CELEX: 62007CJ0416
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiivid 91/628/EMÜ ja 93/119/EÜ
Määrus (EÜ) nr 1/2005
Loomade kaitse vedamise ajal ja tapmisel või surmamisel
Ühenduse õigusnormide järjekindel ja üldine rikkumine

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid selleks, et:
—
igal loomade vedajal oleks pädeva asutuse luba ja et ta oleks registreeritud viisil, mis võimaldab pädeval asutusel teda kiiresti identifitseerida, eelkõige nende eeskirjade rikkumise korral, mis käsitlevad loomade heaolu vedamise ajal,
—
pädevad asutused saaksid ettenähtud korras kontrollida teekonnaplaane/teekonnalehti;
—
parvlaevasadamates või nende läheduses oleks ette nähtud kohad, mis on mõeldud loomadele puhkuse võimaldamiseks pärast nende laevalt mahalaadimist;
—
tagada transpordivahendite ja loomade tõhus kontroll;
—
määrata nende sätete korduva ja raske rikkumise eest, mis käsitlevad loomade kaitset vedamise ajal, tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused,
—
tagada nende eeskirjade täitmine, mis käsitlevad loomade uimastamist tapmisel, ja
—
tagada tapamajade piisav inspekteerimine ja kontroll,
on Kreeka Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 19. novembri 1991. aasta direktiivi 91/628/EMÜ, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal ja millega muudetakse direktiive 90/425/EMÜ ja 91/496/EMÜ (
EÜT L 340, lk 17
; ELT eriväljaanne 03/12, lk 133), muudetud nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 806/2003 (
EÜT L 122, lk 1
; ELT eriväljaanne 01/04, lk 301; edaspidi „direktiiv 91/628”), artikli 5 A osa lõike 1 punkti a alapunktidest i ja ii, artikli 5 A osa lõike 2 punktist b, artikli 5 A osa lõike 2 punkti d alapunkti i esimesest taandest, artiklitest 8, 9 ja artikli 18 lõikest 2 ning kõnesoleva direktiivi lisa VII peatüki punkti 48 alapunkti 7 lõikest b, samuti pärast kohustusi, mis tulenevad nõukogu . aasta määruse (EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ja sellega seonduvate toimingute ajal ning millega muudetakse direktiive 64/432/EMÜ ja 93/119/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1255/97 (
ELT 2005, L 3, lk 1
) artikli 5 lõikest 4, artikli 6 lõikest 1, artikli 13 lõigetest 3 ja 4, artikli 15 lõikest 1, artiklitest 25, 26 ning artikli 27 lõikest 1 ning kohustusi, mis tulenevad nõukogu . aasta direktiivi 93/119/EÜ loomade kaitse kohta tapmisel või surmamisel (
ELT L 340, lk 21
; ELT eriväljaanne 03/15, lk 421), muudetud määrusega nr 1/2005 (edaspidi „direktiiv 93/119”), artiklist 3, artikli 5 lõike 1 punktist d, artikli 6 lõikest 1 ja artiklist 8.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
Direktiiv 91/628
Direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 1 punkti a alapunktid i ja ii sätestavad:
„Liikmesriigid tagavad, et:
1.
iga vedaja:
a)
on:
i)
registreeritud viisil, mis võimaldab pädeval asutusel teha kiiresti kindlaks isiku käesoleva direktiivi nõuete mittetäitmise korral;
ii)
omab asukohaliikmesriigi pädeva asutuse luba vedada selgroogseid loomi ühel direktiivi 90/675/EMÜ I lisas osutatud territooriumidest, või kui on tegemist kolmandas riigis asuva ettevõtjaga, siis EL liikmesriigi pädeva asutuse luba, kui veoettevõtja eest vastutav isik on võtnud kirjalikult kohustuse täita ühenduse veterinaariaalaste õigusaktide kehtivaid nõudeid.”
Nimetatud direktiivi artikli 5 A osa lõike 2 punkt b sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et:
[…]
2.
vedaja:
[…]
b)
koostab liikmesriikide vahel kaubeldavate või kolmandatesse riikidesse eksporditavate artikli 1 lõike 1 punktis a osutatud loomade veo puhul, mis kestab üle kaheksa tunni, lisa VIII peatüki näidisele vastava teekonnaplaani, mis lisatakse teekonna ajal veterinaarsertifikaadile ja milles märgitakse ära ka kõik peatus- ja ümberlaadimiskohad.”
Kõnealuse direktiivi artikli 5 A osa lõike 2 punkti d alapunkti i esimene taane sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et:
[…]
2.
vedaja:
d)
tagab:
i)
et punktis b osutatud teekonnaplaani originaal:
—
on nõuetekohaselt ja õigeaegselt asjakohaste isikute poolt koostatud ja täidetud”.
Direktiivi 91/628 artikkel 8 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et vastavalt direktiivis 90/425/EMÜ sätestatud kontrollimise põhimõtetele ja eeskirjadele kontrollivad pädevad asutused käesoleva direktiivi nõuete järgimist, kontrollides ilma diskrimineerimata:
a)
transpordivahendeid ja loomi maanteetranspordi ajal;
b)
sihtkohta saabuvaid transpordivahendeid ja loomi;
c)
transpordivahendeid ja loomi turgudel, lähtekohtades, peatuspaikades ja ümberlaadimispaikades;
d)
saatedokumentide üksikasju.
Selliseid kontrolle tuleb teostada piisava koguse loomadega, keda veetakse igal aastal igas liikmesriigis, ja neid võib teostada üheaegselt teistel eesmärkidel läbiviidavate kontrollidega.
Iga liikmesriigi pädev asutus esitab komisjonile aastaaruande, milles märgib ära eelmisel kalendriaastal teostatud kontrollide arvu vastavalt punktidele a, b, c ja d ning lisades kõikide registreeritud rikkumiste üksikasjad ja sellest tulenevalt pädeva asutuse võetud meetmed.
Lisaks sellele võib kontrolle läbi viia ka liikmesriigi territooriumil loomade vedamise ajal, kui liikmesriigi pädeval asutusel on teavet, mis lubab kahtlustada rikkumist.
Käesolev artikkel ei mõjuta kontrolle, mis tehakse ülesannete raames, mida täidavad ilma diskrimineerimata liikmesriigi seaduste üldise kohaldamise eest vastutavad asutused.”
Nimetatud direktiivi artikli 9 lõige 1 sätestab:
„Kui vedamise ajal ilmneb, et käesoleva direktiivi sätteid ei ole järgitud või ei järgita, nõuab selle koha pädev asutus, kus rikkumine avastati, transpordivahendi eest vastutavalt isikult meetmete võtmist, mida pädev asutus peab vajalikuks asjaomaste loomade heaolu tagamiseks.
Olenevalt iga juhtumi asjaoludest võivad sellised meetmed sisaldada:
a)
vedamise lõpetamist või loomade kõige otsemat teed lähtekohta tagasisaatmist, tingimusel et see ei põhjusta loomadele tarbetuid kannatusi;
b)
kuni probleemi lahendamiseni loomadele nõuetekohase majutuse korraldamist koos asjakohase hooldusega;
c)
loomade humaanse tapmise korraldamist. Nende loomade korjuste sihtkoht ja kasutus reguleeritakse direktiivis 64/433/EMÜ ettenähtud sätetega.”
Nimetatud direktiivi artikli 18 lõige 2 sätestab:
„Ilma et see piiraks muude määratud sanktsioonide kohaldamist, võib liikmesriik käesoleva direktiivi korduva rikkumise [korral] või juhul, kui rikkumine tekitab loomadele tõsiseid kannatusi, võtta vajalikke meetmeid täheldatud puuduste kõrvaldamiseks, sealhulgas artikli 5 A osa lõike 1 punkti a alapunktis ii osutatud loa peatamine või isegi tühistamine.
Õigusnormide ülevõtmisel oma siseriiklikesse õigusaktidesse sätestavad liikmesriigid meetmed, mida nad võtavad täheldatud puuduste kõrvaldamiseks.” [täpsustatud tõlge]
Direktiivi 91/628 lisa punkti 48 „Jootmise ja söötmise vahemik, veo kestus ja puhkeajad” alapunkti 7 lõige b sätestab:
„Meretranspordi puhul regulaarse otseühenduse abil ühenduse kahe geograafilise punkti vahel, milleks kasutatakse sõidukeid, mis laaditakse laevadele ilma loomi maha laadimata, tuleb loomadele pärast mahalaadimist sihtkoha sadamas või selle vahetus läheduses anda 12 tundi puhkust, [välja arvatud] kui veo kestus merel on selline, et see kuulub [ala]punktides 2–4 sätestatud üldkava alla.” [täpsustatud tõlge]
Direktiiv 93/119
Direktiivi 93/119 artikkel 3 sätestab:
„Loomade liikumisel, tapaeelsel pidamisel, liikumise piiramisel, uimastamisel, tapmisel või surmamisel peab neid säästma kõikidest välditavatest ärritustest, valudest ja kannatustest.”
Nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 1 punkt d sätestab:
„1.   Kabjalisi, mäletsejaid, sigu, küülikuid ja kodulinde, keda viiakse tapamajja tapmisele:
[…]

veretustatakse vastavalt D lisa sätetele.”
Kõnealuse direktiivi artikli 6 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Loomade uimastamiseks või surmamiseks kasutatavad tööriistad, liikumise piiramise ja muud vahendid ja seadmed tuleb projekteerida, ehitada, neid tuleb hooldada ja kasutada nii, et oleks tagatud loomade kiire ja tõhus uimastamine või surmamine vastavalt käesoleva direktiivi sätetele. Pädev asutus kontrollib, et loomade uimastamiseks või surmamiseks kasutatavad tööriistad, liikumise piiramise ja muud vahendid vastavad eespool nimetatud põhimõtetele ning kontrollib regulaarselt, et need on heas korras ja võimaldavad saavutada eespool nimetatud eesmärgi.”
Direktiivi 93/119 artikkel 8 sätestab:
„Tapamajade inspekteerimise ja kontrolli läbiviimise eest vastutab pädev asutus, millel on käesoleva direktiivi järgimise tagamiseks alaline vaba juurdepääs tapamajade kõikidele osadele. Sellist inspekteerimist ja kontrolli võib läbi viia samaaegselt muudel eesmärkidel tehtavate kontrollidega.”
Kohtueelne menetlus
Alates 1998. aastast on komisjoni tervise- ja tarbijakaitse peadirektoraadi veterinaar- ja toiduamet (edaspidi „VTA”) viinud Kreekas läbi mitmeid kontrolle selliste ühenduse õigusnormide rakendamise üle, mis käsitlevad loomade kaitset, eelkõige nende kaitset vedamise ajal ja tapmisel.
Aastatel 1998–2006 teostatud mitmete kontrollide käigus tuvastas VTA, et kõnealuseid ühenduse õigusnorme ei ole järgitud. Komisjoni järeldus põhineb 18.– toimunud kontrollil nr 8729/2002, – toimunud kontrollil nr 9002/2003, – toimunud kontrollil nr 9176/2003, – toimunud kontrollil nr 9211/2003 ja – toimunud kontrollil nr 7273/2004.
Komisjon saatis 13. juulil 2005 Kreeka Vabariigile märgukirja direktiivide 91/628 ja 93/119 mitmete sätete ja EÜ artikli 10 ebapiisava kohaldamise ja rakendamise kohta, millele kõnealune liikmesriik vastas .
Pärast korduvat teabevahetust ja ajavahemikus 21. veebruarist kuni toimunud kontrolli nr 8042/2006 esitas komisjon põhjendatud arvamuse, milles kutsus Kreeka Vabariiki üles võtma vajalikke meetmeid arvamuse järgimiseks kahe kuu jooksul alates selle kättesaamisest. Kreeka vastas .
VTA viis 4.– läbi kontrolli nr 8167/2006 loomade heaolu käsitlevate ühenduse õigusnormide järgimise kohta ja kinnitas oma aruandes kõnealuses valdkonnas varem tuvastatud rikkumiste ja puuduste olemasolu.
Neil asjaoludel otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.
Hagi
Vastuvõetavus
Poolte argumendid
Kreeka Vabariik vaidlustab komisjoni hagis kasutatud üldise lähenemisviisi. Kreeka Vabariik leiab, et kõnesolev hagi, mis on tervikuna ebatäpne, tuleks vastuvõetamatuks tunnistada.
Üldise märkusena väidab Kreeka Vabariik, et komisjon ei ole esitanud täpseid asjaolusid ega tõendeid, mis võimaldaks teha kindlaks iga väidetava rikkumise tegelikud asjaolud põhjendatud arvamuses esitatud tähtaja lõppemisel. Seega oleks komisjon kõnealuse liikmesriigi arvates asjaolude kohtuliku hinnangu taotlemisel tema kaitseõigust silmas pidades pidanud esitama mõistliku arvu konkreetseid fakte, mis oma iseloomust tulenevalt võimaldavad tuvastada esiteks ühenduse õiguse väidetava rikkumise ja teiseks asjaolu, et nimetatud rikkumine vältas vähemalt põhjendatud arvamuses esitatud tähtaja lõppemiseni.
Komisjon leiab seevastu, et tal on õigus arutada loomade kaitset vedamise ajal ja tapmisel käsitlevate ühenduse õigusnormide järgimise küsimust üldiselt ühe menetluse raames. Miski ei takista komisjoni tuginemast põhjendatud väidetele, mis ei põhine mitte ühel konkreetsel asjaolul, vaid paljudel VTA poolt tuvastatud juhtumitel, millest nähtub, et Kreeka Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad õigusnormidest, mis käsitlevad loomade kaitset vedamise ajal ja tapmisel.
Seega on komisjoni arvates vastuvõetav hagi, milles palutakse tuvastada, et Kreeka Vabariik on jätnud täitmata direktiividest 93/119 ja 91/628 ja alates 5. jaanuarist 2007, st pärast põhjendatud arvamuses esitatud tähtaja lõppemist määrusest nr 1/2005 tulenevad kohustused.
Euroopa Kohtu hinnang
Komisjoni üldise lähenemisviisiga seoses tuleb märkida – ilma, et see mõjutaks komisjoni kohustust kanda tõendamiskoormist, mis tal lasub EÜ artiklis 226 ette nähtud menetluse raames –, et EÜ asutamislepingus puudub norm, mis välistaks suurema hulga niisuguste olukordade üldise käsitlemise, mille põhjal komisjon leiab, et liikmesriik on korduvalt ja pikema aja vältel rikkunud ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi (26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-135/05: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 2007, lk I-3475
, punkt 20).
Lisaks tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib kohustuste rikkumine isegi siis, kui kohaldatavad siseriiklikud õigusnormid on iseenesest ühenduse õigusega kooskõlas, tuleneda ühenduse õigust rikkuvast haldustavast, kui selline tegutsemisviis on juurdunud ja üldine (vt eelkõige 12. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-278/03: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 2006, lk I-3747
, punkt 13, ja eespool viidatud . aasta kohtuotsus komisjon
vs
. Itaalia, punkt 21).
Lõpuks tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on tunnistanud vastuvõetavaks hagid, mille komisjon on esitanud sarnastel asjaoludel, nimelt kohtuasjas C-502/03: komisjon
vs
. Kreeka, kus Euroopa Kohus tegi otsuse 6. oktoobril 2005 ja milles komisjon tugines nimelt asjaolule, et liikmesriik on järjekindlalt ja üldiselt rikkunud nõukogu . aasta direktiivi jäätmete kohta (
EÜT L 194, lk 39
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 23), muudetud nõukogu . aasta direktiiviga 91/156/EMÜ (
EÜT L 78, lk 32
; ELT eriväljaanne 15/08, lk 3), artikleid 4, 8 ja 9, või kohtuasjas C-423/05: komisjon
vs
. Prantsusmaa, kus Euroopa Kohus tegi otsuse ja milles komisjon tugines samuti nimetatud artiklite ja direktiivi 1999/31/EÜ prügilate kohta (
EÜT L 182, lk 1
; ELT eriväljaanne 15/04, lk 228) artikli 14 rikkumisele. Seega ei esine ühtegi asjaolu, mis takistaks selle lähenemisviisi kohaldamist loomade kaitse valdkonnas.
Eeltoodust lähtuvalt on komisjoni hagis esitatud lähenemisviis vastuvõetav.
Seoses hagis sisalduvate määrust nr 1/2005 – mis alates 5. jaanuarist 2007 ehk pärast põhjendatud arvamuses esitatud kuupäeva tunnistas kehtetuks ja asendas direktiivi 91/628 – puudutavate väidete vastuvõetavusega tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale tuleb EÜ artikli 226 alusel toimuvas menetluses hinnata kohustuste rikkumist lähtuvalt ühenduse õigusnormidest, mis kehtivad selle tähtaja lõpus, mille komisjon määras asjaomasele liikmesriigile põhjendatud arvamuse järgimiseks (vt eelkõige . aasta otsus kohtuasjas
C-61/94: komisjon
vs
. Saksamaa, EKL 1996, lk I-3989
, punkt 42, ja . aasta otsus kohtuasjas
C -377/03: komisjon
vs
. Belgia, EKL 2006, lk I-9733
, punkt 33).
Euroopa Kohus on varem väljendanud seisukohta ja ka kohtujurist on ettepaneku punktis 35 märkinud, et kuigi hagiavalduses sisalduvad nõuded ei saa põhimõtteliselt ulatuda kaugemale rikkumistest, mida on mainitud põhjendatud arvamuse resolutiivosas ja märgukirjas, on komisjonil siiski õigus nõuda selliste kohustuste rikkumise tuvastamist, mis tulenevad hiljem muudetud või kehtetuks tunnistatud ühenduse õigusakti esialgsest versioonist ning mis on uude ühenduse õigusakti üle võetud (vt selle kohta 9. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-365/97: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 1999, lk I-7773
, punkt 36, ja . aasta otsus kohtuasjas
C-363/00: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2003, lk I-5767
, punkt 22). Seevastu ei saa vaidluse eset laiendada uutest sätetest tulenevatele kohustustele, mis ei ole samaväärsed selle õigusakti esialgsest versioonist tulenevate kohustustega; vastasel korral oleks tegemist olulise menetlusnormi rikkumisega liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses (vt eelkõige eespool viidatud . aasta otsus komisjon
vs
. Itaalia, punkt 22).
Seega on nõuded, mille komisjon on esitanud hagis, millega ta palub tuvastada, et Kreeka Vabariik on rikkunud määrusest nr 1/2005 tulenevaid kohustusi, põhimõtteliselt vastuvõetavad, tingimusel et määrusest nr 1/2005 tulenevad kohustused on analoogsed direktiivist 91/628 tulenevate kohustustega.
Siiski tuleb märkida, et komisjon täpsustas vastuseks suulises menetluses esitatud küsimusele, et käesolevat liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi tuleb tõlgendada nii, et see käsitleb üksnes direktiivi 91/628, mitte määruse nr 1/2005 sätteid, kuna määrusele 1/2005 viitamisega sooviti tõendada, et Kreeka Vabariigi ametiasutuste haldustava oli järjepidev.
Neil asjaoludel tuleb Euroopa Kohtul anda hinnang üksnes nende väidete vastuvõetavusele, mis puudutavad direktiivi 91/628.
Komisjoni väited
Sissejuhatuseks tuleb meenutada, et EÜ artiklil 226 põhineva liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetluses on komisjonil kohustus tõendada, et väidetav rikkumine on aset leidnud. Just komisjon peab Euroopa Kohtule esitama vajalikud tõendid, et Euroopa Kohus saaks kontrollida, kas liikmesriigi kohustusi on rikutud, ilma et komisjon võiks tugineda mis tahes oletusele (vt eelkõige 25. mai 1982. aasta otsus kohtuasjas
96/81: komisjon
vs
. Madalmaad, EKL 1982, lk 1791
, punkt 6, ja eespool viidatud . aasta otsus komisjon
vs
. Itaalia, punkt 26).
Kui komisjon on esitanud piisavalt tõendeid, mis võimaldavad tuvastada kostjaks oleva liikmesriigi territooriumil esinenud asjaolude sisulist õigsust, peab liikmesriik sisuliselt ja üksikasjalikult vaidlustama selliselt esitatud asjaolud ja nende tagajärjed (vt selle kohta eelkõige 22. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas
272/86: komisjon
vs
. Kreeka, EKL 1988, lk 4875
, punkt 21; eespool viidatud . aasta otsus komisjon
vs
. Itaalia, punktid 84 ja 86).
Käesolevas asjas tugineb komisjon oma hagi põhjendatuse tõendamisel kontrollide nr 8729/2002, nr 9002/2003, nr 9176/2003, nr 9211/2003, nr 7273/2004, nr 8042/2006 ja nr 8167/2006 käigus tehtud järeldustele.
Seega tuleb iga väite puhul kindlaks teha, kas need võivad käesoleva kohtuotsuse punktis 32 viidatud kohtupraktikast lähtuvalt olla aluseks ühenduse õigusest tulenevate kohustuste rikkumise tuvastamisel.
Väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 1 punkti a alapunkte i ja ii
– Poolte argumendid
VTA poolt läbi viidud kontrollide nr 7273/2004 ja nr 8042/2006 tulemuste põhjal leiab komisjon, et Kreeka Vabariik on jätnud võtmata vajalikud meetmed selleks, et igal loomade vedajal oleks pädeva asutuse luba ja et ta oleks registreeritud viisil, mis võimaldab pädeval asutusel teda kiiresti identifitseerida nende eeskirjade rikkumise korral, mis käsitlevad loomade heaolu vedamise ajal.
Komisjon rõhutab, et kontrolli nr 7273/2004 käigus tuvastasid VTA inspektorid, et teatud vedajatel puudus vastav luba või et neile väljastatud luba oli aegunud. Lisaks nähtub kontrolli nr 8042/2006 tulemustest, et vaatamata mõningasele olukorra paranemisele ei järgitud piisavalt vedajate lube ja vedajate identifitseerimist käsitlevaid eeskirju. Komisjon rõhutab, et kuigi vedajate nimekirjad on olemas, ei ole need alati kaasajastatud. Komisjon lisab, et vedajate nimekirjad ei ole täielikud, kuna need ei sisalda andmeid laadimispinna kohta.
Kreeka Vabariik väidab sisuliselt, et kontrolli nr 7273/2004 käigus avastatud kehtetu luba on üksikjuhtum, mille alusel ei saa anda hinnangut süsteemi kui sellise puudulikkuse kohta, seda enam, et liikmesriigi pädevad asutused olid eelnevalt kõnealuse loa olemasolu tuvastanud.
Lisaks väidab Kreeka Vabariik, et direktiiv 91/628 ei näe ette, et vedajate registrid peaks sisaldama andmeid vedajate kirjaliku nõusoleku kohta järgida nimetatud direktiivist tulenevaid kohustusi või loomade laadimise asukoha kohta. Komisjon leiab antud küsimuses, et nimetatud väide on vastuolus direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 1 punkti a alapunktide i ja ii sõnastusega.
Kreeka Vabariik rõhutab veel, et ta on võtnud meetmeid, et tagada ühenduse õigusnormide järgimine. Liikmesriigi arvates tuleb asjaolu, et piirkondlikke ametiasutusi teavitati ühenduse inspektorite soovitustest, ning õppeseminaride korraldamist veokite juhtidele ja loomade saatjatele ning veterinaaridele tuleb tõlgendada positiivse tegurina, mis tõendab, et Kreeka ametiasutused teostavad pidevat järelevalvet ühenduse õigusnormide kohaldamise üle.
Komisjon väidab vastu, et kuigi niisuguste seminaride korraldamine kujutab endast positiivset meedet, ei tähenda see, et see saaks asendada ühenduse õigusnormide kohaselt teostatavat siseriiklike ametiasutuste järelevalvet.
– Euroopa Kohtu hinnang
Mis puudutab väidet, mille kohaselt vedajate nimekirjad on puudulikud, kuna neis ei sisaldu teavet laadimispinna kohta, siis piisab sellest, kui märkida, et direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 1 punkti a sõnastusest ei tulene kohustust seda teavet esitada.
Seega ei saa kõnealuse argumendiga nõustuda.
Seoses väitega, mille kohaselt vedajate nimekirjad ei ole alati kaasajastatud, tuleb märkida, et see ei ole oma ebatäpsusest tulenevalt kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktis 32 viidatud kohtupraktikaga, mille kohaselt on komisjonil kohustus tõendada, et väidetav rikkumine on aset leidnud, ja esitada Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, et Euroopa Kohus saaks kontrollida, kas liikmesriigi kohustusi on rikutud.
Kuna puuduvad täpsemad andmed asjassepuutuvate nimekirjade või kontrollitud nimekirjade koguarvu kohta, ei ole pelk asjaolu, et teatud vedajate nimekirjad ei ole kaasajastatud, piisav tõend selle kohta, et Kreeka Vabariik on rikkunud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 1 punktist a tulenevaid kohustusi.
Igal juhul – nagu ka kohtujurist on ettepaneku punktis 54 märkinud – näib võimatu väita, et Kreeka ametiasutuste haldustava on juurdunud ning üldine, kuna komisjon on selle väite põhjendamisel tuginenud tõenditele, mis puudutavad aastat 2006, mitte pikemat ajavahemikku, mille vältel niisugune haldustava välja kujunes.
Mis puudutab argumenti, mille kohaselt teatud vedajatel puudus pädeva asutuse luba või neile antud luba oli aegunud, siis tuleb märkida, et selle argumendiga ei saa nõustuda, kuna ka see ei ole kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktis 32 viidatud kohtupraktikaga.
Komisjon ei ole täpsustanud nende vedajate arvu, kellel puudus pädeva asutuse luba või kelle luba oli aegunud, ega seda, kui paljusid vedajaid kontrolliti.
Sellest järeldub, et komisjoni väide ei tõenda Kreeka ametiasutuste juurdunud ja üldist haldustava, mis on vastuolus kohustustega, mis tulenevad Kreeka Vabariigile direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 1 punktist a.
Eeltoodut arvesse võttes tuleb asuda seisukohale, et väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 1 punkti a alapunkte i ja ii, on põhjendamata.
Väide, mille kohaselt on rikutud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 2 punkti b ja punkti d alapunkti i esimesest taandest, artikli 8 esimese lõigu punktidest b ja d ning artiklist 9
– Poolte argumendid
Komisjon heidab Kreeka Vabariigile ette, et viimane ei ole võtnud meetmeid, mis on vajalikud selleks, et pädevad asutused saaksid ettenähtud korras kontrollida teekonnaplaane, ja on seega rikkunud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 2 punktist b, punkti d alapunkti i esimesest taandest, artikli 8 esimese lõigu punktidest b ja d ning artiklist 9 tulenevaid kohustusi.
Komisjon väidab, et VTA inspektorid tuvastasid kontrollide nr 9002/2003 ja nr 7273/2004 käigus teatavates teekonnaplaanides puudusi, mida Kreeka pädev asutus ei olnud avastanud. Enamikule kontrollitud teekonnaplaanidele, mis olid teistest liikmesriikidest veetavate tapaloomade veose saatedokumendid, märgitud andmed veo kestuse kohta olid vastuolulised ja ebarealistlikud.
Kreeka Vabariik väidab sellele vaatamata, et 2003. aasta ringkirjaga (edaspidi „2003. aasta ringkiri”) viidi sisse nõuetekohane teekonnaplaanidele märgitud teabe kontrollimise süsteem. Lisaks väidab Kreeka Vabariik, et kuna kõnealused teekonnaplaanid on koostatud teiste liikmeriikide pädevate asutuste poolt, ei ole sihtkohariigi pädevad asutused kohustatud hindama neile märgitud andmete kehtivust ja need kooskõlastanud asutuste poolt arvesse võetud kriteeriume. Kreeka Vabariik on seisukohal, et kontrollida tuleb üksnes teekonnaplaanide olemasolu.
Komisjon väidab, et vastupidi Kreeka Vabariigi kinnitatule on teekonnaplaanide kui saatedokumentide kontrollimise eesmärk tagada direktiivist 91/628 tulenevate nõuete järgimine. Seega ei tule kontrollida mitte üksnes teekonnaplaani olemasolu või sellele märgitud andmete õigsust, vaid ka seda, kas vedu toimub kooskõlas loomade heaolu käsitlevate eeskirjadega.
Komisjon rõhutab, et seda seisukohta kinnitab eelkõige direktiivi 91/628 artikli 9 lõige 1, mis näeb ette meetmed, mis tuleb võtta juhul, kui loomade vedamise ajal ilmneb, et kõnealuse direktiivi sätteid ei ole järgitud. Seega on komisjoni arvates ilmselge, et pelk teekonnaplaanidele märgitud andmete kontrollimine ei vasta direktiivist 91/628 tulenevatele nõutele.
Mis puudutab Kreeka Vabariigi väidet 2003. aasta ringkirjaga kehtestatud süsteemi kohta, siis leiab komisjon, et selle lükkavad ümber paljud VTA inspektorite poolt kohapeal tehtud järeldused, millest nähtub, et teekonnaplaanide kontrollimist ei viidud läbi nõuetekohaselt.
– Euroopa Kohtu hinnang
Kõnealune väide koosneb kolmest osast.
Mis puudutab nimetatud väite seda osa, mille kohaselt on eiratud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 2 punkti b, mis näeb ette liikmesriikide kohustuse kontrollida, et vedajad on koostanud teekonnaplaani, siis ei nähtu Euroopa Kohtule esitatud kohtuasja materjalidest, et komisjon oleks esitanud tõendeid selle kohta, et vedajad ei oleks koostanud teekonnaplaane direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 2 punktist b tuleneva kohustuse kohaselt.
Kuna komisjon ei ole Euroopa Kohtule käesoleva kohtuotsuse punktis 32 viidatud kohtupraktika kohaselt esitanud tõendeid, mis on vajalikud selleks, et kontrollida, kas kõnesolevaid kohustusi on rikutud, siis tuleb väite see osa tagasi lükata.
Mis puudutab väite seda osa, mille kohaselt on eiratud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 2 punkti d alapunkti i esimeses taandes ning artikli 8 esimese lõigu punktides b ja d sätestatut, siis tuleb esiteks märkida, et nimetatud artikli 5 A osa lõike 2 punkti d alapunkti i esimesest taandest tuleneb, et liikmeriigid on kohustatud kontrollima, kas teekonnaplaanid sisaldavad kõiki direktiivi 91/628 lisa VIII peatükis nimetatud andmeid ja kas need andmed on õiged ja asjakohased. Teiseks tuleb märkida, et direktiivi 91/628 artikli 8 esimese lõigu punktidest b ja d tuleneb, et liikmesriikidel on kohustus kontrollida transpordivahendeid ja sihtkohta saabuvaid loomi ning saatedokumentide üksikasju.
Käesolevas asjas nähtub komisjoni poolt esitatud tõenditest eelkõige see, et saatedokumentidel, mida kasutati loomade veol Kreeka territooriumil, puudusid andmed väljumise kellaaja kohta ja et VTA inspektorid avastasid puudusi dokumentides, mida siseriiklikud pädevad asutused olid juba kontrollinud. Komisjon lisas selles küsimuses, et veterinaarsertifikaatide ja teekonnaplaanide koopiad, mis olid saatedokumentidena kaasas Hispaania, Prantsuse ja Madalmaade päritolu loomade vedamisel Kreeka Vabariiki tapaloomadeks, sisaldasid vastuolulisi andmeid ja neis puudus oluline teave. Lisaks olid VTA poolt tuvastatud teabe kohaselt enamikul teekonnaplaanidel märgitud andmed veo kestuse kohta vastuolulised ja ebarealistlikud. Näitena viitas komisjon teekonnaplaanile, millel puudus teave puhkepausi kohta teekonnal Lõuna-Itaalias asuvast peatuskohast Kreeka Vabariigis asuvasse sihtkohta.
Lisaks nähtub just kontrolli nr 8042/2006 puudutavast aruandest, et Kilkise maakonna pädev siseriiklik asutus on märkinud, et ei ole läbi viinud ühtegi teekonnaplaanide kontrolli ja et Thesprotia maakonnas jättis pädev siseriiklik asutus teekonnaplaanide originaalid endale, selle asemel et väljastada need vedajatele, kes pidid need tagastama lähtekoha pädevale ametiasutusele. Lisaks kontrollis pädev siseriiklik asutus Pátras teekonnaplaane üksnes kuni sadamasse jõudmiseni, mitte edasise teekonna osas, mis tuli läbida kuni lõpliku sihtkohani, mistõttu siseriiklik pädev asutus ei olnud tuvastanud, et paljude Lesbose ja Chíose saarele suunatud vedude kestus oli lubatust pikem.
Kõigist komisjoni esitatud üksikasjadest tuleneb, et vaatamata 2003. aasta ringkirja tulemusel teekonnaplaanide kontrollimise süsteemi sisseviimisele ei ole niisuguseid kontrollimisi kõikides maakondades läbi viidud. Seega ei saanud pädevad asutused läbi viia direktiivi 91/628 artikli 8 esimese lõigu punktides b ja d sätestatud transpordivahendite kohustuslikku kontrolli. Kui ka kontrolli teostati, nähtub nimetatud üksikasjadest, et siseriiklikud ametiasutused on korduvalt jätnud tuvastamata teekonnaplaanides esinenud puudused.
Eeltoodust järeldub, et tõendid, mille komisjon on esitanud oma väidete põhjendamiseks 2003. ja 2006. aasta osas, näitavad käesoleva kohtuotsuse punktis 32 viidatud kohtupraktika kohaselt, et Kreeka Vabariik ei ole võtnud meetmeid, mis on vajalikud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 2 punkti d alapunkti i esimesest taandest ning artikli 8 esimese lõigu punktidest b ja d tulenevate kohustuste täitmiseks.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Kreeka Vabariigi väide, et kuna teekonnaplaanid on koostanud teiste liikmesriikide pädevad asutused, on Kreeka pädevatel asutustel võimalik kontrollida üksnes nende plaanide täitmist, mitte neis sisalduvat teavet.
Nagu komisjon õigesti märkis, on teekonnaplaanide kontrollimise eesmärk tagada direktiivis 91/628 sätestatud nõuete täitmine. Seega ei saa nimetatud kontroll piirduda teekonnaplaani olemasolu või selles sisalduva teabe kontrollimisega, vaid peab puudutama ka seda, kas loomade vedu on vastavuses ühenduse õigusnormidega, mis käsitlevad loomade kaitset vedamise ajal.
Neil asjaoludel ei ole üksnes teekonnaplaanile märgitud andmete kontrollimine piisav direktiivis 91/628 sätestatud kohustuste täitmiseks.
Eeltoodust tuleneb, et väide, mille kohaselt on eiratud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 2 punkti d alapunkti i esimest taanet ja artikli 8 esimese lõigu punkte b ja d, on põhjendatud.
Seoses väite selle osaga, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 artiklit 9, mis sätestab liikmesriikide kohustuse võtta eeskirjade eiramise korral kõik meetmed, mida nad peavad vajalikuks loomade heaolu tagamiseks, siis tuleb märkida, et komisjon ei ole esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et pädevad ametiasutused ei tegutsenud nõuetekohaselt, olles tuvastanud, et direktiivist 91/628 tulenevaid nõudeid ei ole täidetud.
Seega ei saa väite selle osaga nõustuda.
Väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 lisa VII peatüki punkti 48 alapunkti 7 lõiget b
– Poolte argumendid
Komisjon heidab Kreeka Vabariigile ette, et viimati nimetatu ei ole näinud ette, et Kreeka parvlaevasadamates või nende vahetus läheduses peavad paiknema rajatised, kus loomadel oleks võimalik puhata 12 tunni jooksul pärast nende laevalt mahalaadimist, kui merevedu on kestnud üle 29 tunni.
Komisjon rõhutab eelkõige, et Igoumenitsa sadamas tuvastati, et nimetatud rajatised on olemas, kuid neid ei ole võimalik kasutada, kuna selleks puudus pädeva asutuse luba.
Kreeka Vabariik väidab esiteks, et komisjon ei ole viidanud ühelegi konkreetsele juhtumile, kus veo kestus oleks ületanud 29 tundi. Edasi väidab Kreeka Vabariik, et direktiivi 91/628 lisa VII peatüki punkti 48 alapunkti 7 lõige b ei sätesta liikmesriikide kohustust näha ette rajatisi või peatuskohti, mis võimaldaksid loomadele 12-tunnise puhkuse andmist, kuna see kohustus lasub üksnes vedajatel. Viimase asjaoluna leiab liikmesriik, et igal juhul puudub liikmesriikidel kohustus niisuguseid rajatisi ette näha, kuna mereveo kestus mis tahes Kreeka parvlaevasadama ja mõne teise liikmesriigi sadama vahel ei ületa ühelgi juhul 29 tundi. Kreeka Vabariik märgib sellega seoses, et Bari (Itaalia) ja Igoumenítsa vaheline merevedu – arvestades, et viimati nimetatu on Kreeka olulisim transiidisadam – ei ületa 10 või 11 tundi ning et Bari ja Pátra vaheline merevedu ei ületa 15 tundi.
Komisjon ei nõustu ühegagi eeltoodud argumentidest. Esiteks väidab komisjon, et punkti 7 lõike b sõnastusest tuleneb, et liikmesriikidel lasub kohustus näha loomade jaoks ette rajatised. Teiseks leiab komisjon, et Kreeka Vabariigi väide, mille kohaselt ühegi mereveo kestus mis tahes Kreeka parvlaevasadama ja mõne teise liikmesriigi sadama vahel ei ületa 29 tundi, ei vasta tegelikkusele.
– Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et direktiivi 91/628 lisa VII peatüki punkti 48 alapunkti 7 lõike b alusel tuleb meretranspordi puhul, mis toimub regulaarse otseühendusena kahe ühenduses asuva geograafilise punkti vahel, milleks kasutatakse sõidukeid, mis laaditakse laevadele ilma loomi maha laadimata, loomadele pärast mahalaadimist sihtkoha sadamas või selle vahetus läheduses anda 12 tundi puhkust (vt selle kohta 9. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-277/06: Interboves, EKL 2008, lk I-7433
, punkt 27).
Kuigi nimetatud säte ei näe sõnaselgelt ette, et liikmesriikidel on kohustus tagada loomadele puhkamiseks rajatiste olemasolu, tuleneb see kohustus nõudest, et loomadele tuleb pärast sihtkohasadamas või selle vahetus läheduses mahalaadimist anda 12 tundi puhkust. Vedajatel on võimatu 12-tunnise puhkuse nõuet järgida, kui liikmesriigid ei taga selleks rajatiste olemasolu.
Seega tuleb märkida, et Kreeka Vabariik on kohustatud tagama kõnealuste rajatiste olemasolu Kreeka sadamates või nende vahetus läheduses.
Seega puudub käesolevas asja vaidlus selle osas, et pärast põhjendatud arvamuses esitatud tähtaja lõppemist puudusid enamikus Kreeka sadamates loomadele puhkuse võimaldamiseks mõeldud rajatised.
Seega tuleb asuda seisukohale, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud meetmeid, mis on vajalikud selleks, et tagada parvlaevasadamates või nende läheduses selliste rajatiste olemasolu, kus loomadel on võimalik pärast laevalt mahalaadimist puhata, siis on Kreeka Vabariik rikkunud direktiivi 91/628 lisa VII peatüki punkti 48 alapunkti 7 lõikest b tulenevaid kohustusi.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Kreeka Vabariigi väide, mille kohaselt puudub tal kohustus nimetatud rajatiste olemasolu tagada, kuna merevedu mis tahes Kreeka parvlaevasadama ja mõne teise liikmesriigi sadama vahel ei kesta ühelgi juhul üle 29 tunni.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus leidis eespool viidatud kohtuotsuses Interboves, et direktiivi 91/628 lisa punkti 48 alapunkti 4 lõikes d sätestatud nn 14+1+14 reeglit tuleb tõlgendada nii, et sellega lubatakse 28-tunnist maksimaalset veoaega, mille katkestab minimaalselt ühetunnine puhkeaeg. Niisiis tuleb lähtuda 28-tunnisest veo kestusest.
Kuigi Bari ja Kreeka peamise transiidisadama vahelise mereveo kestus ei ületa 10 või 11 tundi, ei ole välistatud see, et loomi veetakse muudest ühenduse sadamatest, mis tähendab, et mereveo kestus on pikem. Lisaks on võimalik, nagu märkis õigesti ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 97 ja 98, et direktiiviga 91/628 ette nähtud erijuhtudel tuleb loomadele anda puhkust ka juhul, kui mereveo kestus on lühem kui 28 tundi.
Eeltoodut arvesse võttes tuleb asuda seisukohale, et väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 direktiivi lisa VII peatüki punkti 48 alapunkti 7 lõiget b, on põhjendatud.
Väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 artiklit 8
– Poolte argumendid
Komisjon väidab, et kontrolle nr 9211/2003, nr 7273/2004 ja nr 8042/2006 puudutavatest aruannetest nähtub, et Kreeka Vabariik ei ole võtnud meetmeid transpordivahendite ja loomade piisavaks kontrollimiseks Kreekas, mille eesmärk on loomade ebaseadusliku vedamise ennetamine.
Komisjon rõhutab eelkõige, et teatud Kreeka maakonnad, nagu Ahhaia, Kilkis ja Sérres, ei ole näinud ette kõnealuse kontrolli läbiviimist kas personali nappuse tõttu või põhjusel, et see kontroll on Kreeka sadamates juba läbitud. Lisaks nähtub kontrolli nr 9211/2003 aruandest, et Kreeka maakondades viidi kontrollimisi läbi üksnes sadamates ja piiripunktides ning mitte ühelgi muul veo hetkel. Komisjon märgib veel, et lisakontrollide pilootprojekt, millele Kreeka Vabariik kohtueelses menetluses tugines, ei hõlmanud teatud piirkondi, nagu Tessaalia, kuigi seal oli kontrolli nr 9211/2003 käigus tuvastatud puudusi.
Kreeka Vabariik väidab, et direktiivi 91/628 artiklit 8 tuleb tõlgendada selliselt, et selle rikkumise tuvastamiseks tuleb tõendada, et toimunud ei ole ühtegi kontrolli, mis puudutaks loomade kaitset vedamise ajal.
Igal juhul leiab liikmesriik, et sellise pilootprojekti algatamine, mille eesmärk on kontrolli läbiviimine koostöörühmade poolt teatud haldusüksustes, vedajatele karistuste määramine ning erinevate teiste liikmesriikidega tehtava vastastikuse koostöö menetluste sisseviimine on tõendid, mis näitavad, et Kreeka ametiasutused teostavad ühenduse õigusnormides ette nähtud kontrollimisi.
Komisjon väidab, et selleks et täita ühenduse õigusnormidest tulenevaid nõudeid, peab transpordivahendite ja loomade kontroll olema asjakohane, piisav ja tõhus. Komisjon on seisukohal, et Kreeka ametiasutuste poolt teostatud teekonnaplaanide kontroll ei olnud piisavalt tõhus ega asjakohane, et vältida loomade ebaseaduslikku maanteevedu.
– Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et direktiivi 91/628 artikli 8 esimese lõigu punkti a kohaselt tuleb liikmesriikidel tagada, et pädevad asutused kontrolliksid selle direktiivi nõuete järgimist, kontrollides ilma diskrimineerimata transpordivahendeid ja loomi maanteetranspordi ajal. Selle sätte teine lõik täpsustab, et niisuguseid kontrollimisi tuleb läbi viia piisava arvu loomade osas igal aastal igas liikmesriigis.
Selles osas tuleb märkida, et komisjoni poolt esitatud tõenditest, mis puudutavad ajavahemikku 2003–2006, nähtub esiteks, et mitmed maakonnad ei ole ette näinud transpordivahendite kontrolli, ja teiseks, et kontrollimine toimus üksnes sadamates ja piiripunktides, mitte maanteeveol, nagu on sätestatud direktiivi 91/628 artiklis 8.
Eeltoodust tuleb järeldada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud meetmed, mis on vajalikud selleks, et tagada transpordivahendite ja loomade kontroll maanteveol, siis on Kreeka Vabariik rikkunud direktiivi 91/628 artiklist 8 tulenevaid kohustusi.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Kreeka Vabariigi väide, mille kohaselt sellise pilootprojekti algatamine, mille eesmärk on koostöörühmade poolt teatud haldusüksustes kontrolli läbiviimine ja vedajatele karistuste määramine ning erinevate teiste liikmesriikidega tehtava vastastikuse koostöö menetluste sisseviimine, mis näitavad, et Kreeka ametiasutused teostavad ühenduse õigusnormides ette nähtud kontrollimisi.
Seega tuleb märkida, et isegi nimetatud projekti olemasolu ei võimalda tagada vajaliku kontrolli teostamist.
Eeltoodust tuleneb, et väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 artikli 8 esimese lõigu punkti a, on põhjendatud.
Väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 artikli 18 lõiget 2
– Poolte argumendid
Komisjon heidab kontrollide nr 9002/2003 ja nr 9211/2003 alusel Kreeka Vabariigile ette, et viimati nimetatu ei ole võtnud meetmeid selleks, et tagada tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate karistuste määramine juhtudel, kui tegemist on niisuguste eeskirjade korduva või raske rikkumisega, mis reguleerivad loomade kaitset nende vedamise ajal.
Kreeka Vabariik väidab, et komisjon ei ole oma etteheite põhjendamiseks esitanud ühtegi konkreetset asjaolu. Igal juhul väidab Kreeka Vabariik, et pädevad ametiasutused määravad tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi, nagu tõendab kostja vastuse punktis 18 ära toodud loetelu halduskaristuste määramise otsustest.
– Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et direktiivi 91/628 artikli 18 lõige 2 kohustab liikmesriike nimetatud direktiivi korduva rikkumise korral või juhul, kui rikkumine tekitab loomadele tõsiseid kannatusi, võtma vajalikke meetmeid täheldatud puuduste kõrvaldamiseks.
Komisjon soovib tõendada Kreeka Vabariigi poolt kehtestatud süsteemi ebatõhustust, väites, et kontrollid on nõrgad, kirjalike hoiatuste arv on väike ja sanktsioonide täitmisele pööramise kord on problemaatiline. VTA kontrolli nr 9211/2003 aruandest nähtub, et 2002. aastal tehti 26 rikkumise eest üheksa suulist hoiatust, kuusteist kirjalikku hoiatust ja määrati üks haldustrahv. Lisaks ei peatatud ega tühistatud 2001. ja 2002. aasta jooksul ühtegi transpordiluba. Kõnealuses aruandes on ka rõhutatud, et ühes maakonnas toimunud rikkumiste eest tehti ettepanek määrata neli rahatrahvi summas 3000 eurot, kuid nimetatud karistused jäeti määramata.
Kuid, nagu ka kohtujurist on ettepaneku punktis 141 õigesti märkinud, ei tõenda nimetatud aruandes tehtud ebatäpsed ja üldised järeldused seda, et Kreeka Vabariik oleks rikkunud direktiivi 91/628 artikli 18 lõikest 2 tulenevaid kohustusi.
Komisjon ei ole esitanud ühtegi tõendit ei korduvate rikkumiste ega nende rikkumistega loomadele põhjustatud kannatuste tõsiduse kohta. Seega ei saa selliste tõendite puudumisel tuvastada direktiivi 91/628 artikli 18 lõike 2 rikkumist.
Neil asjaoludel tuleb tagasi lükata väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 91/628 artikli 18 lõiget 2.
Väide, mille kohaselt rikuti direktiivi 93/119 artiklit 3, artikli 5 lõike 1 punkti d ja artikli 6 lõiget 1
– Poolte argumendid
Komisjon heidab Kreeka Vabariigile ette, et viimati nimetatu ei ole võtnud kohaseid meetmeid, et tagada loomade tapaeelset uimastamist käsitlevate eeskirjade järgimist.
Komisjon märgib, et kontrollide nr 9002/2003 ja nr 7273/2004 käigus tuvastasid VTA inspektorid, et teatud tapamajades, mida nad kontrollisid, oli järelevalve sigade ja veiste üle nende uimastamisel ebapiisav ja et seega oli võimalik, et kõiki loomi ei uimastatud nõuetekohaselt, mis on vastuolus direktiiviga 93/119. Samuti tuvastati, et vastuolus selle direktiivi D lisa lõike 1 sätetega oli ajavahemik uimastamise ja veretustamise vahel liiga pikk, mille tulemusel võisid loomad veretustamise ajal taas teadvusel olla.
Lisaks väidab komisjon, et kontrolli nr 8042/2006 käigus tuvastas VTA uuesti puudusi loomade uimastamisel. Eelkõige tuvastasid VTA inspektorid puudusi selles osas, mis puudutab uimastamise tööriistade hooldamist, samuti seadmete halvas töökorras oleku, kohase hoolduse puudumise ja ülemäära pika ajavahemiku uimastamise ja veretustamise vahel.
Kreeka Vabariik leiab taas, et komisjoni järeldused põhinevad pelgalt kahtlustel ja oletustel, konkreetseid juhtumeid nimetamata.
Kreeka Vabariik väidab, et igal juhul olid tuvastatud puudused minimaalsed ja puudutasid üksikjuhtumeid, mille osas määrati karistus. Lisaks väidab nimetatud liikmesriik, et veterinaaridele suunatud kestev koolitus ja teabeedastus võimaldavad eeltoodud puudused kõrvaldada.
Oma vastulauses märgib komisjon sisuliselt, et vastupidi sellele, mida näib väitvat Kreeka Vabariik, ei ole küsimus selles, kas komisjon on tuvastanud, et kontrollitud tapamajades olid loomad täielikult tuimestatud. Küsimus on selles, kas loomade uimastamiseks ja surmamiseks vajalikke tööriistu kasutatakse kiirelt ja tõhusalt, et vältida loomadele kannatuste põhjustamist, järgides direktiivi 93/119 artikli 6 lõiget 1.
– Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et direktiivi 93/119 artikli 3, artikli 5 lõike 1 punkti d ja artikli 6 lõike 1 eesmärk on piirata inimtoiduks määratud loomadele ärrituse, valu või kannatuse põhjustamist. Eelkõige sätestab nimetatud direktiivi artikkel 3 kohustuse säästa loomi kõikidest välditavatest ärritustest, valudest ja kannatustest. Direktiiv 93/119 näeb samuti ette, vastavalt artikli 5 lõike 1 punktis d ja artikli 6 lõikes 1, et loomi tuleb veretustada kiiresti ja tõhusalt ning et nende uimastamiseks ja surmamiseks kasutatavad vahendid peavad olema hooldatud ja neid tuleb tuleb kasutada tõhusalt.
Käesolevas asjas nähtub komisjoni esitatud tõenditest, mida kordas ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 153–155, eelkõige see, et kui kolmes tapamajas, mida VTA inspektorid kontrolli nr 9002/2003 käigus külastasid, olid loomade uimastamiseks kasutatavad tööriistad ja nende hooldamine põhimõtteliselt kooskõlas ühenduse õigusnormidega, siis ühes tapamajas tuvastati, et sigu ei uimastatud tõhusalt vahendiga, mis tekitab elektrišoki. Loomade uimastamisega seoses oli ka muid probleeme. Ühes tapamajas kestis kolme lehma sidumine, uimastamine ja veretustamine üks tund. Lisaks oli kahe veise puhul nende uimastamise ja veretustamise vaheline aeg 120 sekundit, mis võimaldas loomadel taas teadvusele tulla. Samuti oli lammaste tapmisel ajavahemik uimastamise ja tapmise vahel nii pikk (37 sekundit), et loomad võisid uuesti teadvusele tulla.
Lisaks nähtub kontrolli nr 7273/2004 aruandest, et ühes Fthiótida maakonna tapamajas puudusid loomade tapaeelse pidamise ruumides vahendid nende jootmiseks ja et maapind ei olnud tasane. Ühes teises inspekteeritud tapamajas puudus vool loomade uimastamiseks elektri abil. Ühes VTA inspektorite poolt kontrollitud Tríkala maakonna tapamajas ei olnud sigade uimastamine tõhus ja ajavahemik uimastamise ja tapmise vahel oli liiga pikk. Samuti tuvastati, et veiste uimastamine ei olnud tõhus ja et uimastamise varuvahendid ei olnud kättesaadavad.
Seega nähtub kõigist eeltoodud üksikasjadest, et mitmete Kreeka Vabariigi maakondade tapamajades tuvastati erinevaid puudusi. Nimetatud puudused esinesid eelkõige seoses loomade uimastamisega, kohustusega veretustada loomi kiiresti ja tõhusalt ning kohustusega hooldada loomade uimastamiseks ja surmamiseks kasutatavaid seadmeid ning kasutada neid tõhusalt.
Seega tuleb järeldada, et komisjoni poolt ajavahemiku 2003–2006 osas esitatud tõendid näitavad vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 32 viidatud kohtupraktikale, et Kreeka Vabariik ei ole võtnud direktiivi 93/119 artiklist 3, artikli 5 lõike 1 punktist d ja artikli 6 lõikest 1 tulenevate kohustuste täitmiseks vajalikke meetmeid.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Kreeka Vabariigi väide, mille kohaselt komisjon ei ole viidanud ühelegi loomadega seotud konkreetsele juhtumile, kus oleks rikutud ühenduse õigusnorme, ega väide, mille kohaselt Kreeka Vabariik kõrvaldas puudused, millele komisjon tugineb, korraldades veterinaaridele õppeseminare.
Tuleb märkida, nagu kinnitas ka komisjon, et küsimus ei ole selles, kas komisjon on tuvastanud, et kontrollitud tapamajades ei uimastatud loomi täielikult või kas ta on viidanud konkreetsetele juhtumitele, kus seda ei tehtud. Komisjoni ülesanne on tuvastada, kas uimastamise ja surmamise tööriistu kasutatakse kiirelt ja tõhusalt, et vältida – vastavalt direktiivile 93/119 – loomadele kannatuste põhjustamist. Lisaks tuleb rõhutada, et kuigi veterinaaridele õppeseminaride korraldamine on positiivne meede, peab siiski tõdema, et üksnes selle meetme kohaldamine ei taga nende ühenduse õigusnormide järgimist, mis käsitlevad loomade kaitset tapmisel.
Eeltoodust tuleneb, et väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 93/119 artiklit 3, artikli 5 lõike 1 punkti d ja artikli 6 lõiget 1, on põhjendatud.
Väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 93/119 artiklit 8
– Poolte argumendid
Kontrollide põhjal, mille käigus tuvastati tapamajades olulisi puudusi, väidab komisjon, et Kreeka Vabariik ei ole võtnud meetmeid, mis on vajalikud selleks, et tapamajade üle teostatav inspekteerimine ja kontroll oleks läbi viidud tõhusalt ja nõuetekohaselt.
Komisjon heidab Kreeka Vabariigile eelkõige ette seda, et viimane ei ole täielikult ellu viinud varem välja kuulutatud tegevuskava. Nimetatud tegevusplaan nägi ette kõigis Kreeka maakondade tapamajades uue kontrolli läbiviimise enne 2001. aasta lõppu. Komisjon rõhutab lisaks, et Kreeka ametiasutused ei teinud VTA inspektoritega piisavalt koostööd, kuna teatud tapamajasid, mida tuli kontrollida, ei olnud võimalik külastada streigi tõttu, mis kuulutati välja vaid üks päev enne kontrollimist.
Kreeka Vabariik väidab enda kaitseks, et tal on raske talle ette heidetud rikkumist täpselt määratleda.
Igal juhul leiab kõnealune liikmesriik, et direktiivi 93/119 artikli 8 rikkumist ei saa talle ette heita, kuna pädevad veterinaarid viisid läbi nõuetekohaseid kontrolle, korraldati õppeseminare ja kõigi tapamajade osas viidi läbi uus kontrollimine.
– Euroopa Kohtu hinnang
Direktiivi 93/119 artikli 8 kohaselt vastutab tapamajade kontrolli läbiviimise eest pädev asutus, millel on selle direktiivi järgimise tagamiseks alaline vaba juurdepääs tapamajade kõikidele osadele.
Tuleb märkida, et kuigi Kreeka Vabariik väidab, et pädevad asutused on nõutavad kontrollimised läbi viinud, ei vaidle ta vastu sellele, et tegevusplaani, mis nägi ette kõigis Kreeka tapamajades uue kontrolli läbiviimise enne 2001. aasta lõppu, ei viidud ettenähtud tähtajaks täielikult ellu. Kõnealune liikmesriik ei vaidle vastu ka asjaolule, et mitmeid tähtaegu, mis olid kehtestatud pädevatele asutustele nimetatud kontrollide läbiviimiseks ja nende kontrollide tulemuste esitamiseks, on korduvalt edasi lükatud, ja et viimati määrati selleks tähtajaks 30. juuli 2005. Muu hulgas nähtub kontrolli nr 7273/2004 aruandest, et maaelu arendamise ja toiduainete ministeerium märkis, et pädevad asutused teostasid tapamajade kontrolli 54-st maakonnast üksnes 38-s.
Seega tuleb märkida, et Kreeka Vabariik ei ole võtnud meetmeid, mis on vajalikud selleks, et tapamajade üle teostatav järelevalve oleks tõhus ja kohane, mida ta on kohustatud tegema direktiivi 93/119 artikli 8 kohaselt.
Eeltoodust tuleneb, et väide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 93/119 artiklit 8, on põhjendatud.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb tõdeda, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid selleks, et:
—
pädevad asutused saaksid ettenähtud korras kontrollida teekonnaplaane;
—
parvlaevasadamates või nende vahetus läheduses oleks ette nähtud kohad, mis on mõeldud loomadele puhkuse võimaldamiseks pärast nende laevalt mahalaadimist;
—
tagada transpordivahendite ja loomade tõhus kontroll,
—
tagada nende eeskirjade täitmine, mis käsitlevad loomade uimastamist tapmisel, ja
—
tagada tapamajade piisav inspekteerimine ja kontroll,
—
siis on Kreeka Vabariik rikkunud direktiivi 91/628 artikli 5 A osa lõike 2 punkti d alapunkti i esimesest taandest ja artiklist 8, selle direktiivi lisa VII peatüki punkti 48 alapunkti 7 lõikest b ning direktiivi 93/119 artiklist 3, artikli 5 lõike 1 punktist d, artikli 6 lõikest 1 ja artiklist 8 tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama artikli lõike 3 alusel võib Euroopa Kohus otsustada kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks.
Käesolevas asjas tuleb komisjonilt mõista välja üks kolmandik kohtukuludest ja Kreeka Vabariigilt kaks kolmandikku kohtukuludest.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

1.
Kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid selleks, et:
—
pädevad asutused saaksid ettenähtud korras kontrollida teekonnaplaane;
—
parvlaevasadamates või nende vahetus läheduses oleks ette nähtud kohad, mis on mõeldud loomadele puhkuse võimaldamiseks pärast nende laevalt mahalaadimist;
—
tagada transpordivahendite ja loomade tõhus kontroll,
—
tagada nende eeskirjade täitmine, mis käsitlevad loomade uimastamist tapmisel, ja
—
tagada tapamajade piisav inspekteerimine ja kontroll,
siis on Kreeka Vabariik rikkunud nõukogu 19. novembri 1991. aasta direktiivi 91/628/EMÜ (mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal ja millega muudetakse direktiive 90/425/EMÜ ja 91/496/EMÜ, muudetud nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 806/2003) artikli 5 A osa lõike 2 punkti d alapunkti i esimesest taandest ja artiklist 8, selle direktiivi (muudetud määrusega nr 806/2003) lisa VII peatüki punkti 48 alapunkti 7 lõikest b ning komisjoni . aasta direktiivi 93/119/EÜ (loomade kaitse kohta tapmisel või surmamisel) artiklist 3, artikli 5 lõike 1 punktist d, artikli 6 lõikest 1 ja artiklist 8 tulenevaid kohustusi.

2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

3.
Mõista Kreeka Vabariigilt välja kaks kolmandikku kohtukuludest. Mõista Euroopa Ühenduste Komisjonilt välja üks kolmandik kohtukuludest.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: kreeka.