CELEX: 62002CJ0046
Direktiv 96/9/EG
Rättsligt skydd för databaser
Sui generis-rätt
Begreppet investering som avser anskaffning, granskning eller presentation av innehållet i en databas
Spelordningar för fotbollsligor
Vadhållning

Begäran om förhandsavgörande rör tolkningen av artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/9/EG av den 11 mars 1996
om rättsligt skydd för databaser (EGT L 77, p. 20) (nedan kallat direktivet).
Begäran har framställts i en tvist mellan bolaget Fixtures Marketing Ltd (nedan kallat Fixtures) och bolaget Oy Veikkaus Ab
(nedan kallat Veikkaus). Bakgrunden till tvisten är att Veikkaus har använt uppgifter om fotbollsmatcher i de engelska ligorna
för att anordna vadhållning.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
Enligt artikel 1.1 i direktivet gäller detta rättsligt skydd för alla slags databaser. I artikel 1.2 i direktivet definieras
en databas som ”en samling av verk, data eller andra självständiga element som sammanställts på ett systematiskt [eller] metodiskt
sätt och som var för sig är tillgänglig genom elektroniska medier eller på något annat sätt”.
I artikel 3 i direktivet införs ett upphovsrättsligt skydd för ”databaser som på grund av innehållets urval eller sammanställning
utgör [upphovsmannens egen] intellektuella [skapelse]”.
I artikel 7 i direktivet införs en
sui generis
-rätt. Denna bestämmelse har följande lydelse:
”Rättighetens föremål
1.

Medlemsstaterna skall tillerkänna en databasproducent som vid anskaffning, granskning eller presentation [har gjort] en kvantitets-
eller kvalitetsmässigt sett väsentlig investering, rätten att förbjuda utdrag och/eller återanvändning av hela eller en kvalitativt
eller kvantitativt sett väsentlig del av databasens innehåll.
2.
I detta kapitel avses med:
a)
utdrag: en varaktig eller tillfällig överflyttning av hela eller en väsentlig del av innehållet i en databas [till ett annat
medium], oberoende av på vilket sätt och i vilken form detta sker,
b)
återanvändning: när hela eller en väsentlig del av innehållet i en databas görs tillgänglig för allmänheten genom spridning
av exemplar, uthyrning, on-line överföring eller överföring i någon annan form. När en kopia av databasen en gång sålts inom
gemenskapen av rättsinnehavaren eller med dennes medgivande, konsumeras hans rätt att kontrollera återförsäljningen inom gemenskapen
av detta exemplar.
Utlåning från en inrättning som är tillgänglig för allmänheten utgör inte utdrag eller återanvändning.
3.

Den rätt som avses i punkt 1 kan överföras, överlåtas eller ges som gåva genom licensavtal.
4.

Den rätt som avses i punkt 1 skall tillämpas oberoende av möjligheten att ge databasen upphovsrättsligt eller annat rättsligt
skydd. Dessutom skall den tillämpas oberoende av möjligheten att skydda databasens innehåll genom upphovsrätt eller andra
rättigheter. Det i punkt 1 stadgade skyddet av databaser påverkar inte tillämpningen av befintliga rättigheter [till] deras
innehåll.
5.

Återkommande eller systematiskt utdrag och/eller återanvändning av [icke] väsentliga delar av innehållet i den databas, som
förutsätter förfoganden som strider mot normalt bruk av basen eller som [oskäligt inkräktar på databasproducenterns legitima
intressen] är ej tillåtna.”
De nationella bestämmelserna
I 49 § 1 mom. tekijänoikeuslaki (404/1961) (upphovsrättslagen), i dess lydelse enligt lag 34/1991, föreskrevs att kataloger,
tabeller, program och andra dylika arbeten i vilka hade sammanställts ett stort antal uppgifter inte fick eftergöras utan
framställarens samtycke förrän tio år hade förflutit efter det år då arbetet utgavs.
Direktivet införlivades med finsk rätt genom lag 250/1998 av den 3 april 1998 om ändring av upphovsrättslagen.
I 49 § 1 mom. upphovsrättslagen, i dess lydelse enligt lag 250/1998, föreskrivs följande:
”Den som har framställt
1) en katalog, en tabell, ett program eller ett annat dylikt arbete där ett stort antal uppgifter har sammanställts, eller
2) en databas vars innehåll är sådant att det har krävts en väsentlig insats för att anskaffa, granska eller presentera det,
har uteslutande rätt att förfoga över arbetets hela innehåll eller över en kvalitativt eller kvantitativt sett väsentlig del
av det genom att framställa exemplar och göra det tillgängligt för allmänheten.”
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
I England organiseras de professionella fotbollsligorna av bolagen Football Association Premier League Ltd och Football League
Ltd. Detta arbete innefattar att inför varje spelsäsong upprätta spelordningar för de matcher som skall spelas under säsongen,
vilka är ungefär 2 000 till antalet, fördelade över 41 veckor.
Vid upprättandet av spelordningarna måste en rad faktorer beaktas, som till exempel fördelningen mellan hemma- och bortamatcher,
förebyggandet av att flera klubbar från samma stad spelar hemmamatch samma dag, behovet av speldagar för internationella matcher,
andra offentliga arrangemang och möjligheten till polisbevakning.
Arbetet med att upprätta spelordningarna inleds ett år innan den aktuella fotbollssäsongen börjar. Detta arbete utförs av
en grupp som bland annat består av företrädare för de professionella ligorna och fotbollsklubbarna. Arbetet kräver att ett
antal möten hålls, vid vilka, förutom de nämnda företrädarna, företrädare för supporterklubbarna och polisen deltar. Till
sin hjälp har de ett dataprogram som köpts från bolaget Sema.
Spelordningarna uppdateras under säsongen i enlighet med de förändringar som sker till följd av till exempel önskemål från
TV-bolag eller av att matcherna i en spelomgång måste skjutas upp på grund av vädret.
De professionella ligorna är även ansvariga för kontroll av matchernas genomförande och spelarlicenser samt kontroll och offentliggörande
av matchresultat.
Kostnaden för Football League Ltd:s hela verksamhet uppgår till ungefär 2,3 miljoner GBP per år.
Veikkaus har i Finland ensamrätt på att anordna penningspel, i vilka man bland annat kan tippa utgången av fotbollsmatcher.
Bolaget använder därvid för olika vadhållningsspel uppgifter om matcher i de engelska fotbollsligorna, huvudsakligen matcher
i Premier League och The Championship. Vadhållningsspelen omfattar varje vecka ungefär 200 fotbollsmatcher. För att anordna
dessa spel samlar Veikkaus varje vecka in uppgifter om ungefär 400 fotbollsmatcher via Internet, tidningar eller från klubbarna
och kontrollerar med ledning av vissa källor att dessa uppgifter är korrekta. Den omsättning som Veikkaus uppnår varje år genom
vadhållningsspel avseende matcher i de engelska fotbollsligorna uppgår till flera tiotals miljoner euro.
Vantaan käräjäoikeus (Vanda tingsrätt) fastställde i dom av den 17 juni 1996 (S 94/8994) att spelordningarna utgjorde en katalog
i vilken har sammanställts ett stort antal uppgifter i den mening som avsågs i den då gällande lydelsen av 49 § upphovsrättslagen.
Tingsrätten fastställde att Veikkaus hade gjort intrång i katalogskyddet och biföll talan. Helsingin hovioikeus (Helsingfors
hovrätt) fastställde däremot i dom av den 9 april 1998 (S 96/1304, nr 1145) att det inte gjorts intrång i katalogskyddet och
upphävde tingsrättens dom och ogillade talan. Korkein oikeus (Högsta domstolen) beviljade inte prövningstillstånd.
Efter att direktivet hade trätt i kraft väckte Fixtures talan mot Veikkaus vid Vanda tingsrätt och gjorde gällande att Veikkaus
sedan den 1 januari 1998 utan tillstånd hade använt den databas som utgörs av spelordningar som de engelska ligorna har upprättat.
Tekijänoikeusneuvosto (upphovsrättsrådet), som av tingsrätten ombads att ge ett utlåtande, påpekade att en databas inte behöver
motsvara definitionen i artikel 1.2 i direktivet för att åtnjuta skydd enligt finsk rätt. På grundval av den ovannämnda domen
från Helsingfors hovrätt angående katalogskyddet fastställde upphovsrättsrådet att de aktuella spelordningarna enligt 49 § upphovsrättslagen,
i dess lydelse enligt lag 250/1998, skall anses utgöra en databas, och att anskaffningen, granskningen eller presentationen
av innehållet i denna bas har krävt en väsentlig investering. Upphovsrättsrådet ansåg emellertid inte att Veikkaus agerande
utgjorde något intrång i skyddet för denna databas.
Enligt Vanda tingsrätt är rättsläget oklart med avseende på frågan huruvida de aktuella spelordningarna utgör en skyddad databas
och vilka handlingar som eventuellt utgör intrång i det skydd som införts genom direktivet. Tingsrätten har därför beslutat
att vilandeförklara målet och att begära förhandsavgörande av domstolen beträffande följande frågor:
”1)
Kan villkoret i artikel 7.1 i direktivet, att investeringarna skall avse upprättandet av en databas, tolkas på så sätt att
anskaffningen, och den investering som görs i samband med denna, i förevarande fall skall anses inbegripa de investeringar
som hänför sig till fastställandet av matchdagar och vilka lag som skall möta varandra, och omfattar upprättandet av spelordningarna
även investeringar som inte är relevanta vid bedömningen av huruvida kriterierna för att bevilja skydd föreligger?
2)
Syftar direktivet till att hindra andra personer än upphovsmannen till spelordningarna från att utan tillstånd använda de
uppgifter som förekommer däri i syfte att anordna vadhållning eller för andra kommersiella ändamål?
3)
Skall Veikkaus användning av databasen enligt direktivet anses avse en kvalitativt och/eller kvantitativt sett väsentlig del
av databasen, med hänsyn till att bolaget, av de uppgifter som finns i spelordningarna, vid varje tillfälle endast använder
de uppgifter som behövs för en vecka i de tipskuponger som upprättas varje vecka och till att bolaget kontinuerligt under
hela säsongen anskaffar och granskar uppgifter som avser matcherna med hjälp av andra källor än databasproducenten?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Upptagande till sakprövning
Kommissionen har ifrågasatt huruvida begäran om förhandsavgörande kan upptas till sakprövning. Kommissionen har för det första
gjort gällande att det i beslutet om denna begäran saknas upplysningar både om vilket samband som finns mellan de engelska
fotbollsligorna och Fixtures och om grunderna och villkoren för Fixtures rätt till tillträde till den databas som fotbollsligorna
tydligen har skapat. Vidare anser kommissionen att den nationella domstolen inte har redogjort för sin uppfattning i frågan
huruvida Veikkaus har gjort utdrag ur och/eller återanvänt innehållet i denna databas i den mening som avses i artikel 7 i
direktivet.
Domstolen erinrar härvid om att det enligt fast rättspraxis krävs att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga
bakgrunden till de frågor som ställs, eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund
för dessa frågor, eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den
nationella domstolen (dom av den 21 september 1999 i mål C‑67/96, Albany, REG 1999, s. I‑5751, punkt 39).
De uppgifter som lämnas i besluten om begäran om förhandsavgörande skall inte bara göra det möjligt för domstolen att lämna
användbara svar, utan också ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda parter möjlighet att avge yttranden i enlighet
med artikel 20 i EG-stadgan för domstolen. Det åligger domstolen att se till att denna möjlighet finns, eftersom det enligt
nyssnämnda bestämmelse endast är besluten om begäran om förhandsavgörande som delges de berörda parterna (domen i det ovannämnda
målet Albany, punkt 40).
I förevarande fall framgår det, av de yttranden som i enlighet med artikel 20 i nämnda stadga har avgetts av parterna i målet vid
den nationella domstolen och av medlemsstaternas regeringar, att dessa parter och regeringar med stöd av uppgifterna i beslutet
om begäran om förhandsavgörande har kunnat förstå att tvisten vid den nationella domstolen har uppstått med anledning av att
Veikkaus, i syfte att anordna sportvadhållning, har använt uppgifter som härrör från de spelordningar som upprättats av de
engelska fotbollsligorna och att den nationella domstolen i detta sammanhang vill få klarhet i hur begreppet databas i den
mening som avses i artikel 1.2 i direktivet skall tolkas och vilket tillämpningsområde och vilken räckvidd
sui generis
-rätten enligt artikel 7 i direktivet har.
De uppgifter som den nationella domstolen har lämnat ger för övrigt domstolen tillräcklig kännedom om den faktiska och rättsliga
bakgrunden till tvisten vid den nationella domstolen för att kunna tolka de berörda gemenskapsrättsliga bestämmelserna mot
bakgrund av omständigheterna i denna tvist.
Domstolen konstaterar att den omständigheten, att det i det nämnda beslutet saknas uppgift om vilket samband som finns mellan
de engelska fotbollsligorna och Fixtures, inte har hindrat medlemsstaternas regeringar och kommissionen från att förstå vad
föremålet för den nationella domstolens frågor är och vad som därvid står på spel eller att ta ställning till dessa frågor,
vilket bekräftas av innehållet i de yttranden som har ingetts i detta mål. Denna omständighet påverkar inte heller domstolens
möjligheter att ge den nationella domstolen användbara svar på dessa frågor.
När det gäller det förhållandet att den nationella domstolen i sitt beslut inte har tagit ställning i frågan hur Veikkaus
agerande skall bedömas mot bakgrund av begreppen utdrag och återanvändning, anser domstolen att den andra tolkningsfrågan
– med hänsyn till det sammanhang i vilket den har ställts – måste förstås på så sätt att den har ställts för att få klarhet
i räckvidden av dessa två begrepp, vilka är ägnade att definiera räckvidden av de förbud som föreskrivs i artikel 7.1 och
7.5 i direktivet.
Härav följer att begäran om förhandsavgörande kan upptas till sakprövning.
Prövning i sak
Domstolen konstaterar inledningsvis att det framgår av beslutet om begäran om förhandsavgörande att den nationella domstolens
frågor har ställts med utgångspunkt från antagandet att en spelordning för en fotbollsliga utgör en databas i den mening som
avses i 49 § 1 mom. 2 punkten upphovsrättslagen, i dess lydelse enligt lag 250/1998.
Enligt denna bestämmelse åtnjuter en databas skydd endast om dess innehåll är sådant att det har krävts en väsentlig investering
för att anskaffa, granska eller presentera det. Den nationella domstolen har därför ställt den första frågan för att få klarhet
i vad som omfattas av begreppet anskaffning av innehållet i en databas i den mening som avses i artikel 7.1 i direktivet,
eftersom detta begrepp har överförts till den ovannämnda finska bestämmelsen. Närmare bestämt har denna fråga ställts för
att få klarhet i huruvida de investeringar som den som upprättar en databas har lagt ned på själva skapandet av uppgifterna
skall beaktas vid bedömningen av huruvida den investering som är knuten till upprättandet av denna databas är väsentlig.
Även om denna fråga enbart avser begreppet investering som avser anskaffning av innehållet i en databas, framgår det av beslutet
om begäran om förhandsavgörande att den nationella domstolen allmänt vill få klarhet i vad som avses med begreppet skyddad
databas med avseende på en spelordning för en fotbollsliga, vilket framgår av punkt 19 i denna dom.
För att ge den nationella domstolen ett användbart svar, skall domstolen således göra en mer omfattande prövning av räckvidden
av artikel 7.1 i direktivet, i vilken
sui generis
-rättens tillämpningsområde definieras.
Enligt artikel 7.1 i direktivet åtnjuter endast sådana databaser som uppfyller ett exakt kriterium
sui generis
-skydd. Detta kriterium är att anskaffningen, granskningen eller presentationen av innehållet i databaserna utgör en kvalitets-
eller kvantitetsmässigt sett väsentlig investering.
Enligt skälen 9, 10 och 12 i direktivet är syftet med detsamma att främja och skydda investeringar i system för ”datalagring”
och ”databehandling” som bidrar till utvecklingen av informationsmarknaden, i ett sammanhang som präglas av att volymen data
som skapas och behandlas ökar exponentiellt varje år inom alla verksamhetsområden. Härav följer att begreppet investering
som avser anskaffning, granskning eller presentation av innehållet i en databas allmänt måste förstås så, att det som avses
är den investering som läggs ned på att upprätta själva databasen.
Som Veikkaus samt den tyska och den nederländska regeringen har framhållit, måste begreppet investering som avser anskaffning
av innehållet i en databas i detta sammanhang tolkas på så sätt att det avser resurser som lagts ned på att söka befintliga
uppgifter och att samla dessa i databasen, med undantag för resurser som lagts ned på själva skapandet av uppgifterna. Som
den tyska regeringen har påpekat, är syftet med det
sui generis
-skydd som införts genom direktivet nämligen att främja upprättande av system för lagring och behandling av befintliga uppgifter,
och inte att främja skapande av uppgifter som senare kan samlas i en databas.
Denna tolkning vinner stöd i skäl 39 i direktivet, där det anges att syftet med
sui generis
-rätten är att säkerställa ett skydd mot att någon annan tillägnar sig resultaten av de investeringar i pengar och sakkunskap
som den som har ”sökt och samlat innehållet” i en databas har lagt ned. Som generaladvokaten har påpekat i punkterna 61–66
i sitt förslag till avgörande ger samtliga språkversioner av skäl 39 – trots att det finns smärre terminologiska variationer
– stöd för en tolkning som innebär att begreppet anskaffning inte innefattar skapandet av de uppgifter som finns i databasen.
I skäl 19 i direktivet anges att en samling av flera upptagningar av musikstycken på en CD inte utgör en tillräckligt väsentlig
investering för att åtnjuta
sui generis
-skydd. Detta skäl ger ytterligare stöd för nämnda tolkning. Härav framgår nämligen att de resurser som läggs ned på själva
skapandet av de verk eller element som finns i databasen, i detta fall på en CD, inte kan likställas med en investering som
avser anskaffning av innehållet i databasen, och de skall således inte beaktas vid bedömningen av huruvida investeringen för
att upprätta basen är väsentlig.
Begreppet investering som avser granskning av innehållet i databasen skall förstås så, att det avser de resurser som, i syfte
att säkerställa att uppgifterna i databasen är tillförlitliga, läggs ned på att kontrollera att sökelementen är korrekta,
både när databasen upprättas och under hela den tid som den är i drift. Begreppet investering som avser presentation av innehållet
i databasen rör de resurser som läggs ned på att förse databasen med en informationsbehandlingsfunktion, det vill säga de
resurser som läggs ned på att systematiskt eller metodiskt ordna databaselementen och på att arrangera dem så att de är individuellt
tillgängliga.
En investering för att upprätta en databas kan bestå i att ta i anspråk mänskliga, ekonomiska eller tekniska tillgångar eller
resurser, men investeringen måste vara kvantitets- eller kvalitetsmässigt sett väsentlig. Den kvantitativa bedömningen avser
kvantifierbara resurser och den kvalitativa bedömningen avser insatser som inte går att kvantifiera, som till exempel en intellektuell
insats eller en energiinsats. Detta framgår av skälen 7, 39 och 40 i direktivet.
Det förhållandet att upprättandet av en databas är knutet till utövandet av en huvudverksamhet, i vilken den person som upprättar
databasen även skapar elementen som ingår i denna bas, innebär i detta sammanhang inte i sig att det är uteslutet att denna
person kan åberopa
sui generis
-skydd, under förutsättning att personen styrker att anskaffningen, granskningen eller framställningen av dessa element, i
den mening som har preciserats i punkterna 34–37 i denna dom, har föranlett en kvantitets- eller kvalitetsmässigt sett väsentlig
investering, som är självständig i förhållande till de resurser som lagts ned på att skapa dessa element.
Det arbete med att söka efter uppgifter och att kontrollera att dessa är korrekta som utförs i samband med att databasen upprättas
medför visserligen i princip inte att den som upprättar basen måste lägga ned särskilda resurser, eftersom det är fråga om
uppgifter som han har skapat och som han har tillgång till. Det kan emellertid krävas en kvantitets- eller kvalitetsmässigt
sett väsentlig investering i den mening som avses i artikel 7.1 i direktivet för att samla dessa uppgifter, för att ordna
dem systematiskt eller metodiskt i databasen, för att tillse att uppgifterna är individuellt tillgängliga och för att kontrollera
att de är korrekta under hela den tid som databasen är i drift.
När det gäller målet vid den nationella domstolen, kan det konstateras att de mänskliga och tekniska resurser som beskrivits
av nämnda domstol och som anges i punkt 11 i denna dom syftar till att inom ramen för anordnande av ligaspel i fotboll fastställa
speldagar, matchtider och vilka lag som skall spela hemma respektive borta för varje omgång i de olika ligorna på grundval
av en rad parametrar, som till exempel dem som anges i punkt 10 i denna dom.
Som Veikkaus samt den tyska och den portugisiska regeringen har hävdat, motsvarar dessa resurser en investering för att upprätta
spelordningarna för fotbollsligorna. En sådan investering hänför sig till själva anordnandet av de olika ligorna och har samband
med skapandet av de uppgifter som finns i den aktuella databasen, det vill säga uppgifter om varje match i de olika ligorna.
Denna investering omfattas således inte av artikel 7.1 i direktivet.
Under dessa förhållanden måste det prövas – om man bortser från den investering som avses i föregående punkt – huruvida anskaffningen,
granskningen eller presentationen av innehållet i en spelordning för en fotbollsliga utgör en kvantitets- eller kvalitetsmässigt
sett väsentlig investering.
Arbetet med att söka och samla uppgifterna i spelordningarna för ligorna kräver inte någon särskild ansträngning från de professionella
fotbollsligornas sida. Detta arbete är nämligen oskiljaktigt förbundet med arbetet att skapa dessa uppgifter. I detta arbete
deltar fotbollsligorna direkt i egenskap av organisatörer. Anskaffningen av innehållet i en spelordning för en fotbollsliga
kräver således inte någon investering som är självständig i förhållande till den investering som krävs för att skapa uppgifterna
i spelordningen.
De professionella fotbollsligorna behöver inte göra någon särskild ansträngning för att kontrollera att uppgifterna om de
matcher som skall spelas är korrekta när spelordningen framställs, eftersom ligorna är direkt inblandade i arbetet med att
skapa dessa uppgifter. Det framgår av Fixtures yttrande att arbetet med att under säsongen kontrollera att innehållet i spelordningarna
är korrekt består i att uppdatera vissa uppgifter i dem till följd av att en match eller en ligaomgång eventuellt måste flyttas
fram efter beslut av eller i samråd med de professionella fotbollsligorna. Som Veikkaus har påpekat, kan en sådan granskning
inte anses utgöra en väsentlig investering.
Även presentationen av en spelordning för en fotbollsliga är nära knuten till själva skapandet av uppgifterna i spelordningen.
Detta bekräftas av att det i beslutet om begäran om förhandsavgörande inte finns några uppgifter om att särskilda arbetsinsatser
eller resurser skulle ha lagts ned på en sådan presentation. Denna presentation kan således inte anses kräva en investering
som är självständig i förhållande till investeringen för att skapa uppgifterna i spelordningen.
Härav följer att varken anskaffning, granskning eller presentation av innehållet i en spelordning för en fotbollsliga utgör
en väsentlig investering som kan motivera att spelordningen skall ges
sui generis
-skydd enligt artikel 7 i direktivet.
Den verksamhet som beskrivs i punkt 13 i denna dom har ingenting att göra med upprättandet av spelordningarna för ligorna.
Som Veikkaus har angett, kan de resurser som läggs ned på denna verksamhet således inte beaktas vid bedömningen av om det
föreligger en väsentlig investering som avser anskaffning, granskning eller presentation av innehållet i databasen.
Av det ovan anförda följer att den första tolkningsfrågan skall besvaras enligt följande. Begreppet investering som avser
anskaffning av innehållet i en databas, i den mening som avses i artikel 7.1 i direktivet, skall tolkas på så sätt att det
avser de resurser som läggs ned på att söka befintliga uppgifter och att samla dessa i databasen. Det omfattar inte resurser
som läggs ned på att skapa de element som utgör innehållet i en databas. Detta begrepp avser således inte resurser som inom
ramen för upprättandet av en spelordning för att kunna anordna ligaspel i fotboll läggs ned på att fastställa speldagar, matchtider
och vilka lag som skall spela mot varandra i de olika ligorna.
Det saknas mot denna bakgrund anledning att besvara de andra tolkningsfrågorna.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
På dessa grunder beslutar domstolen (stora avdelningen) följande dom:
Begreppet investering som avser anskaffning av innehållet i en databas, i den mening som avses i artikel 7.1 i Europaparlamentets
och rådets direktiv 96/9/EG av den 11 mars 1996 om rättsligt skydd för databaser, skall tolkas på så sätt att det avser de
resurser som läggs ned på att söka befintliga uppgifter och att samla dessa i databasen. Det omfattar inte resurser som läggs
ned på att skapa de element som utgör innehållet i en databas. Detta begrepp avser således inte resurser som inom ramen för
upprättandet av en spelordning för att kunna anordna ligaspel i fotboll läggs ned på att fastställa speldagar, matchtider
och vilka lag som skall spela mot varandra i de olika ligorna.
Underskrifter
–
Rättegångsspråk: finska.