CELEX: 62001CJ0465
Valsts pienākumu neizpilde
Darba ņēmēju brīva pārvietošanās
Savienības vai EEZ dalībvalstu pilsoņi
Tādas trešās valsts pilsoņi, kuru ar Kopienu saista līgums
Tiesības tikt ievēlētam darba kamerā vai uzņēmuma komitejā
Diskriminācijas aizlieguma princips attiecībā uz darba nosacījumiem

Ar prasības pieteikumu Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai
uzliek:
a)      EKL 39. pants un Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV
L 257, 2. lpp.), ko groza Padomes 1992. gada 27. jūlija Regula (EEK) Nr. 2434/92 (OV L 245, 1. lpp., turpmāk tekstā – "Regula
Nr. 1612/68"), 8. pants, kā arī Eiropas Ekonomikas zonas līguma (OV 1994, L 1, 3. un 572. lpp., turpmāk tekstā – "EEZ līgums")
28. pants attiecībā uz to, ka darba ņēmējiem, kas ir citu Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstu pilsoņi,
ir liegtas tiesības tikt ievēlētiem darba kamerās;
b)      Kopienu noslēgto līgumu noteikumi ar vairākām trešajām valstīm, kas paredz diskriminācijas aizlieguma principu attiecībā uz
darba nosacījumiem par labu darba ņēmējiem, kuri nāk no šīm trešajām valstīm un kuri likumīgi strādā kādā no dalībvalstīm,
attiecībā uz to, ka šiem darba ņēmējiem ir liegtas tiesības tikt ievēlētiem uzņēmuma komitejā un darba kameras pilnsapulcē.

Atbilstošās tiesību normas

Attiecīgie Kopienu tiesību noteikumi
Saskaņā ar EKL 39. pantu:
"1. Kopienā nodrošina darba ņēmēju pārvietošanās brīvību.
2 Pārvietošanās brīvība nozīmē to, ka likvidē jebkādu dalībvalstu darba ņēmēju diskrimināciju pilsonības dēļ attiecībā uz
nodarbinātību, atalgojumu un citiem darba un nodarbinātības nosacījumiem.
[..]
4. Šis pants neattiecas uz nodarbinātību valsts dienestā."
Regulas Nr. 1612/68 pirmā apsvēruma redakcija ir šāda:
"tā kā vēlākais līdz pārejas laika beigām Kopienā būtu jānodrošina darba ņēmēju brīva pārvietošanās; tā kā, lai sasniegtu
šo mērķi, ir jānovērš jebkāda ar pilsonību saistīta darba ņēmēju diskriminācija attiecībā uz nodarbināšanu, atalgojumu un
citiem darba un nodarbinātības nosacījumiem, kā arī jānodrošina šādiem darba ņēmējiem tiesības brīvi pārvietoties Kopienā,
lai strādātu algotu darbu, izņemot ierobežojumus, kas ir saistīti ar valsts drošību, sabiedrisko kārtību un veselības aizsardzību."
Regulas Nr. 1612/68 7. un 8. pants ir iekļauts tās pirmajā daļā, kas regulē "nodarbinātību un darba ņēmēju ģimenes", II sadaļā
ar nosaukumu "Nodarbinātība un vienlīdzīga attieksme".
Minētais 7. pants paredz:
"1. Darba ņēmējam, kas ir dalībvalsts pilsonis, citā dalībvalstī pilsonības dēļ nedrīkst piemērot citādus darba un nodarbinātības
nosacījumus, kā minētās valsts darba ņēmējiem, īpaši attiecībā uz atalgojumu, atlaišanu un bezdarba gadījumā – atjaunošanu
darbā vai atkārtotu pieņemšanu darbā.
2. Šāds darba ņēmējs bauda tādas pašas sociālās un nodokļu priekšrocības, kā attiecīgās valsts darba ņēmēji.
[..]
4. Jebkura koplīguma, individuāla līguma vai jebkura cita kolektīva regulējuma klauzula par tiesībām uz darbu, nodarbinātību,
atalgojumu un citiem darba vai atlaišanas nosacījumiem nav spēkā tiktāl, ciktāl tā izvirza vai pieļauj diskriminējošus nosacījumus
attiecībā uz darba ņēmējiem, kas ir citu dalībvalstu pilsoņi."
Regulas Nr. 1612/68 8. pants paredz:
"Darba ņēmējs, kas ir dalībvalsts pilsonis un strādā citā dalībvalstī, bauda tādas pašas tiesības uz dalību arodbiedrībās
un no tās izrietošajām tiesībām, to skaitā balsstiesības; viņam var neļaut piedalīties publisko tiesību subjektu pārvaldē
un ieņemt amatus valsts iestādēs. Bez tam viņam ir tiesības piedalīties darba ņēmēju pārstāvju organizācijās uzņēmumā. Šis
pants neietekmē atsevišķu dalībvalstu normatīvos aktus, kas piešķir plašākas tiesības darba ņēmējiem no citām dalībvalstīm.
Ar šo svītro 2. punktu.
Šo pantu Padome pārskata, balstoties uz Komisijas ierosinājumu, ko iesniedz ne vēlāk kā divu gadu laikā."
EEZ līguma 28. pants nosaka:
"1.      Starp EK dalībvalstīm un EBTA valstīm nodrošina darba ņēmēju brīvu pārvietošanos.
2.      Šī brīvā pārvietošanās nozīmē to, ka ir aizliegta jebkāda EK dalībvalstu un EBTA valstu darba ņēmēju diskriminācija pilsonības
dēļ attiecībā uz nodarbinātību, atalgojumu un citiem darba un nodarbinātības nosacījumiem.
[..]
4. Šā panta noteikumi neattiecas uz nodarbinātību valsts dienestā.
[..]"
Kopiena ir noslēgusi vairākus līgumus ar trešajām valstīm − tostarp līgumu, ar ko veido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas
Kopienu un Turciju, Eiropas līgumus, kas veido asociācijas ar Centrālās un Austrumeiropas valstīm, kā arī sadarbības un asociācijas
līgumus ar Magrebas valstīm, – atbilstoši kuriem darba ņēmēji no attiecīgajām trešajām valstīm, kuri likumīgi strādā kādas
dalībvalsts teritorijā, bauda jebkāda veida diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma principu attiecībā uz darba nosacījumiem
un atalgojumu.

Valsts tiesiskais regulējums
Austrijā
Arbeiterkammergesetz
(likums "Par darba kamerām",
BGBl. 1991/626
,
BGBl. I
1998/166
publicētajā redakcijā, turpmāk tekstā – "
AKG
") 1. pantā paredz, ka darba kameru un federālo darba un darba ņēmēju kameru (turpmāk tekstā – "darba kameras") mērķis ir
pārstāvēt un veicināt sociālās, ekonomiskās un kulturālās abu dzimumu darba ņēmēju intereses.
Minētām kamerām, kas ir publisko tiesību subjekti un kurās visi darba ņēmēji galvenokārt ir uzņemti, veicot dalības maksu,
ir arī padomdevēja funkcija likumdošanas jautājumos.
Viena no darba kameru institūcijām ir pilnsapulce (
AKG
46. pants). To ievēl uz pieciem gadiem (
AKG
18. panta 1. punkts) balsstiesīgie darba ņēmēji vienlīdzīgās, tiešās un aizklātās vēlēšanās saskaņā ar balsu proporcionalitātes
principu (
AKG
19. pants). Atbilstoši
AKG
20. panta 1. punktam, balsstiesīgi ir visi darba ņēmēji, kas vēlēšanu dienā ir attiecīgās darba kameras biedri.
Attiecībā uz tiesībām tikt ievēlētam
AKG
21. pants paredz:
"Tiesības tikt ievelētiem kādā no darba kamerām ir šo kameru biedriem, kas vēlēšanu dienā:
1)      ir sasnieguši 19 gadu vecumu un
2)      pēdējo piecu gadu laikā vismaz divus gadus Austrijā ir bijuši ar dalību minētajā kamerā saistītās darba vai nodarbinātības
attiecībās, un
3)      ir tiesīgi tikt ievēlēti valsts padomē neatkarīgi no ievēlēšanai noteiktās vecuma prasības."
Atbilstoši
Bundesverfassungsgesetz
(Federālais Konstitucionālais likums) 26. panta 4. punktam:
"Ievēlēt var ikvienu vīriešu vai sieviešu dzimuma personu, kam vēlēšanu dienā ir Austrijas pilsonība un kas 19 gadu vecumu
ir sasniegusi pirms vēlēšanu gada 1. janvāra."
Uzņēmumu komitejas, kuru izveide ir obligāta visos noteikta lieluma Austrijas uzņēmumos, aizstāv attiecīgo uzņēmumu darba
ņēmēju intereses un jo īpaši rūpējas par to, lai tiktu ievēroti tiem par labu pieņemtie tiesību noteikumi.

Arbeitsverfassungsgesetz
(Darba organizācijas likums,
BGBl. 1974/22
,
BGBl. 1993/460
publicētajā redakcijā) 53. panta 1. punkta, kas paredz nosacījumus tiesībām tikt ievēlētam uzņēmumu komitejās, redakcija
ir šāda:
"Tiesības tikt ievēlētam ir ikvienam darba ņēmējam:
1)      a) kas ir Austrijas pilsonis vai
b) kas ir EEZ līgumslēdzējvalsts pilsonis, un
2)      kas vēlēšanu pasludināšanas dienā ir 19 gadu vecs, un
3)      kas iestādē vai šīs iestādes pakļautībā esošā uzņēmumā strādā vismaz sešus mēnešus, un
4)      kam neatkarīgi no Austrijas pilsonības nosacījuma nav liegtas tiesības piedalīties valsts padomes vēlēšanās [..]."

Pirmstiesas procedūra
Uzskatot, ka Austrijas tiesiskais regulējums nav saderīgs ar Kopienu tiesību prasībām, ciktāl, no vienas puses, tas ļauj darba
kamerās ievēlēt tikai Austrijas pilsoņus un, no otras puses, liedz iespēju tikt ievēlētam darba kamerās un uzņēmuma komitejās
darba ņēmējiem, kuri ir pastāvīgi nodarbināti kādā no dalībvalstīm un kuru izcelsmes valsts ir noslēgusi ar Kopienu līgumu,
saskaņā ar ko viņiem ir tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz darba nosacījumiem, Komisija savā 1999. gada 9. jūlija
brīdinājuma vēstulē lūdza Austrijas Republiku divu mēnešu laikā sniegt savus apsvērumus.
1999. gada 6. septembrī Austrijas valdība atzina sava tiesiskā regulējuma nesaderību ar tās pienākumiem atbilstoši Kopienas
tiesībām tiktāl, cik tas attiecas uz darba ņēmējiem, kuri ir citu Kopienas un EEZ dalībvalstu pilsoņi, pie tam norādot, ka
attiecīgais valsts tiesiskais regulējums sakarā ar Kopienu tiesību tiešo piemērojamību nav spēkā. Neskatoties uz to, pieņemšanas
procesā ir nepieciešami grozījumi nolūkā paplašināt tiesību tikt ievēlētam darba kamerās piemērošanu, attiecinot tās uz visiem
darba ņēmējiem neatkarīgi no pilsonības. Turpretī šī valdība apstrīd Komisijas apgalvojumu saistībā ar darba ņēmējiem, kuriem
ar trešajām valstīm, kas ir to izcelsmes valstis, noslēgts līgums nodrošina vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz darba nosacījumiem,
ciktāl tie likumīgi veic atalgotu darbu kādā no dalībvalstīm.
Tā kā Austrijas regulējumā netika ieviesti nekādi grozījumi, Komisija 2000. gada 29. decembrī Austrijas Republikai nosūtīja
argumentētu atzinumu, aicinot pieņemt nepieciešamos pasākumus, lai divu mēnešu laikā pēc šī paziņojuma saņemšanas izpildītu
tai ar EKL 39. pantu, Regulas Nr. 1612/68 8. pantu un EEZ līguma 28. pantu, kā arī ar iepriekš minētajiem Kopienas noslēgtajiem
divpusējo līgumu nosacījumiem uzliktos pienākumus.
Tā kā Austrijas valdības atbildes uz šo argumentēto atzinumu, kas izklāstītas divās 2001. gada 27. februāra un 12. aprīļa
vēstulēs, nesniedza jaunu informāciju, Komisija nolēma celt šo prasību.

Par prasību
Savas prasības pamatojumam Komisija norāda divus iebildumus. Pirmais iebildums attiecas uz to, ka citu Savienības un EEZ dalībvalstu
pilsoņiem ir liegtas tiesības tikt ievēlētiem darba kamerās. Otrs iebildums attiecas uz to, ka darba ņēmējiem, kuru izcelsme
ir trešā valsts, kuri ir pastāvīgi nodarbināti Austrijā un uz kuriem attiecas starp Kopienu un viņu izcelsmes valstīm noslēgtie
līgumi, kas paredz diskriminācijas aizlieguma principu attiecībā uz darba nosacījumiem, ir liegtas tiesības tikt ievēlētiem
darba kameru pilnsapulcēs un uzņēmumu komitejās.
Abu šo iebildumu pamatotība ir jāpārbauda secīgi.

Par pirmo iebildumu
Lietas dalībnieku argumenti
Atbilstoši Komisijas uzskatam, Austrijas tiesību regulējumā paredzētais nosacījums, saskaņā ar kuru tiesības tikt ievēlētam
darba kamerās ir atkarīgas no Austrijas pilsonības esamības, ir acīmredzami nesaderīgas ar EKL 39. pantu, Regulas Nr. 1612/68
8. panta pirmo daļu, kā tos interpretējusi Tiesa, kā arī ar EEZ līguma 28. pantu, kas ietver līdzīgus noteikumus.
No 1991. gada 4. jūlija sprieduma lietā C-213790
ASTI
(
Recueil 1991
, I‑3507. lpp., turpmāk tekstā – "spriedums
ASTI I
") un 1994. gada 18. maija sprieduma lietā C-118/92 Komisija/Luksemburga (
Recueil 1994
, I-1891. lpp., turpmāk tekstā – "spriedums
ASTI II
") izriet, ka valsts regulējums, kas darba ņēmējiem, kuri ir citas dalībvalsts pilsoņi, liedz tiesības tikt ievēlētiem tādās
organizācijās kā profesionālās kameras, kurās šīs personas ir uzņemtas obligātā kārtā un kurās tām obligāti ir jāmaksā dalības
maksa, un kas aizsargā un pārstāv darba ņēmēju intereses, veicot padomdevēja funkciju likumdošanas jomā, ir pretrunā EKL 39.
pantā un Regulas Nr. 1612/68 8. panta pirmajā daļā minētajam diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma principam. Šis pats
secinājums attiecas arī uz EEZ līguma 28. pantu, kura nozīmīgie noteikumi ir formulēti identiski EKL 39. pantam.
Austrijas valdība lūdz noraidīt iebildumu, norādot, ka darba kameras ir publisko tiesību subjekti, kas lielā mērā piedalās
publiskās varas īstenošanā, un tādēļ visiem ārvalstu darba ņēmējiem ir liegtas tiesības tikt ievēlētiem šajās organizācijās.
Tiesas vērtējums
Lai lemtu par šī iebilduma pamatotību, vispirms ir jāatgādina, ka darba ņēmēju brīvas pārvietošanās Eiropas Savienības iekšienē
jomā EKL 39. panta 2. punkts veido pirmām kārtām tikai precizējošu noteikumu vispārējam diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegumam,
kas minēts EKL 12. panta pirmajā daļā, un paredz jebkādu dalībvalstu darba ņēmēju diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegumu
attiecībā uz nodarbinātību, darba samaksu un citiem darba un nodarbinātības nosacījumiem.
Šis princips tiek atgādināts vairākos Regulas Nr. 1612/68 noteikumos, jo īpaši tās 7. un 8. pantā.
Jo īpaši Regulas Nr. 1612/68 8. panta pirmā daļa paredz, ka darba ņēmējs, kas ir dalībvalsts pilsonis un strādā citā dalībvalstī,
bauda tādas pašas tiesības uz dalību arodbiedrībās un no tā izrietošajām tiesībām un tam ir tiesības tikt ievēlētam darba
ņēmējus pārstāvošās uzņēmuma organizācijās. Šis pants neietekmē atsevišķu dalībvalstu normatīvos aktus, kas piešķir plašākas
tiesības darba ņēmējiem no citām dalībvalstīm.
Šajā sakarā Tiesa spriedumos
ASTI
I
un
ASTI
II
jau ir nospriedusi, ka šis noteikums ir piemērojams balsstiesībām un tiesībām tikt ievēlētam vēlēšanās, kas tiek rīkotas
organizāciju ietvaros, kā, piemēram, profesionālās kamerās, kurās darba ņēmējus uzņem obligātā kārtā un kurās tie maksā dalības
maksu, un kas nodarbojas ar to interešu aizsardzību un pārstāvību.
Kas attiecas uz EEZ līguma 28. panta 2. punktu, tā redakcija ir gandrīz identiska EKL 39. panta 2. punkta redakcijai.
Šajā kontekstā no EKL 39. panta 2. punkta, Regulas Nr. 1612/68 8. panta pirmās daļas un EEZ līguma 28. panta 2. punkta izriet,
ka darba ņēmējiem, kas ir citu dalībvalstu vai Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas valsts (turpmāk tekstā –"EBTA") pilsoņi
un kas strādā citā dalībvalstī, ir jābauda tādas pašas tiesības kā uzņēmējas dalībvalsts pilsoņiem, jo īpaši attiecībā uz
darba nosacījumiem un, konkrētāk, ar arodbiedrībām saistītās tiesības, tai skaitā tiesības tikt ievēlētam organizācijā, kas
pārstāv un aizsargā darba ņēmēju intereses, kā, piemēram, Austrijas darba kameras.
Ir skaidrs, ka atbilstoši šajā prasībā norādītajam valsts tiesību regulējumam tiesības tikt ievēlētam minētajās kamerās ir
atkarīgas no Austrijas pilsonības esamības, ko neapstrīd arī šīs dalībvalsts valdība.
Šāds nosacījums, ko izpilda tikai Austrijas darba ņēmēji, veido ārvalstu darba ņēmēju tiešu diskrimināciju.
No tā izriet, ka Austrijas Republikas tiesiskais regulējums, ar ko darba ņēmējiem, kas ir citu Eiropas Savienības dalībvalstu
vai EBTA valstu pilsoņi, liedz tiesības tikt ievēlētiem darba kamerās vienīgi tādēļ, ka šīs personas nav Austrijas pilsoņi,
ir pretrunā pamatprincipam, ar ko ir pamatoti iepriekš minētie Kopienu tiesību noteikumi par jebkāda veida diskriminācijas
pilsonības dēļ aizliegumu.
Šo secinājumu nekādi neatspēko Austrijas valdības argumentācija, saskaņā ar kuru Austrijas darba kameras ir publisko tiesību
subjekti, kas piedalās publiskās varas īstenošanā.
No spriedumiem
ASTI
I
un
ASTI
II
izriet, ka valsts tiesiskais regulējums, kas citu dalībvalstu pilsoņiem liedz balsstiesības un/vai tiesības tikt ievēlētiem
vēlēšanās tādā organizācijā kā profesionālā kamera, kurās šīs personas tiek uzņemtas obligātā kārtā un kurās tiem ir jāmaksā
dalības maksa, un kas nodarbojas ar to interešu aizsardzību, kā arī pārstāvību, ir pretrunā diskriminācijas pilsonības dēļ
aizlieguma pamatprincipam neatkarīgi no tā, ka minētajām kamerām, atbilstoši valsts tiesībām, ir publisko tiesību subjektu
raksturs un tās īsteno padomdevēja funkciju likumdošanas jomā.
Austrijas valdība tomēr nav iesniegusi nevienu pierādījumu, kas ļautu secināt, ka Austrijas darba kamerām pēc būtības ir raksturīgas
atšķirīgas īpašības nekā attiecīgajām Luksemburgas profesionālajām kamerām, saistībā ar kurām pasludināti iepriekš minētie
spriedumi.
Turklāt, kas attiecas konkrēti uz Austrijas darba kamerām, Tiesa jau ir nospriedusi, ka pilsonības nosacījums, kuram Austrijas
tiesiskais regulējums pakļauj tiesības tikt ievēlētam minētajās kamerās, nav saderīgs ar 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr.
1/80 "Par Asociācijas izveidošanu" (turpmāk tekstā – "Lēmums Nr. 1/80") 10. panta 1. punktā minēto principu, ko pieņēmusi
Asociācijas padome, kas izveidota ar Asociācijas līgumu starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Turciju, ko 1963. gada 12. septembrī
Ankarā parakstīja Turcijas Republika, no vienas puses, un EEK dalībvalstis un Kopiena, no otras puses, un kas Kopienas vārdā
ir noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1963. gada 23. decembra Lēmumu 64/732/EEK (OV 1964, 217, 3685. lpp.; turpmāk
tekstā – "EEK un Turcijas Asociācijas līgums"), par jebkāda veida diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegumu darba nosacījumu
jomā (2003. gada 8. maija spriedums lietā C-171/01
Wählergruppe Gemeinsam
,
Recueil 2003
, I‑4301. lpp.).
1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 10. panta redakcija ir gandrīz identiska EKL 39. panta 2. punktam un EEZ līguma 28. panta
2. punktam.
Jebkurā gadījumā ir jāpiebilst, ka, atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, EKL 39. pantā paredzētā regulējuma nepiemērošana
darbībām, kas saistītas ar piedalīšanos publiskās varas īstenošanā, ir pamatbrīvības izņēmums, kurš tādējādi ir jāinterpretē,
stingri ievērojot to, kas nepieciešams, lai nodrošinātu intereses, kuras dalībvalstīm atļauts aizsargāt. No tā izriet, ka
šis izņēmums nevar pamatot to, ka dalībvalsts jebkura veida darbību publisko tiesību iestādēs, kā, piemēram, Austrijas darba
kamerās, vispārējā veidā pakļauj pilsonības nosacījumam. Šis izņēmums tikai, iespējams, ļauj liegt ārvalstu darba ņēmējiem
līdzdalību noteiktās attiecīgo organizāciju darbībās, kas kā tādas faktiski nosaka tiešu piedalīšanos publiskās varas īstenošanā
(skat., jo īpaši, iepriekš minēto spriedumu
ASTI
I
, 19. punkts, un iepriekš minēto spriedumu
Wählergruppe Gemeinsam
, 92. punkts).
Iepriekš minētā sprieduma
Wählergruppe Gemeinsam
93. punktā, atsaucoties uz sprieduma
ASTI
I
20. punktu, Tiesa ir secinājusi, ka aizliegumu ārvalstu darba ņēmējiem, kas bauda vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz darba
samaksu un citiem darba nosacījumiem, īstenot tiesības tikt ievēlētam darba ņēmēju intereses pārstāvošā un aizsargājošā organizācijā,
kā, piemēram, Austrijas darba kamerā, nevar attaisnot nedz ar attiecīgās organizācijas juridisko raksturu, ko nosaka valsts
tiesības, nedz ar apstākli, ka noteiktas šīs organizācijas funkcijas varētu ietvert piedalīšanos publiskās varas īstenošanā.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Komisijas pirmais iebildums ir pamatots.

Par otro iebildumu
Lietas dalībnieku argumenti
Attiecībā uz aizliegumu darba ņēmējiem – to trešo valstu pilsoņiem, ar kurām Kopiena ir noslēgusi līgumu, kas šiem darba ņēmējiem
nodrošina vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz darba nosacījumiem – īstenot tiesības tikt ievēlētiem uzņēmumu komitejās un darba
kamerās Komisija uzskata, ka nav nekāda pamata interpretēt jēdzienu "darba nosacījumi" šaurākā nozīmē, nekā tas ir EK līgumā.
Turklāt pat tad, ja attiecīgie darba ņēmēji, kuru izcelsme ir trešās valstis, nebauda Līgumā nodrošinātās darba ņēmēju brīvas
pārvietošanās tiesības, tie, kuri pastāvīgi strādā kādā no dalībvalstīm, nedrīkstētu atrasties tiesiski mazāk labvēlīgā situācijā
nekā viņu kolēģi, kuri ir Kopienas pilsoņi. Tieši šāds ir diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma mērķis, kas minēts šajā
prasībā norādītajos līgumos.
Austrijas valdība iebilst, ka jēdziens "darba nosacījumi" Komisijas norādīto līgumu izpratnē neietver attiecīgo darba ņēmēju,
kuri ir trešo valstu pilsoņi, tiesības piedalīties vēlēšanās darba ņēmēju intereses pārstāvošās likumīgās organizācijās, kā,
piemēram, darba kamerās un uzņēmumu komitejās. Minētajam jēdzienam ir šaurāka nozīme nekā šim pašam EKL 39. pantā minētajam
jēdzienam, no vienas puses, tādēļ, ka šis pēdējais noteikums ir precizēts Regulas Nr. 1612/68 8. panta 1. punktā un nepārprotami
attiecas uz arodbiedrību un tām pielīdzināmām tiesībām, turpretī starptautisko līgumu ietvaros tieši šāda precizējuma nav,
un, no otras puses, tādēļ, ka šiem līgumiem ir mazāk pretenciozi mērķi nekā Līgumam, jo tie neparedz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos.
Šādos apstākļos Komisijas otrais iebildums nav pamatots.
Tiesas vērtējums
Šajā sakarā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka 37. panta 1. punkta pirmais ievilkums Līgumā par asociācijas izveidi
starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Polijas Republiku, no otras puses, kas Kopienu vārdā noslēgts
un apstiprināts ar 1993. gada 13. decembra Padomes un Komisijas Lēmumu 93/743/
Euratom
/EOTK/EK (OV L 348, 1. lpp.), paredz darba ņēmējiem, kas ir Polijas pilsoņi un likumīgi strādā kādas dalībvalsts teritorijā,
tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz darba nosacījumiem tāpat, kā tās ar EK līguma 48. panta 2. punktu ir piešķirtas
Kopienu pilsoņiem (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 39. panta 2. punkts; 2002. gada 29. janvāra spriedums lietā C‑162/00
Pokrzeptowicz-Meyer
,
Recueil 2002
, I-1049. lpp., 41. punkts).
Tāpat Asociācijas līguma starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Turciju ietvaros Tiesa nosprieda, ka Lēmuma Nr. 1/80 10. panta
1. punkts, kura redakcija ir gandrīz identiska EKL 39. panta 2. punktam, attiecībā uz darba nosacījumiem darba ņēmējam, kam
ir Turcijas pilsonība un kas ir nodarbināts šīs valsts likumīgajā darba tirgū, katrai dalībvalstij uzliek tādus pašus pienākumus,
kādi ir piemērojami citu dalībvalstu pilsoņiem (iepriekš minētais spriedums
Wählergruppe Gemeinsam
, 77. punkts).
Kā tas iepriekš tika norādīts minētā sprieduma 37. punktā, iepriekš minētais spriedums
Wählergruppe Gemeinsam
skar konkrēti pilsonības nosacījumu, no kā Austrijas regulējumā ir atkarīgas tiesības tikt ievēlētam Austrijas darba kamerās.
Tomēr, kā Komisija pareizi norāda, nav nekāda pamata jebkāda veida diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma principu darba
nosacījumu jomā, kas norādīts starp Kopienu un trešajām valstīm noslēgto līgumu klauzulās, interpretēt savādāk, nekā tas ir
darīts Līguma ietvaros, kas, starp citu, pēc analoģijas ir piemērota ar Poliju un Turciju noslēgtajos līgumos (skat. šī sprieduma
44.− 46. punktu).
Kā pirmā iebilduma ietvaros tikko konstatēts attiecībā uz Eiropas Savienību un EEZ, kā arī šo pašu iemeslu pēc, ir jāuzskata,
ka minētais princips iestājas pret to, ka pilsoņiem, kuri bauda kāda līguma, kas ietver tādu pašu klauzulu, aizsardzību un
kuri likumīgi strādā kādā no dalībvalstīm, ir piemērojams tāds regulējums, kāds ir spēkā Austrijā, proti, kas liedz tiesības
tikt ievēlētam darba ņēmēju intereses pārstāvošās un aizsargājošās organizācijās, kā, piemēram, darba kamerās un uzņēmumu
komitejās, tikai tādēļ, ka ieinteresētajām personām ir citas valsts pilsonība.
Diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma princips, kas paredzēts attiecīgajos līgumos, nosaka, ka visi darba ņēmēji, kuri
ir kādas attiecīgās trešās valsts pilsoņi vai iedzīvotāji, bauda tiesības uz tādiem pašiem darba nosacījumiem un, jo īpaši,
tādā pašā veidā var piedalīties darba ņēmēju interešu aizsargājošu un pārstāvošu organizāciju vēlēšanās. Atšķirīga attieksme
pilsonības dēļ ir pretrunā šim pamatprincipam.
Austrijas valdības izvirzītie argumenti, ar ko tā pamato pretēju apgalvojumu, nav pieņemami.
No vienas puses, pamatojoties uz iepriekš minētā sprieduma
Wählergruppe Gemeinsam
81. līdz 86. punktā sīkāk izklāstītajiem iemesliem, apstāklis, ka jēdziens "citi darba nosacījumi", kas norādīts EK līguma
48. panta 2. punktā (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 39. panta 2. punkts) un kas precizēts Regulā Nr. 1612/68, jo
īpaši tās 8. panta pirmajā daļā, attiecas konkrēti uz arodbiedrību un tām pielīdzināmām tiesībām, turpretī attiecīgo divpusējo
līgumu ietvaros šāda precizējuma nav, nekādi nenozīmē, ka minētajam jēdzienam ir šaurāka nozīme nekā EKL 39. panta 2. punktā
norādītā un ka tas tādēļ neietver attiecīgo darba ņēmēju, kuru izcelsme ir trešās valstis, tiesības uz tādiem pašiem nosacījumiem
kā [dalībvalstu] pilsoņiem piedalīties darba ņēmēju interešu aizsargājošu un pārstāvošu organizāciju vēlēšanās.
No otras puses, ne tikai no dažādos starp Kopienu un trešajām valstīm noslēgtajos līgumos ietvertā diskriminācijas aizlieguma
darba nosacījumu jomā redakcijas, kas būtībā ir identiska EKL 39. panta 2. punkta redakcijai, bet arī no šo līgumu un Līguma
konteksta un mērķu salīdzinājuma izriet, ka nav nekāda pamata piešķirt šim noteikumam citu saturu, nekā Tiesa to ir piešķīrusi
EK līguma 48. panta 2. punktam (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 39. panta 2. punkts) spriedumos
ASTI
I
un
ASTI
II
(skat., pēc analoģijas, iepriekš minēto spriedumu
Wählergruppe Gemeinsam
, 88. un 89. punkts).
Turklāt šāda interpretācija ir vienīgā, kas atbilst attiecīgo līgumu mērķim un kontekstam, jo fakts, ka darba ņēmēji, kas
ir trešo līgumslēdzēju valstu pilsoņi, likumīgi strādā kādas dalībvalsts teritorijā un bauda tādus pašus darba nosacījumus
kā darba ņēmēji, kuri ir dalībvalstu pilsoņi, ir nozīmīgs elements, lai izveidotu piemērotus ietvarus minēto migrējošo darba
ņēmēju tālākai integrācijai uzņēmējā dalībvalstī (skat., pēc analoģijas, iepriekš minēto spriedumu
Pokrzeptowicz-Meyer
, 42. punkts, un
Wählergruppe Gemeinsam
, 79. punkts).
Ņemot vērā šo vērtējumu, arī otrais Komisijas iebildums ir pieņemams.
Līdz ar to Komisijas prasība uzskatāma par kopumā pamatotu.
Tātad ir jāatzīst, ka:
–        liedzot darba ņēmējiem, kas ir citu Eiropas Savienības dalībvalstu vai Eiropas Ekonomikas zonas pilsoņi, tiesības tikt ievēlētiem
darba kamerās, Austrijas Republika nav izpildījusi tai ar EKL 39. pantu, Regulas Nr. 1612/68 8. pantu, kā arī ar EEZ līguma
28. pantu uzliktos pienākumus;
–        liedzot darba ņēmējiem – to trešo valstu pilsoņiem, ar kurām Kopiena ir noslēgusi līgumu, kas paredz diskriminācijas aizlieguma
principu attiecībā uz darba nosacījumiem par labu minētajiem darba ņēmējiem, kuri pastāvīgi strādā kādā no dalībvalstīm –
tiesības tikt ievēlētiem uzņēmumu komitejās un darba kameru pilnsapulcēs, Austrijas Republika nav izpildījusi tai ar šo līgumu
nosacījumiem uzliktos pienākumus.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Austrijas
Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad Austrijas Republikai ir
jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi.
Ar šādu pamatojumu
Tiesa (otrā palāta)
nospriež:
1)      a)     liedzot darba ņēmējiem, kas ir citu Eiropas Savienības dalībvalstu vai Eiropas Ekonomikas zonas pilsoņi, tiesības tikt ievēlētiem
darba kamerās, Austrijas Republika nav izpildījusi tai ar EKL 39. pantu, Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulu (EEK) Nr. 1612/68
par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā, ko groza Padomes 1992. gada 27. jūlija Regula (EEK) Nr. 2434/92, kā arī ar Eiropas
Ekonomikas zonas līguma 28. pantu uzliktos pienākumus;
b)     liedzot darba ņēmējiem – to trešo valstu pilsoņiem, ar kurām Kopiena ir noslēgusi līgumu, kas paredz diskriminācijas aizlieguma
principu attiecībā uz darba nosacījumiem par labu minētajiem darba ņēmējiem, kuri pastāvīgi strādā kādā no dalībvalstīm, tiesības
tikt ievēlētiem uzņēmumu komitejās un darba kameru pilnsapulcēs, Austrijas Republika nav izpildījusi tai ar šo līgumu nosacījumiem
uzliktos pienākumus;
2)      Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.