CELEX: 61996CJ0261
Tull
Uppbörd i efterhand av importtullar
Preskriptionstid

Domskäl
1 Corte d'appello di Venezia har genom beslut av den 9 maj 1996, som inkom till domstolens kansli den 24 juli samma år, begärt att domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget skall meddela ett förhandsavgörande avseende en fråga om tolkningen av artikel 2 i rådets förordning (EEG) nr 1697/79 av den 24 juli 1979 om uppbörd i efterhand av import- eller exporttullar, som inte har utkrävts av gäldenären, för varor som hänförts till ett tullförfarande som medför skyldighet att betala sådana tullar (EGT L 197, s. 1, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).
2 Frågan har uppkommit i en tvist mellan Conserchimica Srl (nedan kallat Conserchimica), ett italienskt bolag verksamt inom oljeindustrin, och Amministrazione delle Finanze dello Stato angående uppbörd i efterhand av importtullar på oljeprodukter.
3 Mellan maj 1978 och oktober 1980 köpte Conserchimica oljeprodukter från italienska importörer utan att vara i besittning av det skriftliga tillstånd som krävdes enligt artiklarna 3 och 7 i kommissionens förordning (EEG) nr 1535/77, av den 4 juli 1977, om villkor för att vissa varor skall få åtnjuta gynnsam behandling i tullhänseende som en följd av att de skall användas för särskilda ändamål (EGT L 171, s. 1, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) och enligt kommissionens förordning (EEG) nr 1775/77, av den 28 juli 1977, om villkor för att vissa oljeprodukter skall få åtnjuta gynnsam behandling i tullhänseende som en följd av att de skall användas för särskilda ändamål (EGT L 195, s. 5, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).
4 Efter att mellan februari 1981 och maj 1984 ha framställt ett antal betalningsanmaningar förelade Amministrazione delle Finanze dello Stato den 28 april 1986 Conserchimica att betala den mervärdesskatt och de importtullar som företaget ursprungligen inte erlagt.
5 Conserchimica bestred den 10 maj 1986 föreläggandet vid Tribunale di Venezia och yrkade att det skulle ogiltigförklaras.
6 Under förfarandet hänsköt Tribunale di Venezia enligt artikel 177 i EEG-fördraget en fråga till EG-domstolen om tolkningen av artiklarna 3 och 7 i förordning nr 1535/77. Domstolen besvarade denna fråga i sin dom av den 13 juli 1989 i de förenade målen 248/88, 254/88, 255/88, 256/88, 257/88, 258/88, 309/88 och 316/88, Chimica del Friuli m.fl. (Rec. 1989, s. 2837) och förklarade att artikel 7 i förordning nr 1535/77 skulle tolkas så, att vid överlåtelse av varor skall den som överlåter varorna vara i besittning av ett tillstånd som utfärdats i enlighet med artikel 3 oavsett om överlåtelsen skett från en medlemsstat till en annan eller inom en och samma medlemsstat.
7 Tribunale di Venezia fastslog till följd härav den 30 april 1992 att skattemyndighetens krav på uppbörd i efterhand av importtullar och mervärdesskatt var berättigat i sin helhet och ogillade klagomålet.
8 Genom ansökan som inlämnades den 23 juni 1993 överklagade Conserchimica detta beslut till Corte d'appello di Venezia och gjorde bland annat gällande att den italienska skattemyndigheten hade förverkat sin rätt till de tullar som inte uppburits, eftersom den treårsfrist som föreskrevs i artikel 2 i förordning nr 1697/79 hade löpt ut.
9 Enligt artikel 1 i förordning nr 1697/79 syftade förordningen till att fastslå regler för de behöriga myndigheternas uppbörd i efterhand av import- eller exporttullar som av någon anledning inte har utkrävts av gäldenären för varor som hänförts till ett tullförfarande som medför skyldighet att betala sådana tullar.
10 I artikel 2.1 i förordning nr 1697/79 föreskrevs därefter följande:
"1. Om de behöriga myndigheterna konstaterar att de lagstadgade import- eller exporttullar som skulle ha uppburits för varor som hänförts till ett tullförfarande som medför skyldighet att betala sådana tullar inte har utkrävts av gäldenären, helt eller delvis, kan de inleda förfaranden för uppbörd i efterhand av de belopp som inte har utkrävts.
En sådan uppbörd i efterhand kan emellertid inte göras efter att tre år har gått från bokföringstidpunkten för det belopp som ursprungligen utkrävdes av gäldenären eller, om ingen bokföring skett, från den tidpunkt då skyldigheten att erlägga tull för varan i fråga uppstod."
11 För vissa angivna fall stadgades i förordning nr 1697/79 om förbud mot uppbörd i efterhand (artikel 5.1). Dessutom föreskrevs en möjlighet att avstå från sådan uppbörd (artikel 5.2). I förordningen angavs även i vilka fall dröjsmålsränta inte skulle påföras de uppburna beloppen (artikel 7).
12 I enlighet med artikel 11 i förordning nr 1697/79 skulle denna träda i kraft den 1 juli 1980.
13 Sedan Corte d'appello di Venezia konstaterat att vissa av Conserchimicas skulder hade uppstått före det datumet, uppkom frågan huruvida förordning nr 1697/79 var tillämplig på företaget. Av denna anledning vilandeförklarade den nationella domstolen målet och hänsköt följande fråga till EG-domstolen:
"Skall artikel 2 i rådets förordning (EEG) nr 1697/79 av den 24 juli 1979, i vilken föreskrivs en treårig frist för uppbörd i efterhand av tullar som inte har utkrävts, tillämpas även på fall som inträffat före den 1 juli 1980, det datum då sagda förordning trädde i kraft i enlighet med artikel 11?"
14 Genom sin fråga vill den nationella domstolen i huvudsak få klarhet i om artikel 2.1 andra stycket i förordning nr 1697/79 är tillämplig på tullar som inte har uppburits för en vara som hänförts till ett tullförfarande då skyldigheten att betala tullarna har uppstått före förordningens ikraftträdande.
15 Det bör för det första erinras om att den treårsfrist som föreskrevs i artikel 2.1 andra stycket i förordning nr 1697/79 började löpa "från bokföringstidpunkten för det belopp som ursprungligen utkrävdes av gäldenären", det vill säga det datum då det förvaltningsbeslut antogs i vilket tullbeloppet fastställdes, "eller, om ingen bokföring skett, från den tidpunkt då skyldigheten att erlägga tull för varan i fråga uppstod".
16 Det finns för det andra skäl att understryka att domstolen i dom av den 12 november 1981 i de förenade målen 212/80-217/80, Salumi m.fl. (Rec. 1981, s. 2735, punkt 8) fastslog att, då en övergångsbestämmelse saknades, verkan i tiden av förordning nr 1697/79 måste bestämmas med hjälp av allmänt erkända tolkningsprinciper samt med beaktande av såväl regleringens ordalydelse som dess syfte och systematik.
17 Även om processrättsliga regler vanligtvis anses vara tillämpliga på samtliga tvister som inte har avgjorts vid tiden för deras ikraftträdande, konstaterade domstolen bland annat att förordning nr 1697/79 ersatte de nationella regleringar som fanns på området med en gemenskapsreglering och innehöll såväl processrättsliga som materiella regler. Dessa bildade en oupplöslig helhet vars enstaka bestämmelser inte kunde bedömas enskilt med avseende på deras rättsverkningar i tiden (domen i målet Salumi m.fl., ovan, punkt 11).
18 Domstolen har således fastslagit att förordning nr 1697/79 inte är tillämplig då import- eller exporttullar har fastställts före den 1 juli 1980.
19 I målet vid den nationella domstolen har Conserchimica hävdat att, varje gång som tull har fastställts efter detta datum, det skall anses att den treårsfrist som föreskrevs i artikel 2.1 andra stycket i förordning nr 1697/79 i samtliga fall har ersatt den frist som tidigare gällde enligt nationell rätt.
20 Det bör emellertid erinras om att inom det system som upprättades genom förordning nr 1697/79 utgjorde treårsfristen i fråga en preskriptionsregel som, enligt lydelsen av artikel 2.1 andra stycket i förordning nr 1697/79 började löpa "från bokföringstidpunkten för det belopp som ursprungligen utkrävdes av gäldenären eller, om ingen bokföring skett, från den tidpunkt då skyldigheten att erlägga tull för varan i fråga uppstod".
21 Om en tullskuld, det vill säga en skyldighet att betala import- eller exporttullar, har uppstått innan förordning nr 1697/79 trädde i kraft, kan denna skuld endast regleras av de nationella regler som var i kraft vid den tidpunkten, däribland reglerna om preskription.
22 Omständigheten att dessa tullskulder, som i målet vid den nationella domstolen, har fastställts först efter ikraftträdandet av förordning nr 1697/79 - vilket saknar betydelse för frågan om när skulderna uppstod - är inte av sådan art att tidigare nationella regler inte skall tillämpas.
23 Det framgår dessutom tydligt av domen av den 1 april 1993 i mål C-31/91-C-44/91, Lageder m.fl. (Rec. 1993, s. I-1761, punkt 26) att förordning nr 1697/79 inte är tillämplig på händelser som inträffat före förordningens ikraftträdande.
24 Svaret på den ställda frågan blir därför följande. Artikel 2.1 andra stycket i förordning nr 1697/79 är inte tillämplig på tullar som inte har uppburits för en vara som hänförts till ett tullförfarande då skyldigheten att betala tullarna har uppstått innan förordningen trädde i kraft.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
25 De kostnader som har förorsakats den italienska regeringen och Europeiska gemenskapernas kommission, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
- angående den fråga som genom beslut av den 9 maj 1996 förts vidare av Corte d'appello di Venezia - följande dom:
Artikel 2.1 andra stycket i rådets förordning (EEG) nr 1697/79 av den 24 juli 1979 om uppbörd i efterhand av import- eller exporttullar, som inte har utkrävts av gäldenären, för varor som hänförts till ett tullförfarande som medför skyldighet att betala sådana tullar är inte tillämplig på tullar som inte har uppburits för en vara som hänförts till ett tullförfarande då skyldigheten att betala tullarna har uppstått innan förordningen trädde i kraft.