CELEX: 61999CJ0003
Fri rörlighet för varor
Direktiv 75/106/EEG
Delvis harmonisering
Färdigförpackade vätskor
Färdigförpackning efter volym
Cider
En medlemsstats förbud mot nominella volymer som inte anges i direktivet

Domskäl
1 Tribunal de commerce de Bruxelles har genom beslut av den 28 december 1998, som inkom till domstolen den 7 januari 1999, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt två frågor om tolkningen av artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse) samt giltigheten och tolkningen av rådets direktiv 75/106/EEG av den 19 december 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om färdigförpackning av vissa vätskor efter volym (EGT L 42, 1975, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 1, s. 201), i dess lydelse enligt rådets direktiv 79/1005/EEG av den 23 november 1979 (EGT L 308, s. 25; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 206), rådets direktiv 85/10/EEG av den 18 december 1984 (EGT L 4, 1985, s. 20; svensk specialutgåva, område 15, volym 6, s. 211), rådets direktiv 88/316/EEG av den 7 juni 1988 (EGT L 143, s. 26; svensk specialutgåva, område 15, volym 8, s. 89) och rådets direktiv 89/676/EEG av den 21 december 1989 (EGT L 398, s. 18; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 145).
2 Frågorna har uppkommit i samband med en tvist mellan å ena sidan Cidrerie Ruwet SA (nedan kallat Ruwet), Belgien, och å andra sidan Cidre Stassen SA (nedan kallat Stassen), Belgien, och HP Bulmer Ltd (nedan kallat HP Bulmer), Förenade kungariket, beträffande Ruwets ansökan om att Stassen skall förpliktas att omgående upphöra med saluföring i Belgien av ciderflaskor med en nominell volym av 0,33 liter.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
3 Artikel 30 i fördraget lyder som följer:
"Kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan skall vara förbjudna mellan medlemsstaterna, om inte annat föreskrivs nedan."
4 I artikel 1 i direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiven 79/1005, 88/316 och 89/676, föreskrivs i första stycket att direktiv 75/106 avser färdigförpackningar som innehåller de i bilaga 3 upptagna vätskorna, nämligen särskilt vin, cider, öl, spritdrycker, likörer, ättikor, matoljor, mjölk, vatten, lemonad och frukt- eller grönsakssafter. I bestämmelsens andra stycke föreskrivs vissa undantag som saknar relevans i detta mål.
5 I det första och det fjärde övervägandet i ingressen till direktiv 75/106 anges följande:
"I de flesta medlemsstaterna är villkoren för att erbjuda färdigförpackade vätskor till försäljning underkastade tvingande bestämmelser som skiljer sig från en medlemsstat till en annan och därigenom hindrar handel med sådana färdigförpackningar. Dessa bestämmelser måste därför närmas till varandra.
...
Det är nödvändigt att så långt det är möjligt minska antalet volymer för samma produkt vilka ligger för nära varandra och följaktligen utgör en risk för att konsumenterna kan vilseledas. Med hänsyn till de synnerligen stora lagren av färdigförpackningar i gemenskapen kan en sådan minskning dock endast ske gradvis."
6 Direktivet ålägger särskilt medlemsstaterna att inom sina territorier tillåta saluföring av färdigförpackningar med de nominella volymer som anges i bilaga 3.
7 Ursprungligen föreskrevs nämligen följande i direktivets artikel 5:
"Medlemsstaterna får inte av skäl som hänför sig till färdigförpackningarnas volym, volymbestämningen ... begränsa, hindra eller förbjuda att färdigförpackningar släpps ut på marknaden om de uppfyller de krav ... som fastställts i detta direktiv."
8 Denna bestämmelse har nu följande lydelse, efter ändring genom särskilt direktiven 79/1005 och 85/10:
"1. Medlemsstaterna får inte av skäl som hänför sig till volymbestämningen ... eller de nominella volymerna om dessa angivits i bilaga 3, kolumn I, begränsa, vägra eller förbjuda att färdigförpackningar släpps ut på marknaden om de uppfyller kraven i detta direktiv.
..."
9 Enligt artikel 4 i direktiv 75/106 i dess ursprungliga lydelse uteslöts dessutom alla andra färdigförpackningar utom dem som angavs i bilaga 3.
10 I punkterna 1 och 2 i denna bestämmelse föreskrevs nämligen följande:
"1. Alla färdigförpackningar som anges i artikel 3 skall enligt bilaga 1 förses med uppgift om den vätskevolym, benämnd nominell volym, som de skall innehålla.
2. För sådana färdigförpackningar är endast de nominella volymer som anges i bilaga 3 tillåtna."
11 Genom direktiv 79/1005 ändrades punkt 2 i artikel 4 så att detta krav togs bort. I det sjätte övervägandet i ingressen till ändringsdirektivet påpekades följande:
"För vissa medlemsstater kommer det att bli svårt att minska antalet nominella volymer [i enlighet med direktiv 75/106]. Därför bör övergångsbestämmelser för dessa medlemsstater utfärdas. Bestämmelserna får dock inte hindra handeln med ifrågavarande varor inom gemenskapen och inte heller äventyra genomförandet av detta direktiv i de andra medlemsstaterna."
12 Enligt artikel 5.3 i direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiv 89/676, förbjöds emellertid, efter vissa tidsfrister som nu har löpt ut, saluföring av färdigförpackningar som innehåller de produkter som räknas upp i punkterna 1 a, 1 b, 2 a och 4 i bilaga 3 (särskilt vin, spritdrycker, likörer och andra sprithaltiga drycker) med andra nominella volymer än dem som räknas upp i kolumn I i samma bilaga.
13 I denna sistnämnda kolumn - som i sin lydelse enligt direktiven 79/1005, 85/10, 88/316 och 89/676 anger de slutligt tillåtna nominella volymerna - ingår inte volymen 0,33 liter när det gäller cider. För ej mousserande cider föreskrivs i punkt 1 c nio nominella volymer: 0,10 liter - 0,25 liter - 0,375 liter - 0,50 liter - 0,75 liter - 1 liter - 1,5 liter - 2 liter - 5 liter. För mousserande cider föreskrivs i punkt 2 b sju nominella volymer: 0,10 liter - 0,20 liter - 0,375 liter - 0,75 liter - 1 liter - 1,5 liter - 3 liter.
Den belgiska lagstiftningen
14 Den kungliga förordningen av den 16 februari 1982 om de mängdserier för nominella kvantiteter och nominella volymer som är tillåtna för vissa färdigförpackade produkter (Moniteur belge av den 12 mars 1982, nedan kallad den kungliga förordningen) syftar till att införliva direktiv 75/106 i dess lydelse enligt direktiv 79/1005 med belgisk rätt. Förordningen innehåller endast de nominella volymer som är tillåtna enligt detta direktiv. Saluföring av cider i förpackningar om 0,33 liter är således inte tillåten i Belgien.
Tvisten i målet vid den nationella domstolen
15 Ruwet, Stassen samt HP Bulmer tillverkar och saluför olika ciderprodukter, avsedda för såväl försäljning på den inhemska marknaden som export.
16 Trots förbudet i den kungliga förordningen började Stassen att på den belgiska marknaden sälja cider i 0,33-litersflaskor avsedda för direktkonsumtion.
17 Genom skrivelser av den 29 maj och 16 juni 1998 anmodade Ruwet nämnda företag att upphöra med denna saluföring.
18 Den 12 juni och den 19 juni 1998 svarade Stassen att det inte kunde tillmötesgå denna begäran. Företaget gjorde gällande att direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiv 79/1005, inte hade införlivats på ett korrekt sätt med den belgiska lagstiftningen, att direktivet inte förbjöd försäljning av cider i andra volymer än dem som uttryckligen föreskrevs i bilaga 3, att den kungliga förordningen innebar ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen genom att den inte tillåter saluföring av cider i förpackningar om 0,33 liter och att direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiv 79/1005, stred mot artikel 30 i fördraget för det fall det faktiskt innebar ett förbud mot sådan saluföring.
19 Den 26 juni 1998 stämde Ruwet in Stassen vid Tribunal de commerce de Bruxelles med yrkande att Stassen skulle förpliktas att upphöra med saluföringen av de omtvistade produkterna i Belgien. HP Bulmer intervenerade i det nationella förfarandet till stöd för svarandens yrkanden.
20 Mot bakgrund av dessa omständigheter beslutade Tribunal de commerce de Bruxelles att förklara målet vilande för att ställa följande frågor till domstolen:
"1) Utgör artikel 30 i EG-fördraget hinder mot att direktiv 75/106/EG av den 19 december 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om färdigförpackning av vissa vätskor efter volym, i dess lydelse enligt direktiv 79/1005/EEG av den 23 november 1979, som föreskriver en övergångsperiod, fortfarande - det vill säga efter tjugo år och med hänsyn till att vanorna under denna tid har förändrats och 33-centilitersbehållaren har blivit populär och spridd världen över - ger medlemsstaterna rätt att efter fritt val tillåta eller inte tillåta saluföring av andra behållare än dem som uppräknas i direktivets bilaga 3? Frågan ställs mot bakgrund av att detta kan resultera i, och i det aktuella fallet har resulterat i, skillnader mellan de olika nationella lagstiftningarna med den följden att de medlemsstater som begränsar mängdserien behållare - såsom Belgien som har begränsat mängdserien behållare för cider - förfogar över en bestämmelse som har till syfte eller verkan att inskränka den fria rörligheten för varor.
2) Ger direktiv 75/106/EEG av den 19 december 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om färdigförpackning av vissa vätskor efter volym, i dess lydelse enligt direktiv 79/1005/EEG av den 23 november 1979, med beaktande av principen om fri rörlighet för varor, medlemsstaterna rätt att införliva direktivet på ett sätt som innebär att den nationella regleringen förbjuder saluföring av behållare med en mängd som inte uppräknas i direktivets bilaga 3, som i det aktuella fallet 33-centilitersbehållaren för saluföring av cider?"
Frågorna om tolkningen och giltigheten
21 Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiven 79/1005, 85/10, 88/316 och 89/676, är giltigt med hänsyn till artikel 30 i fördraget, om det ger medlemsstaterna rätt att inte tillåta saluföring av andra färdigförpackningar än dem som anges i direktivets bilaga 3, kolumn I, och om det därigenom ger dem rätt att skapa hinder för den fria rörligheten för varor.
22 Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida samma direktiv skall tolkas på så sätt att det ger medlemsstaterna rätt att förbjuda saluföring av alla färdigförpackningar med en nominell volym som inte anges i bilaga 3, kolumn I, genom en sådan nationell reglering som den kungliga förordningen.
23 Den andra frågan skall besvaras först, eftersom ett svar på den första frågan, huruvida det aktuella direktivet är giltigt eller inte, är nödvändigt endast för det fall direktivet faktiskt skall tolkas på så sätt att det ger medlemsstaterna rätt att föreskriva ett sådant förbud.
24 Vid en motsatt tolkning skall det, mot bakgrund av de yttranden som getts in under förfarandets gång, undersökas huruvida artikel 30 i fördraget utgör hinder för ett sådant förbud mot saluföring som är i fråga i målet vid den nationella domstolen.
25 Ruwet har gjort gällande att tvisten vid den nationella domstolen är av helt och hållet intern karaktär, eftersom tvisten står mellan två företag, Stassen och Ruwet, beträffande produkter som tillverkas och saluförs i Belgien. Under dessa omständigheter saknas det anledning att undersöka huruvida den kungliga förordningen är förenlig med gemenskapsrätten.
26 Domstolen konstaterar i detta avseende endast att den nationella domstolen redan i sitt beslut har underkänt detta argument och fastslagit att tvisten inte är av helt och hållet intern karaktär, eftersom Stassen inte endast säljer den cider som företaget självt tillverkar utan även cider det importerar.
27 Ruwet har vidare gjort gällande att direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiv 79/1005, slutgiltigt har gett medlemsstaterna rätt dels att ge tillstånd till saluföring av färdigförpackningar med andra nominella volymer än dem som anges i direktivets bilaga 3, dels att förbjuda saluföring av produkter som inte motsvarar anvisningarna i denna bilaga. Resultatet av denna frivilliga harmonisering är att två skilda marknader existerar bredvid varandra, nämligen marknaden för de produkter som är förenliga med direktivet och som omfattas av den fria rörligheten för varor respektive de produkter som inte är förenliga och som inte omfattas av denna fria rörlighet. Kungariket Belgien hade således rätt att välja det andra alternativet, eftersom denna lösning innebär att konsumenterna skyddas, vilka i annat fall skulle ställas inför valet mellan nominella volymer som eventuellt ligger alltför nära varandra och som därför är ägnade att vilseleda.
28 Den belgiska regeringen har medgett att importörer, som importerar produkter som inte stämmer överens med de standarder som föreskrivs i direktivet, vid frivillig harmonisering i princip kan åberopa artikel 30 i fördraget för att kunna utnyttja den fria rörligheten för varor. För det fall den importerande medlemsstaten har gjort bestämmelserna i direktivet tvingande och avskaffat sina egna nationella standarder, kan medlemsstaten emellertid inte tvingas att godta produkter som inte är förenliga med direktivet. Det vore nämligen felaktigt om de tillverkare som investerat nödvändiga medel i en anpassning av sin tillverkning till de frivilligt harmoniserade standarderna inte skulle kompenseras för sina ansträngningar, medan tillverkare som inte vidkänts sådana utgifter skulle kunna fortsätta att åberopa principen om fri rörlighet för varor beträffande de produkter som inte är förenliga.
29 För det fall denna analys inte godtas, finns det enligt den belgiska regeringen anledning att anse att det importhinder som följer av den kungliga förordningen är berättigat av tvingande konsumentskyddshänsyn.
30 Stassen och HP Bulmer anser att den fria rörlighet som följer av artikel 30 i fördraget, i enlighet med den rättspraxis som inleddes genom domen av den 20 februari 1979 i mål 120/78, Rewe-Zentral, det så kallade Cassis de Dijon-målet (REG 1979, s. 649; svensk specialutgåva, volym 4, s. 377), med stöd av principen om ömsesidigt erkännande skall gälla samtliga varor som lagligt har tillverkats inom en medlemsstat. Enligt dessa två företag kan inte direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiv 79/1005, tolkas så att det tillåter en nationell åtgärd som det saluföringsförbud som är i fråga i målet vid den nationella domstolen.
31 De har anfört att artikel 30 och följande artiklar i fördraget skall fortsätta att tillämpas, eftersom det genom direktivet inte har skett en total harmonisering. I detta avseende kan en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion rättfärdigas av tvingande hänsyn till allmänintresset endast om den är förenlig med proportionalitetsprincipen. Detta är emellertid inte fallet i målet vid den nationella domstolen. Förbudet mot färdigförpackningar med en nominell volym av 0,33 liter för cider, motiverat av syftet att skydda konsumenterna, förhindrar jämförelser av pris per måttenhet med de drycker som direkt konkurrerar med cider (öl och alkoholfria drycker). Dessutom kan konsumentskyddet i fråga om prisjämförelser säkerställas genom en alternativ åtgärd vars inverkan på gemenskapshandeln är betydligt lindrigare än ett förbud, nämligen en skyldighet att ange jämförpriset (per liter) på de hyllor där produkten bjuds ut till försäljning. Ett sådant saluföringsförbud som är i fråga i målet vid den nationella domstolen strider således, enligt Stassen och HP Bulmer, mot artikel 30 i fördraget.
32 Den tyska regeringen har i första hand hänvisat till domen av den 19 februari 1981 i mål 130/80, Kelderman (REG 1981, s. 527), med hänvisning till att det rör sig om produkter för vilka medlemsstaterna fortfarande har rätt att tillåta andra nominella volymer än dem som avses i bilaga 3, kolumn I, till direktivet. I denna dom slog domstolen fast att nationella regler varigenom det införs en avgränsning mellan olika format och vikter för bröd, regler som var avsedda att förhindra vilseledande av konsumenterna beträffande brödets faktiska kvantitet, inte var berättigade med hänsyn till konsumentskyddet, eftersom konsumenterna lämpligen kunde informeras genom att brödet märktes på ett ändamålsenligt sätt. Dessa regler befanns således strida mot artikel 30 i fördraget. Den tyska regeringen har vidare anfört att det i gemenskapsrätten finns bestämmelser om kvantitetsmärkning av livsmedel och regler för att komma till rätta med vilseledande presentation av färdigförpackningar. Den har slutligen understrukit att öppenheten på marknaden kommer att öka ytterligare genom införlivandet, senast den 18 mars 2000, av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG av den 16 februari 1998 om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (EGT L 80, s. 27). Enligt den tyska regeringen kan inskränkningar av den fria rörligheten för varor till följd av direktiv 75/106 efter införlivandet av direktiv 98/6 inte längre generellt rättfärdigas med hänsyn till konsumentskyddet.
33 Den brittiska regeringen har gjort gällande att direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiv 79/1005, ger medlemsstaterna rätt att tillåta saluföring av färdigförpackningar som har en annan nominell volym än dem som föreskrivs däri. Medlemsstaterna kan endast hindra saluföringen av dessa produkter inom sitt territorium om de iakttar den rättspraxis som domstolen utvecklat beträffande artikel 30 i fördraget.
34 Enligt den brittiska regeringen är det nödvändigt att beakta närbesläktade gemenskapsbestämmelser, i synnerhet rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel (EGT L 33, 1979, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 130), rådets direktiv 79/581/EEG av den 19 juni 1979 om konsumentskydd i samband med prismärkning av livsmedel (EGT L 158, s. 19; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 187), i dess lydelse enligt rådets direktiv 88/315/EEG av den 7 juni 1988 (EGT L 142, s. 23; svensk specialutgåva, område 15, volym 8, s. 84) och direktiv 98/6. Nödvändigheten av att inskränka varors fria rörlighet måste bedömas mot bakgrund av dessa gemenskapsrättsliga bestämmelser och domstolens rättspraxis samt mot bakgrund av sakomständigheterna.
35 Rådet har valt att inte uttala sig i frågan huruvida Kungariket Belgien har införlivat direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiv 79/1005, på ett korrekt sätt. Rådet anser emellertid att det följer av artikel 5 i och av bilaga 3 till detta direktiv att medlemsstaterna i enlighet med direktivet inte kan förbjuda eller inskränka saluföringen av cider i färdigförpackningar med en nominell volym av 0,33 liter. Direktiv 98/6 bekräftar att direktiv 75/106 i ändrad lydelse inte kan tolkas så att det förbjuder utsläppande på marknaden av cider i 0,33-litersflaskor med hänsyn till konsumentskyddet.
36 Kommissionen anser att direktiv 75/106 i ändrad lydelse ger medlemsstaterna rätt att, med förbehåll för de undantag som föreskrivs i artikel 5 (se punkt 12 i denna dom), tillåta andra färdigförpackningar än dem som direktivet föreskriver. Olika färdigförpackningar kan således existera sida vid sida.
37 Enligt kommissionen fortsätter dessa andra färdigförpackningar att omfattas av artikel 30 i fördraget, en bestämmelse som inte hindrar en medlemsstat från att skydda sina konsumenter mot en förpackning som är ägnad att vilseleda köparen.
38 Kommissionen har dessutom anfört att risken för sammanblandning skall vara föremål för den nationella domstolens konkreta bedömning, mot bakgrund av de särdrag som varje enskilt fall uppvisar (dom av den 17 mars 1983 i mål 94/82, De Kikvorsch, REG 1983, s. 947). I detta fall borde den nationella domstolen beakta skillnaden mellan de nominella volymerna i de mängdserier som föreskrivs i det direktiv som är föremål för den nationella domstolens bedömning. Dessa skillnader lämnar värdefulla indikationer för att avgöra vilka som skall anses skydda konsumenterna mot varje risk för sammanblandning. Mot bakgrund av dessa indikationer medför, enligt kommissionen, skillnaden mellan en färdigförpackning med den nominella volymen 0,33 liter och en färdigförpackning med den nominella volymen 0,375 liter inte någon betydande risk för sammanblandning, så länge förpackningens märkning ger konsumenten tillräcklig upplysning om den färdigförpackade vätskans volym.
39 Enligt kommissionen kan den hänskjutande domstolen även beakta omständigheter som rör det sätt på vilket vätskan är förpackad, såsom till exempel färdigförpackningens natur eller form, eventuell angivelse av jämförpris i enlighet med direktiven 79/581 och 98/6 samt de nominella volymer som föreskrivs i direktiv 75/106 för konkurrerande produkter eller, mera allmänt, för flertalet andra flytande livsmedel.
40 Domstolen erinrar om att direktiv 75/106 antogs med stöd av artikel 100 i EG-fördraget (nu artikel 94 EG) i syfte att tillnärma sådana lagar och andra författningar i medlemsstaterna som direkt inverkar på den gemensamma marknadens upprättande eller funktion.
41 Av det första övervägandet till direktivet framgår att dess syfte var att komma till rätta med de hinder för den fria rörligheten för vissa flytande livsmedel i färdigförpackningar som följer av att det i flertalet medlemsstater förekommer tvingande bestämmelser som skiljer sig åt från en medlemsstat till en annan. Enligt dess fjärde övervägande var syftet även att förbättra konsumenternas skydd mot risken för sammanblandning.
42 Syftet med direktiv 75/106 i dess ursprungliga lydelse var att uppnå en total harmonisering av de berörda nationella bestämmelserna. Enligt dess artikel 4.2 uteslöts saluföring av färdigförpackningar med andra nominella volymer än dem som angavs i bilaga 3, och dess artikel 5 förbjöd medlemsstaterna att beträffande de färdigförpackningar som uppfyllde kraven i direktivet vidta åtgärder som hindrade utsläppandet av dessa på marknaden av skäl som hänför sig till färdigförpackningarnas volymer eller till bestämningen av dessa.
43 I och med att dess artikel 4.2 togs bort genom direktiv 79/1005 blev direktiv 75/106 ett direktiv som innebär partiell harmonisering. Medlemsstaterna gavs nämligen på nytt rätten att tillåta saluföring av färdigförpackningar med andra nominella volymer än dem som föreskrivs i bilaga 3, utom för färdigförpackningar som innehåller vissa produkter som inte är relevanta i detta fall (se punkt 12 i denna dom).
44 I motsats till vad Ruwet och den belgiska regeringen har hävdat, får inte färdigförpackningar med nominella volymer som inte anges i bilaga 3, kolumn I, till direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiven 79/1005, 85/10, 88/316 och 89/676, men som med iakttagande av direktivet har tillåtits i andra medlemsstater, berövas rätten att omfattas av varors fria rörlighet i enlighet med artikel 30 i fördraget enbart av det skälet - såsom i målet vid den nationella domstolen - att en medlemsstat har gjort den mängdserie nominella volymer som föreskrivs i gemenskapsrätten tvingande.
45 Det kan erinras om att artikel 30 i fördraget enligt fast rättspraxis syftar till att förbjuda varje reglering av medlemsstaterna som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan hindra handeln inom gemenskapen (dom av den 11 juli 1974 i mål 8/74, Dassonville, REG 1974, s. 837, punkt 5; svensk specialutgåva, volym 2, s. 343).
46 I avsaknad av en harmonisering av de nationella lagstiftningarna förbjuder den särskilt sådana hinder mot handeln inom gemenskapen som följer av det förhållandet att det på varor från andra medlemsstater, där de lagligen tillverkas och säljs, tillämpas bestämmelser rörande de villkor som sådana varor skall uppfylla, till exempel avseende utformning, märkning och förpackning. Detta gäller även om bestämmelserna tillämpas utan åtskillnad på nationella och importerade varor (dom av den 6 juli 1995 i mål C-470/93, Mars, REG 1995, s. I-1923, punkt 12).
47 Det förbud som artikel 30 innehåller är vid en sådan partiell harmonisering som det är fråga om i det här fallet tillämpligt på reglerna om att färdigförpackningar som inte är föremål för sådan harmonisering inte får saluföras. I ett sådant fall skulle en motsatt tolkning innebära att medlemsstaterna kunde avskärma sin nationella marknad vad gäller produkter som inte regleras av gemenskapsrätten, i strid med fördragets syfte att säkerställa fri rörlighet.
48 En åtgärd av nu ifrågavarande slag är, trots att den skall tillämpas på inhemsk och importerad cider utan åtskillnad, av sådan beskaffenhet att den hindrar handeln inom gemenskapen, eftersom den tillämpas på färdigförpackningar med en nominell volym om 0,33 liter som tillverkas och saluförs i andra medlemsstater. Det kan nämligen medföra att importören tvingas presentera produkterna på olika sätt, alltefter platsen för marknadsföringen, varvid denne åsamkas ytterligare kostnader för förpackning. Ett sådant förbud omfattas därmed av tillämpningsområdet för artikel 30 i fördraget (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Mars, punkterna 13 och 14).
49 Den belgiska regeringen har gjort gällande att det saluföringsförbud som är föremål för bedömning i målet vid den nationella domstolen är berättigat av tvingande konsumentskyddshänsyn.
50 Av fast rättspraxis följer i detta avseende att hinder för handeln inom gemenskapen som uppstår på grund av skillnader mellan nationella bestämmelser måste godtas, i den utsträckning sådana bestämmelser utan åtskillnad är tillämpliga på inhemska produkter och på importerade produkter och kan rättfärdigas som nödvändiga på grund av tvingande hänsyn, bland annat i fråga om konsumentskydd. För att de skall tillåtas krävs emellertid att dessa bestämmelser står i proportion till det mål som skall uppnås och att målet inte kan uppnås genom åtgärder som medför en mindre begränsning av handeln inom gemenskapen (dom av den 26 november 1996 i mål C-313/94, Graffione, REG 1996, s. I-6039, punkt 17, och den rättspraxis som omnämns där).
51 I målet vid den nationella domstolen har Kungariket Belgiens syfte varit att, med hänvisning till det tvingande hänsyn som anförts, undvika att konsumenten vilseleds genom förekomsten av nominella volymer som ligger alltför nära varandra.
52 När det gäller en sådan nationell åtgärd som den som är föremål för tvist i målet vid den nationella domstolen, skall domstolen i den importerande staten bedöma huruvida det faktiskt finns en risk för att konsumenten vilseleds, för varje färdigförpackning med en volym som inte föreskrivs i bilaga 3, kolumn I, till direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiven 79/1005, 85/10, 88/316 och 89/676, men som lagligen tillverkats och saluförts i den exporterande staten.
53 Den skall härvid beakta samtliga relevanta omständigheter och som referens använda en normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst genomsnittskonsument (dom av den 13 januari 2000 i mål C-220/98, Estée Lauder, REG 2000, s. I-117, punkt 30).
54 Den kan särskilt ta hänsyn till skyldigheten att vid märkning ange nettoinnehållet vätska i förpackningen, uttryckt i volymenheter (liter, centiliter eller milliliter). Denna skyldighet gäller allmänt för flytande livsmedel enligt artiklarna 3.1 fjärde punkten och 8.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel (EGT L 109, s. 29), varigenom direktiv 79/112 kodifierades och upphävdes. När det gäller de färdigförpackningar som avses i direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiven 79/1005, 85/10, 88/316 och 89/676, föreskrivs denna skyldighet även i artikel 4.1 i det direktivet, som inte har ändrats genom direktiv 79/1005. Den nationella domstolen kan beakta motsvarande upplysningar, om de medför att genomsnittskonsumenten undviker risken för sammanblandning av två olika volymer och gör det möjligt för denne konsument att beakta skillnaden i volym vid prisjämförelsen mellan två olika förpackningar innehållande samma vätska.
55 Den nationella domstolen kan vidare beakta den omständigheten att direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiven 79/1005, 85/10, 88/316 och 89/676, bland de nominella volymserier som föreskrivs i bilaga 3, kolumn I, för olika vätskor (mjölk, vatten, lemonad, frukt- och grönsakssafter) i sig tillåter att man samtidigt har nominella volymer (0,20 liter och 0,25 liter) som endast skiljer 0,05 liter, vilket är knappt mer än den skillnad som föreligger mellan volymen 0,33 liter, vilken är föremål för tvist vid den nationella domstolen, och volymen 0,375 liter, som enligt den gemenskapsrättsliga serien av nominella volymer är tillåten för cider.
56 Den kan slutligen beakta att
- artikel 3.2 i direktiv 79/581, införd genom direktiv 88/315, föreskrev en skyldighet att vid försäljningen av livsmedel till konsumenten jämförprismärka (i princip per liter för vätskor), en skyldighet som bland annat gällde färdigförpackad cider med en nominell volym som inte anges i bilaga 3, kolumn I, i direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiven 79/1005, 85/10, 88/316 och 89/676,
- denna skyldighet har gjorts allmän utan undantag beträffande alla produkter som bjuds ut till konsumenter, i synnerhet cider, oavsett färdigförpackningens nominella volym, genom direktiv 98/6 enligt vilket de nationella åtgärderna för införlivande skulle ha satts i kraft senast den 18 mars 2000, det vill säga innan den nationella domstolen kommer att avkunna dom beträffande saluföringsförbudet, och genom vilket direktiv 79/581 upphävdes med verkan från den 18 mars 2000.
57 Den andra frågan skall således besvaras på följande sätt:
- Direktiv 75/106, i dess lydelse enligt direktiven 79/1005, 85/10, 88/316 och 89/676, skall tolkas på så sätt att det inte ger medlemsstaterna rätt att förbjuda saluföring av alla färdigförpackningar med en nominell volym som inte anges i direktivets bilaga 3, kolumn I, genom en sådan nationell reglering som den kungliga förordningen.
- Artikel 30 i fördraget skall tolkas på så sätt att den inte tillåter att en medlemsstat förbjuder saluföring av en färdigförpackning med en nominell volym som inte ingår i den mängdserie som gemenskapsrätten föreskriver och som lagligen tillverkats och saluförts i en annan medlemsstat, om inte ett sådant förbud är betingat av tvingande hänsyn i fråga om konsumentskydd, om förbudet är tillämpligt utan åtskillnad på inhemska produkter och på importerade produkter, om det är nödvändigt för att tillgodose hänsynen i fråga och står i proportion till det mål som skall uppnås och om detta mål inte kan uppnås genom åtgärder som medför en mindre begränsning av handeln inom gemenskapen.
58 Mot bakgrund av detta svar behöver den första frågan inte besvaras.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
59 De kostnader som har förorsakats den belgiska, den tyska och den brittiska regeringen samt rådet och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(sjätte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 28 december 1998 har ställts av Tribunal de commerce de Bruxelles - följande dom:
Rådets direktiv 75/106/EEG av den 19 december 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om färdigförpackning av vissa vätskor efter volym, i dess lydelse enligt rådets direktiv 79/1005/EEG av den 23 november 1979, rådets direktiv 85/10/EEG av den 18 december 1984, rådets direktiv 88/316/EEG av den 7 juni 1988 och rådets direktiv 89/676/EEG av den 21 december 1989, skall tolkas på så sätt att det inte ger medlemsstaterna rätt att förbjuda saluföring av alla färdigförpackningar med en nominell volym som inte anges i direktivets bilaga 3, kolumn I, genom en sådan nationell reglering som den kungliga belgiska förordningen av den 16 februari 1982 om de mängdserier för nominella kvantiteter och nominella volymer som är tillåtna för vissa färdigförpackade produkter.
Artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse) skall tolkas på så sätt att den inte tillåter att en medlemsstat förbjuder saluföring av en färdigförpackning med en nominell volym som inte ingår i den mängdserie som gemenskapsrätten föreskriver och som lagligen tillverkats och saluförts i en annan medlemsstat, om inte ett sådant förbud är betingat av tvingande hänsyn i fråga om konsumentskydd, om förbudet är tillämpligt utan åtskillnad på inhemska produkter och på importerade produkter, om det är nödvändigt för att tillgodose hänsynen i fråga och står i proportion till det mål som skall uppnås och om detta mål inte kan uppnås genom åtgärder som medför en mindre begränsning av handeln inom gemenskapen.