CELEX: 62002CJ0397
Henkilöstö
Sosiaaliset edut
Virkamiehellä vahinkotapahtumasta vastuussa olevaa kolmatta henkilöä kohtaan olevien oikeuksien siirtyminen yhteisöille

Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta
henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta sekä yhteisöjen virkamiehiin tilapäisesti sovellettavien erityisten
toimenpiteiden laatimisesta 29 päivänä helmikuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68 (EYVL L
56, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 27.9.1985 annetulla neuvoston asetuksella (EHTY, ETY, Euratom) N:o 2799/85 (EYVL
L 265, s. 1; jäljempänä henkilöstösäännöt), 85 a artiklan tulkintaa.
Pyyntö on esitetty oikeudenkäynnissä, jossa asianosaisina ovat clinique La Ramée ASBL (jäljempänä clinique La Ramée) ja sen
vakuutuksenantaja Winterthur Europe Assurance SA (jäljempänä Winterthur) vastapuolinaan Euroopan unionin neuvosto ja Riehl
ja joka koskee sen vahingon korvaamista, jonka viimeksi mainittu on kärsinyt sen vuoksi, että hänen puolisonsa kuoli mainitulla
klinikalla, sekä hänen oikeuksiensa siirtymistä Euroopan yhteisöille.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Henkilöstösääntöjen 85 a artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos kolmas henkilö on vastuussa näissä henkilöstösäännöissä tarkoitetun henkilön kuolemasta, tapaturmasta tai sairaudesta,
uhrin tai hänen oikeudenomistajiensa oikeudet ja kanneoikeus vastuussa olevaa kolmatta henkilöä kohtaan siirtyvät suoraan
yhteisöille siltä osin kuin yhteisöille henkilöstösääntöjen perusteella syntyy velvoitteita kyseisen vahinkotapahtuman vuoksi.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu sijaantulo koskee muun muassa:
–        palkkoja, jotka on maksettu 59 artiklan mukaisesti virkamiehelle hänen tilapäisen työkyvyttömyytensä aikana,
–        henkilöstösääntöjen 70 artiklan mukaisesti suoritettuja maksuja virkamiehen tai eläkkeeseen oikeutetun entisen virkamiehen
kuoleman vuoksi,
–        sairaus‑ ja tapaturmavakuutusta koskevia etuuksia, jotka on maksettu henkilöstösääntöjen 72 ja 73 artiklan ja niiden soveltamisesta
annettujen määräysten mukaan,
–        75 artiklassa tarkoitettujen ruumiin kuljettamisesta aiheutuneiden kulujen maksamista,
–        täydentäviä perhelisiä, jotka maksetaan 67 artiklan 3 kohdan ja liitteessä VII olevan 2 artiklan 3 ja 5 kohdan mukaisesti
huollettavana olevan lapsen vakavan sairauden, vamman tai haitan vuoksi,
–        työkyvyttömyyseläkkeitä, jotka maksetaan sellaisen tapaturman tai sairauden vuoksi, joka aiheuttaa virkamiehelle pysyvän kyvyttömyyden
hoitaa tehtäviään,
–        perhe-eläkkeitä, jotka maksetaan virkamiehen tai entisen virkamiehen kuoleman vuoksi tai sellaisen virkamiehen puolison tai
eläkettä saavan entisen virkamiehen puolison kuoleman vuoksi, joka ei ole virkamies eikä väliaikainen toimihenkilö,
– –
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa annetut säännökset eivät estä yhteisöjä nostamasta itse kannetta asiassa.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Guette, Riehlin puoliso, oli neuvoston virkamies, ja hän sai työkyvyttömyyseläkettä henkilöstösääntöjen 78 artiklan nojalla.
Hän menehtyi 25.9.1990 ollessaan sairaalahoidossa clinique La Raméessa. On todettu, että kuolema johtui erään tämän klinikan
henkilökuntaan kuuluvan tekemästä virheestä.
Guetten kuoleman johdosta neuvosto maksoi Riehlille
–        korvauksen hautauskuluista Euroopan yhteisöjen virkamiesten sairausvakuutusjärjestelmää koskevien määräysten 10 artiklan nojalla
–        Guettelle myönnettyä työkyvyttömyyseläkettä vastaavan summan kuolemaa seuraavalta kolmelta kuukaudelta henkilöstösääntöjen
70 artiklan mukaisesti ja
–        kuukausittaisen perhe-eläkkeen maksettuna kuolemaa seuraavasta neljännestä kuukaudesta lukien samojen henkilöstösääntöjen
79 ja 79 a artiklan nojalla.
Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) lausui 15.12.1997 antamassaan tuomiossa clinique La Raméen siviilioikeudellisen
vastuun seurauksista.
Ratkaistessaan Riehlin vaatimukset tämä tuomioistuin velvoitti clinique La Raméen sekä Winterthurin korvaamaan Riehlille sekä
vahingon, joka aiheutui siitä, että hän menetti puolisonsa kotitöissä tarjoaman avun, että tämän kuolemasta aiheutuneen henkisen
kärsimyksen. Sitä vastoin tuomioistuin hylkäsi Riehlin vaatimuksen ansionmenetyksen korvaamisesta sillä perusteella, että
tämä menetys oli pienempi kuin neuvoston maksama perhe-eläke.
Tribunal de première instance de Bruxelles hyväksyi neuvoston henkilöstösääntöjen 85 a artiklan nojalla esittämät vaatimukset
siitä, että clinique La Ramée ja Winterthur korvaisivat sen Riehlille maksamat tai tälle maksettaviksi tulevat summat.
Clinique La Ramée ja Winterthur valittivat tästä tuomiosta. Ne katsoivat, että Tribunal de première instance de Bruxelles
oli sivuuttanut sijaantulon siirtovaikutuksen, koska se määräsi maksettavaksi neuvostolle, jolle Riehlin oikeudet siirtyivät,
suuremmat summat kuin ne, joita viimeksi mainittu olisi voinut vaatia vahingosta vastuussa olevalta kolmannelta.
Riehl ja neuvosto tekivät vastavalituksen. Riehl vaati muun muassa sen vahingon korvaamista, jonka hän katsoi kärsineensä
kotitalouden ansionmenetyksenä. Neuvosto vaati vahinkojensa määrän päivittämistä tuomion antamisajankohtaan.
Cour d’appel de Bruxelles katsoi ennakkoratkaisupyynnössään Riehlin ansionmenetykseen perustuvasta vahingonkorvausvaatimuksesta,
että Belgian oikeudessa oikeus perhe-eläkkeeseen ei liity lainvastaisen teon tekijän velvollisuuteen korvata koko aiheutunut
vahinko ja että näin ollen, toisin kuin alioikeus oli katsonut, Riehlin perheen ansionmenetys oli määritettävä ottamatta huomioon
Riehlille myönnettyä perhe-eläkettä. Viimeksi mainitulle tulevasta pääomasta oli vähennettävä vain vainajan työkyvyttömyyseläke,
joka on maksettu kuolemaa seuraavilta kolmelta kuukaudelta. Tätä laskentamenetelmää soveltaen Cour d’appel katsoi Riehlin
puolisonsa kuoleman vuoksi ansionmenetyksenä kärsimäksi aineelliseksi vahingoksi 479,80 euroa kuukaudessa 1.10.1990 lukien
eli summan, joka on pienempi kuin neuvoston maksama perhe-eläke.
Neuvosto vetosi sijaantuloon, jonka osalta Cour d’appel de Bruxelles katsoi, että sen käsiteltävänä olevassa asiassa nousi
esille kysymys tämän sijaantulon luonteesta ja laajuudesta, minkä vuoksi se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin ne ovat vahvistettuina 29 päivänä
helmikuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68 2 ja 3 artiklalla sekä kyseistä asetusta muuttavilla
asetuksilla, 85 a artiklaa tulkittava siten, että yhteisöillä on oikeus vaatia virkamiehen kuolemasta vastuussa olevaa kolmatta
henkilöä korvaamaan eloonjääneelle puolisolle henkilöstösääntöjen 79 ja 79 a artiklan nojalla maksettu perhe-eläke kokonaisuudessaan,
kun vahingonkorvaussaatavaan sovellettavassa laissa säädetään, että oikeus saada perhe-eläkettä ei liity lainvastaisen teon
aiheuttajan velvollisuuteen korvata kaikki aiheutuneet vahingot, ja kun kuolleen puolison ansionmenetyksestä eloonjääneelle
puolisolle aiheutunut vahinko on pienempi kuin hänelle maksettava perhe-eläke?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Clinique La Ramée ja Winterthur katsovat, että henkilöstösääntöjen 85 a artiklassa annetaan yhteisöille sijaantulo-oikeus
niihin summiin, jotka vastaavat perhe-eläkettä, joka niiden on maksettava kuolleen virkamiehen eloon jäävälle puolisolle,
ja että siinä ei mahdollisteta sitä, että eloon jäävä puoliso voisi saada samanaikaisesti perhe-eläkettä sekä korvausta, jolla
hänelle korvataan kuolemasta seurannut ansionmenetys. Koska sijaantulijalla ei kuitenkaan voi olla enempää oikeuksia kuin
sillä, jonka sijaan hän tulee, yhteisöillä olevaa oikeutta vaatia eloon jäävälle puolisolle maksetun perhe-eläkkeen takaisin
maksamista kokonaisuudessaan pitäisi rajoittaa summaan, joka vastaa kansallisen lainsäädännön mukaan tehtyä arviota siitä
vahingosta, jonka viimeksi mainittu kärsii puolisonsa kuolemasta aiheutuneen ansionmenetyksen vuoksi.
Riehl, neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio väittävät, että henkilöstösääntöjen 85 a artiklassa säädetty sijaantulo-oikeus
on yhteisön oikeuden erityinen järjestelmä, jota ei voida sivuuttaa minkään kansallisen oikeussäännön nojalla. Yhteisöjen
käytettävissä oleva sijaantulo-oikeus ei heidän mukaansa rajoitu vahingon kärsineelle virkamiehelle tai hänen oikeudenomistajilleen
kansallisen oikeuden mukaan myönnettävään korvaukseen, vaan se ulottuu kaikkiin kyseisen säännöksen 2 kohdassa tarkoitettuihin
suorituksiin.
Tältä osin on palautettava mieleen, että henkilöstösääntöjen 85 a artiklassa säädetty sijaantulo on suoraan tapahtuvaa sijaantuloa.
Se vaikuttaa kyseisten henkilöstösääntöjen säännöksistä yhteisöille johtuvien velvoitteiden rajoissa sellaisen vahingon tapahtumahetkestä
lukien, josta kolmas henkilö on vastuussa (asia C-333/90, Royale belge, tuomio 26.2.1992, Kok. 1992, s. I-1135, 8 kohta).
Henkilöstösääntöjen 85 a artiklan 1 kohdassa säädetään kuitenkin nimenomaisesti, että uhrin tai hänen oikeudenomistajiensa
”oikeudet ja kanneoikeus vastuussa olevaa kolmatta henkilöä kohtaan” siirtyvät yhteisöille. Kuten julkisasiamies on todennut
ratkaisuehdotuksensa 26 kohdassa, tästä virkkeen osasta seuraa selvästi, että yhteisöillä ei ole vastuussa olevaa kolmatta
henkilöä kohtaan enempää oikeuksia kuin uhrilla tai hänen oikeudenomistajillaan.
Tässä yhteydessä on syytä todeta, että henkilöstösääntöjen 85 a artiklan tarkoituksena ei ole muuttaa kansallisia sääntöjä,
joita sovelletaan sen määrittämiseksi, syntyykö vahingon aiheuttaneen kolmannen vastuu ja missä määrin. Viimeksi mainitun
vastuu on edelleen niiden aineellisten sääntöjen alaista, joita kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi vahingon
kärsinyt on saattanut asian, on tavallisesti sovellettava, eli lähtökohtaisesti sen jäsenvaltion lainsäädännön, jonka alueella
vahinko on tapahtunut (ks. sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin
ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on
muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83 (EYVL L 230, s. 6), sosiaaliturvalaitosten
takautumisoikeuden osalta asia C-428/92, DAK, tuomio 2.6.1994, Kok. 1994, s. I-2259, 21 kohta).
Tästä seuraa, että jos käsiteltävänä olevassa asiassa sovellettavassa kansallisessa vahingonkorvauslainsäädännössä suljetaan
pois henkilöstösääntöjen 79 ja 79 a artiklassa säädetyn kaltainen perhe-eläke lainvastaisen teon tekijän korvausvelvollisuuden
piiristä, yhteisöt eivät voi periä takaisin tätä perhe-eläkettä vastaavia summia kyseisten henkilöstösääntöjen 85 a artiklassa
säädetyn sijaantulon kautta.
Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 85 a artiklaa on tulkittava
siten, että siinä ei anneta yhteisöille oikeutta periä virkamiehen kuolemasta vastuussa olevalta kolmannelta takaisin eloonjääneelle
puolisolle kyseisten henkilöstösääntöjen 79 ja 79 a artiklan nojalla maksettua perhe-eläkettä kokonaisuudessaan, kun vahingonkorvaussaatavaan
sovellettavassa lainsäädännössä oikeus saada perhe-eläkettä ei liity lainvastaisen teon tekijän velvollisuuteen korvata kaikki
aiheutuneet vahingot ja kun eloonjääneelle puolisolle kuolleen puolison ansionmenetyksestä aiheutunut vahinko on pienempi
kuin hänelle myönnetty perhe-eläke.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle aiheutuneita kuluja, muiden kuin mainittujen asianosaisten osalta,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen
ehtojen vahvistamisesta sekä yhteisöjen virkamiehiin tilapäisesti sovellettavien erityisten toimenpiteiden laatimisesta 29
päivänä helmikuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68, sellaisena kuin se on muutettuna 27.9.1985
annetulla neuvoston asetuksella (EHTY, ETY, Euratom) N:o 2799/85, 85 a artiklaa on tulkittava siten, että siinä ei anneta
yhteisöille oikeutta periä virkamiehen kuolemasta vastuussa olevalta kolmannelta takaisin eloonjääneelle puolisolle kyseisten
henkilöstösääntöjen 79 ja 79 a artiklan nojalla maksettua perhe-eläkettä kokonaisuudessaan, kun vahingonkorvaussaatavaan sovellettavassa
lainsäädännössä oikeus saada perhe-eläkettä ei liity lainvastaisen teon tekijän velvollisuuteen korvata kaikki aiheutuneet
vahingot ja kun eloonjääneelle puolisolle kuolleen puolison ansionmenetyksestä aiheutunut vahinko on pienempi kuin hänelle
myönnetty perhe-eläke.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.