CELEX: 62006CJ0056
Associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Polen, å andra sidan
Begreppet ursprungsprodukter
Begagnade kläder

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av Europaavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna
och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Polen, å andra sidan, som slutits och godkänts genom rådets och kommissionens
beslut 93/743/Euratom, EKSG, EG av den 13 december 1993 (EGT L 348, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 25, s. 4)
(nedan kallat associeringsavtalet), särskilt artikel 7.1 b i protokoll nr 4 till nämnda avtal, i dess lydelse enligt beslut
nr 1/97 av associeringsrådet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Polen, å
andra sidan, av den 30 juni 1997 (EGT L 221, s. 1) (nedan kallat protokoll nr 4).
Begäran har framställts i ett mål mellan bolaget Euro Tex Textilverwertung GmbH (nedan kallat Euro Tex) och Hauptzollamt Duisburg
(tullmyndigheten i Duisburg) (nedan kallad tullmyndigheten) angående frågan huruvida de ursprungsbevis som tillhandahållits
för export av textilprodukter till Polen är korrekta.

Gemenskapslagstiftningen
Protokoll nr 4 innehåller en definition av begreppet ursprungsprodukter och bestämmelser om administrativt samarbete.
I artikel 2.1 i protokoll nr 4 föreskrivs följande:
”Vid tillämpningen av avtalet skall följande produkter anses ha ursprung i gemenskapen:
a)      Produkter som helt framställts inom gemenskapen i enlighet med artikel 5 i detta protokoll.
b)      Produkter som framställts inom gemenskapen och som innehåller material som inte helt framställts där, om dessa produkter har
genomgått tillräcklig bearbetning eller förädling inom gemenskapen i enlighet med artikel 6 i detta protokoll.
...”
I artikel 6 i protokollet föreskrivs följande:
”1.      Vid tillämpningen av artikel 2 skall produkter som inte är helt framställda anses vara tillräckligt bearbetade eller förädlade
om villkoren i förteckningen i bilaga II är uppfyllda.
...
3.      Punkterna 1 och 2 skall tillämpas utom i de fall som anges i artikel 7.”
Slutligen gäller enligt artikel 7 i protokoll nr 4 följande:
”1.      Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2 skall följande åtgärder för bearbetning eller förädling anses otillräckliga
för att ge status som ursprungsprodukter, oavsett om villkoren i artikel 6 är uppfyllda:
...
b)      Enkel behandling bestående i avlägsnande av damm, siktning eller sållning, sortering, klassificering, hoppassning (inklusive
sammanföring av artiklar i satser), tvättning, målning eller delning.
...”
Det skall påpekas att artikel 7 i protokoll nr 4 ändrades med verkan från den 1 januari 2001 genom beslut nr 4/2000 av associeringsrådet
EU‑Polen av den 29 december 2000 om ändring av protokoll 4 till Europaavtalet med Polen om definition av begreppet ”ursprungsprodukter”
och om metoder för administrativt samarbete (EGT L 19, 2001, s. 29) (nedan kallat protokoll nr 4 i ändrad lydelse).
Artikel 7.1 j i protokoll nr 4 i ändrad lydelse ersätter delvis artikel 7.1 b i protokoll nr 4 och innehåller inte längre
någon hänvisning till ”enkel behandling”. I stället refereras endast till ”siktning, sållning, sortering, klassificering,
indelning i kategorier och hoppassning (inbegripet sammanföring av artiklar i satser)”.

Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Av beslutet om hänskjutande framgår att Euro Tex drev ett certifierat företag för insamling, transport och behandling av begagnade
kläder och andra textilprodukter.
De artiklar som allmänheten lämnade i insamlingscontainrar på gatan blev därefter föremål för sortering och hoppassning i
flera led. Artiklar som fortfarande ansågs kunna användas genomgick ett urval i etapper enligt ett antal kriterier. De anställda
i Euro Tex som hade att sköta sorteringen och hoppassningen skulle bland annat skilja ut de artiklar som i kundernas ögon
var särskilt ”på modet”.
Under åren 1998–1999 levererade Euro Tex sorterade och hoppassade textilprodukter till detaljhandlare i Polen. För att bevisa
att produkterna utgjorde ursprungsprodukter som omfattades av det förmånliga tullförfarande som införts genom associeringsavtalet,
försåg Euro Tex sina fakturor med en ursprungsdeklaration avseende de levererade varorna, eller så företeddes varucertifikat
EUR.1.
Efter en kontroll i Euro Tex lokaler, som företogs på begäran av polska myndigheter, slog Hauptzollamt i beslut av den 19 juli 2001
fast att detta företag inte kunde bevisa produkternas ursprung. De tyska myndigheterna återkallade dessutom varucertifikaten
EUR.1, och meddelade att de skulle underrätta de polska myndigheterna om resultatet av den kontroll som skett på plats.
Euro Tex begärde att Hauptzollamt skulle ompröva detta beslut. Hauptzollamt fann i omprövningsbeslut av den 30 juni 2002 inte
några skäl att ändra det tidigare beslutet, utan konstaterade bland annat att villkoren i protokoll nr 4 för att de begagnade
textilprodukterna, vilka var avsedda för fortsatt användning, skulle anses vara helt framställda inom gemenskapen inte var
uppfyllda. I nämnda beslut preciserades vidare att den sortering och hoppassning som gjorts i ärendet endast utgjorde en minimal
behandling som inte påverkade dessa produkters ursprung.
Euro Tex väckte talan vid Finanzgericht Düsseldorf om fastställelse av att Hauptzollamts meddelande till de polska tullmyndigheterna
om att de ifrågavarande ursprungsdeklarationerna och ursprungsintygen var oriktiga var rättsstridigt.
Finanzgericht Düsseldorf fann det vara oklart hur artikel 7.1 b i protokoll nr 4 skall tolkas och beslutade därför att vilandeförklara
målet för att ställa följande fråga till domstolen:
”Går den hoppassning som beskrivs närmare i förevarande begäran om förhandsavgörande längre än den enkla behandling bestående
i hoppassning som avses i artikel 7.1 b i protokoll nr 4?”
Finanzgericht Düsseldorfs fråga har sin grund framför allt i de skillnader som enligt den föreligger mellan flera språkversioner
av protokoll nr 4. Enligt den hänskjutande domstolen antyder nämligen vissa språkversioner av detta protokoll att det skulle
finnas en skillnad mellan enkel behandling bestående i hoppassning och komplex sådan, medan andra versioner tycks tala för
att samtliga behandlingar som avses i artikel 7.1 b i nämnda protokoll per definition är ”enkla”.
Sålunda hänvisas exempelvis i den tyska versionen av artikel 7.1 b i protokoll nr 4 till ”einfaches Entstauben, Sieben, Aussondern,
Einordnen, Sortieren (einschließlich des Zusammenstellens von Sortimenten) …” och i den franska versionen till ”opérations
simples de dépoussiérage, de criblage, de triage, de classement, d’assortiment (y compris la composition de jeux de marchandises)
...”, medan i den engelska versionen av denna bestämmelse talas om ”simple operations consisting of removal of dust, sifting
or screening, sorting, classifying, matching (including the making-up of sets of articles) ...”.

Prövning av tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin tolkningsfråga för att få klarhet i huruvida det mot bakgrund av bestämmelserna
i protokoll nr 4 skall göras en åtskillnad mellan enkel behandling bestående i hoppassning och en mera komplex sådan. Förstnämnda
behandling skulle med tillämpning av artikel 7.1 b i protokoll nr 4 utgöra en sådan bearbetning och förädling som är otillräcklig
för att ge en produkt ursprungsstatus, medan den senare behandlingen skulle kunna utgöra en bearbetning och förädling som
är tillräcklig för att ge en produkt denna status enligt artikel 6 i nämnda protokoll. För det fall det går att göra en sådan
åtskillnad önskar Finanzgericht Düsseldorf få klarhet i huruvida sådan behandling bestående i hoppassning som Euro Tex genomfört
omfattas av den andra kategorin, det vill säga mera komplexa behandlingar.

Yttranden som kommit in till domstolen
Euro Tex har gjort gällande att den behandling bestående i hoppassning som genomförs inom ramen för återvinning av begagnade
textilprodukter är av ett helt annat slag än den som betecknas med ”enkel behandling bestående i hoppassning” i den mening
som avses i artikel 7.1 b i protokoll nr 4. Denna bestämmelse tar nämligen endast sikte på mycket enkla behandlingar som inte
kräver någon särskild kunskap och som inte medför något verkligt förhöjande av produkternas värde. Däremot påstås hoppassningen
av begagnade textilprodukter leda till en betydande värdeökning för dessa artiklar. Den har nämligen uppgetts ske via ett
antal urvalsomgångar som fordrar att återvinningsföretagens anställda även måste besitta särskilda färdigheter (såsom bland
annat förmågan att avgöra kvaliteten på tyger och modetendenser). Dessa anställda utbildas också särskilt för detta ändamål
inom företaget.
Eftersom den behandling bestående i hoppassning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen kan ge de behandlade varorna
ursprungskaraktär, har Euro Tex följaktligen föreslagit att Finanzgericht Düsseldorfs fråga skall besvaras jakande.
Europeiska gemenskapernas kommission är av motsatt uppfattning och har hävdat att det inte går att med stöd av ordalydelsen
i protokoll nr 4 göra någon åtskillnad mellan enkel behandling bestående i hoppassning och en mera komplex sådan. Detta följer
särskilt av en jämförelse av olika språkversioner av artikel 7.1 b i detta protokoll, och då i synnerhet av den engelska och
den nederländska språkversionen.
En sådan tolkning av den ifrågavarande bestämmelsen stämmer enligt kommissionen också överens med normerna i bilaga D.1 till
internationella konventionen om förenkling och harmonisering av tullförfaranden (nedan kallad Kyotokonventionen), vars bilagor
till stor del har godtagits av gemenskapen genom rådets beslut 77/415/EEG av den 3 juni 1977 (EGT L 166, s. 1; svensk specialutgåva,
område 11, volym 3, s. 66).

Domstolens svar
Den fråga som den nationella domstolen ställt rör klassificeringen av de i målet vid den nationella domstolen ifrågavarande
behandlingarna såsom enkla eller komplexa behandlingar. Parterna i målet vid den nationella domstolen har till stöd för sina
tolkningar av artikel 7.1 b i protokoll nr 4 huvudsakligen hänvisat till de skillnader som finns mellan de olika språkversionerna
av denna bestämmelse.
Domstolen konstaterar att vissa språkversioner av nämnda bestämmelse faktiskt skulle kunna tolkas både på det sätt som sökanden
i målet vid den nationella domstolen har förordat och på det sätt som kommissionen föreslagit. Detta gäller bland annat den
tyska (einfaches), den franska (les opérations simples de), den spanska (las operaciones simples de), den italienska (le semplici
operazioni di) och den portugisiska språkversionen (simples operações de).
Enligt andra språkversioner är dock de behandlingar som avses i nämnda bestämmelse per definition ”enkla”. Detta följer av
uttrycken ”simple operations consisting of” i den engelska versionen, ”enkle foranstaltninger som” i den danska versionen,
”eenvoudige verrichtingen zoals” i den nederländska versionen, och ”enkel behandling bestående i” i den svenska versionen.
Som kommissionen har gjort gällande är alltså en tolkning som innebär att alla behandlingar som avses i artikel 7.1 b i protokoll
nr 4 skall anses vara enkla inte oförenlig med någon språkversion av detta protokoll, medan den tolkning som Euro Tex har
föreslagit – och som innebär att det skall skiljas mellan enkel behandling bestående i hoppassning och komplex sådan – inte
är förenlig med de språkversioner som nämns i föregående punkt.
Under alla omständigheter följer det av fast rättspraxis att de olika språkversionerna av en gemenskapsbestämmelse skall ges
en enhetlig tolkning. För det fall de skiljer sig åt är det därför nödvändigt att bestämmelsen i fråga tolkas i enlighet med
den allmänna systematiken i och syftet med den lagstiftning som bestämmelsen är en del av (se dom av den 17 december 1998
i mål C‑236/97, Codan, REG 1998, s. I‑8679, punkt 28, av den 13 april 2000 i mål C‑420/98, W. N., REG 2000, s. I‑2847, punkt 21,
och av den 16 mars 2006 i mål C‑332/04, kommissionen mot Spanien, REG 2006, s. I‑40, punkt 52).
Enligt ordalydelsen i fjärde och sjätte skälen i protokoll nr 4 är avsikten med detta att ”ytterligare underlätta för handeln
och förenkla det administrativa arbetet” och att ”underlätta användarnas och tullmyndigheternas arbete”. Som kommissionen
har hävdat skulle alltså ändamålen avseende underlättande och rättssäkerhet kunna äventyras om de nationella myndigheterna
ombads att skilja enkla behandlingar från komplexa sådana bestående i bland annat hoppassning, avlägsnande av damm och siktning,
utan att något kriterium eller någon parameter som kan ligga till grund för en sådan åtskillnad anges i protokollet.
Domstolen påpekar för övrigt att den ändring som gjordes av artikel 7.1 b i protokoll nr 4 genom beslut nr 4/2000 också den
synes styrka denna tolkning av den ifrågavarande bestämmelsen, eftersom hänvisningen till ”enkel behandling” ströks ur texten
i denna bestämmelse.
Att det skall göras någon åtskillnad mellan enkla behandlingar bestående i hoppassning och komplexa sådana kan alltså inte
utläsas vare sig av ordalydelsen i artikel 7.1 b i protokoll nr 4, eller av ändamålen med det protokollet.
Domstolen tillägger slutligen att inte heller den text i Kyotokonventionen som åberopats i de yttranden som inkommit från
parterna ger stöd för någon sådan åtskillnad.
I ett fall som det i målet vid den nationella domstolen skulle nämligen norm 3 i bilaga D.1 till Kyotokonventionen göra varans
ursprung beroende av den plats där den genomgick sin ”sista väsentliga ... bearbetning eller behandling”. I norm 6 i denna
bilaga stadgas emellertid att med väsentlig bearbetning eller behandling inte skall anses ”verksamheter som inte bidrar eller
som endast bidrar i liten grad till varornas väsentliga kännetecken eller egenskaper”. I detta avseende anges i norm 6 bland
annat ”behandlingar för att förbättra varornas förpackning eller handelsvärde eller för att förbereda dem för lastning, t.ex.
delning av partier, uppdelning av kollin, sortering och indelning, ompackning” och ”blandning av varor med olika ursprung,
förutsatt att slutproduktens egenskaper inte väsentligen skiljer sig från egenskaperna hos de varor som har blandats”. Det
görs följaktligen inte någon åtskillnad däri mellan enkel och komplex behandling.
Finanzgericht Düsseldorfs fråga skall alltså besvaras så, att artikel 7.1 b i protokoll nr 4 inte tillåter att det görs någon
åtskillnad mellan enkel behandling bestående i hoppassning och en mera komplex sådan, varför en sådan behandling bestående
i hoppassning som beskrivs i beslutet om hänskjutande omfattas av begreppet enkel behandling bestående i hoppassning i den
mening som avses i nämnda bestämmelse.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
Artikel 7.1 b i protokoll nr 4 till Europaavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras
medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Polen, å andra sidan, i dess lydelse enligt beslut nr 1/97 av associeringsrådet
mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Polen, å andra sidan, av den 30 juni 1997,
tillåter inte att det görs någon åtskillnad mellan enkel behandling bestående i hoppassning och en mera komplex sådan, varför
en sådan behandling bestående i hoppassning som beskrivs i beslutet om hänskjutande omfattas av begreppet enkel behandling
bestående i hoppassning i den mening som avses i nämnda bestämmelse.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: tyska.