CELEX: 62000TJ0369(01)
Valsts atbalsts
Zemes gabala pārdošanas cena
Lēmums, ar kuru uzdod atgūt ar kopējo tirgu nesaderīgu atbalstu
Atbalsta aktualizēta vērtība
Salikta procentu likme
Pamatojums

Prāvas rašanās fakti
1       1969. gadā Amerikas Savienotajās Valstīs reģistrēta sabiedrība
Scott Paper Co
. iegādājās Francijā reģistrētu sabiedrību
Bouton Brochard
un izveidoja neatkarīgu sabiedrību
Bouton Brochard Scott SA
, kas pārņēma
Bouton Brochard
saimniecisko darbību. 1987. gada novembrī
Bouton Brochard Scott
pārdēvēja par
Scott SA
. Šai lietai nozīmīgajā laika posmā
Scott SA
nodarbojās ar papīra ražošanu, kas paredzēts sanitārai lietošanai un mājsaimniecībai.
2       1987. gada 31. augustā Orleānas [
Orléans
] pilsēta (Francija), Luarē departaments [
Département du Loiret
] (Francija) un
Scott
noslēdza vienošanos par 48 hektāru liela zemes gabala pārdošanu šai sabiedrībai Lasosē [
La Saussaye
] industriālajā zonā un par maksu par notekūdeņu novadīšanu, kas bija jāaprēķina pēc izdevīgāka tarifa (turpmāk tekstā – “
Scott
vienošanās”). Šī vienošanās paredzēja, ka prasītājs un Orleānas pilsēta piedalīsies
Scott
teritorijas labiekārtošanā ar maksimālo summu 80 miljonu Francijas franku (FRF) apmērā (12,2 miljoni EUR).
3       Attiecīgā zemes gabala labiekārtošanai nepieciešamo darbu un pētījumu veikšana tika uzticēta
société d’économie mixte pour l’équipement du Loiret
(turpmāk tekstā – “
Sempel
”). No 1987. gada 12. septembra nolīguma, kas noslēgts starp prasītāju, Orleānas pilsētu un
Sempel
(turpmāk tekstā – “
Sempel
nolīgums”), izriet, ka Orleānas pilsēta nodeva
Sempel
68 hektārus zemes par simbolisku cenu – vienu franku. Turklāt no
Scott
vienošanās 4. panta, kā arī no
Sempel
nolīguma 12. panta izriet, ka
Sempel
pārdošot
Scott
48 hektārus zemes un ražotni–noliktavu par 31 miljonu FRF (4,7 miljoni EUR), proti, 65 FRF/m².
4       1996. gada novembrī Francijas Valsts kontrole [
Cour des comptes française
] publicēja publisku ziņojumu ar nosaukumu “Vietējo pašvaldību atbalsts uzņēmumiem”. Ar šo ziņojumu Valsts kontrole vēlējās
vērst uzmanību uz dažiem iespējamiem atbalstiem, kurus Francijas pašvaldības piešķīra atsevišķiem uzņēmumiem un it īpaši par
48 hektāru liela zemes gabala Lasosē industriālajā zonā nodošanu
Scott
.
5       Pēc šī ziņojuma publikācijas 1996. gada 23. decembra vēstulē Komisija saņēma sūdzību par izdevīgajiem nosacījumiem, ar kādiem
Orleānas pilsēta un Luarē departaments pārdeva šo 48 hektārus lielo zemes gabalu
Scott
, un par maksu, kāda šai sabiedrībai esot aprēķināta par notekūdeņu novadīšanu.
6       1997. gada 17. janvāra vēstulē Komisija lūdza Francijas iestādes sniegt papildu informāciju. No 1997. gada janvāra līdz 1998. gada
aprīlim tai sekoja korespondences apmaiņa starp Francijas iestādēm un Komisiju par papildu informāciju un prasītajiem precizējumiem.
7       1996. gada janvārī
Scott
akcijas pārpirka
Kimberly‑Clark Corp
.
1998. gada janvārī tā paziņoja par attiecīgās rūpnīcas slēgšanu. Rūpnīcas aktīvus, proti, zemes gabalu un papīrfabriku, 1998. gada
jūnijā pārpirka
Procter & Gamble
(turpmāk tekstā – “
P & G
”).
8       1998. gada 10. jūlija vēstulē Komisija informēja Francijas iestādes par savu 1998. gada 20. maija lēmumu uzsākt EKL 88. panta
2. punktā paredzēto procedūru un uzaicināja šīs iestādes iesniegt apsvērumus un atbildēt uz dažiem jautājumiem. Ar iepriekš
minētās vēstules publikāciju 1998. gada 30. septembra
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
(OV C 301, 4. lpp.) ieinteresētās puses tika informētas par procedūras uzsākšanu un tika uzaicinātas iesniegt iespējamos
apsvērumus par attiecīgajiem pasākumiem.

Apstrīdētais lēmums
9       Formālās izmeklēšanas procedūras beigās 2000. gada 12. jūlijā Komisija pieņēma Lēmumu 2002/14/EK par valsts atbalstu, ko Francijas
Republika piešķīra
Scott Paper SA/Kimberly‑Clark
(OV 2002, L 12, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”). Pēc tam, kad tika celta šī prasība (skat. turpmāk tekstā
13. punktu), Komisija 2001. gada 2. martā Francijas Republikai paziņoja Apstrīdētā lēmuma kļūdas labojumu. Tādējādi tika grozīts
Apstrīdētā lēmuma 1. pants un 172., 217. apsvērums, un 239. apsvēruma b un a) apakšpunkts.
10     Apstrīdētā lēmuma grozītajā versijā bija paredzēts:
“
1. pants
Valsts atbalsts kā izdevīgāka zemes gabala cena un maksas par notekūdeņu novadīšanu izdevīgāks tarifs, ko Francijas Republika
ir piešķīrusi
Scott
par 39,58 miljonu FRF lielu summu (6,03 miljoni EUR), vai saskaņā ar aktualizēto vērtību 80,77 miljoni FRF (12,3 miljoni
EUR) kā izdevīga zemes gabala cena [..] ir nesaderīgs ar kopējo tirgu.
2. pants
1. Francija veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu no tā saņēmēja attiecīgo atbalstu, kas paredzēts 1. pantā un jau ir
ticis nelikumīgi nodots tā rīcībā.
2. Atgūšanai jānotiek nekavējoties saskaņā ar valsts tiesībās minētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu
šī lēmuma izpildi. Atgūstamajā atbalstā ietilpst procenti, sākot no dienas, kad atbalsts tika nodots saņēmēju rīcībā, līdz
tā atgūšanas datumam. Procentus aprēķina, pamatojoties uz atsauces likmi, kas tiek izmantota subsīdijas ekvivalenta aprēķinam
reģionālā atbalsta ietvaros.”
11     Attiecībā uz procentu aplikšanu ar nodokli Komisija uzskatīja (Apstrīdētā lēmuma 239. apsvērums):
“Lai atjaunotu ekonomiskos apstākļus, kādos uzņēmumam būtu bijis jādarbojas tad, ja nesaderīgais atbalsts tam nebūtu piešķirts,
Francijas iestādēm ir jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai atceltu no atbalsta izrietošās priekšrocības un atgūtu šo atbalstu
no tā saņēmēja.
Atbalsts ir jāatgūst atbilstoši Francijas tiesībās minētajām procedūrām. Atgūstamajā atbalstā ietilpst procenti, sākot no
dienas, kad atbalsts tika piešķirts, līdz tā faktiskās atmaksas datumam, un kurus aprēķina, pamatojoties uz atsauces likmi,
kas tiek izmantota subsīdijas ekvivalenta aprēķinam Francijas reģionālā atbalsta ietvaros.”
12     Tādējādi atgūstamā atbalsta aktualizētajā vērtībā, kādu aprēķināja Komisija, proti, 80,77 miljoni FRF (skat. iepriekš 10. punktu),
tiek ņemta vērā procentu likme, sākot no dienas, kad nelikumīgais atbalsts tika piešķirts, līdz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas
datumam. Šie procenti atbilst atsauces likmei, ko Komisija izmanto, lai noteiktu publisko subsīdiju atbalsta elementu Francijā,
proti, “5,7 % kopš 2000. gada 1. janvāra” (Apstrīdētā lēmuma 172. un 239. apsvērums).

Process un lietas dalībnieku prasījumi
13     Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2000. gada 4. decembrī, prasītājs cēla šo prasību.
14     Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2000. gada 30. novembrī un reģistrēts ar numuru T‑366/00,
Scott
cēla arī prasību daļēji atcelt Apstrīdēto lēmumu.
15     Ar dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2001. gada 19. martā,
Scott
lūdza atļauju iestāties šajā tiesvedībā prasītāja prasījumu atbalstam.
16     Ar piektās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētāja 2001. gada 10. maija rīkojumu
Scott
tika atļauts iestāties šajā lietā prasītāja prasījumu atbalstam.
17     Pēc
Scott
lūguma Pirmās instances tiesa pirms lietas izskatīšanas pēc būtības nolēma izskatīt jautājumu par termiņa beigšanos, ko lietā
T‑366/00 izvirzīja
Scott
, piemērojot Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88]. panta
piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), 15. pantu.
18     Ar 2003. gada 10. aprīļa spriedumiem Pirmās instances tiesa noraidīja prasītāja un
Scott
celtās prasības, ciktāl tās bija pamatotas ar to, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 659/1999 15. pantu, un lēmums par
tiesāšanās izdevumiem šajās lietās tika atlikts (2003. gada 10. aprīļa spriedumi lietā T‑366/00
Scott
/Komisija,
Recueil
, II‑1763. lpp., un lietā T‑369/00
Département du Loiret
/Komisija,
Recueil
, II‑1789. lpp.). Tika nolemts pārējā daļā turpināt tiesvedību.
19     Gaidot Tiesas spriedumu par apelācijas sūdzību, ko cēla
Scott
pret iepriekš 18. punktā minēto spriedumu lietā
Scott
/Komisija, Pirmās instances tiesa apturēja tiesvedību šajā lietā, kā arī lietā T‑366/00.
20     Ar 2005. gada 6. oktobra spriedumu lietā C‑276/03 P
Scott
/Komisija (Krājums, I‑8437. lpp.) Tiesa noraidīja apelācijas sūdzību, ko cēla
Scott
pret iepriekš 18. punktā minēto 2003. gada 10. aprīļa spriedumu lietā
Scott
/Komisija.
21     Ar 2005. gada 10. novembra vēstuli Pirmās instances tiesa uzaicināja lietas dalībniekus sniegt savus apsvērumus par tiesvedības
atjaunošanu, ņemot vērā iepriekš 20. punktā minēto 2005. gada 6. oktobra spriedumu lietā
Scott
/Komisija. Prasītājs 2005. gada 24. novembra atbildē apstiprināja, ka tas uztur pamatus savas prasības atbalstam.
22     Pamatojoties uz tiesneša referenta ziņojumu, Pirmās instances tiesa nolēma atsākt mutvārdu procesu un procesa organizatorisko
pasākumu ietvaros uzaicināja lietas dalībniekus atbildēt rakstveidā uz vairākiem jautājumiem. Šis lūgums tika izpildīts.
23     2006. gada 25. oktobra tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz Pirmās instances
tiesas uzdotajiem jautājumiem.
24     Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       atcelt Apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tajā par nelikumīgu atzīts valsts atbalsts, kas piešķirts kā izdevīgāka zemes gabala
cena un ar kuru tiek uzdots atmaksāt 39,58 miljonu FRF lielu summu (6,03 miljoni EUR), vai saskaņā ar aktualizēto vērtību
80,77 miljoni FRF (12,3 miljoni EUR);
–       piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
25     Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       noraidīt prasību kā nepamatotu;
–       piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
26
Scott
, kā personas, kas iestājusies lietā prasītāja prasījumu atbalstam, prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       atzīt prasību par pieņemamu;
–       piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
27     Savas prasības atbalstam prasītājs izvirza divus pamatus. Pirmais izriet no principa par Kopienu tiesību nepiemērošanu ar
atpakaļejošu spēku pārkāpuma un tiesiskās drošības principa pārkāpuma, kā arī EKL 87. un 253. panta pārkāpuma tiktāl, ciktāl
Komisija piemēroja Paziņojumu 97/C 209/03 par valsts atbalsta elementiem, publiskajām iestādēm pārdodot zemi un ēkas (OV 1997,
C 209, 3. lpp.). Otrais pamats izriet no EKL 87. panta 1. punkta pārkāpuma, kā arī no EKL 253. panta pārkāpuma. Otrajam pamatam
ir piecas daļas, kas attiecas uz šādiem Apstrīdētā lēmuma aspektiem:
–       attiecīgā zemes gabala pārdošanas publiskošana;
–       nodokļu ienākumi no
Scott
darbības uzsākšanas;
–       izdevumi, kas radušies vispārēju interešu dēļ;
–       kļūda atbalsta aprēķinā;
–       procentu kapitalizācija.
28     Vispirms ir jāizvērtē otrā pamata piektā daļa.

Lietas dalībnieku argumenti
29     Prasītājs uzsver, ka Komisija, Apstrīdētajā lēmumā paredzot procentu kapitalizāciju, ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu
un EKL 253. pantu. Šajā kontekstā tas atzīmē, ka
statu quo ante
atjaunošana neparedz procentu kapitalizāciju, bet gan noteiktu ikgadēju procentu iekasēšanu. Procentu kapitalizācija neesot
pastāvīga Komisijas prakse. Turklāt prasītājs apgalvo, ka Komisija nav pamatojusi prasību par procentu kapitalizāciju, tādējādi
pārkāpjot EKL 253. pantu.
30
Scott
piekrīt, ka atsevišķos gadījumos būtu atbilstoši piemērot salikto procentu likmi, lai atceltu priekšrocības, kuras saņēmējs
izmantoja, piemēram, gadījumā, kad tas noguldīja bezprocentu aizdevuma summu, ko tam piešķīra dalībvalsts, un guva neto peļņu
pēc atmaksas rīkojuma, kurā nebija paredzēta salikto procentu likme, izpildes. Šis īpašais gadījums tomēr neatbilstot šīs
lietas apstākļiem, un Apstrīdētajā lēmumā netiek apgalvots pretējais.
31
Scott
piebilst, ka no Apstrīdētā lēmuma 2. panta, kurā paredzēts, ka atbalsts ir jāatgūst saskaņā ar valsts tiesību aktiem, izriet,
ka procenti, kas atbilst laika posmam no Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienas līdz atbalsta atmaksas datumam, tiks aprēķināti,
izmantojot vienkāršo procentu likmi. Tātad, ja ir pamatoti, ka šādā veidā tiek aprēķināti procenti par šo laika posmu, tad
būtu vēl pamatotāk, ka šos procentus aprēķinātu pēc vienkāršās metodes arī laika posmam no atbalsta piešķiršanas dienas līdz
Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas datumam.
32     Komisija atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nelikumīga atbalsta gadījumā, kas paziņots par nesaderīgu ar kopējo
tirgu, ir jāatjauno efektīvas konkurences apstākļi (Apstrīdētā lēmuma 218. apsvērums). Šim nolūkam priekšrocības, kuras saņēmējs
faktiski izmantoja, būtu pilnībā jāatceļ. Saskaņā ar Komisijas viedokli Apstrīdētajā lēmumā, nosakot atbalsta pašreizējo nominālvērtību
(skat. 172. apsvērumu), ņēma vērā faktisko labumu, kas pielīdzināms bezprocentu aizdevumam, kuru saņēmējs izmantoja attiecīgajā
laika posmā. Aktualizētā vērtība esot pielīdzināma finansiālai priekšrocībai, kas izriet no kapitāla bezmaksas nodrošināšanas
uz noteiktu laiku un atspoguļojot izmaksas, kādas
Scott
būtu jāsedz, ja tā šo summu būtu aizņēmusies bankā no 1987. gada līdz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienai. Komisija atzīmē,
ka nostāja, ko tā pieņēmusi Apstrīdētajā lēmumā, atbilst Pirmās instances tiesas nostājai 1995. gada 8. jūnija spriedumā lietā
T‑459/93
Siemens
/Komisija (
Recueil
, II‑1675. lpp., 97. punkts) un tādējādi lēmums ir pietiekami pamatots.
33     Komisija norāda, ka aktualizētā vērtība, kas minēta Apstrīdētajā lēmumā, jau ietver priekšrocības, ko saņēmējs izmantoja no
atbalsta saņemšanas dienas 1987. gadā līdz lēmuma pieņemšanas dienai; tādējādi ir vēl tikai jāņem vērā procenti par laika
posmu no lēmumu pieņemšanas dienas līdz atbalsta faktiskas atmaksāšanas datumam.

Pirmās instances tiesas vērtējums
34     Vispirms ir jāizvērtē prasītāja arguments, saskaņā ar kuru Komisija nav pietiekoši pamatojusi savu lēmumu aktualizēt atbalsta
vērtību, piemērojot salikto procentu likmi.
35     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 253. pantā prasītais pamatojums jāpielāgo attiecīgā akta būtībai, un tam nepārprotami
un nepārprotami jāatspoguļo iestādes – akta autores – argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām noskaidrot veiktā
pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai īstenot kontroli. Pamatojuma prasība ir jāizvērtē, ņemot vērā konkrētā gadījuma
apstākļus, tostarp akta saturu, izvirzīto motīvu būtību un akta adresātu vai citu personu, kuras šis akts skar tieši un individuāli,
iespējamās intereses saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojums precizētu visus atbilstošos faktiskos un tiesiskos
apstākļus, jo jautājums, vai akta pamatojumā ir izpildītas EKL 253. panta prasības, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai šī panta
formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tiesību normas, kas regulē attiecīgo jomu (Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedums
lietā C‑367/95 P Komisija/
Sytraval
un
Brink’s
France
,
Recueil
, I‑1719. lpp., 63. punkts, un 2003. gada 30. septembra spriedums lietā C‑301/96 Vācija/Komisija,
Recueil
, I‑9919. lpp., 87. punkts).
36     Šajā gadījumā Apstrīdētajā lēmumā tiek piemērota procentu likme 5,7 % apmērā un netiek precizēts, ka tā ir saliktā procentu
likme. Tikai veicot aprēķinus par 80,77 miljoniem FRF, kuri tika norādīti kā atbalsta “aktualizētā vērtība”, kas kopš tā piešķiršanas
1987. gadā tika aprēķināta 39,58 miljonu FRF vērtībā, lasītājs var secināt, ka tika izmantota saliktā procentu likme. Komisija
nenorāda pamatojumu, kādēļ tā piemēroja salikto procentu likmi, nevis vienkāršo procentu likmi. Tā arī nenorāda, kādā veidā
procentu likmes piemērošana sniedz iespēju 2000. gadā aktualizēt atbalsta vērtību, kas piešķirts kā zemes gabala pārdošana
par izdevīgāku cenu 1987. gadā.
37     Prasītājs, ko atbalsta
Scott
, norāda, ka, tā kā procentu kapitalizācija ir jauninājums Komisijas praksē, tad tai šajā sakarā vajadzēja pamatot savu lēmumu.
38     Ir jākonstatē, ka Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī neviens no noteikumiem neparedzēja to, ka atgūšanas rīkojumos paredzētā
procentu likme būs salikta, un ka parasti Komisija atgūšanas rīkojumos neparedzēja salikto procentu likmi.
39     Pirmkārt, attiecībā uz šādu noteikumu neesamību ir jāatgādina, ka Komisijai piešķirtās pilnvaras pieņemt lēmumus, ar ko tiek
uzdots atgūt nelikumīgi piešķirtus atbalstus, šobrīd paredz Regula Nr. 659/1999 (šajā sakarā skat. iepriekš 18. punktā minēto
spriedumu lietā
Département du Loiret
/Komisija, 50. un 51. punkts). No Regulas Nr. 659/1999 14. panta 2. punkta izriet, ka “atbalsts, kas ir jāatgūst saskaņā ar
atgūšanas lēmumu, ietver procentus, kas aprēķināti pēc atbilstīgas likmes, ko nosaka Komisija”. Komisija savās rakstveida
atbildēs uz Pirmās instances tiesas jautājumiem apstiprināja, ka šajos noteikumos nav precizēts tas, vai ir piemērojama saliktā
vai vienkāršā procentu likme.
40     Paziņojumā par procentu likmēm, kas jāpiemēro, atgūstot nelikumīgi piešķirtus atbalstus, kas publicēts 2003. gada 8. maija
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(OV C 110, 21. lpp.), proti, trīs gadus pēc Apstrīdētā lēmuma publikācijas datuma, Komisija konstatēja, ka ir radies jautājums
par to, vai procentu likmei, ko piemēro, atgūstot nelikumīgi piešķirtus atbalstus, būtu jābūt vienkāršai vai saliktai, un
tā nosprieda, ka ir “steidzami jāizskaidro nostāja šajā sakarā”. Tādējādi tā informēja dalībvalstis un ieinteresētās personas
par to, ka visos lēmumos, kurus tā turpmāk pieņems un kuros tiks uzdots atgūt nelikumīgi piešķirtus atbalstus, tā piemēros
atsauces likmes, pamatojoties uz salikto procentu likmi.
A

contrario
no tā izriet, ka pirms šī paziņojuma pieņemšanas Komisijas pozīcija attiecībā uz saliktās procentu likmes piemērošanu atbalsta
atgūšanas rīkojumos nebija pati par sevi saprotama.
41     Tiesiskajā regulējumā saliktās procentu likmes piemērošanu nostiprināja tikai Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK)
Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999 (OV L 140, 1. lpp.), 11. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru “procentu
likmi piemēro gan parāda pamatsummai, gan procentiem līdz atbalsta atmaksāšanas dienai”.
42     Otrkārt, Komisija nav pierādījusi, ka rīkojumos par atbalsta atgūšanu, kurus tā pieņēma Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā,
tā piemēroja salikto procentu likmi. No vienas puses, tā Apstrīdētajā lēmumā nemin nevienu lēmumu šajā sakarā. No otras puses,
atbildē uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumu par Komisijas praksi tajā laikā tā nevarēja norādīt nevienu lēmumu,
pamatojoties uz kuru piemēro salikto procentu likmi, kas būtu pieņemts pirms Apstrīdētā lēmuma.
43     No tā izriet, ka saliktās procentu likmes piemērošanas šajā gadījumā bija pirmā Komisijas jaunās un nozīmīgās politikas izpausme.
Komisijai Apstrīdētajā lēmumā vajadzēja, pirmkārt, norādīt, ka tā ir nolēmusi kapitalizēt procentus, un, otrkārt, pamatot
savu pieeju (šajā sakarā un pēc analoģijas skat. Tiesas 1975. gada 26. novembra spriedumu lietā 73/74
Fabricants de papiers peints
/Komisija,
Recueil
, 1491. lpp., 31.–34. punkts). Pretēji tam, ko apgalvo Komisija (skat. iepriekš 32. punktu), atsaucē uz spriedumu lietā
Siemens
, kurā vispārīgi ir runa par nozīmi, kāda ir procentu aplikšanai ar nodokli, šajā gadījumā nav vajadzīgās informācijas.
44     Ir jāpiebilst, ka ņemot vērā laika posmu, kas ir pagājis no strīdīgās pārdošanas datuma līdz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas
datumam, proti, 13 gadi, salikto procentu piemērošana būtiski no finansiālā viedokļa ietekmē atgūstamā atbalsta summu (skat.
iepriekš 11. punktu). Tādēļ prasītājam un personai, kas iestājusies lietā, bija īpaša interese noskaidrot iemeslus, kas bija
pamatā salikto procentu piemērošanai. Šādos apstākļos Komisijai bija vēl lielāks pienākums pamatot Apstrīdēto lēmumu.
45     Turklāt Komisijas pamatojums ir nepietiekams attiecībā uz procentu likmes 5,7 % apmērā izmantošanu. Apstrīdētajā lēmumā Komisija
aprobežojas, to raksturojot kā atsauces likmi, ko tā izmanto, lai noteiktu valsts subsīdiju atbalsta elementu Francijā kopš
2000. gada 1. janvāra, un zemsvītras piezīmē min tabulu, ko tā ir izveidojusi un ko tā izmanto, lai noteiktu atbalsta “subsīdijas
ekvivalentu”, un kas atspoguļo dalībvalstīm noteiktās atsauces likmes un aktualizētās vērtības (172. un 239. apsvērums).
46     Saskaņā ar Komisijas 1997. gada Paziņojumu par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi (OV C 273, 3. lpp.),
“orientējošo likmi [..] nosaka kā piecu gadu
inter‑bank‑swap
likmi, pieskaitot [..] garantiju”. Šķiet, ka 5,7 % likme 2000. gadā atbilda piecu gadu atsauces likmei. Apstrīdētajā lēmumā
nav pamatota šādas likmes izmantošana attiecībā uz 13 gadu laika posmu, kas aizsākās no strīdīgā pārdošanas darījuma dienas
1987. gadā līdz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdim 2000. gadā.
47     Turklāt 1997. gada paziņojumā nav nevienas norādes attiecībā uz jautājumu, vai likmei ir jābūt vienkāršai vai saliktai. Līdz
Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienai attiecīgā tabula tika izmantota tam, lai piemērotu vienkāršās procentu likmes. Apstrīdētajā
lēmumā nav izklāstīts nekāds pamatojums par to, kāpēc šīs likmes tika pieņemtas procentu aprēķināšanai saskaņā ar salikto
metodi.
48     Komisija norāda, ka saliktās likmes izmantošana, lai aktualizētu subsīdijas sākotnējo vērtību, tiek pamatota ar nepieciešamību
atjaunot faktiskas konkurences apstākļus, atceļot saņēmēja izmantotās priekšrocības (skat. iepriekš 32. punktu).
49     Šāda pamatojuma priekšnoteikums ir tas, ka, no vienas puses, saņēmējs šajā datumā vēl izmanto priekšrocības un, no otras puses,
apstrīdētā atbalsta veids ir līdzvērtīgs bezprocentu aizdevuma summai, kas atbilst sākotnējās subsīdijas vērtībai. Apstrīdētajā
lēmumā nav neviena paskaidrojuma par šo jautājumu.
50     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Apstrīdēto lēmumu, 1987. gadā
Scott
piešķirtais atbalsts izpaudās kā labiekārtota zemes gabala atsavināšana par izdevīgāku cenu, proti, par cenu, kas bija zemāka
nekā tā laika tirgus vērtība. Šādos apstākļos nav acīmredzami, ka sākotnējās subsīdijas paredzamās vērtības aktualizācijas
rezultātā, piemērojot salikto procentu likmi 5,7 % apmērā attiecīgajā laika posmā, tiek iegūta summa, kas atbilst atbalsta
vērtībai, kuru saņēmējs kā nekustamā īpašuma īpašnieks izmantoja 2000. gadā. Komisija konstatēja, ka 1987. gadā piešķirtā
priekšrocība izpaudās kā labiekārtota zemes gabala īpašumtiesību nodošana, kas subsidēts 56 % apmērā (39,58 miljoni FRF no
kopējās aprēķinātās vērtības – 70,588 miljoniem FRF). Apstrīdētajā lēmumā nav precizēts tas, kādā veidā
Scott
šī lēmuma pieņemšanas brīdī vēl joprojām īsteno šīs priekšrocības.
51     Turklāt nav šaubu, ka
Scott
beidza savu darbību Lasosē industriālajā zonā un ka zemes gabals un rūpnīca 1998. gadā tika pārdoti
P & G
(skat. iepriekš 7. punktu) par cenu, kas saskaņā ar Francijas iestāžu viedokli (Apstrīdētā lēmuma 162. apsvērums) bija 27,6 miljoni
FRF. Lai gan Komisija neuzskatīja par nepieciešamu pārbaudīt šo summu, tā neapstrīd to, ka šī pārdošana notika normālos tirgus
apstākļos, un tā šo pārdošanu Apstrīdētajā lēmumā izvērtē, atzīstot, ka zemes gabals tika pārdots par 27,6 miljoniem FRF (163.–166. apsvērums).
Šī cena bija zemāka ne tikai par Komisijas 1987. gadā noteikto vērtību (70,588 miljoni FRF), bet tā bija zemāka arī par 31 miljonu
FRF lielu summu, ko
Scott
samaksāja
Sempel
.
52     Šādos apstākļos un Apstrīdētajā lēmumā neesot pamatojumam attiecībā uz saikni starp iespējamām priekšrocībām, ko 2000. gadā
īstenoja
Scott
, un 80,77 miljonu FRF lielu summu, Pirmās instances tiesai nav iespējams veikt tiesas kontroli par jautājumu, vai saliktās
procentu likmes izmantošanas rezultātā tiek iegūta aktualizētā vērtība, kas atbilst atceļamo priekšrocību vērtībai.
53     Visbeidzot, Apstrīdētajā lēmumā ir acīmredzams konsekvences trūkums, ko Komisija nav paskaidrojusi. Lai gan Komisija Apstrīdētajā
lēmumā ir aprēķinājusi atbalsta aktualizēto vērtību, izmantojot salikto procentu likmi, no minētā lēmuma 2. panta, kurā ir
paredzēts, ka atbalsts ir jāatgūst saskaņā ar valsts tiesību aktiem (skat. iepriekš 11. punktu), izriet, ka procenti, kas
atbilst laika posmam, sākot no Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienas līdz atbalsta atmaksas datumam, tiks aprēķināti, piemērojot
vienkāršo likmi. Komisija nav pamatojusi to, ka līdz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanai tiek piemērota saliktā procentu likme,
bet no tā pieņemšanas līdz atbalsta atmaksas dienai – vienkāršā procentu likme. Turklāt, kaut arī
Scott
norādīja uz šo konsekvences trūkumu (skat. iepriekš 31. punktu), Komisija šīs tiesvedības ietvaros pat nemēģināja attaisnot
savu viedokli šajā sakarā.
54     No tā izriet, ka Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots. Tātad ir jāpieņem otrā pamata piektā daļa un jāatceļ Apstrīdētais
lēmums tiktāl, ciktāl tas attiecas uz atbalstu, kas piešķirts kā izdevīgākas cenas par strīdīgo zemes gabalu noteikšana, un
nav jāizskata pārējie pamati un argumenti, kas izvirzīti prasības atbalstam.

Par tiesāšanās izdevumiem
55     Iepriekš 18. punktā minētajā spriedumā lietā
Dépantement du Loiret
/Komisija Pirmās instances tiesa atlika lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
56     Tātad Pirmās instances tiesai šajā spriedumā ir jālemj par visiem tiesāšanās izdevumiem, kas attiecas uz dažādām tiesvedībām
Pirmās instances tiesā.
57     Atbilstoši Pirmās instances tiesas reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā atbildētājai spriedums
ir nelabvēlīgs, tai jāsedz savi tiesāšanās izdevumi un jāatlīdzina arī prasītāja un
Scott
tiesāšanās izdevumi saskaņā ar to prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA(pirmā palāta)
nospriež:
1)
atcelt Komisijas 2000. gada 12. jūlija Lēmumu 2002/14/EK par valsts atbalstu, ko Francijas Republika piešķīra
Scott Paper SA/Kimberly‑Clark
,
tiktāl, ciktāl tas attiecas uz atbalstu, kas piešķirts, paredzot izdevīgāku cenu par šī lēmuma 1. pantā minēto zemes gabalu;
2)
Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina prasītāja un
Scott
tiesāšanās izdevumus.
Cooke García‑Valdecasas Labucka
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2007. gada 29. martā.
Sekretārs          Priekšsēdētājs
E. Coulon          J. D. Cooke
*
Tiesvedības valoda – franču.