CELEX: 62002CJ0284
Sosiaalipolitiikka
Mies- ja naispuoliset työntekijät
EY 141 artikla
Samapalkkaisuus
Direktiivi 76/207/ETY
Tasa-arvoinen kohtelu
Äitiysloma
Siirtyminen ylempään palkkaluokkaan
Sellaisen äitiysloma-ajan huomiotta jättäminen täysimääräisenä, joka on otettu entisen Saksan demokraattisen tasavallan lainsäädännön nojalla

Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 141 artiklan ja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa
työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin
76/207/ETY tulkintaa (EYVL L 39, s. 40).
Kysymys on esitetty asiassa, jonka Sass on saattanut vireille työnantajaansa Land Brandenburgia vastaan ja joka koskee sitä,
ettei tämä työnantaja ollut ottanut täysimääräisesti huomioon äitiyslomaa, jonka Sass oli ottanut entisen Saksan demokraattisen
tasavallan (jäljempänä DDR) lainsäädännön mukaisesti, sen kauden kertymistä arvioitaessa, jota edellytetään ylempään palkkaluokkaan
siirtämiseltä (Bewährungszeit, jäljempänä ylennykseltä edellytetty kausi).

Oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
EY 141 artiklassa määrätään periaatteesta, jonka mukaan miehille ja naisille maksetaan samasta tai samanarvoisesta työstä
sama palkka.
Direktiivillä 76/207 pyritään poistamaan kaikki sukupuoleen perustuva syrjintä niin työsuhteen ehdoissa kuin työnsaannissa
tai pääsyssä työtehtäviin kaikilla virkahierarkian tasoilla, minkä lisäksi siinä painotetaan, että tämän direktiivin estämättä
saadaan soveltaa säännöksiä, jotka koskevat naisten suojelua erityisesti raskauden ja [äitiyd]en perusteella.
Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen
kannustamiseksi työssä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/85/ETY (EYVL L 348, s. 1) säädetään
lisäksi tietyistä vähimmäisvaatimuksista näiden työntekijöiden suojaamiseksi.
Äitiysloman osalta direktiivin 92/85 8 artiklassa taataan oikeus vähintään 14 viikon mittaiseen yhtäjaksoiseen äitiyslomaan,
johon kuuluu kahden viikon mittainen pakollinen jakso. Lisäksi sen 11 artiklassa säädetään, että palkan maksun jatkuminen
ja/tai oikeus riittävään korvaukseen sekä muut työsopimukseen liittyvät oikeudet turvataan 8 artiklassa tarkoitetun äitiysloman
ajan.
Määräaika direktiivin 92/85 täytäntöönpanolle jäsenvaltioissa päättyi kuitenkin vasta 19.10.1994, eli asian tosiseikkojen
tapahtumisen jälkeen.

Kansallinen lainsäädäntö
Synnyttäneen naisen asemaa säänneltiin DDR:ssä 16.6.1977 annetulla Arbeitsgesetzbuch der Deutschen Demokratischen Republik
-nimisellä lailla (DDR:n työsopimuslaki, jäljempänä AGB-DDR; GBl. I, s. 85).
AGB-DDR:n 244 §:ssä säädettiin, että naisilla oli oikeus 20 viikon mittaiseen äitiyslomaan synnytyksen jälkeen. Tämän loman
ajan naiset saivat sosiaalivakuutuksesta äitiysrahaa, jonka määrä vastasi heidän nettokeskipalkkaansa.
Synnyttäneen naisen asemaa säännellään Saksan liittotasavallassa Mutterschutzgesetzillä (jäljempänä MuSchG).
MuSchG:n 6 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä naisilta kielletään työskentely niiden kahdeksan viikon ajan, jotka seuraavat
synnytystä. Tämän äitiyslomajakson ajan naispuolinen työntekijä saa äitiysrahan lisäksi työnantajaltaan suorituksen.
Bundes-Angestelltentarifvertrag-Ostin, Itä-Saksan julkisen sektorin työsopimusperusteista henkilöstöä koskevan, 10.12.1990
tehdyn työehtosopimuksen (jäljempänä BAT-O) 23 a artiklassa, joka koskee työntekijän etenemistä virkahierarkiassa ylennykseltä
edellytetyn kauden täytyttyä, määrätään seuraavaa:
”Työntekijä – – siirretään ylempään palkkaluokkaan kun hänen osaltaan on täyttynyt ylennykseltä edellytetty kausi.
Ylennykseltä edellytetystä kaudesta määrätään seuraavissa säännöissä:
1.      Ylennykseltä edellytetty kausi katsotaan täyttyneeksi, kun työntekijä on osoittanut olevansa täysin pätevä suorittamaan tehtävät,
jotka hänelle on osoitettu tällä jaksolla. Tässä yhteydessä ratkaisevia ovat ne tehtävät, jotka vastaavat sitä palkkaluokkaa,
johon työntekijä kuuluu. – –
4. Ylennykseltä edellytetty kausi on työskenneltävä keskeytyksettä. Enintään kuuden kuukauden mittaisilla keskeytyksillä ei
ole merkitystä tässä yhteydessä, ja tästä riippumatta merkityksettöminä pidetään keskeytyksiä seuraavista syistä:
– –
c) MuSchG:ssä säädetyt suojakaudet
– –
Keskeytyksiä ei oteta huomioon ylennykseltä edellytettyä kautta laskettaessa lukuun ottamatta seuraavia tapauksia:
– –
e) MuSchG:ssä säädetyt suojakaudet.”
BAT-O:a muutettiin työehtosopimuksen muuttamisesta 8.5.1991 tehdyllä sopimuksella nro 1, jonka 2 artiklassa määrätään julkisen
sektorin työsopimussuhteisten toimihenkilöiden palkkataulukon ottamisesta osaksi sopimusta seuraavasti:
”1. Jos tietyn toimen toimenkuvassa vaaditaan tällaisten ylennykseltä edellytettyjen tai sellaisten kausien täyttymistä, joiden
ajan on harjoitettu tiettyä ammattia jne., ennen 1.7.1991 täyttyneet kaudet on otettava huomioon ja katsottava työskentelykausiksi
BAT-O:n 19 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla sekä siirtymäsäännösten nojalla, siinä tapauksessa, että ne olisi pitänyt ottaa
huomioon, jos BAT-O:n osa VI ja sen palkkataulukko olisivat olleet voimassa ennen 1.7.1991. – –
Jos tietyn toimen toimenkuva mahdollistaa sen, että BAT-O:n soveltamisalan ulkopuolelle jäävät täyttyneet työskentelykaudet
otetaan huomioon, katsotaan niiden täyttyneen 1 kohdan nojalla siten kuin ne olisivat täyttyneet, jos ne olisivat kuuluneet
BAT-O:n soveltamisalaan.”

Tosiseikat ja oikeudenkäynti pääasiassa
Sass, joka on Saksan kansalainen, on 1.7.1982 alkaen työskennellyt tuotantopäällikkönä Hochschule für Film und Fernsehen Konrad
Wolf -nimisessä korkeakoulussa Potsdamissa (Elokuva- ja televisioalan korkeakoulu).
Oikeudenkäynnin asiakirjoista käy ilmi, että Sassin työsuhde kuului AGB-DDR:n soveltamisalaan silloin kun hänen toinen lapsensa
syntyi, eli tammikuussa 1987. Sass oli äitiyslomalla 27.1.1987–16.6.1987, eli 20 viikon ajan synnytyksen jälkeen tämän lain
244 §:n mukaisesti.
Oikeudenkäynnin asiakirjoista käy myös ilmi, että Saksojen yhdistymisen jälkeen Sassin työsuhde siirtyi Brandenburgin osavaltiolle.
Työsuhde kuului tämän jälkeen BAT-O:n soveltamisalaan osapuolten tekemän sopimuksen mukaisesti. Kausi, jonka Sass oli työskennellyt
palvelukseen tulostaan asti, eli 1.7.1982 alkaen, luettiin kokonaisuudessaan hänen hyväkseen siirron yhteydessä.
Aina 7.5.1998 asti Sassille maksettiin BAT-O:n palkkaluokan II a mukaista palkkaa. Hänet ylennettiin 8.5.1998 seuraavaan palkkaluokkaan,
eli BAT-O:n palkkaluokkaan II b, 2 ryhmä. Brandenburgin osavaltio oli BAT-O:n ylennystä koskevien määräysten mukaisesti ylennykseltä
edellytettyä 15 vuoden mittaista kautta laskiessaan ottanut huomioon ne kahdeksan viikkoa äitiyslomaa, jotka Sass oli ottanut
AGB-DDR:n 244 §:n nojalla, mutta ei näitä seuraavia 12:ta viikkoa. Asiakirjoista käy ilmi, että tämä johtui siitä, että sovellettava
säännös, eli BAT‑O:n 23 a artiklan 4 kohdan kolmannessa virkkeessä mainittiin ainoastaan MuSchG:ssä säädetyt suojakaudet,
eli kahdeksan viikkoa, eikä AGB-DDR:n mukaista äitiyslomaa.
Sass saattoi asian kansallisen ensimmäisen oikeusasteen käsiteltäväksi väittäen, että äitiysloma, eli kaikki 20 viikkoa, olisi
pitänyt lukea kokonaan hänen hyväkseen. Hänen mukaansa tulkinta, jonka osavaltio on omaksunut BAT-O:n 23 a artiklasta, johtaa
kiellettyyn naisten syrjintään. Brandenburgin osavaltio pitäisi Sassin mukaan velvoittaa suorittamaan hänelle palkkaerotus,
joka syntyy 12.2.1998 – sen päivän, jolloin hänen palkkansa olisi pitänyt korottaa, jos hänen äitiyslomansa olisi otettu täysimääräisenä
huomioon ylennykseltä edellytettyä kautta laskettaessa – ja 7.5.1998 väliin jääviltä 12 viikolta, eli 1 841,16 Saksan markan
(DEM) suuruinen bruttopalkka sekä tästä lasketulle nettopalkan määrälle 4 prosentin suuruinen korko 16.3.1999 alkaen.
Land Brandenburg vaati kanteen hylkäämistä. Se väittää, että BAT-O:n mukaan ainoastaan MuSchG:ssä tarkoitetut suojakaudet
on otettava huomioon ylennykseltä edellytettyä kautta laskettaessa, ei suinkaan AGB-DDR:n 244 §:ssä tarkoitettua pidempää
äitiyslomaa.
Alemmat tuomioistuimet hyväksyivät kanteen. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin katsoo, että BAT-O on yhteisön oikeussääntöjen
mukainen, mutta toteaa, että Sass jää huonompaan asemaan suhteessa miespuoliseen työtoveriinsa, koska ottamalla äitiyslomaa,
joka on tarkoitettu vain naisille, hän voi päästä ylempään palkkaluokkaan vasta 12 viikkoa myöhemmin kuin kyseinen miespuolinen
työtoveri.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin päätti lykätä ratkaisun antamista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan (nykyään EY 141 artikla) ja direktiivin 76/207/ETY kanssa ristiriidassa se, että
työehtosopimuksessa, jonka nojalla jaksoja, joiden aikana työsuhde on ollut keskeytyneenä, ei lueta osaksi ylennykseltä edellytettyä
kautta, määrätään siitä, että osaksi ylennykseltä edellytettyä kautta ei lueta myöskään sellaista jaksoa, jonka aikana työsuhde
on ollut keskeytyneenä sen takia, että naispuolinen työntekijä on MuSchG:n – – 6 §:ssä säädetyn kahdeksan viikon suojakauden
– joka voidaan lukea osaksi kyseistä ylennykseltä edellytettyä kautta – jälkeen käyttänyt hyväkseen oikeuttaan 16.6.1977 annetun
AGB-DDR:n – – 244 §:n 1 momentin mukaiseen äitiyslomaan, joka jatkuu 20. viikolle synnytyksen jälkeen?”

Yhteisöjen tuomioistuimen arvio
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy, onko BAT-O:n kaltainen työehtosopimus EY 141 artiklan ja/tai direktiivin
76/207 vastainen siltä osin kuin siinä jätetään ylennykseltä edellytettyyn kauteen lukematta sellainen osuus, jonka ajan naispuolinen
työntekijä on ollut DDR:n lainsäädännön mukaisesti äitiyslomalla yli sen kahdeksan viikon mittaisen suojakauden, josta säädetään
työehtosopimuksessa tarkoitetussa Saksan liittotasavallan lainsäädännössä.
Sass katsoo, että tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi. Osavaltio ja komissio ovat vastakkaisella kannalla. Komissio
katsoo, että esillä olevaan tapaukseen ei voida soveltaa yhteisön oikeutta.
Tässä yhteydessä on aivan aluksi muistettava se, että Saksojen yhdistymisestä 31.8.1990 tehty sopimus tuli voimaan 3.10.1990
(BGBl., 1990 II, s. 889) ja että yhteisön oikeutta sovellettiin 10.12.1990, eli silloin kun BAT-O tehtiin. Tämän vuoksi Saksojen
yhdistymisen jälkeen annettujen säännösten, jotka koskevat sellaisten työntekijöiden asemaa, jotka tulivat näin Saksan liittotasavallan
lainsäädännön alaisiksi, on oltava relevanttien yhteisön oikeussääntöjen mukaisia.
On muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on jo aiemmin EY 141 artiklaan liittyen todennut, että koska miespuolisten ja
naispuolisten työntekijöiden syrjinnän kielto on ehdoton, sen lisäksi, että se velvoittaa viranomaisia toiminnassaan, se koskee
myös kaikkia sopimuksia, joilla säännellään kollektiivisesti (ks. esimerkiksi asia 43/75, Defrenne, tuomio 8.4.1976, Kok.
1976, s. 455, Kok. Ep. III, s. 63, 39 kohta; asia C-184/89, Nimz, tuomio 7.2.1991, Kok. 1991, s. I-297, 11 kohta ja asia C-333/97,
Lewen, tuomio 21.10.1999, Kok. 1999, s. I-7243, 26 kohta). Koska BAT-O:n tehtävänä on säännellä julkishallinnon palveluksessa
olevien sopimusperusteisten toimihenkilöiden palvelussuhteita, ei direktiivin 76/207 osalta voi olla toisin (ks. vastaavasti
asia C-1/95, Gerster, tuomio 2.10.1997, Kok. 1997, s. I-5253, 18 kohta).
Näin BAT-O:n laatineet tahot ovat voineet tutkia sellaisten naisten asemaa, joiden työsuhteessa on tapahtunut muutoksia Saksojen
yhdistymisen vuoksi, suhteessa sellaisiin miespuolisiin työntekijöihin, jotka myös ovat tulleet DDR:stä.
Sass on näin ollen aivan perustellusti vedonnut yhteisön oikeussääntöihin saadakseen oikeutensa toteutettua.
Esillä olevassa asiassa esitetyn kysymyksen vuoksi ja hyödyllisen vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle
tuomioistuimelle ensin on selvitettävä, kuuluuko kysymys siitä, että BAT-O:ssa ylennykseltä edellytettyä kautta laskettaessa
on jätetty ottamatta huomioon täysimääräisenä DDR:n lainsäädännön mukaisesti otettu äitiysloma, EY 141 artiklan alaan vai
koskeeko se direktiiviä 76/207.
Oikeudenkäynnin asiakirjoista käy ilmi, että esillä oleva asia koskee niitä kausia, joiden on pitänyt kertyä, jotta henkilö
voidaan sijoittaa ylempään palkkaluokkaan ja sitä, mitkä niistä kausista, joiden aikana työnteko on keskeytyneenä, voidaan
ottaa huomioon ylennykseltä edellytettyinä kausina siitä pääsäännöstä huolimatta, että tällaisen kauden pitää täyttyä keskeytyksettä
ja että niitä kausia, joiden ajan työnteko on keskeytynyt ja jotka hyväksytään, ei kuitenkaan lueta ylennykseltä edellytettyyn
kauteen.
Sassin tavoitteena on päästä aikaisemmin ylempään palkkaluokkaan. Tähän päästäkseen hänen kannaltaan ratkaisevaa on se, otetaanko
hänen äitiyslomansa täysimääräisenä huomioon sen kauden täyttymistä arvioitaessa, joka edellytetään uuteen palkkaluokkaan,
eli tässä ylempään palkkaluokkaan siirtämiseltä. On siis todettava, että esillä olevassa asiassa korkeampi palkka on seuraus
äitiysloman huomioon ottamisesta.
Pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevissa oikeussäännöissä vahvistetaan säännöt, jotka koskevat työntekijän siirtymistä
ylempään palkkaluokkaan tietyn, tältä edellytetyn kauden päätyttyä. Tästä seuraa, että asiassa esitetyllä kysymyksellä pyritään
täsmentämään niitä edellytyksiä, jotka on asetettu etenemiselle virkahierarkiassa, ja mikä näin kuuluu direktiivin 76/207
soveltamisalaan.
On muistettava, että tasa-arvoisen kohtelun periaatteen perusteella direktiivissä tunnustetaan oikeutetuksi yhtäältä naisen
raskaudenaikaisen ja -jälkeisen biologisen tilan ja toisaalta naisen ja lapsen välillä raskauden ja synnytyksen jälkeen vallitsevan
erityisen suhteen suojelu (ks. mm. asia 184/83, Hofmann, tuomio 12.7.1984, Kok. 1984, s. 3047, 25 kohta ja asia C-342/01,
Merino Gómez, tuomio 18.3.2004, 32 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa sallitaan näin sellaiset kansalliset säännökset, joilla naisille taataan erityisiä oikeuksia
raskauden ja synnytyksen perusteella. Oikeus äitiyslomaan perustuu tähän artiklaan (ks. asia C-136/95, Thibault, tuomio 30.4.1998,
Kok. 1998, s. I-2011, 24 kohta).
Niitä oikeuksia käytettäessä, jotka on kyseisessä artiklassa osoitettu naisille, eivät ne edellytykset, joiden on täytyttävä,
jotta naispuolinen työntekijä voi edetä virkahierarkiassa, voi olla naisten kannalta epäedullisia. Direktiivillä 76/207 pyritäänkin
aineellisen eikä muodollisen tasa-arvon toteutumiseen (ks. vastaavasti em. asiassa Merino Gómez annetun tuomion 37 kohta ja
em. asiassa Thibault annetun tuomion 26 kohta).
Edellä esitetystä seuraa, että naispuolista työntekijää suojataan työsuhteessa kaikelta epäedulliselta kohtelulta, joka perustuu
siihen, että hän on ollut äitiyslomalla.
Naista, joka kärsii epäedullisesta kohtelusta äitiyslomasta johtuvan poissaolon vuoksi, syrjitään hänen raskautensa ja äitiyslomansa
perusteella. Tällainen menettely on direktiivissä 76/207 tarkoitettua välitöntä syrjintää sukupuolen perusteella (ks. asia
C-342/93, Gillespie ym., tuomio 13.2.1996, Kok. 1996, s. I‑475, 22 kohta; em. asia Thibault, tuomion 29 ja 32 kohta ja asia
C-147/02, Alabaster, tuomio 30.3.2004, 47 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Sass on epäedullisessa asemassa suhteessa sellaiseen miespuoliseen työntekijään, joka on aloittanut työnteon DDR:ssä hänen
kanssaan samana päivänä, koska olemalla äitiyslomalla Sass pääsee ylempään palkkaluokkaan vasta 12 viikkoa myöhemmin kuin
tällainen miespuolinen työntekijä.
Ennakkoratkaisukysymyksen esittänyt tuomioistuin lähtee kuitenkin siitä oletuksesta, että Sassin kärsimä haitta ei johdu tämän
sukupuolesta vaan pikemminkin siitä, että hänen työsuhteensa on ollut keskeytyneenä kyseisten 12 viikon ajan.
Tältä osin on todettava, että työntekijä on äitiyslomansa aikana edelleen sopimussuhteessa työnantajaansa työsopimuksen perusteella
(ks. em. asia Gillespie, tuomion 22 kohta; em. asia Thibault, tuomion 29 kohta ja em. asia Alabaster, tuomion 47 kohta). Se,
millä tavoin naispuolinen työntekijä saa työsopimusperusteista vastiketta kyseisen loman aikana, ei vaikuta tähän.
Komissio vetoaa sitä vastoin direktiiviin 92/85 siltä varalta, että kyseessä olisi syrjintä sukupuolen perusteella, jotta
selvitettäisiin ne mahdolliset vaikutukset, joita kyseisessä direktiivissä tarkoitetun vähimmäisajan ylittävällä äitiyslomalla
saattaa olla työsopimukseen liittyviin oikeuksiin. Komissio viittaa tässä yhteydessä asiassa C-411/96, Boyle ym., 27.10.1998
annettuun tuomioon (Kok. 1998, s. I-6401, 79 kohta) ja näyttää tulevan siihen johtopäätökseen, että koska naispuolisen työntekijän
oikeuksiin saattaa vaikuttaa sellainen äitiysloma, jonka pituus ylittää tämän direktiivin 8 artiklassa tarkoitetun vähimmäismääräyksen,
niitä 20:ta viikkoa, jotka Sass oli vapaaehtoisesti päättänyt ottaa AGB-DDR:n 244 §:n nojalla, on pidettävä ainoastaan hänelle
tarjottuna etuna.
Tällaista näkemystä ei voida hyväksyä.
Ensiksi direktiivin 92/85 osalta on muistettava, että jäsenvaltioiden oli pantava se täytäntöön viimeistään vasta 19.10.1994,
eli pääasian tosiseikkojen tapahtumisen jälkeen.
Sitä paitsi vaikka oletettaisiinkin, että asiassa voitaisiin tukeutua tähän direktiiviin, on huomattava, että sen 11 artiklan
mukaan raskaana olevan, synnyttäneen tai imettävän naisen suojelun turvaamiseksi työsopimukseen liittyvät oikeudet on taattava
edellä 8 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa. Samoin 8 artiklassa säädetään vähintään 14 viikon mittaisesta yhtäjaksoisesta
äitiyslomasta.
Näin ollen se, että lainsäädännössä naisille annetaan oikeus 14 viikkoa pidempään äitiyslomaan, ei estä sitä, että tällaista
äitiyslomaa voidaan pitää direktiivin 92/85 8 artiklassa tarkoitettuna äitiyslomana ja näin sellaisena ajanjaksona, jonka
ajan työsopimukseen liittyvät oikeudet on tämän saman direktiivin 11 artiklan mukaan turvattava.
Se, onko tällainen loma luonteeltaan pakollinen vai ei, ei myöskään voi olla ratkaisevaa esillä olevassa asiassa esitetyn
kysymyksen kannalta. Tältä osin todettakoon, että direktiivin 92/85 mukaan työskentelykielto koskee ainoastaan kahden viikon
vähimmäisosuutta tästä 14 viikon minimiäitiyslomasta.
Näin ollen se, että Sass on päättänyt käyttää kaikki AGB-DDR:ssä tarkoitetut 20 äitiyslomaviikkoa, ei estä sitä, vaikka MuSchG:ssä
säädettyyn kahdeksan viikon lomaan sisältyy työskentelykielto, että hänen äitiyslomansa voidaan ottaa kokonaan huomioon sellaisena
lakisääteisenä lomana, joka on tarkoitettu synnyttäneen naisen suojaksi.
Edellä mainitussa asiassa Boyle ym. annetun tuomion osalta todettakoon siitä poiketen, mitä komissio on tämän tuomion perusteella
todennut, että tämä tuomio ei millään tavoin ennalta määrää sitä, miten esillä olevassa asiassa esitettyyn kysymykseen on
vastattava, koska asiassa Boyle ei ollut kyse lakisääteisestä lomasta, vaan työnantajan myöntämästä lisälomasta.
Kaiken edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että jos kansallisessa lainsäädännössä säädetään äitiyslomasta, jonka tarkoituksena
on raskauden ja synnytyksen jälkeen naisen biologisen tilan ja naisen ja lapsen välillä vallitsevan erityisen suhteen suojeleminen,
yhteisön oikeus edellyttää, että tällaisen lakisääteisen suojeluun tarkoitetun loman ottaminen ei yhtäältä keskeytä kyseessä
olevan naisen työsuhdetta eikä siihen liittyvien oikeuksien soveltamista eikä toisaalta voi johtaa siihen, että häntä kohdellaan
epäedullisesti.
BAT-O:n taustalla viitesääntelynä on ainoastaan Saksan liittotasavallan kansallinen lainsäädäntö, kun taas kyseessä oleva
äitiysloma kuuluu DDR:n lainsäädännön alaisuuteen.
On siis lopuksi pohdittava vielä sitä, millainen Sassin ottama äitiysloma on luonteeltaan, jotta voidaan selvittää, voidaanko
se rinnastaa MuSchG:ssä tarkoitettuun suojakauteen, jonka tarkoituksena on taata synnyttäneen naisen suoja.
Jos rinnastus voidaan tehdä, tämä äitiysloma olisi pitänyt ottaa huomioon ylennykseltä edellytettyä kautta laskettaessa samalla
tavoin kuin tällainen suojakausi, eli täysimääräisenä. Ellei näin tehdä, Sassia kohdellaan epäedullisesti äitiyslomaan perustuvan
poissaolon vuoksi ja syyllistytään näin direktiivissä 76/207 tarkoitettuun sukupuoleen perustuvaan välittömään syrjintään,
koska Sass pääsee ylempään palkkaluokkaan vasta 12 viikkoa myöhemmin kuin sellainen hänen miespuolinen työtoverinsa, joka
on aloittanut työnteon DDR:ssä hänen kanssaan samana päivänä.
Tässä yhteydessä merkitystä on sillä, että Saksan hallituksen vastauksista yhteisöjen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin
käy selville, että MuSchG:n 6 §:ssä säädetyn kahdeksan viikon mittaisen äitiysloman ja AGB-DDR:n 244 §:ssä säädetyn 20 viikon
mittaisen äitiysloman, jonka Sass oli ottanut, päämäärät ovat suurelta osin päällekkäiset. Saksan hallituksen mukaan kummassakin
äitiyslomajärjestelmässä on pyritty turvaamaan äidin fyysinen toipuminen synnytyksen jälkeen ja se, että äiti voi itse hoitaa
lastaan.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo useita kertoja todennut, direktiivin 76/207 ja erityisesti sen 2 artiklan 3 kohdan tavoitteena
on nimenomaan tämä kaksitahoinen naisten suojelu (ks. mm. oikeuskäytäntö, johon on viitattu tämän tuomion 34 kohdassa).
AGB-DDR:n 244 §:ssä säädetyllä 20 viikon mittaisella äitiyslomalla näyttää siis olevan aivan samat tavoitteet ja päämäärä
kuin MuSchG:n 6 §:ssä tarkoitetulla kahdeksan viikon suojakaudella, ja näin ollen tätä 20 viikon mittaista äitiyslomaa on
pidettävä synnyttäneen naisen suojeluun tarkoitettuna lakisääteisenä lomana ja se on myös otettava huomioon sellaista ylennykseltä
edellytettyä kautta laskettaessa, jonka perusteella henkilö pääsee seuraavaan palkkaluokkaan.
On kuitenkin muistettava, että jos direktiiviä 76/207 rikotaan kyseisen direktiivin vastaista syrjintää aiheuttavilla lainsäännöksillä,
kansallisten tuomioistuinten on kaikin mahdollisin keinoin ja erityisesti soveltamalla edellä mainittuja säännöksiä epäedulliseen
asemaan joutuneiden henkilöiden hyväksi poistettava kyseinen syrjintä (ks. asia C-187/00, Kutz-Bauer, tuomio 20.3.2003, Kok.
2003, s. I-2741, 75 kohta ja asia C-77/02, Steinicke, tuomio 11.9.2003, Kok. 2003, s. I-9027, 72 kohta).
Kansallisen tuomioistuimen on siis asian tosiseikkojen perusteella selvitettävä, voidaanko Sassin ottama loma ja BAT-O:ssa
tarkoitettu suojakausi rinnastaa toisiinsa tavoitteidensa ja päämääriensä osalta, jotta entisen DDR:n lainsäädännön mukaisesti
otettu lakisääteinen äitiysloma voitaisiin täysimääräisesti lukea tässä työehtosopimuksessa ylennykseltä edellytettyyn kauteen.
Tarkennettakoon kuitenkin, että näiden järjestelmien tavoitteita ja päämääriä tutkittaessa ratkaisevana ei voida pitää sitä,
onko äitiysloma pakollinen vai ei, eikä sitä, millä tavoin naispuolinen työntekijä saa työsopimusperusteista vastiketta tämän
loman aikana.
Jos kansallinen tuomioistuin tulee siihen tulokseen, että AGB-DDR:n 244 §:ssä säädetty äitiysloma on tällainen lakisääteinen,
synnyttäneen naisen suojeluun tarkoitettu loma, tämä loma on otettava täysimääräisenä huomioon sitä kautta laskettaessa, jota
edellytetään siirtämiseltä ylempään palkkaluokkaan, jotta voitaisiin estää se, että tällaisen loman ottanut naispuolinen työntekijä
joutuisi raskautensa ja äitiyslomansa vuoksi epäedulliseen asemaan suhteessa sellaiseen miespuoliseen työntekijään, joka on
aloittanut työnteon DDR:ssä hänen kanssaan samana päivänä.
Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 76/207 vastaista on se, että BAT-O:n kaltaisessa
työehtosopimuksessa jätetään ylennykseltä edellytettyyn kauteen lukematta sellainen osuus, jonka ajan naispuolinen työntekijä
on ollut DDR:n lainsäädännön mukaisesti äitiyslomalla yli sen kahdeksan viikon mittaisen suojakauden, josta säädetään kyseisessä
työehtosopimuksessa tarkoitetussa Saksan liittotasavallan lainsäädännössä, jos kummankin äitiysloman tavoitteet ja päämäärät
vastaavat niitä tavoitteita, jotka on asetettu naisten suojelemiseksi raskauden ja äitiyden perusteella, mistä säädetään tämän
direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa. Kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, täyttyvätkö nämä edellytykset.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille muille kuin pääasian asianosaisille aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen
ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY vastaista on se,
että Bundes-Angestelltentarifvertrag-Ostin (Itä-Saksan julkisen sektorin työsopimussuhteisia toimihenkilöitä koskeva työehtosopimus)
kaltaisessa työehtosopimuksessa jätetään ylennykseltä edellytettyyn kauteen lukematta sellainen osuus, jonka ajan naispuolinen
työntekijä on ollut DDR:n lainsäädännön mukaisesti äitiyslomalla yli sen kahdeksan viikon mittaisen suojakauden, josta säädetään
työehtosopimuksessa tarkoitetussa Saksan liittotasavallan lainsäädännössä, jos kummankin äitiysloman tavoitteet ja päämäärät
vastaavat niitä tavoitteita, jotka on asetettu naisten suojelemiseksi raskauden ja äitiyden perusteella, mistä säädetään tämän
direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa. Kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, täyttyvätkö nämä edellytykset.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.