktiivin 85/337 1 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakappaleessa
määritellyn hankkeen käsitteeseen.
Tällainen hankkeen käsite on keskeinen luontodirektiivissä tarkoitetun suunnitelman tai hankkeen käsitteen selvittämiseksi;
kuten edellä todetusta ilmenee, kyseisen direktiivin tarkoituksena on direktiivin 85/337 tavoin estää se, että ympäristölle
mahdollisesti haitallisille toiminnoille annettaisiin lupa ennen niiden ympäristövaikutusten ennakkoarviointia.
Näin ollen luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa oleva suunnitelman tai hankkeen käsite kattaa sydänsimpukoiden mekaanisen
pyynnin kaltaisen toiminnan.
Se, että kyseistä toimintaa on harjoitettu kausittain jo useita vuosia kyseisellä alueella ja että sen harjoittamiseksi tarvitaan
vuosittain myönnettävä lupa, jonka myöntäminen edellyttää joka kerran sekä tämän toiminnan harjoittamismahdollisuuksien että
sen alueen, jolla sitä harjoitetaan, uutta arviointia, ei itsessään estä sitä, että tätä toimintaa voitaisiin pitää luontodirektiivissä
tarkoitettuna erillisenä suunnitelmana tai hankkeena.
Ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on siis vastattava, että sydänsimpukoiden mekaaninen pyynti, jota on harjoitettu jo useiden
vuosien ajan mutta jota varten myönnetään vuosittain rajoitetuksi ajaksi lupa, jonka myöntäminen edellyttää joka kerran tämän
toiminnan harjoittamismahdollisuuksien sekä sen alueen, jossa tätä toimintaa harjoitetaan, uudelleen arviointia, kuuluu luontodirektiivin
6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun ”suunnitelman” tai ”hankkeen ” käsitteen soveltamisalaan.
Ensimmäisen kysymyksen b kohta
Kun otetaan huomioon ensimmäisen kysymyksen a kohtaan annettu vastaus, ei ole tarpeen vastata ensimmäisen kysymyksen b kohtaan.

Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiallisesti, millainen on luontodirektiivin
6 artiklan 2 ja 3 kohdan välinen suhde.
On todettava, että luontodirektiivin 6 artiklan 2 kohdassa yhdessä 7 artiklan kanssa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan
asianmukaisia toimenpiteitä elinympäristöjen huonontumisen välttämiseksi erityissuojelualueilla sekä niiden lajien, joiden
suojelemiseksi nämä alueet on nimetty, merkittävien heikentymisten estämiseksi.
Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa taas säädetään, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset saavat antaa hyväksyntänsä
suunnitelmalle tai hankkeelle, joka ei liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellinen, mutta joka saattaa
vaikuttaa tähän alueeseen merkittävästi, vasta varmistuttuaan suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia alueelle asianmukaisesti
arvioituaan siitä, että se ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen.
Tällä viimeksi mainitulla säännöksellä otetaan siis käyttöön menettely, jonka tarkoituksena on taata ennakkovalvonnan avulla,
että suunnitelma tai hanke, joka ei liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellinen mutta joka saattaa
vaikuttaa tähän alueeseen merkittävästi, hyväksytään vain, jos se ei vaikuta alueen koskemattomuuteen.
Se, että suunnitelma tai hanke hyväksytään luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti, tekee saman
artiklan 2 kohdassa tarkoitetun yleisen suojelunormin samanaikaisen soveltamisen tarpeettomaksi, kun kyseessä on kyseisessä
suunnitelmassa tai hankkeessa tarkoitettuun suojeltuun alueeseen vaikuttaminen.
Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan nojalla myönnetyn suunnitelmaa tai hanketta koskevan luvan välttämättömänä edellytyksenä
on, että suunnitelmaa tai hanketta pidetään sellaisena, että se ei vaikuta kyseessä olevan alueen koskemattomuuteen eikä se
näin ollen voi aiheuttaa kyseisen artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja merkittäviä heikentymisiä tai häiriöitä.
Ei kuitenkaan voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että tällainen suunnitelma tai hanke osoittautuu sittemmin sellaiseksi,
että se aiheuttaa tällaista heikentymistä tai häiriöitä, vaikkei voitaisikaan todeta toimivaltaisten kansallisten viranomaisten
tehneen virhettä. Näissä olosuhteissa luontodirektiivin 6 artiklan 2 kohdan perusteella voidaan saavuttaa ympäristön säilyttämisen
ja suojelun keskeinen tavoite, mukaan lukien luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston säilyttäminen, kuten
saman direktiivin ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan.
Näin ollen toiseen kysymykseen on vastattava, että luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa otetaan käyttöön menettely, jonka
tarkoituksena on taata ennakkovalvonnan avulla, että suunnitelma tai hanke, joka ei liity suoranaisesti alueen käyttöön tai
ole sen kannalta tarpeellinen mutta joka saattaa vaikuttaa tähän alueeseen merkittävästi, hyväksytään vain, jos se ei vaikuta
alueen koskemattomuuteen, kun taas kyseisen direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan yleinen suojeluvelvollisuus, joka
muodostuu sellaisten heikentymisten tai häiriöiden välttämisestä, joilla voisi olla merkittäviä vaikutuksia direktiivin tavoitteiden
kannalta, eikä sitä voida soveltaa samanaikaisesti saman artiklan 3 kohdan kanssa.

Kolmas kysymys
Kolmannen kysymyksen a kohta
On todettava, että luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka
eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta saattavat vaikuttaa tähän alueeseen merkittävästi
joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne
vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin.
Näin ollen suunnitelman tai hankkeen vaikutusten asianmukaisen arvioinnin edellytyksenä on, että suunnitelma tai hanke voi
vaikuttaa kyseiseen alueeseen merkittävästi.
Näin ollen luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa säädetyn ympäristönsuojelumekanismin käyttöön ottamisen edellytyksenä ei
ole, kuten ilmenee komission laatimasta tämän artiklan tulkintaoppaasta, jonka otsikkona on ”Natura 2000 -alueiden hallinta,
luontodirektiivin (92/43/ETY) 6 artiklan säännökset”, varmuus siitä, että kyseessä oleva suunnitelma tai hanke vaikuttaa kyseiseen
alueeseen merkittävästi, vaan pelkkä todennäköisyys siitä, että kyseiseen suunnitelmaan tai hankkeeseen liittyy tällainen
vaikutus.
Direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdan osalta, jonka sanamuoto on olennaisin osin sama kuin luontodirektiivin 6 artiklan 3
kohdan, säädetään, että ”jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen
luvan myöntämistä arvioidaan niiden hankkeiden vaikutukset, joilla – – todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia”,
yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että tällaisia hankkeita ovat sellaiset, joista voi olla merkittäviä vaikutuksia ympäristölle
(ks. vastaavasti asia C-117/02, komissio v. Portugali, tuomio 29.4.2004 85 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tästä seuraa, että luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä asetetaan suunnitelman tai hankkeen vaikutusten
asianmukaisen arvioinnin edellytykseksi se, että on olemassa todennäköisyys tai vaara siitä, että suunnitelma tai hanke vaikuttaa
kyseiseen alueeseen merkittävästi.
Kun otetaan erityisesti huomioon ennalta varautumisen periaate, joka on EY 174 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti
yksi yhteisön ympäristöpolitiikan suojelun korkean tason perusteista ja jonka valossa luontodirektiiviä on tulkittava, tällainen
vaara on olemassa, koska objektiivisten seikkojen perusteella ei voida sulkea pois sitä, että kyseinen suunnitelma tai hanke
vaikuttaa merkittävästi kyseiseen alueeseen (ks. analogisesti mm. asia C-180/96, Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio, tuomio
5.5.1998, Kok. 1998, s. I-2265, 50, 105 ja 107 kohta). Tällainen tulkinta siitä edellytyksestä, jonka täyttyessä suunnitelman
tai hankkeen vaikutuksia tietylle alueelle on arvioitava, eli tulkinta, joka merkitsee sitä, että jos on epäilyksiä merkittävien
vaikutusten aiheutumatta jäämisestä, tällainen arviointi on suoritettava, mahdollistaa sen, että voidaan tehokkaasti välttää
se, että hyväksytään suunnitelmat tai hankkeet, jotka vaikuttavat kyseisen alueen koskemattomuuteen; se edesauttaa siten luontodirektiivin
kolmannen perustelukappaleen ja 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti sen pääasiallisen tavoitteen saavuttamista eli biodiversiteetin
varmistamista säilyttämällä luontotyypit sekä luonnonmukaiset eläimistöt ja kasvistot.
Kun otetaan huomioon edellä esitetyt seikat, kolmannen kysymyksen a kohtaan on vastattava, että luontodirektiivin 6 artiklan
3 kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava niin, että kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen
käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin,
mikäli objektiivisten seikkojen perusteella ei ole poissuljettua, että ne vaikuttavat kyseiseen alueeseen merkittävästi joko
erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa.
Kolmannen kysymyksen b kohta
Kuten luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisestä virkkeestä yhdessä kyseisen direktiivin kymmenennen perustelukappaleen
kanssa ilmenee, sellaisten suunnitelmien tai hankkeiden, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta
tarpeellisia, vaikutuksen merkittävyyttä arvioidaan suhteessa alueen säilyttämisen tavoitteisiin.
Silloin, kun suunnitelma tai hanke, jolla on vaikutusta kyseiseen alueeseen, ei kuitenkaan vaaranna sen säilyttämisen tavoitteita,
sitä ei voida myöskään pitää sellaisena, että se voisi vaikuttaa merkittävästi kyseessä olevaan alueeseen.
Sitä vastoin silloin, kun tällainen suunnitelma tai hanke saattaa vaarantaa kyseessä olevan alueen suojelutavoitteet, sitä
on välttämättä pidettävä sellaisena, että se voi vaikuttaa merkittävästi tähän alueeseen. Kyseiseen suunnitelmaan tai hankkeeseen
liittyvien tulevien vaikutusten arvioinnin yhteydessä niiden merkittävyys on määritettävä erityisesti sen alueen, jota tämä
suunnitelma tai hanke koskee, ominaisuuksien ja erityisten ympäristöolosuhteiden valossa, kuten komissio on asiallisesti ottaen
esittänyt.
Näin ollen kolmannen kysymyksen b kohtaan on vastattava, että luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan
silloin, kun suunnitelma tai hanke, joka ei liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellinen, voi vaarantaa
alueen suojelutavoitteet, sitä on pidettävä sellaisena, että se voi vaikuttaa merkittävästi alueeseen. Kyseinen riski on arvioitava
erityisesti sen alueen, jota tämä suunnitelma tai hanke koskee, ominaisuuksien ja erityisten ympäristöolosuhteiden valossa.

Neljäs kysymys
Neljännen kysymyksen a–c kohdassa ennakkoratkaisukysymykset esittänyt tuomioistuin pyytää pääasiallisesti yhteisöjen tuomioistuinta
täsmentämään toisaalta luontodirektiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaista ”tarpeellisten toimenpiteiden” käsitettä sekä tämän
artiklan 3 kohdan mukaista ”asianmukaisen arvioinnin” käsitettä ja toisaalta sitä, millä edellytyksillä sydänsimpukoiden mekaanisen
pyynnin kaltainen toiminta voidaan hyväksyä.
Pääasian asiayhteydessä sekä edellä esitettyjen päätelmien ja erityisesti kahteen ensimmäiseen kysymykseen annettujen vastausten
valossa ei ole välttämätöntä vastata neljänteen kysymykseen luontodirektiivin 6 artiklan 2 kohdan osalta, kuten julkisasiamies
on todennut ratkaisuehdotuksensa 116 kohdassa.
Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa olevasta ”asianmukaisen arvioinnin” käsitteestä on todettava, että luontodirektiivissä
ei määritellä mitään erityistä menetelmää tällaisen arvioinnin suorittamiseksi.
Tämän säännöksen sanamuodon mukaan suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia kyseiseen alueeseen on arvioitava asianmukaisesti
ennen sen hyväksymistä ja arvioinnissa on otettava huomioon suunnitelman tai hankkeen yhdistämisestä toiseen suunnitelmaan
tai hankkeeseen johtuvat kasautuvat vaikutukset tarkasteltuna yhdessä kyseessä olevan alueen suojelutavoitteiden kanssa.
Tällainen arviointi merkitsee sitä, että alaa koskevat parhaat tutkimustulokset huomioon ottaen on yksilöitävä suunnitelman
tai hankkeen kaikki sellaiset näkökohdat, joka voivat yksinään tai yhdistettyinä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa
vaikuttaa kyseisiin tavoitteisiin. Kuten luontodirektiivin 3 ja 4 artiklasta ja erityisesti viimeksi mainitun artiklan 4 kohdasta
ilmenee, nämä tavoitteet voidaan kuitenkin määrittää sen perusteella, miten merkittäviä alueet ovat liitteessä I olevan luontotyypin
tai liitteessä II olevan lajin suotuisan suojelun tason säilyttämisen tai ennalleen saattamisen ja Natura 2000:n yhtenäisyyden
kannalta, sekä alueita uhkaavan huononemisen tai häviämisen perusteella.
Siitä kysymyksestä, millä edellytyksin voidaan hyväksyä sydänsimpukoiden mekaanisen pyynnin kaltainen toiminta, on todettava,
että luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohta ja ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus huomioon ottaen toimivaltaiset kansalliset
viranomaiset voivat hyväksyä tällaisen suunnitelman tai hankkeen vain varmistuttuaan siitä, että se ei vaikuta kyseisen alueen
koskemattomuuteen, kun otetaan huomioon suunnitelman tai hankkeen vaikutusten arviointia koskevat päätelmät.
Näin ollen näyttää siltä, että kyseessä oleva suunnitelma tai hanke voidaan hyväksyä vain sillä edellytyksellä, että toimivaltaiset
kansalliset viranomaiset ovat varmoja siitä, ettei sillä ole haitallisia vaikutuksia kyseisen alueen koskemattomuuteen.
Kun siis suunnitelmasta tai hankkeesta kyseisen alueen koskemattomuudelle aiheutuvien haitallisten vaikutusten puuttuminen
on epävarmaa, toimivaltaisen viranomaisen on kieltäydyttävä hyväksymästä sitä.
Tältä osin on todettava, että luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä säädetty hyväksymiskriteeri sisältää
ennalta varautumisen periaatteen (ks. asia C-157/96, National Farmers’ Union ym., tuomio 5.5.1998, Kok. 1998, s. I-2211, 63
kohta) ja sen perusteella voidaan tehokkaasti estää suojeltujen alueiden koskemattomuudelle aiotuista suunnitelmista tai hankkeista
aiheutuvat haitat. Tätä hyväksymiskriteeriä lievemmän kriteerin avulla ei voida taata yhtä tehokkaasti kyseisen säännöksen
kohteena olevan alueiden suojelutavoitteen saavuttamista.
Näin ollen luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaan toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat hyväksyä sydänsimpukoiden
mekaanisen pyynnin vain varmistuttuaan siitä, että se ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen, kun otetaan huomioon tämän
toiminnan vaikutusten asianmukaista arviointia koskevat päätelmät. Näin on silloin, kun ei ole olemassa mitään tieteelliseltä
kannalta järkevää epäilyä tällaisten vaikutusten aiheutumatta jäämisestä (ks. analogisesti asia C-236/01, Monsanto Agricoltura
Italia ym. tuomio 9.9.2003 106 ja 113 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Päinvastaisessa tapauksessa sydänsimpukoiden mekaaninen pyynti voidaan tarpeen vaatiessa hyväksyä luontodirektiivin 6 artiklan
4 kohdan nojalla, jos siinä vahvistetut edellytykset täyttyvät.
Edellä todetut seikat huomioon ottaen neljänteen kysymykseen on vastattava, että luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan nojalla
suunnitelmasta tai hankkeesta kyseessä olevalle alueelle aiheutuvien vaikutusten asianmukainen arviointi merkitsee sitä, että
ennen sen hyväksymistä on alaa koskevat parhaat tutkimustulokset huomioon ottaen yksilöitävä suunnitelman tai hankkeen kaikki
sellaiset näkökohdat, joka voivat yksinään tai yhdistettyinä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa vaikuttaa tämän alueen
suojelutavoitteisiin. Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat hyväksyä sydänsimpukoiden mekaanisen pyynnin vain varmistuttuaan
siitä, että se ei vaikuta haitallisesti kyseisen alueen koskemattomuuteen, kun otetaan huomioon tämän toiminnan vaikutusten
asianmukaista arviointia koskevat päätelmät. Näin on silloin, kun ei ole olemassa mitään tieteelliseltä kannalta järkevää
epäilyä tällaisten vaikutusten aiheutumatta jäämisestä.

Viides kysymys
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 51 kohdassa esitetty toteamus, nyt esillä olevassa asiassa ei ole tarpeen tutkia viidettä
kysymystä siltä osin kuin se koskee luontodirektiivin 6 artiklan 2 kohtaa.
Näin ollen kyseistä kysymystä tutkitaan vain luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohtaan liittyvältä näkökannalta.
Viidennellä kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiallisesti, voiko kansallinen tuomioistuin
silloin, kun sen tutkittavana on luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun suunnitelman tai hankkeen hyväksymisen
lainmukaisuus, valvoa, onko tällä säännöksellä toimivaltaisille kansallisille viranomaisille vahvistettuja harkintavallan
rajoja noudatettu, vaikkei kyseistä säännöstä olekaan saatettu osaksi kyseisen jäsenvaltion kansallista oikeusjärjestystä
tätä varten säädetyn määräajan päättymisestä huolimatta.
Tältä osin on todettava, että jäsenvaltiolle on EY 249 artiklan kolmannessa kohdassa ja direktiivissä itsessään asetettu sitova
velvollisuus ryhtyä kaikkiin toimenpiteisiin direktiivissä säädetyn tavoitteen saavuttamiseksi. Tämä velvollisuus toteuttaa
kaikki yleiset tai erityiset toimenpiteet kuuluu kaikille jäsenvaltioiden viranomaisille mukaan lukien tuomioistuimet niiden
toimivallan rajoissa (ks. asia C-72/95, Kraaijeveld ym., tuomio 24.10.1996, Kok. 1996, s. I‑5403, 55 kohta).
Kun kysymys on yksityisen oikeussubjektin oikeudesta vedota direktiiviin ja kansallisen tuomioistuimen velvollisuudesta ottaa
direktiivi huomioon, olisi EY 249 artiklassa direktiiville tunnustetun sitovan vaikutuksen vastaista, että niillä, joita asia
koskee, ei periaatteessa olisi mahdollisuutta vedota direktiivissä säädettyyn velvollisuuteen. Erityisesti niissä tapauksissa,
joissa yhteisön viranomaiset ovat direktiivin avulla velvoittaneet jäsenvaltiot toimimaan tietyllä tavalla, tällaisen säädöksen
tehokas vaikutus heikentyisi, jos yksityisiä estettäisiin vetoamasta siihen tuomioistuimessa ja jos kansallisia tuomioistuimia
estettäisiin ottamasta sitä huomioon yhteisön oikeuden osana voidakseen todeta, onko kansallinen lainsäätäjä pysynyt direktiivissä
säädetyn harkintavaltansa rajoissa, kun otetaan huomioon sille varattu oikeus päättää direktiivin täytäntöönpanon muodosta
ja keinoista (ks. em. asia Kraaijeveld ym., tuomion 56 kohta). Samoin on silloin, kun kyseessä olevan direktiivin asiassa
keskeisen säännöksen jäätyä saattamatta osaksi kansallista oikeusjärjestystä on tarkistettava, onko riidanalaisen toimenpiteen
toteuttanut kansallinen viranomainen pysynyt kyseisellä säännöksellä vahvistetun harkintavaltansa rajoissa.
Erityisesti luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa asetettujen harkintavallan rajojen osalta tästä säännöksestä ilmenee,
että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat hyväksyä sydänsimpukoiden
mekaanisen pyynnin vain varmistuttuaan siitä, että se ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen, kun otetaan huomioon tämän
toiminnan vaikutusten asianmukaista arviointia koskevat päätelmät, ja että näin on silloin, kun ei ole olemassa mitään tieteelliseltä
kannalta järkevää epäilyä tällaisten vaikutusten aiheutumatta jäämisestä (ks. tämän tuomion 59 kohta).
Tällainen edellytys ei siis täyty tapauksessa, jossa kansalliset viranomaiset hyväksyvät kyseisen toiminnan silloin, kun on
epävarmuutta kyseiselle alueelle aiheutuvien haitallisten vaikutusten aiheutumatta jäämisestä.
Tästä seuraa, että kansallinen tuomioistuin voi ottaa huomioon luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan sen varmistamiseksi,
onko suunnitelmaan tai hankkeeseen liittyvän luvan antanut kansallinen viranomainen pysynyt kyseisellä säännöksellä vahvistetun
harkintavaltansa rajoissa.
Näin ollen viidenteen kysymykseen on vastattava, että kun kansallista tuomioistuinta pyydetään tutkimaan luontodirektiivin
6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun suunnitelmaan tai hankkeeseen liittyvän luvan lainmukaisuus, se voi valvoa, ovatko kansalliset
viranomaiset noudattaneet tällä säännöksellä vahvistettuja harkintavallan rajoja, vaikkei sitä olisikaan saatettu osaksi kyseisen
jäsenvaltion kansallista oikeusjärjestystä tätä varten vahvistetun määräajan päättymisestä huolimatta.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattavaksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sydänsimpukoiden mekaaninen pyynti, jota on harjoitettu jo useiden vuosien ajan mutta jota varten myönnetään vuosittain rajoitetuksi
ajaksi lupa, jonka myöntäminen edellyttää joka kerran tämän toiminnan harjoittamismahdollisuuksien sekä sen alueen, jossa
tätä toimintaa harjoitetaan, uudelleen arviointia, kuuluu luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta
21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun ”suunnitelman” tai ”hankkeen”
käsitteen soveltamisalaan.
2)
Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa otetaan käyttöön menettely, jonka tarkoituksena on taata ennakkovalvonnan avulla,
että suunnitelma tai hanke, joka ei liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellinen mutta joka saattaa
vaikuttaa tähän alueeseen merkittävästi, hyväksytään vain, jos se ei vaikuta alueen koskemattomuuteen, kun taas kyseisen direktiivin
6 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan yleinen suojeluvelvollisuus, joka muodostuu sellaisten heikentymisten tai häiriöiden välttämisestä,
joilla voisi olla merkittäviä vaikutuksia direktiivin tavoitteiden kannalta, eikä sitä voida soveltaa samanaikaisesti saman
artiklan 3 kohdan kanssa.
3)      a)      Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava niin, että kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka
eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten
ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin, mikäli objektiivisten seikkojen perusteella ei ole poissuljettua, että ne vaikuttavat
kyseiseen alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa.
b)       Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan silloin, kun suunnitelma tai hanke, joka ei liity suoranaisesti
alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellinen, voi vaarantaa alueen suojelutavoitteet, sitä on pidettävä sellaisena, että
se voi vaikuttaa merkittävästi alueeseen. Kyseinen riski on arvioitava erityisesti sen alueen, jota tämä suunnitelma tai hanke
koskee, ominaisuuksien ja erityisten ympäristöolosuhteiden valossa.
4)      Direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdan nojalla suunnitelmasta tai hankkeesta kyseessä olevalle alueelle aiheutuvien vaikutusten
asianmukainen arviointi merkitsee sitä, että ennen sen hyväksymistä on alaa koskevat parhaat tutkimustulokset huomioon ottaen
yksilöitävä suunnitelman tai hankkeen kaikki sellaiset näkökohdat, joka voivat yksinään tai yhdistettyinä muiden suunnitelmien
tai hankkeiden kanssa vaikuttaa tämän alueen suojelutavoitteisiin. Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat hyväksyä
sydänsimpukoiden mekaanisen pyynnin vain varmistuttuaan siitä, että se ei vaikuta haitallisesti kyseisen alueen koskemattomuuteen,
kun otetaan huomioon tämän toiminnan vaikutusten asianmukaista arviointia koskevat päätelmät. Näin on silloin, kun ei ole
olemassa mitään tieteelliseltä kannalta järkevää epäilyä tällaisten vaikutusten aiheutumatta jäämisestä.
5)      Kun kansallista tuomioistuinta pyydetään tutkimaan direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun suunnitelmaan tai hankkeeseen
liittyvän luvan lainmukaisuus, se voi valvoa, ovatko kansalliset viranomaiset noudattaneet tällä säännöksellä vahvistettuja
harkintavallan rajoja, vaikkei sitä olisikaan saatettu osaksi kyseisen jäsenvaltion kansallista oikeusjärjestystä tätä varten
vahvistetun määräajan päättymisestä huolimatta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.