CELEX: 62002CJ0113
Jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annettu asetus (ETY) N:o 259/93
Jätteistä annettu direktiivi 75/442/ETY
Kansallinen toimenpide, jossa säädetään hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtoja vastaan silloin esittävistä vastalauseista, jos 20 prosenttia jätteistä voidaan hyödyntää jäsenvaltiossa ja vastaanottavassa maassa hyödynnettäväksi kelpaavan jätteen prosenttiosuus on pienempi
Jäsenvaltion toimenpide, jossa toimea ei luokitella direktiivin 75/442 liitteessä II B olevaan R 1 kohtaan (hyödyntäminen polttamalla) tai saman direktiivin liitteessä II A olevaan D 10 kohtaan (huolehtiminen polttamalla) todellista käyttöä koskevan perusteen perusteella, vaan poltettavien jätteiden lämpöarvoa koskevan perusteen perusteella

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistunta toteamaan, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole
noudattanut Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja
tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 (EYVL L 30, s. 1) 7 artiklan 4 kohdan
ja jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (EYVL L 194, s. 39), sellaisena kuin se on
muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY (EYVL L 78, s. 32) ja 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä
96/350/EY (EYVL L 135, s. 32; jäljempänä direktiivi 75/442), 1 artiklan e ja f alakohdan ja 7 artiklan 1 kohdan sekä EY 82
artiklan, kun sitä luetaan yhdessä EY 86 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan.
Komissio on luopunut direktiivin 75/442 7 artiklan 1 kohdan ja EY 82 artiklan, kun sitä luetaan yhdessä EY 86 artiklan kanssa,
rikkomista koskevista vaatimuksistaan.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Määritelmät
Asetuksen N:o 259/93 2 artiklan i ja k alakohdan mukaan tarkoitetaan jätteiden osalta yhtäältä ”huolehtimisella” ”direktiivin
75/442/ETY 1 artiklan e alakohdassa tarkoitettuja toimia” ja toisaalta ”hyödyntämisellä” ”direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan
f alakohdassa määriteltyjä toimia”.
Direktiivin 1 artiklan e ja f alakohdan mukaan ”huolehtimisella” tarkoitetaan ”mitä tahansa liitteessä II A mainittuja toimintoja”
ja ”hyödyntämisellä” ”mitä tahansa liitteessä II B mainittua toimintaa”.
Käsite ”polttaminen maalla” mainitaan direktiivin 75/442 liitteessä II A olevassa D 10 kohdassa, ja se katsotaan täten ”huolehtimistoimeksi”.
Sen sijaan saman direktiivin liitteessä II B olevasta R 1 kohdasta käy ilmi, että tapauksissa, jotka koskevat ”käyttöä pääasiassa
polttoaineena tai muutoin energian tuottamiseksi”, on kysymys ”hyödyntämisestä” (polttamalla).
Aineelliset säännöt
Hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden osalta säädetään asetuksen N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä
luetelmakohdassa, että ”jätteen vastaanottavat ja lähettävät viranomaiset voivat esittää perusteltuja vastalauseita suunniteltua
siirtoa vastaan: – –
–        jos hyödynnettäväksi kelpaavan ja hyödynnettäväksi kelpaamattoman jätteen osan suhde tai jätteen hyödynnettäviksi tulevien
aineiden arvioitu arvo on niin pieni taikka hyödyntämisestä aiheutuvat kulut taikka hyödynnettäväksi kelpaamattomasta osasta
huolehtimisesta aiheutuvat kulut ovat niin suuret, ettei hyödyntäminen kannata taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä”.

Kansallinen lainsäädäntö
Meerjarenplan gevaarlijke afvalstoffen II 1997–2007:n (vaarallisten jätteiden huoltoa koskeva monivuotissuunnitelma, jäljempänä
MJP‑GA II) ensimmäisen osan 8 luvun 3 kohdassa, joka koskee tuontia ja vientiä hyödyntämistarkoituksessa Euroopan unionissa,
säädetään, että
”[asetuksen N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa] tarkoitetun päämäärän toteuttamisessa
on otettava huomioon seuraavaa:
Hyödynnettäväksi tarkoitettujen vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävä siirto kuuluu osana Euroopan unionin tahtoon suosia
uudelleenkäyttöä. Tältä osin etusija annetaan jätteiden hyödyntämiselle ennen lopullista jätteistä huolehtimista. Tämän etusijan
toteuttamista varten on otettava lähtökohdaksi hyödynnettäväksi tarkoitettujen ja sellaisten jätteiden, joita ei ole tarkoitettu
hyödynnettäväksi, välinen suhde (hyödyntämisaste).
Kaikki ilmoitukset on arvioitava ottaen huomioon tämä vastalauseen perusteluna oleva syy – rajoittamatta tällä vastalauseen
perusteluna olevan syyn sisällöllisiä näkökulmia – ja arvioinnissa on meneteltävä seuraavalla tavalla:
a)      Kun rajat ylittävään siirtoon tarkoitetun jätteen määrästä hyödynnetään lähettävässä jäsenvaltiossa alle 20 prosenttia (prosentuaalinen
osuus massasta) – jolloin lopullista huolehtimista vaativan jätteen määrä on suuri – asetuksen 259/93 [7 artiklassa] vastalauseen
esittämisen osalta tarkennettuja perusteita on arvioitava erikseen kunkin konkreettisen hakemuksen osalta. Jäljempänä b kohdan
alaviitteessä tarkennettua marginaalia ei sovelleta silloin missään tapauksessa. Kyseinen 20 prosentin määrä hyödynnettävistä
aineista lasketaan alkuperäisen aineen perusteella painon mukaan ilman, että laskemisessa otettaisiin huomioon mahdollisia
käsittelyyn liittyviä lisäyksiä – – .
b)      Muissa tapauksissa siirroista esitetään periaatteessa vastalauseita silloin, jos hyödynnettäväksi kelpaavien jätteiden prosenttiosuus
on vastaanottovaltiossa pienempi kuin lähettävässä jäsenvaltiossa.”
MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 luvun 3.b kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.2000 tehdyllä ministeriön päätöksellä
nro MJZ200019786 (Nederlandse Staatscourant 24.3.2000, nro 60, s. 18), säädetään sen sisältöisenä kuin sitä oli sovellettava
perustellussa lausunnossa määrätyn määräajan päättyessä seuraavaa:
”Ellei voida yksiselitteisesti osoittaa, että tosiasiallisesti hyödynnettävän jätteen prosenttiosuus on vastaanottavassa valtiossa
alhaisempi, vastalauseiden ja valitusten määrän rajoittamiseksi voidaan soveltaa marginaalia. Marginaali ei saa ylittää 20:tä
prosenttia kulloisestakin arvosta. Kokonaisuutta on tarkasteltava aina kunkin konkreettisesti suunnitellun siirron kannalta.
Tämä prosenttiosuus lasketaan samalla tavalla kuin a alakohdassa ja laskeminen perustuu alkuperämaassa hyödynnettäviksi tarkoitettujen
jätteiden määrään.”
MJP‑GA II:n toisen osan 18 luku koskee erityisesti sitä eroa, joka on (polttamalla tapahtuvan) hyödyntämisen, joka koostuu
jätteen käytöstä pääasiassa polttoaineena, ja (polttamalla tapahtuvan) lopullisen jätteistä huolehtimisen välillä. Eron tekemisessä
käytetään perustetta, jonka mukaan vaaralliset jätteet, joiden klooripitoisuus on alle 1 prosentin, hyödynnetään, jos niiden
lämpöarvo on yli 11 500 KJ/kg, ja vaaralliset jätteet, joiden klooripitoisuus on yli 1 prosentin, hyödynnetään, jos niiden
lämpöarvo on yli 15 000 KJ/kg.

Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely
Kehotettuaan Alankomaiden kuningaskuntaa esittämään huomautuksensa komissio lähetti sille 1.8.2000 päivätyllä kirjeellä perustellun
lausunnon, jossa se totesi, että sen mielestä tietyt kansallisen vaarallisten jätteiden jätehuoltoa koskevan lainsäädännön
aspektit näyttävät olevan ristiriidassa asetuksen N:o 259/93, direktiivin 75/442 ja EY 86 artiklan kanssa, kun sitä luetaan
yhdessä EY 82 artiklan kanssa. Se kehotti näin ollen kyseistä jäsenvaltiota toteuttamaan näiden säännösten ja määräysten mukaisten
velvoitteiden noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa lausunnon tiedoksiantamisesta. Koska komissio
ei ollut tyytyväinen Alankomaiden viranomaisten 8.11.2000 päivätyssä kirjeessään antamaan vastaukseen, se päätti nostaa nyt
käsiteltävänä olevan kanteen.

Kanne
Komissio esittää kanteensa tueksi kaksi kanneperustetta, joka koskevat Alankomaiden vaarallisia jätteitä koskevaa lainsäädäntöä.
Nämä kanneperusteet ovat seuraavat:
–        Alankomaiden järjestelmä, jonka mukaan jätteiden siirtoa vastaan voidaan periaatteessa esittää vastalause silloin, jos jätteistä
vähintään 20 prosenttia voidaan hyödyntää Alankomaissa ja jos hyödynnettäväksi kelpaavien jätteiden prosenttiosuus on vastaanottavassa
valtiossa pienempi kuin lähettävässä jäsenvaltiossa (jäljempänä riidanalainen Alankomaiden jätteiden siirtoa koskeva järjestelmä),
ei sovellu yhteen asetuksen N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan kanssa.
–        Direktiivin 75/442 1 artiklan e ja f alakohta on pantu virheellisesti täytäntöön kansallisessa oikeudessa niillä Alankomaiden
toimenpiteillä, joiden mukaan hyödyntäminen (polttamalla) on erotettava jätteistä huolehtimisesta (polttamalla) sellaisen
perusteen mukaisesti, jossa yhdistetään jätteiden polttamisen yhteydessä saatu lämpöarvo jätteiden klooripitoisuuteen (jäljempänä
riidanalainen toimenpide, jossa on kysymys (polttamalla tapahtuvan) hyödyntämisen ja jätteistä (polttamalla tapahtuvan) huolehtimisen
välillä tehtävästä erosta).

Ensimmäinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
Komissio esittää, että Alankomaiden jätteiden siirtoa koskeva järjestelmä ei sovellu yhteen asetuksen N:o 259/93 7 artiklan
4 kohdan a alakohdan kanssa, koska se poikkeaa asetuksen N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan, jota sillä oletetaan
sovellettavan, arviointiperusteista sen vuoksi, että se perustuu Alankomaissa ja vastaanottavassa maassa hyödynnettäviksi
kelpaavien jätteiden prosenttiosuuksiin.
Siihen Alankomaiden aikaisempaan jätteiden siirtoa koskevaan järjestelmään verrattuna, jonka mukaan vastalauseita esitettiin
jätteiden vientiä vastaan, jos käsittely ulkomailla ei ollut laadultaan parempi, paitsi jos käsittelykapasiteetti Alankomaissa
oli riittämätön tai jollei sitä ollut, Alankomaiden nykyisessä järjestelmässä ainoastaan korvataan ”laadultaan paremman” käsittelyn
puuttumista koskeva peruste käsitteellä ”alhaisempi hyödyntämisaste”.
Alankomaiden hallitus katsoo, että riidanalainen jätteiden siirtoa koskeva järjestelmä pysyy asetuksen N:o 259/93 7 artiklan
4 kohdan a alakohdan viidennen luetelmakohdan mukaisissa rajoissa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltiot voivat toteuttaa asetuksen täytäntöönpanotoimenpiteitä, jos ne eivät haittaa
asetuksen välitöntä sovellettavuutta, jos niillä ei peitellä sitä, että kysymyksessä on yhteisön asetus, ja jos niissä täsmennetään
kyseisessä asetuksessa annetun harkintavallan käyttöä asetuksen säännöksissä asetetuissa rajoissa (ks. vastaavasti asia 94/77,
Zerbone, tuomio 31.1.1978, Kok. 1978, s. 99, 27 kohta).
Asetuksen N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennestä luetelmakohdasta seuraa, että jätteen vastaanottavat ja lähettävät
viranomaiset voivat esittää perusteltuja vastalauseita suunniteltua siirtoa vastaan, jos hyödynnettäväksi kelpaavan ja hyödynnettäväksi
kelpaamattoman jätteen osan suhde tai jätteen hyödynnettäviksi tulevien aineiden arvioitu arvo on niin pieni taikka hyödyntämisestä
aiheutuvat kulut taikka hyödynnettäväksi kelpaamattomasta osasta huolehtimisesta aiheutuvat kulut ovat niin suuret, ettei
hyödyntäminen kannata taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä.
Asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa viitataan sen arvioimiseksi, kannattaako hyödyntämistoimi
taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä, kolmeen perusteeseen eli hyödynnettäviksi kelpaavan ja hyödynnettäväksi kelpaamattoman
jätteen osan välisen suhteeseen, jätteen hyödynnettäväksi tulevien aineiden arvioituun arvoon ja hyödynnettäväksi kelpaamattomasta
osasta huolehtimisesta aiheutuneisiin kuluihin.
Tässä asiassa on todettava, että Alankomaiden jätteiden siirtoa koskevalla järjestelmällä rikotaan asetuksen N:o 259/93 7
artiklan 4 kohdan a alakohtaa, koska sillä ylitetään tässä säännöksessä, jota sillä pyritään täsmentämään, säädetyt rajat.
Alankomaiden jätteiden siirtoa koskevan järjestelmän kohdalla on nimittäin otettu lähtökohdaksi pelkästään hyödynnettäväksi
kelpaavan jätteen ja hyödynnettäväksi kelpaamattoman jätteen osan välinen suhde.
Lisäksi keskityttäessä vastaanottavissa valtioissa ja lähettävissä valtioissa hyödynnettäväksi kelpaavan jätteen prosenttiosuuksien
vertailuun Alankomaiden jätteiden siirtoa koskevassa järjestelmässä mahdollistetaan se, että hyödynnettäväksi tarkoitetun
jätteen siirtoa vastaan voidaan esittää, ei ainoastaan vastalauseita vastaanottavassa valtiossa tapahtuvan hyödyntämistoimen
taloudellisten ja ympäristöllisten aspektien riippumattoman arvioinnin perusteella, vaan myös lähettävässä valtiossa olemassa
olevan käsittelykapasiteetin perusteella. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut, että jätteiden siirtoa koskevan yhteisön
sääntelyn yhteydessä omavaraisuutta ja läheisyyttä koskevia perusteita ei voida soveltaa hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden
siirtojen osalta (asia C‑203/96, Dusseldorp ym., tuomio 25.6.1998, Kok. 1998, s. I‑4075, 27–34 kohta).
Alankomaiden hallituksen esittämiä argumentteja, joilla se perustelee riidanalaisen jätteiden siirtoa koskevan järjestelmän
yhteensoveltuvuutta asetuksen N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan kanssa, ei täten voida hyväksyä.
Alankomaiden hallituksen mukaan erittelyssä olisi nimittäin verrattava lähettävässä jäsenvaltiossa ja vastaanottavassa jäsenvaltioissa
olevien käsittelylaitosten laatua, koska asetuksen N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidettä luetelmakohtaa on tulkittava
direktiivin 75/442 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan päämäärien ja EY 174 artiklan 2 kohdan valossa
sen takia, että voitaisiin pyrkiä jätteiden mahdollisimman korkeaan hyödyntämisasteeseen yhteisössä. Tältä osalta on todettava,
että päämäärää, johon toimella pyritään, ei voida perustella vertaamalla pelkästään hyödynnettäväksi kelpaavan jätteen ja
hyödynnettäväksi kelpaamattoman jätteen osan välistä suhdetta sekä lähettävässä jäsenvaltiossa ja vastaanottavassa jäsenvaltiossa
käytettävissä olevia käsittelylaitoksia ja jättää syrjään muut tämän asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä
luetelmakohdassa vahvistetut perusteet.
Sen väitteen osalta, jonka mukaan riidanalainen jätteiden siirtoa koskeva järjestelmä ei estä Alankomaan viranomaisia arvioimasta
jokaista jätteiden siirtohakemusta erikseen eikä sitä, että vastalauseet ovat edelleenkin poikkeuksia eivätkä sääntönä, on
huomattava, että sellaisella seikalla ei ole merkitystä arvioitaessa sitä, onko asetuksen N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan a
alakohdan viidettä luetelmakohtaa rikottu, koska Alankomaiden jätteiden siirtoa koskeva järjestelmä on yhteisön oikeussääntöjen
vastainen.
Argumentoinnista, jonka mukaan riidanalainen jätteiden siirtoa koskeva järjestelmä on neutraali, koska sitä sovelletaan sekä
jätteiden vientiin että niiden tuontiin, on todettava, että kuten julkisasiamies on aivan oikein korostanut ratkaisuehdotuksensa
49 kohdassa, myöskään tällä seikalla ei ole merkitystä, kun arvioidaan sitä, onko asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan
viidettä luetelmakohtaa rikottu. Alankomaiden jätteiden siirtoa koskevassa lainsäädännössä vahvistettujen perusteiden osalta
mennään näissä molemmissa tapauksissa yhteisön oikeussäännöissä alun perin tyhjentävästi vahvistettuja vastalauseperusteita
pidemmälle.
Ensimmäinen kanneperuste on tämän takia perusteltu.

Toinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
Komissio katsoo, että direktiivin 75/442 1 artiklan e ja f alakohta, kun niitä luetaan yhdessä saman direktiivin liitteessä
II A olevan D 10 kohdan ja liitteessä II B olevan R 1 kohdan kanssa, pannaan kansallisessa oikeudessa virheellisesti täytäntöön
tällä riidanalaisella Alankomaiden toimenpiteellä, jossa on kysymys (polttamalla tapahtuvan) hyödyntämisen ja jätteistä (polttamalla
tapahtuvan) huolehtimisen välillä tehtävästä erosta.
Alankomaiden hallitus väittää, että riidanalaisella toimella (polttamalla tapahtuvan) hyödyntämisen ja jätteistä (polttamalla
tapahtuvan) huolehtimisen välillä tehty ero on direktiivissä 75/442 tehdyn luokittelun mukainen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Direktiivin 75/442 1 artiklan e ja f alakohdan mukaan ”huolehtimisella” tarkoitetaan mitä tahansa liitteessä II A mainittuja
toimintoja ja ”hyödyntämisellä” mitä tahansa liitteessä II B mainittua toimintaa.
Direktiivin 75/442 liitteessä II A olevan D 10 kohdan mukaan ”polttaminen maalla” katsotaan ”huolehtimistoimeksi”. Sen sijaan
saman direktiivin liitteessä II B olevasta R 1 kohdasta seuraa, että kyseessä on ”hyödyntäminen” (polttamalla) silloin kun
kyse on ”käytöstä pääasiassa polttoaineena tai muutoin energian tuottamiseksi”.
Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut asiassa C‑228/00, komissio vastaan Saksa, 13.2.2003 antamassaan tuomiossa (Kok. 2003,
s. I‑1439, 41–43 kohta) kolme edellytystä, joiden perusteella määritetään, onko jätteen käyttö polttoaineena direktiivin 75/442
liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa mainittu hyödyntämistoimi. Ensinnäkin tässä säännöksessä tarkoitetun toimen pääasiallisen
tarkoituksen on oltava energian tuottaminen. Toiseksi jätteitä polttamalla syntyvän ja talteen otettavan energian määrän on
oltava suurempi kuin polttoprosessissa käytettävän energian määrän, ja osa tämän polttamisen yhteydessä vapautuvasta energiaylijäämästä
on todella käytettävä joko välittömästi poltossa tuotettuna lämpönä tai muuntamisen jälkeen sähkönä. Kolmanneksi, suurin osa
jätteistä on kulutettava toimen aikana ja suurin osa vapautuvasta energiasta on otettava talteen ja käytettävä.
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan sellaisia perusteita kuin jätteiden lämpöarvo, poltettavien jätteiden haitallisten aineiden
pitoisuus tai se, että jätteet on tai että niitä ei ole sekoitettu, ei voida ottaa huomioon (em. asia komissio v. Saksa, tuomion
47 kohta).
Koska yhteisöjen tuomioistuin on nimenomaisesti todennut, että lämpöarvoon tai jätteen koostumukseen perustuvat perusteet
ovat yhteensoveltumattomia direktiivin 75/442 kanssa, tässä asiassa on hylättävä Alankomaiden hallituksen väitteet näiltä
osin.
Riidanalainen Alankomaiden toimenpide, jossa on kysymys (polttamalla tapahtuvan) hyödyntämisen ja jätteistä (polttamalla tapahtuvan)
huolehtimisen välillä tehtävästä erosta, ei siten ole tämän direktiivin 1 artiklan e ja f alakohdan, kun niitä luetaan yhdessä
saman direktiivin liitteessä II A olevan D 10 kohdan ja liitteessä II B olevan R 1 kohdan kanssa, mukainen. Alankomaiden kuningaskunta
ei ole näin ollen noudattanut velvollisuuttaan panna direktiivin 75/442 1 artiklan e ja f alakohtaa täytäntöön kansallisessa
oikeudessa.
Toinen kanneperuste on näin ollen perusteltu.
Edellä olevan perusteella on todettava, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut asetuksen N:o 259/93 7 artiklan
4 kohdan ja direktiivin 75/442 1 artiklan e ja f alakohdan mukaisia velvoitteitaan.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista ja Alankomaiden
kuningaskunta on pääosin hävinnyt asian, viimeksi mainittu on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden
siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 7 artiklan
4 kohdan ja jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna
18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY ja 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY, 1 artiklan e
ja f alakohdan mukaisia velvoitteitaan.
2)
Alankomaiden kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.