CELEX: 62009CJ0276
Šeštoji PVM direktyva
Atleidimas nuo mokesčio
13 straipsnio B skirsnio d punkto 1 ir 3 papunkčiai
Derybos dėl paskolos
Sandoriai, susiję su mokėjimais ir pervedimais
Dviejų atskirų paslaugų ar vienos paslaugos egzistavimas
Papildomas mokestis, nurodomas sąskaitose faktūrose, kai naudojami tam tikri mokėjimo už judriosios telefonijos paslaugas būdai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1977 m. gegužės 17 d. Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių
apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145,
p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23) 13 straipsnio B skirsnio d punkto 1 ir 3 papunkčių, kuriuose
numatyta, kad nuo pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) atleidžiamos, be kita ko, derybos dėl paskolos bei mokėjimų ir
pervedimų sandoriai, išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Everything Everywhere Ltd
, buvusios
T‑Mobile (UK) Ltd
(toliau –
Everything Everywhere
), ir
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
(toliau –
Commissioners
) dėl
Everything Everywhere
savo klientams išrašytose sąskaitose faktūrose nurodytų mokesčių, kai klientai pasirenka tam tikrus savo mėnesinių sąskaitų
faktūrų apmokėjimo būdus, vertinimo PVM atžvilgiu.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Pagal Šeštosios direktyvos 2 straipsnio 1 punktą PVM apmokestinamas „prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, kai šalies teritorijoje
už atlygį prekes tiekia ar paslaugas teikia apmokestinamasis asmuo, veikdamas kaip toks“.
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnyje „Kiti atleidimo nuo mokesčio atvejai“ numatyta:
„Nepažeisdamos kitų Bendrijos nuostatų, valstybės narės atleidžia nuo mokesčio toliau nurodytą veiklą taikydamos sąlygas,
kurias jos turi nustatyti siekdamos užtikrinti, kad atleidimas nuo mokesčio būtų teisingas ir sąžiningas ir kad būtų užkirstas
kelias galimam mokesčių vengimui, išsisukinėjimui ar piktnaudžiavimui:
<...>
d)      šiuos sandorius:
1)      paskolų suteikimą įskaitant derybas dėl paskolos, taip pat suteiktos paskolos priežiūrą, kai ją vykdo paskolą suteikęs asmuo;
<...>
3)      sandorius, įskaitant derybas, dėl indėlių ir einamųjų sąskaitų, mokėjimų, pervedimų, skolų, čekių ir kitų apyvarčių dokumentų,
bet išskyrus skolų išieškojimą ir faktoringą;
<...>“

Nacionalinės teisės aktai
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 1 ir 3 papunkčiuose numatyti atleidimo nuo mokesčio atvejai į Jungtinės
Karalystės teisę buvo perkelti 1994 m. Pridėtinės vertės mokesčio įstatymo (
Value Added Tax Act 1994
) 9 priedo 5 grupės 1 ir 5 punktais, pagal kuriuos neapmokestinama:
„1)      pinigų įnešimas, pervedimas arba gavimas ar kiti su pinigais susiję veiksmai, laidavimas ar pinigų mokėjimo nurodymas arba
pavedimas ir kiti sandoriai, susiję su pinigais ar kitomis panašaus poveikio priemonėmis;
<...>
5)      tarpininkavimo paslaugų, susijusių su bet kuriuo iš 1, 2, 3, 4 ar 6 punkte nurodytų sandorių (neatsižvelgiant į tai, ar bet
kuris toks sandoris galutinai sudarytas), teikimas, kai jas teikia asmuo, veikiantis kaip įgaliotas tarpininkas.“
1994 m. Pridėtinės vertės mokesčio įstatymo 9 priedo 5 grupės 5–5B pastabose numatyta:
„5.      5 punkte „tarpininkavimo paslaugos“ reiškia:
a)      asmenų, kurie siekia ar gali siekti gauti finansines paslaugas, ir
b)      asmenų, teikiančių finansines paslaugas,
suvedimą dėl finansinių paslaugų teikimo bei (1, 2, 3 ar 4 punktuose numatytų finansinių paslaugų atveju) paruošiamojo darbo,
susijusio su sutarčių dėl tokių finansinių paslaugų teikimo sudarymu, atlikimą, išskyrus bet kokių rinkos tyrimų, produkto
kūrimo, reklamavimo, skatinimo ar panašių paslaugų teikimą arba su tokia veikla susijusios informacijos rinkimą, apdorojimą
ir teikimą.
5A.      5 punkte asmuo yra „veikiantis kaip įgaliotas tarpininkas“ visuomet, kai jis veikia kaip tarpininkas arba vienas iš tarpininkų
tarp:
a)      asmens, teikiančio finansines paslaugas, ir
b)      asmens, kuris siekia ar gali siekti gauti finansines paslaugas,
<...>
5B.      5 ir 5A pastabose „finansinės paslaugos“ reiškia bet kokių sandorių, nurodytų 1, 2, 3, 4 ar 6 punkte, vykdymą.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Everything Everywhere
yra telekomunikacijų įmonė, teikianti judriosios telefonijos paslaugą. Norėdami pasinaudoti jos paslaugomis klientai gali
sumokėti avansu, kredituodami savo kliento sąskaitą, arba apmokėjimo  laikotarpio pabaigoje. Pastaruoju atveju
Everything Everywhere
siunčia klientams mėnesio sąskaitas faktūras, kurias jie gali apmokėti skirtingais būdais. Jie gali pasirinkti mokėti:
–        pavedimu pagal „tiesioginio debeto“ sistemą,
–        pervedimu per
Bankers’ Automated Clearing System
(automatinė bankų tarpusavio atsiskaitymo sistema (BACS), toliau – BACS pervedimas),
–        debeto ar kredito kortele, telefonu ar internetu,
–        per trečiąjį asmenį – agentą, įgaliotą gauti mokėjimus, pavyzdžiui, pašto skyriuje („Post Office“),
–        paštu siunčiamu čekiu arba
–        mokėjimu
Everything Everywhere
banko, t. y.
HSBC Bank plc
, ar kito banko filialo skyriuje į
Everything Everywhere
banko sąskaitą.
Jei klientas sąskaitą faktūrą apmoka per „tiesioginio debeto“ sistemą arba BACS pervedimu, jam
Everything Everywhere
netaiko jokių papildomų mokesčių.
Pavedant per „tiesioginio debeto“ sistemą reikia, kad prieš tai būtų suteiktas „tiesioginio debeto įgaliojimas“, t. y. nuolatinis
kliento nurodymas savo bankui atlikti mokėjimus
Everything Everywhere
prašymu. Remdamasi šiuo įgaliojimu, ji kiekvienos mokėtinos sumos atveju stengiasi per BACS iš šio banko gauti kliento mokėtiną
sumą. Kiekvieną kartą BACS pervedimas atliekamas kliento, kuris savo bankui duoda nurodymą pervesti nustatytą sumą iš savo
sąskaitos į
Everything Everywhere
sąskaitą, iniciatyva.
Tačiau mokėjimą atlikus kitu, šio sprendimo 7 punkte nurodytu, būdu kitą mėnesį išrašoma sąskaita faktūra, kurioje nurodoma
papildoma 3 GBP suma,
Everything Everywhere
pateikiama kaip „separate payment handling charge“ (atskiras mokėjimo apdorojimo mokestis, toliau – SPHC).
Taigi, SPHC nurodomas sąskaitoje faktūroje, išrašytoje klientui, kuris moka debeto ar kredito kortele telefonu ar internetu
inicijuodamas elektroninį procesą, kurį užbaigus mokėtina suma pervedama iš kortelę išdavusio banko į
Everything Everywhere
sąskaitą. Tas pats taikoma, kai mokama grynais pinigais per banko skyrių arba per įgaliotą rinkti mokėjimus agentą, būtent
pašto skyrių, su kuriuo
Everything Everywhere
yra sudariusi tokių mokėjimų rinkimo jos naudai sutartį.
Everything Everywhere
klientams, kurie moka už judriosios telefonijos paslaugas čekiais, įteikdami juos pasirinkto banko skyriuje arba išsiųsdami
voke, ant kurio nurodytas
Everything Everywhere
banko adresas, išrašytose sąskaitose faktūrose nurodo sumokėti ir SPHC.
SPHC numatytas
Everything Everywhere
taikomose bendrosiose sąlygose. Jis nurodytas
Everything Everywhere
brošiūrose, kuriose nurodyti jo tarifai, bei interneto svetainėje. Apie 28 %
Everything Everywhere
klientų pasirenka mokėti ne per „tiesioginio debeto“ sistemą ar BACS pervedimu, todėl turi mokėti SPHC.
SPHC netaikomas nei klientams, kurie už visas judriosios telefonijos paslaugas moka avansu, kredituodami savo kliento sąskaitą,
nei verslo klientams.

Everything Everywhere
tvirtina, kad SPHC turi būti laikomas atlygiu už mokėjimų apdorojimo paslaugą, suteiktą už atlygį, ir todėl jis yra atleistas
nuo PVM pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punktą. 2005 m. rugpjūčio mėn.
Everything Everywhere
pateikė prašymą dėl 4 063 228,08 GBP sumos, kuri sudarė parduodant sumokėto SPHC mokesčio permoką už laikotarpį nuo 2003 m.
rugpjūčio mėn. iki 2005 m. liepos mėnesio.
Commissioners
atmetė šį prašymą.
Everything Everywhere
apskundė šį atmetimą
VAT and Duties Tribunal
, kuris patvirtino
Commissioners
sprendimą ir nusprendė, kad SPHC buvo apmokestinamas PVM.

Everything Everywhere
pateikė apeliacinį skundą dėl
VAT and Duties Tribunal
sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Pastarojo teigimu, ginčas iš esmės susijęs su klausimu,
ar SPHC yra atlygis už atskirą paslaugą, nesusijusią su telekomunikacijos paslaugomis, kuriai taikomas Šeštosios direktyvos
13 straipsnio B skirsnio d punkto 1 ar 3 papunktyje numatytas atleidimas nuo mokesčio.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, teigia, kad pagrindinės bylos šalys pripažino, jog Teisingumo
Teismas Šeštosios direktyvos 13 straipsnio skirsnio d punkto 3 papunktį jau aiškino 1997 m. birželio 5 d. Sprendime
SDC
(C‑2/95, Rink. p. I‑3017), būtent jo 53 ir 66 punktuose, kuriame nusprendė, jog „su pervedimais susijusių sandorių“ atveju
teikiant paslaugas turi būti pervestos lėšos ir pakisti teisinė bei finansinė padėtis. Tačiau šalys nesutaria, ką reiškia
tokia formuluotė.
Manydamas, kad sprendimas pagrindinėje byloje priklauso nuo Sąjungos teisės išaiškinimo,
High Court of Justice (England & Wales)
,
Chancery Division
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Kokios yra neapmokestinamos paslaugos, kurią teikiant „pervedamos lėšos  ir pakinta teisinė bei finansinė padėtis“, charakteristikos?
Būtent:
a)      ar paslaugos, kurias nebūtinai turi atlikti finansų įstaiga ir kurias teikiant a) debetuojama viena sąskaita, b) atitinkama
suma kredituojama kita sąskaita arba c) atliekami bet kokie veiksmai tarp a ir b punktuose numatytų veiksmų, yra atleidžiamos
nuo mokesčio?
b)      ar paslaugos, kurių teikimas neapima vienos sąskaitos debetavimo ir kitos sąskaitos kreditavimo atitinkama suma, tačiau kurios,
kai įvykdomas lėšų pervedimas, gali būti laikomos šio pervedimo priežastimi, yra atleidžiamos nuo mokesčio?
2.      Ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 3 papunktyje numatytas „sandorių <...> dėl <...> mokėjimų [ar] pervedimų“
atleidimas nuo mokesčio yra taikomas tokioms mokėjimų kredito ir debeto kortelėmis gavimo ir apdorojimo paslaugoms, kokias
atlieka mokesčių mokėtojas šioje byloje? Konkrečiau kalbant, jeigu mokesčių mokėtojo kiekvienos dienos pabaigoje atliekamas
atsiskaitymų rinkmenų persiuntimas automatiškai sukelia kliento sąskaitos debetavimą ir mokesčio mokėtojo sąskaitos kreditavimą,
ar šios paslaugos patenka į (Šeštosios direktyvos) 13 straipsnio B skirsnio d punkto 3 papunkčio taikymo sritį?
3.      Ar atsakymui į 2 klausimą turi įtakos tai, ar mokesčių mokėtojas toliau persiunčiamus patvirtinimo kodus gauna pats, ar per
savo banką gavėją?
4.      Ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 1 papunktyje numatytas „derybų dėl paskolos“ atleidimas nuo mokesčio
yra taikomas tokioms su mokėjimais kredito kortelėmis susijusioms paslaugoms, kokias teikia mokesčių mokėtojas šioje byloje,
kai suteikus šias paslaugas kliento sąskaita yra debetuojama tiek, kiek vėliau kredituojama kita sąskaita?
5.      Ar „sandorių <...> dėl <...> mokėjimų [ar] pervedimų“ atleidimas nuo mokesčio yra taikomas tokioms per trečiuosius asmenis
– agentus – teikiamoms mokėjimų priėmimo ir apdorojimo paslaugoms, kokias mokesčių mokėtojas (per pašto įstaigą ir
PayPoint
) teikia šioje byloje?
6.      Ar „sandorių <...> dėl <...> mokėjimų [ar] pervedimų“ atleidimas nuo mokesčio yra taikomas mokėjimų mokesčių mokėtojui ar
jo agentui siunčiamu čekiu gavimo ir apdorojimo paslaugoms, kai tokius mokėjimus turi apdoroti mokesčio mokėtojas ir jo bankas?
7.      Ar „sandorių <...> dėl <...> mokėjimų [ar] pervedimų“ atleidimas nuo mokesčio yra taikomas tokioms banko skyriuje atliktų
mokėjimų, pagal kuriuos per bankininkystės sistemą kredituojama mokesčių mokėtojo banko sąskaita, gavimo ir apdorojimo paslaugoms,
kokias mokesčių mokėtojas teikia šioje byloje?
8.      Į kokias konkrečias aplinkybes reikia atsižvelgti sprendžiant, ar mokestis (kaip mokėjimo apdorojimo mokestis šioje byloje),
kurį mokesčių mokėtojas taiko savo klientui dėl to, kad klientas pasirenka atlikti mokėjimą mokesčių mokėtojui tam tikru mokėjimo
būdu, ir kuris yra atskirai nurodomas sutartiniame dokumente bei klientams išrašomose sąskaitose faktūrose, yra atskiros paslaugos
teikimas PVM tikslais?“

Dėl prejudicinių klausimų
Savo klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar, pirma, SPHC yra atlygis už
Everything Everywhere
klientams suteiktas paslaugas, kuris atleistas nuo PVM pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 1 papunktį
(ketvirtasis klausimas) ar šio 13 straipsnio B skirsnio d punkto 3 papunktį (1–3 ir 5–7 klausimai), ir, antra, ar ši paslauga
yra atskira nuo judriosios telefonijos paslaugų (8 klausimas).
Atsižvelgiant į tai, kad, nesant atskiros paslaugos nuo judriosios telefonijos paslaugų, SPHC turėtų būti taikoma ta pati
apmokestinimo tvarka kaip ir už šias paslaugas mokamoms sumoms (šiuo klausimu žr. 1999 m. vasario 25 d. Sprendimo
CPP
, C‑349/96, Rink. p. I‑973, 32 punktą ir 2007 m. birželio 21 d. Sprendimo
Ludwig
, C‑453/05, Rink. p. I‑5083, 20 punktą), pirmiausia reikia išnagrinėti aštuntąjį klausimą.

Dėl aštuntojo klausimo
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar PVM rinkimo tikslais ir būtent Šeštosios
direktyvos nuostatų dėl atleidimo nuo mokesčio atvejų taikymo tikslais papildomas mokestis, kurį telekomunikacijų paslaugų
teikėjas nurodo klientams išrašytose sąskaitose faktūrose, jei klientai naudojasi tam tikrais apmokėjimo būdais, yra atlygis
už mokėjimų apdorojimo paslaugą, šio paslaugų teikėjo teikiamą klientams, kuri turi būti laikoma atskira nuo telekomunikacijos
paslaugų.
Iš Šeštosios direktyvos 2 straipsnio matyti, jog kiekviena paslauga paprastai turi būti laikoma atskira bei savarankiška (žr.,
be kita ko, minėto Sprendimo
CPP
29 punktą; 2007 m. kovo 29 d. Sprendimo
Aktiebolaget NN
, C‑111/05, Rink. p. I‑2697, 22 punktą ir 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Don Bosco Onroerend Goed
, C‑461/08, Rink. p. I‑11079, 35 punktą).
Tačiau sandoris, kurį ekonominiu požiūriu sudaro vienas paslaugų teikimas, ekonomine prasme neturi būti dirbtinai skaidomas,
kad nebūtų pakeistas PVM sistemos funkcionalumas (žr., be kita ko, minėto Sprendimo
CPP
29 punktą; minėto Sprendimo
Aktiebolaget NN
22 punktą ir 2009 m. spalio 22 d. Sprendimo
Swiss Re Germany Holding
, C‑242/08, Rink. p. I‑10099, 51 punktą).
Be to, tam tikromis aplinkybėmis keli formaliai atskiri paslaugų teikimai, kurie gali būti vykdomi atskirai ir todėl atskirai
apmokestinami arba atleidžiami nuo mokesčio, turi būti laikomi vienu sandoriu, kai jie nėra savarankiški (žr. 2008 m. vasario
21 d. Sprendimo
Part Service
, C‑425/06, Rink. p. I‑897, 51 punktą; 2009 m. birželio 11 d. Sprendimo
RLRE Tellmer Property
, C‑572/07, Rink. p. I‑4983, 18 punktą ir minėto Sprendimo
Don Bosco Onroerend Goed
36 punktą).
Būtent taip yra, kai viena ar kelios paslaugos turi būti laikomos sudarančiomis pagrindinę paslaugą, o kitos paslaugos, atvirkščiai,
turi būti laikomos kaip viena ar kelios šalutinės paslaugos, kurioms taikoma pagrindinės paslaugos mokestinė schema (žr.,
be kita ko, minėto Sprendimo
CPP
30 punktą; 2001 m. gegužės 15 d. Sprendimo
Primback
, C‑34/99, Rink. p. I‑3833, 45 punktą; minėto Sprendimo
RLRE Tellmer Property
18 punktą ir 2008 m. gegužės 14 d. Nutarties
Tiercé Ladbroke ir Derby
, C‑231/07 ir C‑232/07, 21 punktą).
Konkrečiau kalbant, paslauga turi būti laikoma šalutine pagrindinės paslaugos atžvilgiu, kai klientams ji yra ne pats tikslas,
o priemonė geriausiomis sąlygomis gauti pagrindinę paslaugų teikėjo paslaugą (žr., be kita ko, minėtų sprendimų
CPP
30 punktą,
Primback
45 punktą,
RLRE Tellmer Property
18 punktą ir minėtos Nutarties
Tiercé Ladbroke ir Derby
21 punktą).
Siekiant nustatyti, ar mokesčių mokėtojas teikia vartotojui, kuris laikomas paprastu vartotoju, kelias atskiras pagrindines
paslaugas, ar vieną paslaugą, reikia išnagrinėti aptariamo sandorio charakteristikas ir įvertinti visas aplinkybes, kuriomis
jis sudaromas (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
CPP
28 ir 29 punktus,
Aktiebolaget NN
21 ir 22 punktus,
Ludwig
17 punktą ir minėtos Nutarties
Tiercé Ladbroke ir Derby
19 ir 20 punktus).
Kalbant apie pagrindinę bylą, reikia konstatuoti, kad paslaugų teikėjo, kaip antai
Everything Everywhere
, klientams suteikta pagrindinė paslauga yra judriosios telefonijos paslauga. Šios įmonės vykdoma veikla išrašant sąskaitas
faktūras už šią paslaugą, būtent suteikimas klientams infrastruktūros, kuri leidžia apmokėti sąskaitas faktūras ne tik per
„tiesioginio debeto“ sistemą ar BACS pervedimu, bet taip pat kredito kortele, čekiu ar grynaisiais pinigais, klientams nėra
pats tikslas. Tariamas paslaugų teikimas, kurio klientai negali gauti atskirai nuo judriosios telefonijos paslaugos,  jų atžvilgiu
nesudaro jokio savarankiško intereso, palyginti su šia paslauga. Ji tik suteikia galimybę apmokėti judriosios telefonijos
sąskaitas faktūras taip, kaip jiems atrodo patogiausia, ir, be kita ko, leidžia paslaugų teikėjui padidinti teikiamos pagrindinės
paslaugos apimtį (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Primback
47 punktą).
Be to, mokėjimo gavimas, kaip ir jo apdorojimas, yra neatskiriamai susijęs su visomis paslaugomis, teikiamomis už atlygį.
Tokiai paslaugai būdinga tai, kad šios paslaugos teikėjas prašo atlyginti ir deda būtinas pastangas, kad klientas galėtų veiksmingai
sumokėti atlygį už suteiktą paslaugą. Iš esmės visi mokėjimo už paslaugą būdai reiškia, kad paslaugos teikėjas atlieka tam
tikrus veiksmus, kad apdorotų mokėjimus, net jei šių veiksmų apimtis gali skirtis atsižvelgiant į mokėjimo būdus. Atsižvelgiant
į sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aprašytus skirtingus mokėjimo būdus, siekiant veiksmingo mokėjimo, net
mokėjimas per „tiesioginio debeto“ sistemą reikalauja, kad įmokos gavėjas imtųsi veiksmų, t. y. pasinaudotų jam suteiktu įgaliojimu
ir prašytų atitinkamo kliento banko pervesti mokėtiną sumą (šiuo klausimu žr. 2010 m. spalio 28 d. Sprendimo
AXA UK
, C‑175/09, Rink. p. I‑0000, 9, 10 ir 33 punktus).
Aštuntajame klausime akcentuota aplinkybė, pagal kurią atskira kaina už tariamą finansinę paslaugą yra nurodyta sutarties
dokumentuose ir atskirai nurodyta klientams išrašytose sąskaitose faktūrose, savaime neturi lemiamos reikšmės. Iš tiesų pagal
nusistovėjusią teismo praktiką, tai, kad sąskaitose faktūrose nurodyta bendra suma ar sutartyje numatytos atskiros kainos,
neturi lemiamos reikšmės nustatant, ar egzistuoja du ar keli atskiri ir savarankiški sandoriai, ar vienas ekonominis sandoris
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
CPP
31 punktą ir 2005 m. spalio 27 d. Sprendimo
Levob Verzekeringen ir OV Bank
, C‑41/04, Rink. p. I‑9433, 25 punktą).
Todėl darytina išvada, kad
Everything Everywhere
klientai, apmokantys judriosios telefonijos sąskaitas faktūras vienu iš būdų, už kurį renkamas SPHC, nesiekia nusipirkti dviejų
atskirų paslaugų, t. y. judriosios telefonijos paslaugos ir paslaugos, kurios tikslas užtikrinti jų mokėjimų apdorojimą. Klientų
atžvilgiu tariamai telekomunikacijų paslaugų teikėjo klientams teikiama mokėjimų apdorojimo paslauga, kai jie moka už šias
paslaugas tam tikrais būdais, pagrindinės bylos aplinkybėmis PVM mokėjimo tikslais turi būti laikoma pagrindinio telekomunikacijų
paslaugų teikimo šalutine paslauga (žr. pagal analogiją 1998 m. spalio 22 d. Sprendimo
Madgett ir Baldwin
, C‑308/96 ir C‑94/97, Rink. p. I‑6229, 24 ir 25 punktus).
Šios išvados negali paneigti bendrai PVM sistemai būdingas mokesčio neutralumo principas, kuris draudžia konkuruojančias panašias
paslaugas PVM atžvilgiu vertinti skirtingai (žr., be kita ko, 2010 m. gegužės 6 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑94/09, Rink. p. I‑0000, 40 punktą ir 2010 m. birželio 10 d. Sprendimo
Leo-Libera
, C‑58/09, Rink. p. I‑0000, 34 punktą), nes bet kuriuo atveju
Everything Everywhere
padėtis visiškai skiriasi nuo ūkio subjekto, kuris teikia klientams finansines paslaugas kaip pagrindines.
Todėl į aštuntąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad PVM rinkimo tikslais telekomunikacijų paslaugų teikėjo klientams išrašytose
sąskaitose faktūrose nurodytas papildomas mokestis, jei klientai už šias paslaugas moka ne pagal „tiesioginio debeto“ sistemą
ar BACS pervedimu, bet kredito ar debeto kortele, čekiu ar grynaisiais pinigais banko skyriuje ar per įgaliotą rinkti mokėjimus
tokio paslaugų teikėjo naudai agentą, nėra atlygis už atskirą ir savarankišką nuo pagrindinių paslaugų, kurias sudaro teikiamos
telekomunikacijų paslaugos, paslaugą.

Dėl pirmojo–septintojo klausimų
Atsižvelgiant į atsakymą į aštuntąjį klausimą, nereikia atsakyti į pirmus septynis klausimus.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
PVM rinkimo tikslais telekomunikacijų paslaugų teikėjo klientams išrašytose sąskaitose faktūrose nurodytas papildomas mokestis,
jei klientai už šias paslaugas moka ne per „tiesioginio debeto“ sistemą ar
Bankers’ Automated Clearing System
pervedimu, bet kredito ar debeto kortele, čekiu ar grynaisiais pinigais banko skyriuje ar per įgaliotą rinkti mokėjimus tokio
paslaugų teikėjo naudai agentą, nėra atlygis už atskirą ir savarankišką nuo pagrindinių paslaugų, kurias sudaro teikiamos
telekomunikacijų paslaugos, paslaugą.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.