CELEX: 62005CJ0028
Žemės ūkis
Snukio ir nagų ligos kontrolė
Direktyva 85/511/EEB
Direktyva 90/425/EEB
Tyrimai snukio ir nagų ligai nustatyti, atlikti Direktyvos 85/511/EEB priede nenurodytos laboratorijos
Nacionalinių institucijų diskrecija
Proporcingumo principas
Gynybos teisių apsaugos principas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1985 m. lapkričio 18 d. Tarybos direktyvos dėl Bendrijos snukio ir nagų
ligos kontrolės priemonių įdiegimo (OL L 315, p. 11), iš dalies pakeistos 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyva 90/423/EEB
(OL L 224, p. 13, toliau – Direktyva 85/511), išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą G. J. Dokter, Maatschap Van den Top ir W. Boekhout (toliau – ieškovai pagrindinėje
byloje) prieš
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
dėl ieškovams pagrindinėje byloje priklausančių gyvūnų skerdimo.

Teisinis pagrindas
Remiantis Direktyvos 85/511 2 straipsnio antrosios pastraipos c–e punktais:
„c)      „užsikrėtęs gyvūnas“ – bet kuris imlios rūšies gyvūnas:
–        kuriam nustatyti snukio ir nagų ligos klinikiniai ligos požymiai arba patologiniai anatominiai pakitimai, galėję atsirasti
dėl snukio ir nagų ligos,
arba
–        kuriam, atlikus laboratorinius tyrimus, buvo oficialiai nustatyta snukio ir nagų liga,
d)      „įtariamas sergantis gyvūnas“ – bet kuris imlios rūšies gyvūnas, kurio klinikiniai ligos požymiai ar patologiniai anatominiai
pakitimai yra tokie, kad gali būti įtariama snukio ir nagų liga;
e)      „įtariamas užsikrėtęs gyvūnas“ – bet kuris imlios rūšies gyvūnas, kuris pagal epizootinius duomenis galėjo būti tiesiogiai
ar netiesiogiai užkrėstas snukio ir nagų ligos virusu“. (Pataisytas vertimas)
Pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalį:
„Valstybės narės užtikrina, kad ūkiuose, kuriuose yra vienas ar daugiau gyvūnų, įtariamų sergant ar užsikrėtus snukio ir nagų
ligos virusu, būtų nedelsiant pradėtas oficialus tyrimas, kuriuo liga būtų patvirtinta arba paneigta, ir visų pirma kad oficialiai
patvirtintas veterinarijos gydytojas paimtų arba nurodytų paimti reikalingus mėginius laboratoriniam tyrimui.
<…>“
Pagal šios direktyvos 5 straipsnį „patvirtinus, kad ūkyje yra vienas ar daugiau gyvūnų, apibrėžtų 2 straipsnio c punkte“,
kompetentinga institucija nedelsdama nurodo taikyti šiame straipsnyje nurodytas priemones; būtent, kad visi ūkyje laikomi
imlių rūšių gyvūnai, prižiūrint oficialiai patvirtintam veterinarijos gydytojui, būti paskersti pačiame ūkyje, kad būtų išvengta
bet kokios snukio ir nagų ligos viruso plitimo rizikos.
Direktyvos 85/511 11 straipsnio 1 dalis nustato:
„Valstybės narės užtikrina, kad:
–        laboratorinį tyrimą snukio ir nagų ligai nustatyti atliks nacionalinė laboratorija, nurodyta B priede, kuris gali būti iš
dalies keičiamas ar papildomas 17 straipsnyje numatyta tvarka. Jeigu reikia, ypač ligos pradžioje, šiuo laboratoriniu tyrimu
turėtų būti nustatytas atitinkamo viruso tipas, potipis ir, kai reikia, to viruso variantas, kurį prireikus gali patvirtinti
Bendrijos paskirta etaloninė laboratorija,
<…>“
Pagal šios direktyvos 13 straipsnio 1 ir 2 dalis:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad:
–        <…>
–        tiriant, diagnozuojant ir (arba) gaminant vakcinas, snukio ir nagų virusas yra naudojamas tik patvirtintose ir tik A bei B prieduose
nurodytose įmonėse bei laboratorijose,
–        <…>
–        antroje įtraukoje minimos įmonės ir laboratorijos patvirtinamos tik tokiu atveju, jeigu jos atitinka būtiniausius FAO rekomenduojamus
laboratorijoms, kuriose snukio ir nagų virusai tiriami
in vitro
ir
in vivo
, taikomus standartus.
2.      Siekdami nustatyti, ar apsaugos sistemos, taikomos A ir B prieduose nurodytose įmonėse ir laboratorijose, atitinka būtiniausius
FAO standartus, Komisijos veterinarijos ekspertai bendradarbiaudami su kompetentingomis valstybių narių institucijomis atlieka
patikrinimus vietoje.
Tokius patikrinimus ne rečiau kaip vieną kartą per metus vykdo Komisija <...>
<…>“
Direktyvos 85/511 B priede „Nacionalinės laboratorijos, tiriančios snukio ir nagų ligą“ Nyderlandams skirtoje eilutėje nurodytas
„Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“.
Nuolatinis šiame priede nurodytų laboratorijų sąrašo atnaujinimas, remiantis Direktyvos 85/511 13 straipsnio 3 dalies antrąja
pastraipa, vyksta pagal šios direktyvos 17 straipsnyje numatytą komitologijos procedūrą. Vykdydama šią procedūrą, Komisija
pateikia priemonių, kurios turi būti patvirtintos, projektą Veterinarijos nuolatiniam komitetui, kurį sudaro valstybių narių
atstovai, ir prireikus Europos Sąjungos Tarybai.
Remiantis Direktyvos 90/423 trečia konstatuojamąja dalimi:
„Komisijos snukio ir nagų ligos kontrolės tyrimuose <...> buvo padaryta išvada, kad virusas, jo nenukenksminus, iš laboratorijų
gali išplisti tarp vietinių snukio ir nagų ligai imlių gyvūnų ir patekti į vakciną“.
1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvos 90/425/EEB dėl Bendrijos vidaus prekyboje tam tikrais gyvūnais ir produktais taikomų
veterinarinių ir zootechninių patikrinimų, siekiant užbaigti vidaus rinkos kūrimą (OL L 224, p. 29) 10 straipsnio 1 dalis
nustato:
„Kiekviena valstybė narė nedelsdama informuoja kitas valstybes nares ir Komisiją apie jos teritorijoje kilusius protrūkius,
taip pat ligų, nurodytų (1982 m. gruodžio 21 d. Tarybos) direktyvoje 82/894/EEB (dėl pranešimo apie gyvūnų ligas Bendrijoje
(OL L 378, p. 58), protrūkius, zoonozes, kitas ligas arba kitą priežastį, keliančius didelę grėsmę gyvūnų arba žmonių sveikatai.
Išsiuntimo valstybė narė nedelsdama taiko Bendrijos taisyklėse numatytas kontrolės arba apsaugos priemones, svarbiausia, nustato
šiose taisyklėse numatytas apsaugos zonas arba patvirtina kitas, jos nuomone, būtinas priemones.
<…>“
Vadovaujantis 2001 m. kovo 27 d. Komisijos sprendimo 2001/246/EEB dėl snukio ir nagų ligos kontrolės ir sunaikinimo Nyderlanduose
taikant Direktyvos 85/511/EEB 13 straipsnį (OL L 88, p. 21) ketvirtu punktu:
„Atsižvelgiant į epidemiologinę situaciją ir į didelę imlių gyvūnų koncentraciją tam tikrose Nyderlandų teritorijos dalyse,
be priemonių pagal Direktyvą 85/511/EEB, ši valstybė narė nusprendė, taikydama kaip papildomą apsaugos priemonę, paskersti
gyvūnus ūkiuose, esančiuose labai arti užkrėstų arba įtariamai užkrėstų ūkių.“
Remiantis šio sprendimo 1 straipsniu:
„Šiame sprendime:
1)       „Prevencinis skerdimas“ – imlios rūšies gyvūnų skerdimas teritorijoje tam tikru spinduliu nuo ūkių, kuriuose taikomos priemonės
pagal Direktyvos 85/511/EEB 4 ar 5 straipsnius.
<…>
2)      „Slopinamoji vakcinacija“ – skubus imlios rūšies gyvūnų vakcinavimas tam tikruose ūkiuose apibrėžtoje teritorijoje (vakcinavimo
zona), kuris taikomas tik kartu su prevenciniu skerdimu pagal šio straipsnio 1 punktą.
<…>“
Šio sprendimo 2 straipsnio 1 dalis nustato:
„Atsižvelgdami į Tarybos direktyvą 85/511/EEB, visų pirma į jos 4, 5 ir 9 straipsnius, Nyderlandai gali nuspręsti priede nustatytomis
sąlygomis imtis slopinamosios vakcinacijos.“
Minėtas priedas, be kitų nuostatų, numato, kad „teritorija, kurioje turi būti imtasi slopinamosios vakcinacijos“, atitinka
ne daugiau kaip 2 km spinduliu apie ūkius, kuriose taikomos priemonės pagal Direktyvos 85/511 4 ar 5 straipsnius, esančią
teritoriją. Be to, vakcinavimo zona turi būti Nyderlandų teritorijos dalyse, nurodytose 2001 m. kovo 21 d. Komisijos sprendimo
2001/223/EB dėl snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių Nyderlanduose (OL L 82, p. 29), t. y. Chelderlande, Overeiselyje,
Flevolande ir Šiaurės Brabante.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Nyderlandų administracijos institucijoms gavus informacijos apie įtarimus dėl snukio ir nagų ligos
Teunissen
ūkyje, esantį mažiau kaip 2 km nuo ieškovų pagrindinėje byloje ūkių,
Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees
(Valstybinė galvijų ir mėsos kontrolės tarnyba, toliau – RVV) specialistų grupė 2001 m. kovo 20 ir 22 dienomis šiame ūkyje
atliko patikrinimą, per kurį buvo paimti ir išsiųsti tyrimams į laboratoriją
ID-Lelystad BV
(toliau –
ID‑Lelystad
) keli bandiniai. Ši specialistų grupė taip pat atliko klinikinius tyrimus, paskerdė keturiolika gyvūnų ir 2001 m. kovo 27 d.
nurodė pašalinti iš šio ūkio visus gyvūnus.
2001 m. kovo 28 d.
ID-Lelystad
nusiuntė RVV faksą, pranešdama jai apie tai, kad
Teunissen
ūkyje paimti bandiniai yra teigiami.
Todėl RVV direktorius paskelbė
Teunissen
ūkį esant užkrėstą ir 2001 m. kovo 29 d. sprendimais pranešė ieškovams pagrindinėje byloje, kad visi jų ūkiuose esantys skeltakanopiai
gyvūnai laikytini įtariami esant užsikrėtę, nes netoliese buvo nustatytas snukio ir nagų ligos atvejis. Remiantis šiais sprendimais,
dėl kurių minėtų ieškovų pateiktas prašymas taikyti laikinąsias priemones buvo atmestas, jų ūkiuose imtasi kovos su virusu
priemonių, t. y. pirmiausia gyvūnų vakcinacijos, o vėliau – jų skerdimo.
Ieškovai pagrindinėje byloje pateikė skundus dėl minėtų sprendimų RVV direktoriui, kuris skundus atmetė. Todėl jie dėl šių
sprendimų atmesti skundus kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą.
Pirmiausia jie teigia, kad RVV direktorius neturėjo teisės 2001 m. kovo 29 d. sprendimų pagrįsti vien
ID-Lelystad
atsiusto fakso, pranešančio laboratorinių tyrimų rezultatus, turiniu. Jis turėjo pareikalauti pateikti laboratorinių tyrimų
dokumentus, juos išanalizuoti ir patikrinti, ar minėta laboratorija teisingai atliko tyrimus. Be to, pagrįsdamas 2001 m. kovo
29 d. sprendimus
ID-Lelystad
tyrimais, RVV direktorius pažeidė Direktyvą 85/511, nes
ID-Lelystad
nėra nurodyta šios direktyvos B priede ir todėl nėra laboratorija šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos
ir 13 straipsnio 1 dalies antros įtraukos prasme. Šiame priede nurodytas
Centraal Diergeneeskundig Instituut
,
Lelystadt
(toliau – CDI), kuris skiriasi nuo
ID‑Lelystad
, turinčios kitą pavadinimą ir kitokią teisinę formą.
RVV direktorius savo ruožtu teigia, kad jam buvo privaloma atsižvelgti į laboratorinių tyrimų rezultatus ir jis neturėjo teisės
jų tikrinti. Todėl jis neturi jokios diskrecijos dėl snukio ir nagų ligos fakto nagrinėjamame ūkyje konstatavimo. Dėl to kai
tik laboratorija konstatavo, kad yra virusas, jis privalėjo imtis šios ligos kontrolės priemonių. Be to, jis teigia, kad Direktyvos 85/511
B priedas aiškintinas taip, kad jis apima
ID-Lelystad
. Iš tikrųjų CDI buvo reorganizuota į
ID-Lelystad
tik pakeitus jos teisinę formą. Nuo 1995 m. tai yra ta pati laboratorija, įkurta tuo pačiu adresu, disponuojanti ta pačia
įranga ir turinti tas pačias užduotis.
Šiomis aplinkybėmis
College van Beroep voor het bedrijfsleven
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar valstybės narės įsipareigojimas užtikrinti, kad laboratorinį tyrimą snukio ir nagų ligai nustatyti atliks laboratorija,
nurodyta Direktyvos 85/511/EEB B priede, nustatytas Direktyvos 85/511/EEB 11 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje kartu su
šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalies antra įtrauka, yra tiesioginio veikimo?
2.      a)     Ar Direktyvos 85/511/EEB 11 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad aplinkybė, jog snukio ir nagų ligą nustatė Direktyvos
85/511/EEB B priede nenurodyta laboratorija, turi teisinių padarinių?
b)     Jei atsakymas į 2a klausimą teigiamas,
ar Direktyvos 85/511/EEB 11 straipsnio 1 dalies tikslas yra apsaugoti tokių privačių asmenų, kaip ieškovai pagrindinėje byloje,
interesus? Jei ne, ar tokie asmenys, kaip ieškovai pagrindinėje byloje, gali remtis galimu įsipareigojimų, kuriuos ši nuostata
nustato valstybių narių institucijoms, neįvykdymu?
c)     Jei iš atsakymo į 2b klausimą paaiškėtų, kad asmenys gali remtis Direktyvos 85/511/EEB 11 straipsnio 1 dalimi, kokie teisiniai
padariniai kyla iš to, kad snukio ir nagų ligą nustatė Direktyvos 85/511/EEB B priede nenurodyta laboratorija?
3.      Ar Direktyvos 85/511/EEB B priedas, atsižvelgiant į šios direktyvos 11 ir 13 straipsnius, aiškintinas taip, kad Direktyvos
85/511/EEB B priedo nuoroda į
Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad
gali arba turi būti taikoma ir
ID-Lelystad BV
?
4.      Jei iš atsakymų į pateiktus klausimus paaiškėtų, kad snukio ir nagų ligą gali nustatyti Direktyvos 85/511/EEB B priede nenurodyta
laboratorija arba kad Direktyvos 85/511/EEB B priedas aiškintinas taip, kad nuoroda į
Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad
gali arba turi būti taikoma ir
ID-Lelystad BV
,
ar Direktyvą 85/511/EEB reikia aiškinti taip, kad ji nustato, jog teisę priimti sprendimus turinti valstybės narės valdžios
institucija privalo atsižvelgti į Direktyvos 85/511/EEB B priede nurodytos laboratorijos tyrimo rezultatus, arba, jei į 2a
klausimą būtų atsakyta, kad valdžios institucija gali taikyti snukio ir nagų ligos kontrolės priemones, remdamasi ir Direktyvos
85/511/EEB B priede nenurodytos laboratorijos tyrimo rezultatais, į pastarosios laboratorijos rezultatus, ar vis dėlto privalomumo
nustatymas patenka į valstybės narės procedūros savarankiškumo sritį ir pagrindinę bylą nagrinėjantis teismas turi nustatyti,
ar atitinkamos taisyklės taikomos, nesvarbu, ar laboratorinis tyrimas atliekamas pagal Bendrijos, ar pagal valstybės narės
teisinį įsipareigojimą, ir ar dėl valstybės narės proceso teisės normų taikymo Bendrijos taisyklių įgyvendinimas netampa labai
sunkus arba praktiškai neįmanomas?
5.      Jei iš atsakymo į 4 klausimą paaiškėtų, kad klausimą, ar laboratorijos tyrimo rezultatai privalomi valstybės narės institucijoms,
reglamentuoja Direktyva 85/511,
ar laboratorijos atliktų snukio ir nagų ligos tyrimo rezultatai įpareigoja valstybės narės institucijas besąlygiškai? Jei
ne, kokią vertinimo laisvę Direktyva 85/511/EEB palieka šioms valstybės narės institucijoms?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmo, antro ir trečio klausimų
Šiais klausimais, kurie nagrinėtini kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti,
kokie Direktyvos 85/511 B priede nurodytos laboratorijos duomenų pakeitimai, padaryti ne pagal šios direktyvos 17 straipsnį,
lemia, kad ši laboratorija praranda šiame priede nurodytos laboratorijos statusą, ir ar kompetentinga nacionalinė institucija
gali pagrįsti snukio ir nagų kontrolės priemonių taikymą tyrimų, atliktų tokio statuso neturinčios laboratorijos, rezultatais.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar ši direktyva draudžia valstybei narei tokiomis aplinkybėmis,
kaip pagrindinėje byloje, imtis snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių remiantis minėtame priede nenurodytos laboratorijos
tyrimų rezultatais, ar suinteresuoti asmenys vėliau gali skųsti šį Direktyvos 85/511 nuostatų pažeidimą nacionaliniuose teismuose
ir ar šis pažeidimas sukelia teisinių padarinių.
Pirmiausia pažymėtina, kad 2001 m. kovo 27 d., t. y. dvi dienos iki ginčijamų nacionalinių sprendimų priėmimo, Komisija Direktyvos 90/425
10 straipsnio ir Direktyvos 85/511 13 straipsnio 3 dalies pagrindu priėmė Sprendimą 2001/425. Šiuo sprendimu Komisija leido
slopinamąją vakcinaciją ir gyvūnų skerdimą prevenciniais tikslais, šio sprendimo 1 straipsnyje jį apibrėždama kaip skerdimą
imlios rūšies gyvūnų, kurie yra ūkiuose, esančiuose nustatytu spinduliu nuo ūkio, kuriam yra nustatyti Direktyvos 85/511 4
ar 5 straipsniuose įtvirtinti apribojimai. Pagal šio sprendimo ketvirtą konstatuojamąją dalį Nyderlandų Karalystė, be priemonių
pagal Direktyvą 85/511, kaip papildomos apsaugos priemonės ėmėsi prevencinio imlios rūšies gyvūnų skerdimo ūkiuose, esančiuose
labai arti „užkrėstų arba įtariamai užkrėstų ūkių“ (žr. 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo
Tempelman ir van Schaijk
, C‑96/03 ir C‑97/03, Rink. p. I‑1895, 37 ir 38 punktus).
Remiantis Sprendimu 2001/246 kartu su Direktyvos 90/425 10 straipsniu ir Direktyvos 85/511 4 straipsniu ir 22 straipsnio d
ir e punktais, kompetentingos Nyderlandų institucijos po slopinamosios vakcinacijos turėjo teisę skersti imlios rūšies gyvūnus
ūkiuose, esančiuose 2 km spinduliu nuo ūkio, kuriame yra įtariamas sergantis gyvūnas, t. y. gyvūnas su klinikiniais ligos
požymiais arba patologiniais pakitimais, leidžiančiais įtarti snukio ir nagų ligą, arba įtariamas užsikrėtęs gyvūnas, t. y.
gyvūnas, kuris pagal epizootinius duomenis galėjo turėti tiesioginį ar netiesioginį kontaktą su snukio ir nagų ligos virusu.
Tačiau Sprendimas 2001/246 nereikalauja, kad informacija apie ūkį, kuriame yra įtariamas sergantis ar užsikrėtęs gyvūnas,
būtų pagrįsta tik Direktyvos 85/511 B priede nurodytos laboratorijos tyrimų rezultatais. Todėl aplinkybė, jog šią informaciją
pateikė tokio statuso neturinti laboratorija, neturi įtakos tam, kad šios priemonės atitiktų Bendrijos teisę.
Be to, minėto sprendimo
Tempelman ir van Schaijk
40 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad Direktyva 85/511 negali būti aiškinama taip, kad jos nustatytos priemonės negali
būti papildytos Bendrijos ar nacionalinėmis priemonėmis, kurių imamasi Direktyvos 90/425 pagrindu. Sprendimas 2001/146 yra
Bendrijos priemonė, be kita ko, pagrįsta Direktyvos 85/511 10 straipsniu.
Klausimą, ar nacionalinės institucijos ėmėsi pagrindinėje byloje nagrinėjamų priemonių esant Sprendime 2001/246 nurodytoms
sąlygoms, atsižvelgdamas į šio sprendimo 16 punkte aprašytas aplinkybes, turi išspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikęs teismas. Jeigu taip, iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad ieškovai pagrindinėje byloje negali remtis Direktyvos 85/511
11 straipsnio 1 dalies ir 13 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir Bendrijos teisė tokių priemonių nedraudžia.
Taip pat būtina išnagrinėti, ar ieškovai pagrindinėje byloje būtų galėję remtis šiomis nuostatomis tuomet, jei Nyderlandų
institucijų sprendimas paskelbti ieškovų ūkiuose esančius skeltakanopius gyvūnus esant įtariamus užsikrėtusius, nes
Teunissen
ūkyje buvo nustatytas snukio ir nagų ligos atvejis, ir nurodyti paskersti visus šiuos gyvūnus, negalėjo būti pagrįstas Sprendimu 2001/246.
Pagal Direktyvos 85/511 11 straipsnio 1 dalį ir 13 straipsnio 1 dalies antrą įtrauką valstybės narės užtikrina, kad snukio
ir nagų virusas diagnozuojant būtų naudojamas tik B priede nurodytose laboratorijose.
Vieninteliai šiame priede paminėti laboratorijų identifikaciniai duomenys yra pavadinimas ir miestas, kuriame laboratorija
įsteigta, Nyderlandų atveju t. y. „Centraal Diergeneeskundig Instituut“ ir „Lelystad“. Be to, ši direktyva 17 straipsnyje
numato vienintelę procedūrą bet kokiems iš šių duomenų pakeisti.
Ši procedūra, kaip ir pirmiau minėtos 11 ir 13 straipsnių nuostatos, numatyta, kaip nurodyta ir Direktyvos 90/423 trečioje
konstatuojamojoje dalyje, todėl, kad virusas iš laboratorijų gali išplisti tarp vietinių snukio ir nagų ligai imlių gyvūnų.
Šią išvadą taip pat patvirtina 2003 m. sausio 10 d. Komisijos sprendimo 2003/11/EB, iš dalies pakeičiančio Tarybos direktyvą
85/511/EEB (OL L 7, p. 82), pirma konstatuojamoji dalis, pagal kurią „įprastinio skiepijimo nuo snukio ir nagų ligos viruso
nutraukimas Bendrijoje 1991 m. padidino Bendrijos bandų imlumą šiai ligai. Todėl būtina užtikrinti, kad su virusu dirbančios
laboratorijos tai darytų saugumą užtikrinančiomis sąlygomis, kad būtų išvengta viruso plitimo, kuris galėtų kelti pavojų Bendrijos
bandoms“.
Todėl ligos diagnostiką turi atlikti atsakingos laboratorijos, o jų patikimumas turi būti patikrintas prieš jas įtraukiant
į minėtą sąrašą arba prireikus darant su šiomis laboratorijomis susijusius sąrašo pakeitimus.
Vis dėlto šis reikalavimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į pagrindinį Direktyvos 85/511 tikslą – efektyvią snukio ir
nagų ligos kontrolę (žr. minėto sprendimo
Tempelman et van Schaijk
35 punktą), kuris visų pirma apima tai, kad priemonių imamasi, kai tik ši liga atsiranda. Šiuo klausimu pažymėtina, kad tokios
kontrolės efektyvumas reikalauja, kad valstybės institucijos, be kita ko, turėtų galimybę laiku pavesti atlikti tyrimą šiai
ligai nustatyti.
Tačiau jei dėl to, kad Direktyvos 85/511 B priede nebuvo įrašyti pakeitimai, susiję su viena iš jame nurodytų laboratorijų,
ši laboratorija visuomet automatiškai prarastų pripažintos laboratorijos statusą, nacionalinės institucijos, atsižvelgdamos
į minėtus 11 ir 13 straipsnius, privalėtų nepavesti šiai laboratorijai atlikti tyrimų, iki atitinkami pakeitimai būtų įrašyti
į priedą. Toks reikalavimas lemtų formalizmą, kuris galbūt neleistų šioms institucijoms kreiptis į netoliese esančią laboratoriją,
kad laiku nustatytų virusą, o tai prieštarautų efektyvios snukio ir nagų kontrolės tikslui.
Todėl reikalavimas įrašyti pakeitimus negali viršyti to, kas būtina siekiant apsaugoti juo užtikrinamus interesus, t. y. rizikos,
kad virusas išplis per laboratorinius tyrimus, prevencijos.
Taigi kiekvienu konkrečiu atveju turi būti tikrinama, ar atlikti pakeitimai gali turėti tokios įtakos atitinkamos laboratorijos
saugumui, kad jie padidina vietinių imlios rūšies gyvūnų užkrėtimo riziką. Jei taip nėra, laboratorija, nepaisant duomenų
pasikeitimo, neturėtų prarasti savo, kaip į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos, statuso.
Taip visų pirma yra tuomet, kai laboratorijos pavadinimo ar teisinės formos pakeitimai yra tik formalūs ir neturi įtakos jos
saugumui ir patikimumui, pirmiausia, jei jos personalas, patalpos ir įranga iš esmės nepasikeitė.
Šiuo klausimu, priešingai nei teigia ieškovai pagrindinėje byloje, nėra reikšminga, kad, remiantis nacionalinėmis taisyklėmis,
dėl pakeitimų laboratorija teisiniu požiūriu yra kitas subjektas nei tas, kuris įrašytas į minėtą B priedą.
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad
ID-Lelystad
po kelių susijungimų ir teisių perėmimo atvejų buvo sukurta iš CDI. Todėl ieškovai pagrindinėje byloje teigia, kad
ID-Lelystad
negali būti prilyginama CDI Direktyvos 85/511 taikymo tikslais, nes kalbama apie du skirtingus teisės subjektus, turinčius
skirtingą teisinį statusą, nes CDI, kitaip nei
ID‑Lelystad
, buvo įpareigota skelbti vidaus dokumentus, susijusius su tiriamais atvejais, ir kadangi, kitaip nei
ID-Lelystad
, CDI pateko į atitinkamo ministro atsakomybės sritį.
Nors tik pats nacionalinis teismas, kaip prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas, turi, atsižvelgdamas į šio sprendimo
30–39 punktuose išdėstytus argumentus, nustatyti, ar, nepaisant pakeitimų,
ID-Lelystad
laikytina laboratorija, nurodyta Direktyvos 11 straipsnio 1 dalyje ir 13 straipsnio 1 dalyje, Teisingumo Teismas, kuris turi
pateikti naudingus atsakymus nacionaliniam teismui, siekdamas padėti nacionaliniam teismui priimti sprendimą, yra kompetentingas
pateikti jam informaciją, grindžiamą pagrindinės bylos medžiaga bei rašytinėmis, o prireikus ir žodinėmis pastabomis, kurios
jam buvo pateiktos (žr. šiuo klausimu 1996 m. kovo 7 d. Sprendimo
Freers ir Speckmann
, C‑278/93, Rink. p. I‑1165, 24 punktą ir 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
Steinicke
, C‑77/02, Rink. p. I‑9027, 59 punktą).
Šiuo požiūriu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat turės atsižvelgti į Komisijos poziciją, kadangi
remiantis Direktyvos 85/511 13 straipsnio 2 dalimi ji turi kompetenciją atlikti periodinius patikrinimus, kad įvertintų nagrinėjamame
priede nurodytų laboratorijų saugumo sistemas, ir jai taip pat tenka ypatinga atsakomybė šios direktyvos 17 straipsnyje numatytoje
procedūroje, kurios specialus tikslas – įvertinti laboratorijos patikimumą direktyvos taikymo tikslais.
Komisija ir savo rašytinėse pastabose, ir teismo posėdžio metu teigė, kad ji niekada neabejojo laboratorijos
ID-Lelystad
tapatybe ir visuomet manė, kad skirtumai tarp CDI ir
ID-Lelystad
yra tik formalūs.
Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis konstatuotina, kad vien aplinkybė, jog po tam tikrų susijungimų ir
teisių perėmimo atvejų pirminis subjektas teisiniu požiūriu tampa kitu subjektu, nereiškia, kad nuo šio momento saugumo lygis,
kalbant apie viruso išplitimo riziką, laboratorijoje sumažėjo.
Tai pat pažymėtina, kad nėra jokio ryšio tarp viruso išplitimo rizikos ir laboratorijos pareigos skelbti su nagrinėjamais
atvejais susijusius vidaus dokumentus.
Savo ruožtu kalbant apie aplinkybę, kad laboratorija nebepatenka į valstybės institucijų atsakomybės sritį, kad ji neturi
paklusti jų nurodymams ir kad todėl jos negalima veiksmingai įpareigoti laikytis iš Direktyvos 85/511 kylančių pareigų, Teisingumo
Teismas negali iš esmės atmesti galimybės, jog toks pasikeitimas turės įtakos saugumui viruso išplitimo rizikos požiūriu ir
kartu bus prarastas į šios direktyvos B priedą įrašytos laboratorijos statusas. Atsižvelgdamas į faktines aplinkybes, prašymą
priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar toks pasikeitimas turi įtakos pagrindinėje byloje nagrinėjamos
laboratorijos saugumui.
Be to, tuo atveju, jei atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus argumentus būtų padaryta išvada, jog
ID-Lelystad
prarado į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos statusą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
klausia, ar ši direktyva draudžia valstybei narei tokiomis aplinkybėmis kaip pagrindinėje byloje imtis snukio ir nagų ligos
kontrolės priemonių, remiantis minėtame priede nenurodytos laboratorijos tyrimų rezultatais, ar suinteresuoti asmenys vėliau
gali skųsti šį Direktyvos 85/511 nuostatų pažeidimą nacionaliniuose teismuose ir ar šis pažeidimas sukelia teisinių padarinių.
Pagrindinės bylos kontekste primintina, kad, remiantis Direktyvos 90/425 10 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės turi teisę
imtis papildomų nei nustatytos Direktyvoje 85/511, ligos kontrolės priemonių ir visų pirma nurodyti paskersti gyvūnus, priklausančius
kaimyniniam ar esančiam nustatytu atstumu nuo ūkio, kuriame yra sergančių gyvūnų, ūkiui (minėto sprendimo
Tempelman ir van Schaijk
52 punktas).
Vis dėlto šios valstybės narės gali imtis minėtų priemonių tik laikydamosi Bendrijos teisės ir jos tai pat turi atsižvelgti
į galiojančių Bendrijos teisės aktų siekiamus tikslus, kokie nurodyti Direktyvoje 85/511 (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo
Tempelman ir van Schaijk
31 punktą).
Dėl Direktyvos 85/511 pirmiausia pažymėtina, kad remiantis jos 5 straipsniu kartu su 2 straipsnio antros įtraukos c punktu
kompetentingos institucijos nurodo taikyti šioje nuostatoje išvardytas priemones – taip pat paskersti visus imlios rūšies
gyvūnus – kiekviename ūkyje, jei patvirtinta, jog jame yra vienas ar daugiau imlios rūšies gyvūnų, kuriam:
–        nustatyti snukio ir nagų ligos klinikiniai požymiai arba patologiniai anatominiai pakitimai, galėję atsirasti dėl snukio ir
nagų ligos, arba
–        snukio ir nagų liga buvo oficialiai konstatuota atlikus laboratorinį tyrimą.
Atsižvelgiant į efektyvios snukio ir nagų ligos kontrolės tikslą, šios diagnostikos priemonės turi būti aiškinamos plačiai.
Tačiau, minėtame 2 straipsnio antrosios pastraipos c punkte sąvoka „laboratorija“ pavartota be jokio patikslinimo ir todėl
iš šio punkto teksto nematyti, kad priemonių galima imtis tik remiantis į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos
tyrimų rezultatais.
Be to, ši nuostata taip pat nurodo taikyti šios ligos kontrolės priemones nustačius snukio ir nagų ligos klinikinius požymius
arba patologinius anatominius gyvūno pakitimus, „galėjusius“ atsirasti dėl snukio ir nagų ligos. Išvada dėl viruso buvimo,
paremta tokiu metodu, atrodo savaime esanti mažiau patikima nei laboratorinis tyrimas, net jei laboratorija nėra pripažinta
Komisijos pagal Direktyvos 85/511 17 straipsnį kaip laboratorija, turinti teisę dirbti su virusu.
Taip pat jei kompetentingos institucijos, remiantis Direktyvos 90/425 10 straipsnio 1 dalimi, turi įgaliojimus imtis papildomų
nei nustatytos Direktyvoje 85/511 snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių, toks papildomas priemonių pobūdis reiškia, jog
šios institucijos gali taikyti priemones, analogiškas Direktyvos 85/511 5 straipsnyje nurodytoms priemonėms, remdamosi tais
pačiais laboratorinių tyrimų rezultatais, kuriais remiantis buvo taikytos pastarosios priemonės, ir todėl taip pat remdamosi
laboratorijos, nenurodytos Direktyvos 85/511 B priede, atliktų tyrimų rezultatais.
Galiausiai pažymėtina, kad, priešingai nei teigia ieškovai pagrindinėje byloje, Direktyvos 85/511 11 straipsnio 1 dalies pirmos
įtraukos ir 13 straipsnio 1 dalies antros įtraukos nuostatos negali paneigti tokios išvados.
Primintina, kad šios nuostatos įpareigoja valstybes nares diagnostikos tikslais naudotis laboratorijomis, nurodytomis minėtame
B priede, nes darbas su virusu kitose laboratorijose kelia viruso išplitimo pavojų.
Tačiau nuo šios pareigos nepriklauso pareiga siekiant taikyti snukio ir nagų ligos kontrolės priemones nenaudoti laboratorinių
rezultatų, gautų pažeidus pirmąją pareigą ir todėl keliant riziką, kad minėtame priede nenurodyta laboratorija išplatins virusą.
Nors nesilaikydamos pirmosios pareigos, kompetentingos institucijos galbūt pažeidžia Direktyvą 85/511, toks pažeidimas negali
sukelti abejonių dėl šio sprendimo 50–54 punktuose pateiktų argumentų, kad, siekdamos taikyti nagrinėjamas priemones, valstybės
narės gali remtis minėtame priede nenurodytos laboratorijos gautais rezultatais.
Esant šioms sąlygoms, nekyla klausimas, ar tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, suinteresuoti asmenys
prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme gali remtis Direktyvos 85/511 pažeidimu, kurį lėmė tai, kad valstybės
institucijos naudoja laboratorijos, nenurodytos minėtame priede, rezultatus, ir ar šis pažeidimas sukelia teisinių padarinių.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmą, antrą ir trečią klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvą 85/511 reikia aiškinti
taip: jos B priede nurodytos laboratorijos duomenų pasikeitimai, kurie nebuvo į jį įtraukti pagal šios direktyvos 17 straipsnyje
numatytą procedūrą, lemia, kad ši laboratorija praranda šiame priede nurodytos laboratorijos statusą, tik jei šie pasikeitimai
gali turėti neigiamos įtakos laboratorijos saugumui snukio ir nagų viruso išplitimo tyrimų metu rizikos požiūriu ir jei jie
padidina vietinių imlios rūšies gyvūnų užkrėtimo riziką. Be to, Direktyva 85/511 nedraudžia valstybei narei imtis snukio ir
nagų ligos kontrolės priemonių, numatytų Direktyvos 90/425 10 straipsnio 1 dalyje, remiantis Direktyvos 85/511 B priede nenurodytos
laboratorijos tyrimų rezultatais.

Dėl ketvirto ir penkto klausimų
Šiais klausimais, nagrinėtinais kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, kokia apimtimi
kompetentingai institucijai, ketinančiai taikyti snukio ir nagų ligos kontrolės priemones, yra privaloma atsižvelgti į tyrimų
rezultatus, pateiktus laboratorijos, turinčios į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos statusą, ir kiek jai yra
privaloma atsižvelgti į rezultatu, pateiktus laboratorijos, neturinčios tokio statuso, kuri tokį statusą prarado, pavyzdžiui,
dėl šio sprendimo 46 punkte išdėstytų priežasčių.
Pirmiausia nagrinėtina galimybė, kad rezultatus pateikė minėtą statusą turinti laboratorija.
Iš Direktyvos 85/511 5 straipsnio išplaukia, kad kompetentingos nacionalinės institucijos privalo nedelsdamos taikyti jame
numatytas priemones, vos išaiškėjus, kad ūkyje yra vienas ar keli gyvūnai, kuriems, atlikus laboratorinį tyrimą, buvo oficialiai
nustatyta snukio ir nagų liga.
Be to, kitos nuostatos, pavyzdžiui, Sprendimo 2001/246 2 straipsnis ir Direktyvos 90/425 10 straipsnio 1 dalis, suteikia šioms
institucijoms įgaliojimus imtis papildomų priemonių.
Taip pat primintina, kad snukio ir nagų ligos kontrolė reikalauja, kad tinkamų priemonių būtų imtasi greitai ir efektyviai.
Tam tikslui pagal Direktyvą 85/511, pirmiausia pagal jos 13 straipsnį, į B priedą įrašytoms laboratorijoms keliami griežti
reikalavimai dėl saugumo sistemų ir numatyti periodiški jų patikrinimai, atliekami Komisijos veterinarijos ekspertų ir kompetentingų
valstybių narių institucijų. Todėl tyrimų šiose laboratorijose organizavimas gali užtikrinti, kad institucija, kuriai pavesta
snukio ir nagų ligos kontrolė, iš esmės gali pasitikėti jų teikiamais tyrimų rezultatais.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, konstatuotina, kad kompetentinga institucija turi atsižvelgti į šiuos rezultatus ir iš esmės
privalo taikyti Direktyvoje 85/511 numatytas priemones ar bet kokias kitas tinkamas priemones, turint mintyje būtinybę greitai
ir veiksmingai imtis snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių.
Tik tuomet, jei kompetentinga institucija turi informacijos, keliančios rimtų abejonių tokių laboratorijų tyrimų rezultato
patikimumu, ji gali atsisakyti neatidėliojant taikyti minėtas priemones. Tokiu atveju ji, be kita ko, gali pavesti atlikti
kitą tyrimą, kuris patvirtintų arba paneigtų šį rezultatą.
Toliau nagrinėtina galimybė, kad rezultatus pateikė laboratorija, neturinti į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos
statuso.
Iš šio sprendimo 54 punkto matyti, kad kompetentinga institucija negali atsisakyti taikyti tinkamų priemonių vien dėl to,
kad snukio ir nagų ligą ūkyje konstatavo laboratorija, neturinti į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos statuso.
Turint mintyje didelį snukio ir nagų ligos užkrečiamumą ir būtinybę greitai ir veiksmingai imtis jos kontrolės priemonių,
kompetentinga institucija privalo atsižvelgti į tokios laboratorijos tyrimų rezultatą, siekdama prireikus taikyti tinkamas
priemones, kurias numato Bendrijos teisės aktai. Tačiau kadangi ši laboratorija neužtikrina tokio paties patikimumo kaip laboratorija,
turinti į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos statusą, kompetentinga institucija turi įsitikinti minėto rezultato
patikimumu.
Be to, šiame kontekste būtina pažymėti, kad nesvarbu, ar tyrimų rezultatas buvo pateiktas laboratorijos, turinčios į Direktyvos
85/511 B priedą įrašytos laboratorijos statusą, kompetentinga institucija bet kuriuo atveju turi taikyti šias priemones tik
laikydamasi bendrųjų Bendrijos teisės principų, t. y. ypač proporcingumo principo ir pagrindinių teisių (žr. šiuo klausimu
minėto sprendimo
Tempelman ir van Schaijk
31 punktą).
Šiuo požiūriu primintina, jog proporcingumo principas reikalauja, kad Bendrijos teisės nuostata nustatytos priemonės būtų
tinkamos numatytam tikslui įgyvendinti ir neviršytų to, kas būtina jam pasiekti (2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Arnold André
, C‑434/02, Rink. p. I‑11825, 45 punktas; 2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Swedish Match
, C‑210/03, Rink. p. I‑11893, 47 punktas ir 2005 m. gruodžio 6 d. Sprendimo
ABNA ir kt.
, C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ir C‑194/04, Rink. p. I‑0000, 68 punktas).
Dėl pagrindinių teisių apsaugos ieškovai pagrindinėje byloje visų pirma teigia, kad nacionalinės institucijos ėmėsi pagrindinėje
byloje nagrinėjamų priemonių pažeisdamos teisės į gynybą paisymo principą.
Iš taip pat nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad teisės į gynybą paisymas bet kokioje procedūroje, kuri
buvo pradėta prieš asmenį ir kuri gali pasibaigti jo nenaudai priimtu aktu, yra pagrindinis Bendrijos teisės principas, kuris
turi būti užtikrintas net ir nesant procedūrą reglamentuojančių teisės aktų. Pagal šį principą tie asmenys, kuriems skirti
sprendimai, galintys turėti reikšmingą poveikį jų interesams, turi turėti galimybę veiksmingai pateikti savo nuomonę dėl jų
nenaudai nustatytų aplinkybių (žr., pavyzdžiui, 1996 m. spalio 24 d. Sprendimo
Komisija prieš Lisrestal ir kt
., C‑32/95 P, Rink. p. I‑5373, 21 punktą; 2000 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo
Mediocurso prieš Komisiją
, C‑462/98 P, Rink. p. I‑7183, 36 punktą ir 2005 m. liepos 9 d. Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
, C‑287/02, Rink. I‑5093, 37 punktą). Atsižvelgiant į reikšmingas pasekmes, kurias gyvūnų augintojams sukelia sprendimai,
priimti remiantis Direktyvos 85/511 5 straipsniu, Sprendimo 2001/246 2 straipsniu ir Direktyvos 90/425 10 straipsnio 1 dalimi,
minėtas principas snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių srityje reikalauja, kad tokių sprendimų adresatams iš principo
būtų suteikta galimybė veiksmingai išdėstyti savo nuomonę dėl aplinkybių, grindžiančių ginčijamas priemones.
Vis dėlto primintina, kad pagrindinės teisės, kaip antai teisės į gynybą paisymas, nėra absoliučios, joms gali būti taikomi
apribojimai su sąlyga, kad jie iš tikrųjų atitinka bendrojo intereso tikslus, kurių siekiama nagrinėjama priemone, ir, atsižvelgiant
į siekiamą tikslą tai, nėra neproporcingas ir netoleruotinas kišimasis, pažeidžiantis užtikrinamų teisių esmę. Tarp tikslų,
galinčių pateisinti tokius apribojimus, taip pat yra visuomenės sveikatos apsauga (šiuo klausimu žr. 1992 m. balandžio 8 d.
Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑62/90, Rink. p. I‑2575, 23 punktą ir 1995 m. spalio 17 d. Sprendimo
Fishermen’s Organisations ir kt.
, C‑44/94, Rink. p. I‑3115, 55 punktą).
Šiame kontekste konstatuotina, kad jei kompetentinga institucija nebūtų turėjusi teisės taikyti tinkamas priemones prieš snukio
ir nagų ligą, kol visi potencialiai suinteresuoti asmenys neturėjo galimybės iš anksto susipažinti su aplinkybėmis ir dokumentais,
kuriais šios priemonės buvo pagrįstos, ir kol jos neišsakė savo nuomonės dėl šių aplinkybių ir dokumentų, šiai institucijai
galėjo būti užkirstas kelias veikti greitai ir efektyviai. Todėl iš esmės visuomenės sveikatos apsauga pateisina tai, kad
ši institucija nusprendžia taikyti nagrinėjamas priemones net iš anksto neišklausiusi suinteresuotų asmenų nuomonės apie aplinkybes,
kurios jas pagrindė. Be to, toks apribojimas būtų neproporcingas ir netoleruotinas įsikišimas, pažeidžiantis teisės į gynybą
esmę, tik tuomet, jei iš suinteresuotų asmenų būtų atimta galimybė vėlesnėje procedūroje ginčyti minėtas priemones ir vėliau
šioje procedūroje veiksmingai pareikšti savo nuomonę.
Taip pat, atsižvelgiant į būtinybę greitai imtis veiksmų prieš snukio ir nagų ligą, teisės į gynybą paisymo principas nebūtinai
reikalauja sustabdyti tokių priemonių taikymą, iki ši procedūra bus užbaigta.
Galiausiai jei tokioje procedūroje paaiškėtų, kad institucija, kuriai pavesta kova su snukio ir nagų liga, galėjo taikyti
priemones, numatytas Direktyvoje 85/511, Direktyvoje 90/425 arba Sprendime 2001/246, remdamasi tik faksu praneštais laboratorijos
tyrimų rezultatais, teisės į gynybą paisymo principas nedraudžia, kad teismas, priimantis sprendimą šioje procedūroje, pagrįstų
savo sprendimą tik šiuo dokumentu, jeigu šalys galėjo dėl jo veiksmingai išdėstyti savo nuomonę.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, į ketvirtą ir penktą klausimus reikia atsakyti, kad kompetentinga institucija privalo atsižvelgti
į laboratorijos, turinčios į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos statusą, tyrimų rezultatą ir iš esmės privalo
taikyti šioje direktyvoje numatytas priemones arba bet kokias kitas priemones, reikalingas atsižvelgiant į būtinybę greitai
ir efektyviai imtis snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių. Kompetentinga institucija, siekdama prireikus taikyti atitinkamas
Bendrijos teisės aktuose numatytas priemones, privalo atsižvelgti ir į tokio statuso neturinčios laboratorijos pateiktą tyrimo
rezultatą. Vis dėlto kadangi ši laboratorija neužtikrina tokio paties patikimumo, kaip laboratorija, turinti į minėtą B priedą
įrašytos laboratorijos statusą, kompetentinga institucija turi įsitikinti minėto rezultato patikimumu. Bet kuriuo atveju kompetentinga
institucija turi taikyti šias priemones tik laikydamasi bendrųjų Bendrijos teisės principų, ypač proporcingumo principo ir
pagrindinių teisių.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
1985 m. lapkričio 18 d. Tarybos direktyvą 85/511/EEB dėl Bendrijos snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių įdiegimo, iš dalies
pakeistą 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyva 90/423/EEB, reikia aiškinti taip: jos B priede nurodytos laboratorijos duomenų
pasikeitimai, kurie nebuvo į jį įtraukti pagal šios direktyvos 17 straipsnyje numatytą procedūrą, lemia, kad ši laboratorija
praranda šiame priede nurodytos laboratorijos statusą tik tuomet, jei šie pasikeitimai gali turėti neigiamos įtakos laboratorijos
saugumui snukio ir nagų viruso išplitimo jos atliekamų tyrimų metu rizikos požiūriu ir jei jie padidina vietinių imlios rūšies
gyvūnų užkrėtimo riziką. Be to, minėta direktyva 85/511 nedraudžia valstybei narei imtis snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių,
numatytų 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvos 90/425/EEB dėl Bendrijos vidaus prekyboje tam tikrais gyvūnais ir produktais
taikomų veterinarinių ir zootechninių patikrinimų, siekiant užbaigti vidaus rinkos kūrimą, 10 straipsnio 1 dalyje, remiantis
tos pačios direktyvos 85/511 B priede nenurodytos laboratorijos tyrimų rezultatais.
2.
Kompetentinga institucija privalo atsižvelgti į laboratorijos, turinčios į Direktyvos 85/511 B priedą įrašytos laboratorijos
statusą, tyrimų rezultatą, ir iš esmės privalo taikyti šios direktyvos numatytas priemones arba bet kokias kitas priemones,
reikalingas atsižvelgiant į būtinybę greitai ir efektyviai imtis snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių. Kompetentinga institucija,
siekdama prireikus taikyti atitinkamas Bendrijos teisės aktuose numatytas priemones, privalo atsižvelgti ir į tokio statuso
neturinčios laboratorijos pateiktą tyrimo rezultatą. Vis dėlto kadangi ši laboratorija neužtikrina tokio paties patikimumo
kaip laboratorija, turinti į minėtą B priedą įrašytos laboratorijos statusą, prieš imdamasi tinkamų priemonių kompetentinga
institucija turi įsitikinti minėto rezultato patikimumu. Bet kuriuo atveju ši institucija turi taikyti priemones prieš snukio
ir nagų ligą tik laikydamasi bendrųjų Bendrijos teisės principų, ypač proporcingumo principo ir pagrindinių teisių.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.