CELEX: 62007CJ0166
Ieškinys dėl panaikinimo
Reglamentas (EB) Nr.º1968/2006
Bendrijos finansinė parama Tarptautiniam Airijos fondui
Teisinio pagrindo pasirinkimas

Savo ieškiniu Europos Parlamentas prašo Teisingumo Teismo panaikinti 2006 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1968/2006 dėl Bendrijos finansinės paramos Tarptautiniam Airijos fondui (2007–2010 m.) (
OL L 409, p. 81
, toliau – ginčijamas reglamentas), nes jis buvo priimtas remiantis netinkamu teisiniu pagrindu.
Teisinis pagrindas
Tarptautinis teisinis kontekstas
1985 m. Anglijos–Airijos sutartis
Devinto dešimtmečio viduryje vykusios politinės derybos tarp Airijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės vyriausybių siekiant užtikrinti dviejų Šiaurės Airijos bendruomenių taiką ir susitaikymą buvo baigtos 1985 m. lapkričio 15 d. pasirašant šių dviejų vyriausybių sutartį (
Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys
, 1413 t., Nr. I-23668, toliau – Anglijos–Airijos sutartis), kurios 2 straipsnyje numatyta įsteigti tarpvyriausybinę konferenciją, kurioje būtų nagrinėjami politiniai, saugumo, teisiniai klausimai, įskaitant teisingumo administravimo ir tarpvalstybinio bendradarbiavimo skatinimo klausimus.
Pagal Anglijos–Airijos sutarties 4 straipsnio a punkto ii papunktį šią sutartį sudariusios vyriausybės įsipareigoja bendradarbiauti nepažeisdamos šios tarpvyriausybinės konferencijos nustatytų ribų, kad būtų užtikrinta taika, stabilumas ir Airijos salos klestėjimas skatinant susitaikymą, žmogaus teisių laikymąsi, bendradarbiavimą kovojant su terorizmu ir ekonominio, socialinio bei kultūrinio bendradarbiavimo vystymąsi.
Šioje sutartyje, be kita ko, kaip veiksmų sritis numatytas tarpvalstybinis bendradarbiavimas saugumo, ekonominiais, socialiniais ir kultūriniais klausimais, sritis, kurioje pagal šios sutarties 10 straipsnio a punktą abi vyriausybės bendradarbiauja skatindamos abiejų Airijos dalių, kurios dėl pastarųjų metų įvykių patyrė ypač skaudžių pasekmių, ekonominį ir socialinį vystymąsi. Šiuo tikslu šios vyriausybės analizuoja galimybę gauti tarptautinę paramą.
Susitarimas dėl Tarptautinio Airijos fondo
Remdamosi Anglijos–Airijos sutarties 10 straipsnio a punktu 1986 m. rugsėjo 18 d. Airijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės sudarė susitarimą dėl Tarptautinio Airijos fondo (
Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys,
1515 t., Nr. I-26244, toliau – TAF susitarimas). Šiuo susitarimu įsteigiamas Tarptautinis Airijos fondas (toliau – Fondas), kurio tikslas pagal jo 2 straipsnį skatinti ekonominį ir socialinį vystymąsi bei sudaryti palankias sąlygas nacionalistų ir unionistų kontaktams, dialogui ir susitaikymui visoje Airijoje.
To paties susitarimo 4 straipsnyje išvardytos projektų ar veiksmų rūšys, kurios pirmiausia turėtų būti finansuojamos iš Fondo, būtent: privačiam sektoriui skirtos investicijos naudojant su kapitalo rizika susijusias priemones, tarpvalstybinio bendradarbiavimo projektai ekonomikos, švietimo ir mokslinių tyrimų srityje, taip pat projektai, skirti infrastruktūrai gerinti, ypač socialinėje, sveikatos, švietimo ir aplinkos srityse, bei profesinio mokymo užsienyje projektai.
Pagal TAF susitarimo 5 straipsnį Fondas yra juridinio asmens statusą turinti tarptautinė organizacija, kurios narės yra dvi susitarimą sudariusios vyriausybės. Pagal šio susitarimo 6 straipsnį Fondui vadovauja administracinė taryba, kurios pirmininką ir narius skiria šios dvi vyriausybės. Jie vykdo savo įgaliojimus vadovaudamiesi šių vyriausybių nustatytomis taisyklėmis ir sąlygomis. Šalys rėmėjos gali, jei nori, skirti stebėtojus, kurie dalyvauja administracinės tarybos posėdžiuose.
Šalys rėmėjos yra Jungtinės Amerikos Valstijos, Kanada, Naujoji Zelandija, Australija ir Europos bendrija.
Bendrijos teisė
Ginčijamas reglamentas
Ginčijamame reglamente nustatytos sąlygos, kuriomis teikiama Bendrijos finansinė parama Tarptautiniam Airijos fondui 2007–2010 metais. Jis buvo priimtas remiantis EB 308 straipsniu.
Pagal šio reglamento antrą konstatuojamąją dalį Bendrija pripažįsta, kad Fondo, kuriam paramą skyrė nuo 1989 m., tikslai sutampa su jos pačios tikslais. Pagal šio reglamento trečią konstatuojamąją dalį laikantis 2005 m. sausio 24 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 177/2005 dėl Bendrijos finansinės paramos Tarptautiniam Airijos fondui (2005–2006) (
OL L 30, p. 1
) 5 straipsnio atlikti įvertinimai patvirtino, kad reikia toliau remti Fondo veiklą, kartu stiprinant tikslų sąveiką ir koordinavimą struktūrinių fondų intervencinėmis priemonėmis, ypač Specialiąja Šiaurės Airijos ir Airijos pasienio grafysčių taikos ir susitaikymo programa (toliau – PEACE programa).
Pagrindinis ginčijamo reglamento tikslas, kaip matyti iš jo šeštos konstatuojamosios dalies, remti taiką ir susitaikymą vykdant veiklą, kuri yra platesnio spektro negu struktūrinių fondų finansuojama veikla ir kuri peržengia Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politikos taikymo srities ribas. Atsižvelgiant į strategiją, įgyvendinamą per baigiamąjį Fondo veiklos etapą (2006–2010 m.), galutinis Fondo bei ginčijamo reglamento tikslas pagal šio reglamento penkioliktą konstatuojamąją dalį skatinti bendruomenių susitaikymą. Šio reglamento šešioliktoje ir septynioliktoje konstatuojamosiose dalyse, be kita ko, numatyta, kad Bendrijos parama padės stiprinti valstybių narių ir jų tautų solidarumą ir kad šio reglamento priėmimas yra būtinas siekiant Bendrijos tikslų veikiančioje bendrojoje rinkoje.
Šio reglamento 1 straipsnyje nustatyta suma Fondo veiklai aptariamu laikotarpiu finansuoti.
Pagal ginčijamo reglamento 2 straipsnį:
„Fondas naudoja paramą vadovaudamasis <…> TAF susitarimu.
Skirstydamas paramą, Fondas teikia pirmenybę tarpvalstybiniams projektams arba projektams, kuriuose dalyvauja kelios Bendrijos šalys, taip, kad papildytų struktūrinių fondų finansuojamą veiklą, ypač Šiaurės Airijoje ir Airijos pasienio grafystėse vykdomos PEACE programos veiklą.
Parama naudojama taip, kad skatintų tvarią ekonominę ir socialinę pažangą atitinkamose srityse. Ji neturi būti naudojama kaip kitų valstybės arba privačių išlaidų pakaitalas.“
Šio reglamento 3 straipsnyje numatyta:
„Fondo valdybos <…> posėdžiuose Bendrijai stebėtojo teisėmis atstovauja Komisija.
Fondui stebėtojo teisėmis yra atstovaujama PEACE programos ir kitų atitinkamų struktūrinių fondų intervencinių priemonių stebėsenos komitetų.“
Reikalavimus atitinkančioms Fondo išlaidoms ir Bendrijos finansinės paramos, teikiamos Fondui, mokėjimui taikomos ginčijamo reglamento 6–11 straipsniuose numatytos sąlygos. 6 straipsnyje taip pat numatyta, kad tolesnė parama Fondui galima tik pateikus ir Komisijai patvirtinus Fondo veiklos užbaigimo strategiją. Taip pat šio reglamento 7 straipsnyje nurodyta, kad paramą Fondui administruoja Komisija ir ji mokama dalimis, kurios pirmasis išankstinis mokėjimas atliekamas Komisijai gavus Fondo valdybos pirmininko pasirašytą įsipareigojimą, kuriuo Fondas įsipareigoja laikytis ginčijamame reglamente nustatytų paramos teikimo sąlygų.
Reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 ir PEACE programa
2006 m. liepos 11 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1083/2006, nustatančiame bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo bei panaikinančiame Reglamentą (EB) Nr. 1260/1999 (
OL L 210, p. 25
), nustatytos bendros taisyklės, reglamentuojančios struktūrinių fondų ir Sanglaudos fondo veiklą.
PEACE programa yra Bendrijos iniciatyva pagal struktūrinius fondus. Pagal Reglamento Nr. 1083/2006 II priedo 22 punktą ši programa įgyvendinama kaip tarpvalstybinė programa, kaip apibrėžta 3 straipsnio 2 dalies c punkte, siekiant Europos teritorinio bendradarbiavimo tikslo. Visų pirma ji apima veiksmus, skirtus bendruomenių sanglaudai skatinti, siekiant skatinti socialinį ir ekonominį stabilumą atitinkamuose regionuose. Finansavimo reikalavimus atitinkančios vietovės yra visa Šiaurės Airija ir Airijos pasienio apskritys.
Šalių reikalavimai
Parlamentas Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą reglamentą,
—
priteisti iš Europos Sąjungos Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
—
priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas,
—
nepatenkinus šių reikalavimų, pagal EB 231 straipsnio antrąją pastraipą palikti galioti ginčijamo reglamento padarinius iki naujo reglamento priėmimo ir pripažinti, kad panaikinimo faktas neturi poveikio jau atliktiems mokėjimams ir įsipareigojimams, prisiimtiems pagal ginčijamą reglamentą.
2007 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Airijai, Jungtinei Karalystei ir Komisijai leista įstoti į šią bylą Tarybos pusėje.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
Savo ieškiniui pagrįsti Parlamentas pateikia vienintelį pagrindą, susijusį su EB sutarties pažeidimu, nes EB 308 straipsnis buvo klaidingai pasirinktas kaip teisinis pagrindas.
Jo nuomone, pagal EB 159 straipsnio trečiąją pastraipą Bendrijos teisės aktų leidėjas turi reikiamus įgaliojimus priimti ginčijamą reglamentą. Šia nuostata suteikiama institucijoms kompetencija patvirtinti su struktūriniais fondais nesusijusius specialius veiksmus, kad būtų pasiekti EB 158 straipsnyje nurodyti Bendrijos tikslai stiprinti ekonominę ir socialinę sanglaudą.
Šiame straipsnyje esantis žodžių junginys „stiprinti ekonominę ir socialinę sanglaudą“ reiškia bet kokius veiksmus, kuriais siekiama sudaryti palankias sąlygas visos Bendrijos darniam vystymuisi, socialinei ir teritorinei sanglaudai bei valstybių narių ir Bendrijos gyventojų solidarumui.
Remiantis ginčijamame reglamente, Reglamente Nr. 1083/2006, taip pat pagal Reglamento Nr. 177/2005 (COM (2006) 563 galutinis) 5 straipsnį pateiktos 2006 m. spalio 12 d. Ataskaitos dėl (Fondo) teiginiais, galima daryti išvadą, kad Fondo tikslai atitinka Bendrijos siekiamus tikslus, susijusius su iš struktūrinių fondų finansuojama veikla abiejų Airijos dalių regionuose, kurie susiję su Šiaurės Airijos ir Airijos pasienio regionų gyventojų socialinės sanglaudos ir solidarumo stiprinimu.
Taigi tiek pagal PEACE programą, tiek nepažeidžiant Fondo nustatytų ribų vykdant strategijas pabrėžiamas susitaikymas ir santykių tarp bendruomenių gerinimas. Finansuotini veiksmai įgyvendinant šiuos du strateginius prioritetus abiem atvejais yra vienodi.
Veiksmai, kuriais siekiama skatinti bendruomenių susitaikymą Airijoje, būtinai yra sanglaudos politikos dalis, būtent todėl, kad neįmanoma stiprinti ekonominės ir socialinės sanglaudos aptariamuose regionuose, jeigu nebus pasiektas bendruomenių susitaikymas ir savitarpio supratimas.
Be to, akivaizdu, kad ginčijamo reglamento šešta konstatuojamoji dalis yra tik Tarybos ketinimo deklaravimas, siekiant pagrįsti rėmimąsi EB 308 straipsniu. EB 159 straipsnio trečiojoje pastraipoje numatyti įgaliojimai konkretiems veiksmams, kurie suteikia Bendrijai teisę teikti finansinę paramą Fondui, nenurodant sektorių, kuriuose galima imtis šių konkrečių veiksmų, ar jų veiklos formos.
Parlamentas taip pat pažymi, kad siekiant nustatyti, ar EB 308 straipsnis gali būti ginčijamo reglamento teisinis pagrindas, reikia atsižvelgti į šiuo reglamentu siekiamus tikslus teikiant finansinę paramą Fondui, o ne į paties Fondo tikslus. Be to, neturi reikšmės tai, ar Fondas yra juridinio asmens statusą turinti tarpvyriausybinė organizacija, kuriai įnašus moka ir trečiosios šalys.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, tvirtina, kad EB sutarties XVII antraštinėje dalyje, kurioje yra EB 158–162 straipsniai, nenumatyta įgaliojimų imtis veiksmų, reikalingų Fondo veiklai, ir todėl šie straipsniai negali būti tinkamas teisinis pagrindas pateisinti su tuo susijusios finansinės paramos skyrimą.
Ši institucija nurodo, kad EB 158 ir 159 straipsnių struktūra ir bendra schema yra tokios, kad sąvoka „konkretūs veiksmai“ EB 159 straipsnio trečiosios pastraipos prasme turi būti suprantama kaip sudedamoji EB 158 straipsnyje numatytų tikslų dalis. Taigi konkretaus veiksmo, nesusijusio su struktūriniais fondais, patvirtinimas yra priemonė, kuri, kaip ir Bendrijos teikiama parama iš struktūrinių fondų, naudojama siekiant sustiprinti Bendrijos ekonominę ir socialinę sanglaudą, kad būtų skatinamas jos bendras darnus vystymasis.
Tačiau ginčijamo reglamento tikslas finansiškai remti tarptautinę organizaciją iš esmės siekiant Airijos bendruomenių susitaikymo, atsižvelgiant į istorinius, politinius, kultūrinius ir religinius konflikto Airijos saloje veiksnius. Akivaizdu, kad šie tikslai negali būti įtraukti į EB 158 straipsnio, kuriuo visų pirma siekiama mažinti regionų plėtros lygio skirtumus, taikymo sritį. Nacionalistų ir unionistų nesusitaikymas Fondo nurodytose teritorijose turi būti laikomas kliūtimi veiksmingai vykdyti ekonominės ir socialinės sanglaudos politiką.
Be to, Taryba nurodo, kad PEACE programos teisinis pagrindas jai nesuteikia kompetencijos vykdyti visų veiksmų, kuriuos dabar vykdo Fondas, nors abi šios priemonės papildo viena kitą, jas vykdant turi būti bendradarbiaujama ir jos koordinuojamos. Abiem priemonėmis vienu metu sprendžiami, pirma, nestabilumo ir, antra, ekonominio ir socialinio vystymosi aspektai, nors numatyti skirtingi jų sprendimo būdai. Fondas iš esmės siekia susitaikymo, kad būtų sudarytos sąlygos sanglaudai, o PEACE programa siekiama sanglaudos, kad būtų sudarytos sąlygos susitaikyti. Taigi esminis Fondo elementas nepatenka į EB sutarties XVII antraštinės dalies taikymo sritį.
Taryba ir Airija mano, kad ši antraštinė dalis susijusi su Bendrijai būdingomis veiksmų priemonėmis, kurios administruojamos pagal Bendrijos teisės aktų normas, įskaitant jos finansinį reglamentą. Be to, Taryba mano, kad nei EB sutarties XVII antraštinė dalis, nei Bendrijos teisės aktai negali būti taikomi tarptautinei organizacijai, kurios nariams, be kita ko, Bendrija nepriklauso. Net ir tuo atveju, jei kada nors paaiškėtų, kad Fondas visų pirma užsiima ekonomine sanglauda, o ne sutaikymu, nepaisant viso to, neįmanoma Bendrijos paramą pagrįsti šios Sutarties XVII skyriumi.
Taryba priduria, kad, jos manymu, nereikėjo ginčijamo reglamento pagrįsti antruoju teisiniu pagrindu, tariamai apimančiu ekonominės ir socialinės sanglaudos tikslą, atsižvelgiant į tai, kad pagrindinis Fondo tikslas yra Airijos bendruomenių susitaikymas ir kad šis fondas yra Bendrijai nepriklausanti organizacija. Ekonominės ir socialinės sanglaudos tikslas yra tik susitaikymo, kurio siekia Bendrijai nepriklausančios tarptautinės organizacijos, pasekmė.
Komisija mano, kad ginčijamo reglamento tikslu, būtent teikti Bendrijos finansinę paramą Fondui 2007–2010 m., kuri turi būti naudojama laikantis TAF susitarimo, daroma nuoroda į Anglijos–Airijos sutartį, kuria, remiantis jos preambule, 2 straipsnio a punktu bei 4 straipsnio a punkto ii papunkčiu, siekiama vienintelio taikos ir susitaikymo tikslo, atsižvelgiant į dviejų sutartį sudariusių valstybių ir visų pirma į Šiaurės Airijos gyventojų interesus. Atskaitos taškas yra politinis nestabilumas, o ne ekonominiai ir socialiniai sunkumai. TAF susitarimo 2 straipsnyje nustatytais tikslais siekiama skatinti tarpvalstybinį bendradarbiavimą, kuris numatytas Anglijos–Airijos sutarties 10 straipsnio a punkte, o pats šis bendradarbiavimas yra šia sutartimi siekiamo taikos ir susitaikymo tikslo, atsižvelgiant į dviejų sutartį sudariusių valstybių interesus, įgyvendinimo priemonė. Todėl ekonominė ir socialinė plėtra, kuri numatyta Anglijos–Airijos sutartyje, nėra savaiminis tikslas.
Be to, Komisija pažymi, kad nors Fondo veikla ir struktūrinių fondų veikla kai kur dubliuojasi, pirmoji iš jų apima ir tas veiklos rūšis, kurios nepatenka į Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politikos taikymo sritį. TAF susitarimo 4 straipsnyje, kuriame numatytos projektų ar veiksmų, kuriems, atsižvelgiant į šio susitarimo tikslus, teikiama pirmenybė finansuoti iš Fondo, kategorijos, veiksmų kategorijos išsamiai neišvardytos ir tai gali būti Bendrijos sanglaudos politikos veiksmai, visiškai jais neapribojant.
Galiausiai Komisija nurodo, kad EB sutarties XVII antraštinės dalies straipsniai yra Bendrijos instrumentų, siekiant įgyvendinti Bendrijos sanglaudos politiką, priėmimo teisinis pagrindas. Kadangi Fondas nėra toks instrumentas ir jo veikla peržengia šios politikos taikymo srities ribas, ginčijamas reglamentas negali būti priimtas šios sutarties XVII antraštinės dalies nuostatų pagrindu.
Airija mano, kad reikia atsižvelgti į specifinį ir ypatingą Fondo, kurio tikslas yra skatinti taiką ir bendruomenių susitaikymą, pobūdį. Tačiau ekonominės ir socialinės plėtros atžvilgiu Fondas yra kaip priemonė. Ši plėtra nėra savaiminis tikslas, o tik susitaikymo ir politinio progreso veiksnys. Keturios pagrindinės Fondo strategijos sritys 2006–2010 m. laikotarpiu iliustruoja svarbiausią jo funkciją kaip mechanizmą, kuriuo siekiama sutaikyti nacionalistus ir unionistus.
Jungtinės Karalystės vyriausybės manymu, EB 158 ir EB 159 straipsniai skirti ekonominei ir socialinei Bendrijos regionų nelygybei panaikinti, o ne tam, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos regione gyvenančių skirtingų bendruomenių taikai ir susitaikymui. Taigi nauja Fondo strategija labai aiškiai pabrėžia susitaikymo tikslą. Nors Fondo ir PEACE programa tam tikrais aspektais viena kitą papildo, vis dėlto jos skiriasi, nes PEACE programa Bendrija specialiai siekė skatinti ekonominę ir socialinę sanglaudą Bendrijoje, o Fondo tikslai kitokie, apibrėžti ne pagal Bendrijos teisę.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką rėmimasis EB 308 straipsniu kaip teisiniu teisės akto pagrindu pateisinamas tik tuomet, kai jokioje kitoje EB sutarties nuostatoje nenumatomi reikiami Bendrijos institucijų įgaliojimai priimti šį teisės aktą (1996 m. lapkričio 12 d. Sprendimo
Jungtinė Karalystė prieš Tarybą
, C-84/94, Rink. p. I-5755, 48 punktas; 1998 m. gegužės 28 d. Sprendimo
Parlamentas prieš Tarybą
, C-22/96, Rink. p. I-3231, 22 punktas ir 2006 m. gegužės 2 d. Sprendimo
Parlamentas prieš Tarybą
, C-436/03, Rink. p. I-3733, 36 punktas ir minėta teismo praktika).
Šiuo teisiniu pagrindu siekiama suteikti įgaliojimus Bendrijos institucijoms, kai specifinės EB sutarties nuostatos aiškiai ar numanomai nesuteikia joms įgaliojimų imtis veiksmų, tiek, kiek šie įgaliojimai yra būtini vienam iš šioje Sutartyje įtvirtintų Bendrijos tikslų pasiekti (1996 m. kovo 28 d. Nuomonės 2/94, Rink. p. I-1759, 29 punktas ir 2008 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo
Kadi ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
,
C-402/05 P ir C-415/05 P, Rink. p. I-6351
, 211 punktas).
Bendrijos kompetencijos sistemoje Bendrijos teisės akto teisinio pagrindo parinkimas turi būti grindžiamas objektyviais kriterijais, kuriems gali būti taikoma teisminė kontrolė ir kuriems, be kita ko, priskirtinas teisės akto tikslas ir turinys (2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Tarybą
, C-338/01, Rink. p. I-4829, 54 punktas ir minėta teismo praktika bei 2001 m. gruodžio 6 d. Nuomonės 2/00, Rink. p. I-9713, 22 punktas ir minėta teismo praktika).
Todėl reikia išnagrinėti, remiantis minėtais kriterijais, ar, kaip nurodo Parlamentas, EB 159 straipsnio trečioji pastraipa yra tinkamas teisinis pagrindas, kad būtų priimtas ginčijamas reglamentas, ir ar todėl jis turi būti priimtas remiantis šiuo teisiniu pagrindu.
Dėl EB sutarties XVII antraštinės dalies
Šiuo atžvilgiu reikia išnagrinėti pagal EB sutarties XVII antraštinę dalį, kurią sudaro EB 158–162 straipsniai, įsteigtą sistemą, kuri suteikia Bendrijai kompetenciją įgyvendinti Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politiką, kad būtų užtikrinta darni visos Bendrijos plėtra.
Pagal EB 159 straipsnio pirmąją pastraipą į šios Bendrijos politikos tikslus, kurie apibrėžti EB 158 straipsnyje, turi atsižvelgti tiek valstybės narės, tiek Bendrija formuluodamos ir įgyvendindamos Bendrijos politikas. Bendrija taip pat skatina šių tikslų įgyvendinimą, be kita ko, veiksmais, kuriuos ji vykdo naudodama struktūrinius fondus. Tame pačiame kontekste tam tikromis sąlygomis ji gali veikti EB 159 straipsnio trečiosios pastraipos pagrindu imdamasi specialių veiksmų, kurie nepatenka į šių fondų veiklos sritį.
Iš tiesų ši nuostata nenumato tokių specialių veiksmų formos. Vis dėlto, kaip iš esmės nurodė Airija, Taryba ir Komisija, Bendrija visais savo veiksmais įgyvendina autonomišką Bendrijos politiką, todėl EB sutarties XVII antraštinėje dalyje yra tinkamų teisinių pagrindų, kuriais remiantis galima priimti Bendrijai būdingas veiksmų priemones, administruojamas remiantis Bendrijos teisės aktais, kurių turinys patenka į Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politikos taikymo sritį.
Dėl ginčijamo reglamento tikslo ir turinio
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia išnagrinėti ginčijamo reglamento tikslą ir turinį, kad būtų nustatyta, ar priimdamas šį reglamentą jų pagrindu teisės aktų leidėjas galėjo remtis EB 159 straipsnio trečiąja pastraipa kaip teisiniu pagrindu.
Dėl ginčijamo reglamento tikslo iš jo šeštos, penkioliktos ir šešioliktos konstatuojamųjų dalių matyti, kad juo iš esmės siekiama skatinti taiką ir dviejų Šiaurės Airijos bendruomenių susitaikymą ir kad Bendrijos parama padės stiprinti valstybių narių ir jų tautų solidarumą.
Šiame kontekste taip pat reikia atsižvelgti į ginčijamo reglamento 2 straipsnį, kuris susijęs ne tik su Fondui teikiamos Bendrijos finansinės paramos naudojimo sąlygomis, bet ir su jo tikslais.
Šioje nuostatoje numatyta, pirma, kad Fondas teikia pirmenybę tarpvalstybiniams projektams ar projektams, kuriuose dalyvauja kelios Bendrijos šalys, siekdamas įgyvendinti pagal PEACE programa finansuojamą veiklą ir kad parama naudojama skatinant tvarią ekonominę ir socialinę pažangą atitinkamose srityse.
Antra, joje daroma nuoroda į TAF susitarimą. Be to, pagrindiniai TAF susitarimo tikslai, aprašyti to paties susitarimo 2 straipsnyje, turi būti laikomi ginčijamo reglamento dalimi. Pagal šio susitarimo 2 straipsnį jo tikslai yra skatinti ekonominę ir socialinę pažangą bei skatinti Airijos nacionalistus ir unionistus užmegzti santykius, pradėti dialogą ir susitaikyti.
Šį teiginį taip pat patvirtina teisinis kontekstas, kuriame priimtas ginčijamas reglamentas, būtent Anglijos–Airijos sutartis, kuri yra TAF susitarimo pagrindas. Nors pagrindinis Anglijos–Airijos sutarties tikslas skatinti taiką ir dviejų Šiaurės Airijos bendruomenių susitaikymą, veiklos sritis, į kurią patenka TAF susitarimas, kaip matyti iš šios sutarties 10 straipsnio a punkto, yra ekonominės ir socialinės regionų plėtros skatinimas.
Be to, iš ginčijamo reglamento ir daromos nuorodos į TAF susitarimą išplaukia, kad šiuo reglamentu siekiama skatinti tiek taiką ir dviejų Šiaurės Airijos bendruomenių susitaikymą, tiek ekonominę ir socialinę pažangą teritorijose, kurios įtrauktos į karinį konfliktą.
Iš to akivaizdu, kad ginčijamo reglamento tikslai atitinka siekiamus Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politika, tai taip pat patvirtina šio reglamento antra konstatuojamoji dalis.
Dėl ginčijamo reglamento turinio pažymėtina, kad jo 1 straipsnyje numatyta Bendrijos finansinės paramos Fondui suma 2007–2010 m. laikotarpiu. Šio reglamento 2–11 straipsniuose daroma nuoroda į TAF susitarimą, kiek tai susiję su šios paramos, teikiamos Fondui, naudojimu, numatant šio naudojimo prioritetus, Bendrijos ir Fondo bendradarbiavimo tvarką bei šios paramos sąlygas ir mokėjimo būdą.
Be to, ginčijamo reglamento 2 straipsnio antrojoje pastraipoje numatyta, kad, skirstydamas paramą, Fondas teikia pirmenybę tarpvalstybiniams projektams arba projektams, kuriuose dalyvauja kelios Bendrijos šalys, taip, kad papildytų struktūrinių fondų finansuojamą veiklą, ypač Šiaurės Airijoje ir Airijos pasienio grafystėse vykdomos PEACE programos veiklą. Pagal šio straipsnio trečiąją pastraipą parama naudojama taip, kad skatintų tvarią ekonominę ir socialinę pažangą atitinkamose srityse.
Šiuo atžvilgiu iš ginčijamo reglamento 6 ir 10 straipsnių matyti, kad tolesni Bendrijos mokėjimai Fondui ir metiniai mokėjimai priklauso nuo to, ar Komisija patvirtina jo pateiktą užbaigimo strategiją. Be to, iš ginčijamo reglamento 7 straipsnio matyti, kad didelės dalies metinės paramos mokėjimas priklauso nuo to, ar gautas Fondo valdybos pirmininko įsipareigojimas, kuriuo Fondas įsipareigoja laikytis šiame reglamente nustatytų sąlygų, bei nuo to, ar Komisija patvirtina metinę Fondo veiklos ataskaitą.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Bendrijos finansinė parama Fondui, neatsižvelgiant į jos teisinį reglamentavimą, yra specialūs veiksmai, kurie, esant būtinybei jų imtis ne struktūrinių fondų srityje ir siekiant EB 158 straipsnyje numatytų tikslų, gali būti įgyvendinami pagal EB 159 straipsnio trečiąją pastraipą.
Vis dėlto nei bendradarbiavimo tarp Komisijos ir Fondo būdai, nei Bendrijos finansinės paramos sąlygos ir jos mokėjimo tvarka nesuteikia galimybės Bendrijai užkirsti kelią tam, kad naudodamas šią paramą Fondas nesiimtų veiksmų, kurie, nors ir atitinka TAF susitarimo tikslus, nepatenka į Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politikos taikymo sritį arba bent jau nėra administruojami laikantis kriterijų, kuriuos taiko Bendrija vykdydama šią politiką.
Iš tiesų pagal TAF susitarimo 5 straipsnį Fondas yra juridinio asmens statusą pagal tarptautinę viešąją teisę turinti organizacija. Nors Bendrija turi stebėtojos statusą Fondo valdybos posėdžiuose ir nors ginčijamame reglamente numatyta, kad Fondo, struktūrinių fondų ir, be kita ko, PEACE programos veikla turi būti koordinuojama visuose lygmenyse, vis dėlto Bendrija nėra nei šios organizacijos, nei jos valdybos narė, ir ji veikia pagal TAF susitarimo 6 straipsnį laikydamasi susitarimą sudariusių dviejų vyriausybių nustatytų taisyklių ir sąlygų.
Be to, ginčijamo reglamento 2 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta, kad Bendrijos finansinė parama naudojama laikantis TAF susitarimo, kuriame, kaip teisingai nurodė Komisija, išsamiai neišvardyti finansuotini veiksmai, o tik jo 4 straipsnyje nustatytos veiksmų, kuriems finansuojant teikiama pirmenybė, kategorijos. Šia nuoroda į TAF susitarimą ginčijamu reglamentu leidžiama naudoti finansinę paramą veiksmams, kurių bent jau iki ginčijamo reglamento priėmimo dienos specifiniai tikslai ir konkretus turinys nebuvo žinomi, atsižvelgiant į tai, kad Bendrija nerengia šių veiksmų ir jų neįgyvendina.
Be to, nors ginčijamo reglamento 6, 7 ir 10 straipsniuose nustatytos formalios Bendrijos finansinės paramos Fondui mokėjimo sąlygos, vis dėlto juose nenumatytos materialios gavus šią paramą finansuotinos veiklos sąlygos, kurios skiriasi nuo numatytųjų ginčijamo reglamento 2 straipsnyje. Taip pat šios ginčijamo reglamento nuostatos, priešingai nei tvirtina Parlamentas, negali užkrinti, kad visa Bendrijos finansuojama Fondo parama iš tiesų atitinka Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos tikslus.
Šiomis aplinkybėmis Bendrijos teisės aktų leidėjas ginčijamo reglamento šeštoje konstatuojamojoje dalyje galėjo teisėtai nuspręsti, kad dalis pagal ginčijamą reglamentą finansuojamos veiklos nepatenka į Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos taikymo sritį.
Be to, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 46 punkte, EB 159 straipsnis taikomas tik savarankiškiems Bendrijos veiksmams, kurie administruojami pagal Bendrijos teisės aktus ir kurių turinys patenka į Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politikos taikymo sritį.
Taigi EB 159 straipsnio trečioji pastraipa pati savaime nesuteikia Bendrijai reikiamos kompetencijos siekti Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politikos tikslų teikiant finansinę paramą ginčijamame reglamente numatytomis sąlygomis.
Dėl tinkamo teisinio pagrindo
Šiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar teisės aktų leidėjas, norėdamas priimti ginčijamą reglamentą, turėjo remtis tiek EB 308 straipsniu, tiek EB 159 straipsnio trečiąja pastraipa.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 41 punkte, EB 308 straipsniu siekiama suteikti įgaliojimus Bendrijos institucijoms, kai specifinės EB sutarties nuostatos aiškiai ar numanomai nesuteikia joms įgaliojimų imtis veiksmų, tiek, kiek šie įgaliojimai yra būtini vienam iš šioje Sutartyje įtvirtintų Bendrijos tikslų pasiekti. Be to, iš EB 308 straipsnio išplaukia, kad norint remtis šia nuostata reikalaujama, kad numatyti veiksmai būtų susiję su „bendrosios rinkos funkcionavimu“ (žr. minėto sprendimo
Kadi ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
200 punktą).
Ginčijamu reglamentu siekiama skatinti dviejų valstybių narių įsteigtos tarptautinės organizacijos veiksmus, kurios tikslas stiprinti ekonominę ir socialinę sanglaudą. Be to, kaip matyti iš EB 2 straipsnio ir 3 straipsnio 1 dalies k punkto, ekonominės ir socialinės sanglaudos stiprinimas kitoje nei EB sutarties XVII antraštinės dalies taikymo srityje suteikiant Bendrijai kompetenciją įgyvendinti Bendrijos ekonominės ir socialinės sanglaudos politiką yra Bendrijos tikslas. Kaip taip pat matyti iš ginčijamo reglamento septynioliktos konstatuojamosios dalies, ginčijamo reglamento tikslas susijęs su bendrąja rinka, nes juo siekiama ekonominės dviejų valstybių narių teritorijų, kurių padėtis yra nepalanki, pažangos, o dėl to ir bendrosios rinkos veikimo pažangos.
Iš to, kas pasakyta, matyti, jog atsižvelgiant į tai, kad ginčijamu reglamentu siekiama EB 2 straipsnyje, EB 3 straipsnio 1 dalies k punkte ir EB sutarties XVII antraštinėje dalyje numatytų tikslų, nors pati ši dalis nesuteikia Bendrijai kompetencijos jų siekti, Bendrijos teisės aktų leidėjas turėjo kartu remtis EB 159 straipsnio trečiąja pastraipa ir EB 308 straipsniu (šiuo klausimu žr. 1989 m. gegužės 30 d. Sprendimo
Komisija prieš Tarybą
, 242/87, Rink. p. 1425, 6 ir 37 punktus bei minėto sprendimo
Kadi ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
211–214 punktus), laikydamasis juose numatytų teisės aktų priėmimo procedūrų, t. y. tiek EB 251 straipsnyje numatytos „bendro sprendimo“ procedūros, tiek vieningo balsavimo Taryboje procedūros.
Dėl prašymo palikti galioti ginčijamo reglamento padarinius
Taryba, palaikoma šiuo klausimu visų į bylą įstojusių šalių, prašo Teisingumo Teismo ginčijamo reglamento panaikinimo atveju taikant EB 231 straipsnio antrąją pastraipą palikti galioti jo padarinius iki naujo reglamento priėmimo ir pripažinti, kad panaikinimo faktas neturi poveikio jau atliktiems mokėjimams ir įsipareigojimams prisiimtiems pagal ginčijamą reglamentą.
Tarybos manymu, palikti galioti šio reglamento padarinius būtina dėl svarių teisinio saugumo motyvų, susijusių tiek su vykdomais projektais, tiek su Fondo administracijos teisėtais lūkesčiais.
Pagal EB 231 straipsnio antrąją pastraipą Teisingumo Teismas gali, jei mano esant reikalinga, panaikindamas reglamentą nurodyti, kurios paskelbto negaliojančiu reglamento pasekmės turi būti laikomos galutinėmis.
Pagal ginčijamo reglamento 12 straipsnį jis įsigaliojo 2007 m. sausio 1 d., o jo galiojimas baigiasi 2010 m. gruodžio 31 dieną. Taigi ginčijamas reglamentas panaikinamas laikotarpiu, kai buvo atlikti bent du iš keturių metinių mokėjimų ir išmokėtos jas atitinkančios pagrindinės išmokos ir kai Fondo administracija gali teisėtai tikėtis, kad likusi dalis taip pat bus sumokėta.
Todėl dėl ginčijamo reglamento panaikinimo, nepalikus galioti jo pasekmių, gali būti padarytas neigiamas poveikis visų pirma su finansine parama susijusiems planuojamiems ar įgyvendinamiems veiksmams ar projektams, o dėl to gali kilti žalingas neapibrėžtumas Fondo vykdomoms ir būsimoms finansavimo operacijoms.
Šiomis aplinkybėmis yra svarių teisinio saugumo motyvų, pateisinančių tai, kad Teisingumo Teismas pasinaudotų EB 231 straipsnio antra pastraipa jam suteiktais įgaliojimais ir nurodytų panaikinto reglamento pasekmes, kurios turi būti pripažintos galutinėmis. Taigi reikia nuspręsti, kad ginčijamo reglamento panaikinimo faktas neturi poveikio nei jau atliktiems mokėjimams, nei įsipareigojimams, prisiimtiems pagal šį reglamentą iki šio sprendimo paskelbimo, ir palikti galioti ginčijamo reglamento pasekmes iki naujo reglamento, kuris turi būti priimtas remiantis tinkamu teisiniu pagrindu, įsigaliojimo per protingą terminą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal šio reglamento 69 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą, jeigu dalis kiekvienos šalies reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama arba jeigu susiklosto ypatingos aplinkybės, Teisingumo Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Kadangi dalis Tarybos ir Parlamento reikalavimų nagrinėjamu atveju buvo atmesta, kiekviena iš šių šalių padengia savo išlaidas.
Remiantis Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalimi, įstojusios į bylą valstybės narės padengia savo išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2006 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1968/2006 dėl Bendrijos finansinės paramos Tarptautiniam Airijos fondui (2007–2010 m.).

2.
Palikti galioti Reglamento Nr. 1968/2006 padarinius iki naujo reglamento, kuris turi būti priimtas remiantis tinkamu teisiniu pagrindu, įsigaliojimo per protingą terminą.

3.
Reglamento Nr. 1968/2006 panaikinimo faktas neturi poveikio nei jau atliktiems mokėjimams, nei įsipareigojimams, prisiimtiems pagal šį reglamentą.

4.
Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

5.
Airija, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė ir Europos Bendrijų Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.