CELEX: 62005CJ0183
Неизпълнение на държава
Директива 92/43/ЕИО
Член 12, параграфи 1 и 2, 13, параграф 1, буква б) и 16
Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна
Опазване на видовете

С исковата си молба Комисията на Европейските общности иска от Съда да установи, че:
–        като е ограничила транспонирането на разпоредбите на член 12, параграф 2 и член 13, параграф 1, буква б) от Директива 92/43/ЕИО
на Съвета от 21 май 1992 г. за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, стр. 7) до видовете,
посочени в приложение IV към тази директива, които се срещат в Ирландия,
–        като не е предприела всички специфични мерки, необходими за ефикасното прилагане на строгата система за опазване, предвидена
в член 12, параграф 1 от посочената директива (наричана по-нататък „строга система за опазване“), и
–        като е оставила в сила разпоредбите на ирландското законодателство, които не са съвместими с тези на член 12, параграф 1 и
член 16 от същата директива,
Ирландия не се е съобразила с горепосочените членове и не е изпълнила задълженията си по Договора за ЕО.

Правна уредба
Четвърто и единадесето съображение от преамбюла на Директива 92/43 имат следната редакция:
„като има предвид, че състоянието на естествените местообитания на европейската територия на държавите-членки се влошава непрестанно
и все по-голям брой видове диви животни и растения са сериозно застрашени; като има предвид, че застрашените местообитания
и видове представляват част от природното наследство на Общността и тяхната застрашеност често има трансграничен характер
и от това следва необходимостта да се вземат мерки на нивото на Общността за тяхното опазване;
[…]
като има предвид, че е признато, че предприемането на мерки, имащи за цел насърчаване опазването на приоритетни естествени
местообитания и приоритетни видове, които са от интерес за Общността, представлява обща отговорност на всички държави-членки;
[…]“ [неофициален превод]
Член 12, параграфи 1 и 2 от Директива 92/43 гласи:
„1.      Държавите-членки вземат необходимите мерки за въвеждане на строга система за опазване на животинските видове, посочени в приложение ІV,
буква а), в техните естествени райони на разпространение, като се забраняват:
[…]
б)      умишлено обезпокояване на тези видове, особено през периодите на размножаване, отглеждане на малките, презимуване и миграция;
[…]
г)      всяко повреждане или унищожаване на места за размножаване или почивка.
2.      За тези видове държавите-членки забраняват държането, транспортирането, търговията или размяната и предлагането за продажба
или за размяна на екземпляри, взети от природата, с изключение на взетите законно преди началото на прилагане на настоящата
директива.“ [неофициален превод]
Член 13 от Директива 92/43 предвижда въвеждането на строга система за опазване на растителните видове, изброени в буква б)
от приложение ІV към тази директива.
По смисъла на член 16, параграф 1 от същата директива:
„В случай че няма друго задоволително решение и при условие че дерогацията няма вредно въздействие върху запазването на популациите
от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение на задоволително равнище, държавите-членки могат да предоставят
дерогация от разпоредбите на членове 12, 13 и 14 и от член 15, букви а) и б):
а)      с цел защита на представителите на дивата флора и фауна и за запазване на естествените местообитания;
б)      за предпазване от сериозно увреждане, особено на селскостопански култури, добитък, както и гори, риболовни райони, води и
други форми на собственост;
в)      в интерес на общественото здраве и безопасност или поради други императивни съображения от значим обществен интерес, включително
и такива от социален или стопански характер, или с изключително важни положителни последици за околната среда;
г)      за целите на изследването и обучението при заселване или повторно въвеждане на видове и на необходимата за тази цел селекция,
включително и изкуственото размножаване на растения;
д)      за разрешаването при строг контрол, селективно и в ограничен размер, на залавяне или задържане на определен брой екземпляри
от растителни или животински видове по приложение ІV, посочени от компетентните национални органи.“ [неофициален превод]

Процедура, предхождаща съдебното производство
На 18 октомври 2002 г. в резултат от подадени до нея жалби Комисията отправя до Ирландия писмена покана за представяне на
становище, с която я уведомява за съмненията си относно множество аспекти, свързани с прилагането от тази държава-членка на
членове 12, 13 и 16 от Директива 92/43.
Отговорът на ирландските власти от 20 декември 2002 г. не е сметнат за убедителен от страна на Комисията, поради което на
11 юли 2003 г. последната издава мотивирано становище, с което приканва Ирландия да предприеме необходимите мерки за съобразяване
със същото в срок от два месеца, считано от неговото съобщаване.
С писма от 12 септември 2003 г. и 8 януари 2004 г. Ирландия отговаря на мотивираното становище. Отговорът ѝ обаче е възприет
като незадоволителен от страна на Комисията, поради което последната решава да предяви настоящия иск.

По иска
В иска си Комисията излага три твърдения за нарушения:
–        първото твърдение за нарушение е изведено от непълното транспониране на член 12, параграф 2, и член 13, параграф 1, буква б)
от Директива 92/43 по отношение на видовете, посочени в приложение IV към тази директива, които обикновено не се срещат в
Ирландия,
–        второто твърдение за нарушение е изведено от липсата на предприети от Ирландия специфични мерки за ефикасното прилагане на
строгата система за опазване,
–        третото твърдение за нарушение е изведено от наличието на разпоредби в ирландското законодателство, които са несъвместими
както с член 12, параграф 1, така и с член 16 от Директива 92/43
Относно първото твърдение за нарушение, Комисията се отказва от него в хода на производството предвид отговора, който Ирландия
дава по него в писмената си защита. Следователно същото не следва да бъде разглеждано.

По второто твърдение за нарушение
Второто твърдение за нарушение, изложено от Комисията, се състои от седем части, втората от които ще бъде анализирана заедно
с третото твърдение за нарушение, тъй като последното е идентично по своето съдържание с посочената втора част.
По първата част от второто твърдение за нарушение
Относно първата част, изведена от твърдението, че Ирландия не е изпълнила задължението си да въведе строга система за опазване
на видовете, изброени в приложение IV към Директива 92/43, тъй като нито кожестата костенурка, нито голият охлюв от Kerry
присъстват сред видовете, изброени в първата таблица от Регламент „Местообитания“ на Европейските общности [European Communities
(Habitats) Regulations] от 1997 г., изменен с Регламент „Естествени местообитания“ на Европейските общности [European Communities
(Natural Habitats) (Amendment) Regulations] от 1998 г. [наричан по-нататък „Регламент „Местообитания“], Комисията заявява,
че отговорът на Ирландия в това отношение е удовлетворителен. Действително последната уточнява, че приложното поле на националната
правна уредба, с която се транспонира Директива 92/43, е било разширено спрямо посочените видове. Следователно първата част
от второто твърдение за нарушение не следва да се разглежда.
По третата, четвъртата и шестата част от второто твърдение за нарушение
С третата, четвъртата и шестата част от второто твърдение за нарушение Комисията поддържа, че предприетите от Ирландия мерки
за наблюдение на видовете, посочени в буква а) от приложение IV към Директива 92/43, са като цяло несвързани помежду си и
непълни, поради което не може да се смята, че осъществяват ефикасно прилагане на строгата система за опазване.
Що се отнася преди всичко до третата част от посоченото твърдение за нарушение, Комисията отбелязва, че ако са правилно изработени
и приложени, плановете за действие по видове, които Ирландия възнамерява да подготви за видовете, изброени в буква а) от приложение IV
към Директива 92/43, може да представляват ефикасно средство за конкретното прилагане на изискванията за защита, уредени с
член 12, параграф 1 от посочената директива. При все това поради липсата на такива планове строгата система за опазване съдържала
празноти, освен по отношение на краставата жаба [Bufo calamita], която била обект на съответно специфично наблюдение.
Ирландия поддържа, че посочените планове са в процес на публикуване. Тя се позовава и на множество още неосъществени правителствени
инициативи, чрез които според нея може да се постигне по-голяма съгласуваност и по-систематично наблюдение на видовете, изброени
в буква а) от приложение IV към Директива 92/43.
Тези доводи обаче не могат да бъдат споделени.
Всъщност необходимо е да се припомни, че според трайната съдебна практика наличието на неизпълнение на задължение трябва да
се преценява в зависимост от положението на държавата-членка към момента на изтичане на срока, определен в мотивираното становище,
а промените, настъпили впоследствие, не могат да бъдат взети предвид от Съда (вж. по-специално Решение от 2 юни 2005 г. по
дело Комисия/Ирландия, С‑282/02, Recueil, стр. I‑4653, точка 40).
Следователно третата част от второто твърдение за нарушение следва да се приеме за основателна.
Относно шестата част, която е уместно да бъде разгледана преди четвъртата, Комисията поддържа, че с изключение на подковоносия
прилеп и на краставата жаба, ирландските власти не разполагат с необходимата информация за множество видове, посочени в буква а)
от приложение IV към Директива 92/43, за местата им за почивка и размножаване, както и за застрашеността на тези видове, което
препятствало ефикасното прилагане на строгата система за опазване.
На първо място, Ирландия признава, че по отношение на прилепите, различни от подковоносия прилеп, пилотният ѝ проект за наблюдение
не замества необходимостта от по-задълбочена дейност по наблюдение. Тази държава-членка посочва, че при първа възможност ще
предостави необходимите сведения за развитието на популацията на тези видове и се позовава на множество инициативи за събиране
на информация за прилепите. Според Комисията подобно твърдение не доказва нито че Ирландия разполага с достатъчно информация
за видовете прилепи, нито че ще приложи последователна дългосрочна програма с оглед на получаването на необходимите данни.
На второ място, Ирландия поддържа, че започналото през 2004 г. национално проучване, което е трябвало да приключи през есента
на 2005 г., се вписва в рамките на предварително съществуваща програма и може да послужи като основа на бъдеща програма за
наблюдение на видрата. Според Комисията това твърдение не е достатъчно, за да се установи със сигурност, че по отношение на
въпросния вид ще бъде приложена подходяща система и програма за наблюдение.
На трето място, Ирландия уточнява, че национален експерт по голия охлюв от Kerry работи по създаването на план за действие,
който трябвало да бъде публикуван през пролетта на 2006 г. и съдържал препоръки относно продължителна програма за наблюдение
на този вид. Според Комисията предприетите от Ирландия мерки и действия не дават никаква сигурност по отношение на редовното
предоставяне на взаимосвързани и пълни данни от наблюдението за наличието на този вид, за местата му за почивка и размножаване
и за възможната му застрашеност.
На четвърто място, Ирландия се позовава на текущи инициативи като решението за въвеждане на база от национални биологични
данни, създаването на National Biological Records Centre или събирането на изследвания за приуловите на представители на разред
китообразни при определен брой риболовни дейности, предприети след влизането в сила на Регламент (ЕО) № 812/2004 на Съвета
от 26 април 2004 г. за определяне на мерки относно приуловите на представители на разред китообразни в риболовните полета
и за изменение на Регламент (ЕО) № 88/98 (ОВ L 150, стр. 12).
В това отношение трябва да се подчертае, че за да оспори шестата част от второто твърдение за нарушение, Ирландия се позовава
на различни инициативи, които не са осъществени към момента на изтичане на определения с мотивираното становище срок. В съответствие
с посочената в точка 17 съдебна практика тези инициативи не могат да бъдат взети предвид от Съда, когато преценява дали е
налице твърдяното от Комисията нарушение на задължения.
Следователно шестата част от второто твърдение за нарушение следва да се приеме за основателна.
Накрая, относно четвъртата част от същото твърдение за нарушение Комисията поддържа, че макар и мрежа от длъжностни лица,
работещи на пълно работно време и натоварени с дейности по опазване, да е от основно значение за прилагане на законодателството
относно дивата флора и фауна, то съществуването на такава мрежа, на което се позовава Ирландия, не доказва само по себе си,
че за транспонирането на член 12, параграф 1 от Директива 92/43 са предприети необходимите специфични мерки.
Ирландия отговаря, че нейните длъжностни лица работят много ефективно и защитават също така краставата жаба, като имат основна
роля при опазването на този вид. Освен това поради придобитите от пазачите и длъжностните лица, натоварени с опазването на
природата, преки познания за зоните, за които отговарят, националната мрежа от такива пазачи и длъжностни лица била информирана
за състоянието на запазване на животинските и растителните видове в тези зони.
В това отношение трябва да се напомни, че член 12, параграф 1 от Директива 92/43 задължава държавите-членки да предприемат
необходимите мерки за въвеждане на строга система за опазване на животинските видове, посочени в буква а) от приложение IV
към същата директива, в техните естествени райони на разпространение.
Както подчертава генералният адвокат в точка 24 от своето заключение, транспонирането на посочения член 12, параграф 1 изисква
от държавите-членки не само приемането на пълна законодателна уредба, но и прилагането на конкретни и специфични мерки за
опазване (вж. в този смисъл Решение от 30 януари 2002 г. по дело Комисия/Гърция, С‑103/00, Recueil, стр. I‑1147, точки 34—39).
В тази връзка строгата система за опазване предполага предприемането на последователни и съгласувани мерки с превантивен характер
(Решение от 16 март 2006 г. по дело Комисия/Гърция, С‑518/04, Recueil, стр. I-42, точка 16).
Впрочем в дадения случай съществуването на мрежа от пазачи и длъжностни лица, натоварени при пълно работно време с наблюдението
и опазването на видовете, не може да докаже само по себе си прилагането на строгата система за опазване на всички видове,
посочени в буква а), приложение IV към Директива 92/43, които се срещат в Ирландия.
Всъщност, както подчертава генералният адвокат в точки 45—48 от заключението си, посочените видове не са обект на подходящо
наблюдение, с изключение на подковоносия прилеп, на краставата жаба и дори на кожестата костенурка, предвид ограничения брой
екземпляри от този вид в ирландски води. Същото се отнася и за видрата, за голия охлюв от Kerry, за някои видове прилепи,
различни от подковоносия прилеп, и за представителите на разред китообразни, както следва от точки 20—24 от настоящото решение.
Следователно четвъртата част от второто твърдение за нарушение следва да се приеме за основателна.
По петата част от второто твърдение за нарушение
С петата част от второто твърдение за нарушение Комисията поддържа, че макар оценките за въздействието върху околната среда,
извършени в съответствие с Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 г. относно оценката на въздействието на някои публични
и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр. 40), да могат да бъдат полезни чрез сигнализирането на компетентните
власти за специфичната застрашеност на местата за почивка и размножаване на видовете, посочени в приложение IV към Директива
92/43, то само ограничен брой проекти са предмет на подобни оценки в Ирландия. Освен това, дори когато такива оценки се извършват,
ирландските власти изискват от строителния предприемач да предостави информация за защитените видове едва след като разрешението
за осъществяване на съответния проект бъде издадено — процедура, която не би възпрепятствала определени развития, които са
вредни за околната среда.
Комисията се позовава по-конкретно на три проекта, които имат отрицателни последици съответно върху популациите на прилепи
(проект за областта Lough Rynn), върху местата за почивка на подковоносия прилеп (проект за околовръстен път Ennis), както
и върху местата за почивка и размножаване на представителите на разред китообразни (проект за изграждане на газопровод в залива
Broadhaven).
В това отношение, както подчертава генералният адвокат в точки 53—61 от своето заключение, разрешението за осъществяване на
проект, дадено преди извършване на оценка на въздействието върху околната среда, която достига до извод за отрицателни последици
на този проект върху околната среда (проект за област Lough Rynn), или разрешението без дерогация на други проекти, въпреки
че предварителната оценка също е достигнала до извод за отрицателни последици на въпросния проект върху околната среда (проект
за околовръстен път Ennis и проект за изграждане на газопровод в залива Broadhaven), може да докаже, че посочените в буква а)
от приложение IV към Директива 92/43 видове, както и местата им за размножаване и почивка, са обезпокоявани и застрашени —
положение, което ирландското законодателство не позволява да бъде избегнато.
В резултат от това по отношение на посочените проекти, на които се позовава Комисията в исковата си молба, не може да се смята,
че са предприети всички мерки за ефикасното прилагане на строгата система за опазване. Следователно петата част от второто
твърдение за нарушение следва да се приеме за основателна.
По седмата част от второто твърдение за нарушение
Със седмата част от второто твърдение за нарушение Комисията поддържа, че Ирландия не е доказала въвеждането на подходяща
стратегия, която да отговаря на различните заплахи за местата за размножаване и почивка на видовете прилепи. Позовава се по-конкретно
на факта, че обработката на дървесина, както и действията по възстановяване и разрушаване, застрашават местата за подслон
на прилепите.
В това отношение трябва да се припомни, че според трайната съдебна практика в производството по иск за установяване на неизпълнение
на задължения, образувано на основание член 226 ЕО, в тежест на Комисията е да установи наличието на твърдяното неизпълнение,
като тя не може да основава твърдението на предположение (Решение от 18 май 2006 г. по дело Комисия/Испания, С‑221/04, Recueil,
стр. I‑4515, точка 59 и цитирана съдебна практика).
В дадения случай обаче трябва да се приеме, че Комисията не посочва конкретно доказателство в подкрепа на седмата част от
второто си твърдение за нарушение.
Следователно седмата част от второто твърдение за нарушение следва да се приеме за неоснователна.

По третото твърдение за нарушение
С третото си твърдение за нарушение, което е идентично по своето съдържание с втората част от второто твърдение за нарушение,
Комисията се позовава на съществуването на паралелен режим на дерогации, несъвместими с приложното поле и условията за прилагане
на член 16 от Директива 92/43, като този режим произтича, от една страна, от член 23, параграф 7 от Закона за дивата флора
и фауна (Wildlife Act) от 1976 г., в редакцията му съгласно Закона за изменение на Закона за дивата флора и фауна (Wildlife
(Amendment) Act) от 2000 г. (наричан по-нататък „Wildlife Act“), и от друга страна, от член 42 от същия закон.
Предвид защитата на Ирландия по отношение на твърдението за неизпълнение, изведено от член 42 от Wildlife Act, Комисията се
отказва от тази част от третото си твърдение за нарушение. Следователно същата не следва да бъде разглеждана.
По отношение на частта от третото твърдение за нарушение, свързана с член 23, параграф 7, букви а)—с) от Wildlife Act, Комисията
поддържа, че според тази разпоредба не съставлява нарушение деянието на лице, което по непредпазливост нарани или убие защитено
диво животно при упражняване на дейност в областта на селското стопанство, риболова, аквакултурата, горското стопанство или
извличането на торф (член 23, параграф 7, буква а), или обезпокои или унищожи място за размножаване на такова животно в рамките
на посочените дейности (член 23, параграф 7, буква b), или пък по непредпазливост убие или нарани такова животно, или унищожи
или повреди мястото за размножаване или за почивка на такова животно при строителство на път, при всякакъв вид археологически
или строителни дейности, при гражданско строителство, както и при всяко друго строителство и извършване на всяка друга предписана
дейност или операция от такъв характер (член 23, параграф 7, буква c).
Ирландия поддържа, че Комисията погрешно тълкува целта на посочения член 23, параграф 7. При все това, за да отстрани всяка
двусмисленост в това отношение, Ирландия посочва, че е внесла изменения в Регламент „Местообитания“ с оглед на ясното разграничаване
на режима по член 23 от Wildlife Act и разпоредбите на правило 23 от този регламент. Регламент „Естествени местообитания“
на Европейските общности [European Communities (Natural Habitats) Regulations] от 2005 г. създал нова разпоредба в посочения
закон, а именно параграф 8 от посочения член 23.
В това отношение на първо място следва да се припомни, че съгласно посочената в точка 17 от настоящото решение съдебна практика
изменението на член 23 от Wildlife Act с посочения регламент от 2005 г. не може да се вземе предвид от Съда, когато преценява
дали е налице твърдяното неизпълнение на задължения, доколкото това изменение е направено след изтичането на двумесечния срок,
определен с мотивираното становище.
На второ място, достатъчно е да се констатира, че като предвижда, че не съставляват нарушение извършените по непредпазливост
действия, с които се обезпокояват или унищожават места за размножаване и почивка на дивите животни и растения, член 23, параграф 7,
буква b) от Wildlife Act не отговаря на изискванията на член 12, параграф 1, буква г) от Директива 92/43, която забранява
тези действия, независимо дали са умишлени или не (вж. в този смисъл Решение от 20 октомври 2005 г. по дело Комисия/Обединено
кралство, С‑6/04, Recueil, стр. I‑9017, точка 79).
Освен това е видно, че посочените в член 23 от Wildlife Act дерогации надхвърлят предвиденото в член 16 от Директива 92/43,
който определя изчерпателно условията, при които може да се дерогира член 12 от същата.
От това следва, че Комисията с основание се позовава на съществуването на паралелен режим на дерогации, предвиден от ирландското
законодателство, които не са съвместими с членове 12 и 16 от Директива 92/43.
Следователно третото твърдение за нарушение, изложено от Комисията в подкрепа на нейния иск, е основателно.
Предвид всичко изложено следва да се приеме, че:
–        като не е предприела всички специфични мерки, необходими за ефикасното прилагане на строгата система за опазване,
–        като е оставила в сила разпоредбите на член 23, параграф 7, букви а)—c) от Wildlife Act, които не са съвместими с тези на
член 12, параграф 1 и член 16 от Директива 92/43,
Ирландия не се е съобразила с горепосочените членове от тази директива и не е изпълнила задълженията си по същата.

По съдебните разноски
По силата на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски,
ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждането на Ирландия и последната е загубила делото,
тя трябва да бъде осъдена да заплати разноските.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)      –       Като не е предприела всички специфични мерки, необходими за ефикасното прилагане на строгата система за опазване, предвидена
в член 12, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 г. за опазване на естествените местообитания и на дивата
флора и фауна,
–
като е оставила в сила разпоредбите на член 23, параграф 7, букви а)—с) от Закона за дивата флора и фауна (Wildlife Act) от
1976 г. в редакцията му съгласно Закона за изменение на Закона за дивата флора и фауна (Wildlife (Amendment) Act) от 2000 г.,
които не са съвместими с тези на член 12, параграф 1 и член 16 от Директива 92/43,
Ирландия не се е съобразила с горепосочените членове от тази директива и не е изпълнила задълженията си по същата.
2)      Осъжда Ирландия да заплати съдебните разноски.
Подписи
*
Език на производството: английски.