CELEX: 62001CJ0243
Sijoittautumisoikeus
Palvelujen tarjoamisen vapaus
Urheilutapahtumia koskevien vetojen kerääminen yhdessä jäsenvaltiossa ja välittäminen Internetin välityksellä toiseen jäsenvaltioon
Kielto rikosoikeudellisten seuraamusten uhalla
Jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan tietyille elimille on varattu oikeus vetojen keräämiseen

Tribunale di Ascoli Piceno on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 30.3.2001 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
tuomioistuimeen 22.6.2001, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen EY 43 ja EY 49 artiklan tulkinnasta.
Tämä kysymys on esitetty Piergiorgio Gambellia ja 137:ää muuta syytettyä (jäljempänä Gambelli ym.) vastaan käynnistetyssä
rikosoikeudenkäynnissä, jossa näitä syytetään siitä, että he ovat lainvastaisesti järjestäneet kiellettyjä vetoja ja että
he omistavat keskuksia, jotka harjoittavat vedonlyöntiä koskevien tietojen keräämis- ja välitystoimintaa, mikä on valtiota
vastaan suunnattu petos.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
EY 43 artiklassa määrätään seuraavaa: Jäljempänä olevien määräysten mukaisesti kielletään rajoitukset, jotka koskevat jäsenvaltion kansalaisen vapautta sijoittautua
toisen jäsenvaltion alueelle. Myös kielletään rajoitukset, jotka estävät jäsenvaltion alueelle sijoittautuneita jäsenvaltion
kansalaisia perustamasta kauppaedustajan liikkeitä, sivuliikkeitä ja tytäryhtiöitä.Jollei pääomia koskevan luvun määräyksistä muuta johdu, sijoittautumisvapauteen kuuluu oikeus ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa
itsenäistä ammattia sekä oikeus perustaa ja johtaa yrityksiä, erityisesti 48 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja yhtiöitä,
niillä edellytyksillä, jotka sijoittautumisvaltion lainsäädännön mukaan koskevat sen kansalaisia.
EY 48 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että
jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetut yhtiöt, joiden sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai päätoimipaikka
on yhteisön alueella, rinnastetaan ─ ─ luonnollisiin henkilöihin, jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia.
EY 46 artiklan 1 kohdassa määrätään, että
tämän luvun määräykset ja niiden nojalla toteutetut toimenpiteet eivät rajoita niiden lakien, asetusten ja hallinnollisten
määräysten soveltamista, joiden mukaan ulkomaalaisiin sovelletaan erityissääntelyä yleisen järjestyksen tai turvallisuuden
taikka kansanterveyden perusteella.
EY 49 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että
jäljempänä olevien määräysten mukaisesti kielletään rajoitukset, jotka koskevat muuhun yhteisön valtioon kuin palvelujen vastaanottajan
valtioon sijoittautuneen jäsenvaltion kansalaisen vapautta tarjota palveluja yhteisössä.
Kansallinen lainsäädäntö
Regio Decreto nro 773, Testo Unico delle Leggi di Pubblica Sicurezza -nimisen 18.6.1931 annetun lain (yleisen turvallisuuden
alalla annetut lait kodifioiva kuninkaan asetus nro 773, Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana (jäljempänä GURI) nro 146,
26.6.1931; jäljempänä kuninkaan asetus) 88 §:n mukaan vetojen keräämiseen ei myönnetä lupaa, ellei kyse ole kilpa-ajojen,
purjehduskilpailujen, pallopelien tai muiden vastaavanlaisten kilpailujen vedonlyönnistä siinä tapauksessa, että vetojen kerääminen
on tarpeen kilpailun asianmukaisen kulun kannalta.
Legge Finanziaria nro 388 -nimisen 23.12.2000 annetun lain (verolaki nro 388; GURIn täydennysosa 29.12.2000; jäljempänä laki
nro 388) nojalla lupa vedonlyöntien järjestämiseen annetaan yksinomaan toimiluvan haltijalle tai sille, jonka ministeriö tai
joku muu toimielin, jolla lain mukaan on yksinoikeus vedonlyöntien järjestämiseen, on siihen oikeuttanut. Vedonlyönnit voivat
koskea sellaisten urheilutapahtumien tuloksia, jotka järjestetään Comitato olimpico nazionale italianon (Italian kansallinen
olympiakomitea, jäljempänä CONI) tai siitä riippuvaisten elinten valvonnassa, tai sellaisten hevoskilpailujen tuloksia, jotka
on järjestetty Unione nazionale per l'incremento delle razze equine (kansallinen hevosjalostusyhdistys, jäljempänä UNIRE)
välityksellä.
Toimenpiteistä pelien ja kiellettyjen vedonlyöntien alalla sekä urheilukilpailujen asianmukaisen kulun suojelemiseksi 13.12.1989
annetun lain nro 401 (GURI nro 294, 18.12.1989), sellaisena kuin se on muutettuna lailla nro 388/00, jonka 37 §:n 5 momentilla
lakiin nro 401 on lisätty 4 a § ja 4 b § (jäljempänä laki nro 401/89), 4 §:ssä, 4 a §:ssä ja 4 b §:ssä säädetään seuraavaa:
Oikeudeton osallistuminen pelien tai vedonlyöntien järjestämiseen4 §
1.
Joka luvattomasti osallistuu sellaisten arpajaisten, vedonlyöntien tai veikkauspelien järjestämiseen, joihin valtiolla tai
luvan saaneella oikeushenkilöllä on lain mukaan yksinoikeus, on tuomittava vankeuteen vähintään kuudeksi kuukaudeksi ja enintään
kolmeksi vuodeksi. Samaan rangaistukseen on tuomittava se, joka toimeenpanee vedonlyöntejä tai veikkauksia CONIn, sen valvonnassa
olevien elinten tai UNIREn järjestämien urheilutapahtumien yhteydessä. Joka lainvastaisesti osallistuu sellaisten vedonlyöntien
julkiseen järjestämiseen, joiden kohteena ovat muut ihmisten tai eläinten väliset kilpailut tai taitopelit, on tuomittava
vankeuteen vähintään kolmeksi kuukaudeksi ja enintään vuodeksi sekä vähintään miljoonan Italian liiran suuruiseen sakkoon.
2.
Joka mainostaa 1 momentissa kuvatulla tavalla järjestettyjä kilpailuja, pelejä tai vedonlyöntejä olematta kuitenkaan rikoskumppani
kyseisessä momentissa määriteltyyn rikokseen, on tuomittava vankeuteen enintään kolmeksi kuukaudeksi sekä vähintään 100 000:n
ja enintään miljoonan Italian liiran suuruiseen sakkoon.
3.
Joka osallistuu 1 momentissa kuvatulla tavalla järjestettyihin kilpailuihin, peleihin tai vedonlyönteihin olematta kuitenkaan
rikoskumppani kyseisessä momentissa määriteltyyn rikokseen, on tuomittava vankeuteen enintään kolmeksi kuukaudeksi tai vähintään
100 000:n ja enintään miljoonan Italian liiran suuruiseen sakkoon.
─ ─4 a §Tässä pykälässä säädettyjä seuraamuksia sovelletaan henkilöön, joka ilman [kuninkaan asetuksen] 88 §:ssä tarkoitettua toimilupaa
tai lupaa harjoittaa Italiassa toimintaa, jossa hyväksytään tai kerätään millaisia tahansa vetoja, jotka lyödään Italiassa
tai ulkomailla, mukaan lukien puhelimitse tai muuten televiestimien välityksellä harjoitettu toiminta, taikka jossa millä
tahansa tavalla edistetään tällaista vetojen hyväksymistä ja keräämistä.4 b §─ ─ tässä pykälässä säädettyjä seuraamuksia sovelletaan henkilöön, joka kerää tai kirjaa lottokuponkeja, veikkauksia tai vedonlyöntejä
puhelimitse tai muun televiestimen välityksellä ilman, että hänellä on lupa käyttää näitä välineitä keräämiseen tai kirjaamiseen
─ ─ .
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä käy ilmi, että Tribunale di Fermon (Italia) yleinen syyttäjä ja
esitutkintatuomari ovat todenneet, että on olemassa laaja ja monisyinen järjestely, jossa italialaiset välittäjät ovat Internetin
välityksellä yhteydessä Liverpoolissa (Yhdistynyt kuningaskunta) kotipaikkansa omaavaan Stanley International Betting Ltd
-nimiseen vedonlyönnin välittäjään (jäljempänä Stanley) ja johon pääasiassa syytettyinä olevat Gambelli ym. kuuluvat.  Heitä
syytetään siitä, että he ovat toimineet Italian alueella yhteistyössä ulkomaalaisen vedonlyönnin välittäjän kanssa vetojen
keräämistä koskevassa toiminnassa, johon valtiolla on lain mukaan yleensä yksinoikeus, ja että he ovat näin rikkoneet lakia
nro 401/89.
Tällainen toiminta, jolla katsotaan loukattavan CONIlle annettua yksinoikeutta välittää urheilutapahtumiin liittyviä vetoja
ja jonka katsotaan täyttävän lain nro 401/89  4 §:ssä tarkoitetun rikoksen tunnusmerkistön, tapahtuu seuraavasti: vedonlyöjä
ilmoittaa italialaisen välittäjän edustajalle ottelut, joiden osalta hän aikoo lyödä vetoa, sekä panoksensa suuruuden; tämä
välittäjä lähettää Internetin välityksellä vedonlyönnin välittäjälle hyväksymispyynnön, jossa on tiedot kyseessä olevista
kansallisista jalkapallo-otteluista ja asetettavasta panoksesta; vedonlyönnin välittäjä lähettää Internetin välityksellä reaaliajassa
vahvistuksen vedon hyväksymisestä; italialainen välittäjä välittää tämän vahvistuksen edelleen kyseiselle vedonlyöjälle, ja
tämä maksaa välittäjälle maksettavan määrän, joka sitten siirretään vedonlyönnin välittäjälle ulkomailla erityisesti tätä
tarkoitusta varten avatulle tilille.
Stanley on Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden mukaan perustettu ja siellä kaupparekisteriin rekisteröity pääomayhtiö, joka
harjoittaa vedonvälitystoimintaa Liverpoolin kaupungin Betting, Gaming and Lotteries Act -nimisen lain nojalla myöntämän luvan
perusteella. Sillä on lupa harjoittaa toimintaansa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja ulkomailla. Se järjestää ja hoitaa vetoja
Yhdistyneessä kuningaskunnassa myönnetyn luvan nojalla siten, että se valitsee tapahtumat ja voittokertoimet sekä kantaa taloudellisen
riskin. Stanley maksaa vedonlyönteihin liittyvät voitot ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kannettavat erilaiset verot sekä
palkkoihin liittyvät verot ja muut maksut. Yhtiön toiminnan sääntöjenmukaisuutta valvotaan tarkasti sekä yksityisen tilintarkastusyhtiön
että Inland Revenuen ja Customs & Excisen suorittamilla tarkastuksilla.
Stanley tarjoaa eurooppalaisille asiakkaille laajan valikoiman kansallisiin, eurooppalaisiin tai maailmanlaajuisiin urheilutapahtumiin
liittyviä vetoja ennalta määrätyillä kertoimilla. Yksityishenkilöillä on mahdollisuus osallistua Stanleyn järjestämiin ja
hoitamiin vetoihin kotoaan käsin eri järjestelmien, kuten Internetin, faksin tai puhelimen välityksellä.
Stanleyn yritystoiminta Italiassa perustuu kaupallisiin sopimuksiin, joita se on tehnyt italialaisten toimijoiden tai välittäjien
kanssa tiedonvälityskeskusten perustamisesta. Näissä keskuksissa tarjotaan käyttäjien saataville televiestimiä ja niissä kerätään
ja kirjataan lyötävät vedot ja välitetään ne Stanleylle.
Pääasian syytetyt on rekisteröity Camera di Commercioon (kauppakamari) tietojenvälityskeskustoiminnan harjoittamista varten
olevien yritysten omistajina, ja he ovat saaneet Ministero delle Poste e delle Comunicazionilta (posti- ja viestintäministeriö)
luvan tietojen välittämiseen.
Tribunale di Fermon esitutkintatuomari antoi asiassa väliaikaisen takavarikkopäätöksen ja edellä mainittuihin syytettyihin
ja heidän toimistoihinsa, asuntoihinsa ja ajoneuvoihinsa kohdistettiin tutkintatoimia. Syytetty Garrisi, joka on Stanleyn
hallintoneuvoston jäsen, pidätettiin.
Pääasian syytetyt ovat vaatineet Tribunale di Ascoli Picenoa tutkimaan uudelleen niille kuuluvia tietojenvälityskeskuksia
koskevat takavarikkopäätökset.
Tribunale di Ascoli Piceno viittaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön ja erityisesti asiassa C-67/98, Zenatti, 21.10.1999
annettuun tuomioon (Kok. 1999, s. I-7289). Se kuitenkin katsoo, että sen käsiteltävänä olevassa asiassa esitetyt kysymykset
eivät täysin vastaa niitä tosiseikkoja, joita yhteisöjen tuomioistuin on jo tutkinut kyseisessä asiassa. Lakiin nro 401/89
tehdyt viimeaikaiset muutokset edellyttävät sitä, että yhteisöjen tuomioistuin tutkii kysymystä uudelleen.
Tribunale di Ascoli Piceno viittaa tässä yhteydessä lain nro 388/00 esitöihin, joista sen mukaan käy ilmi, että tuolla lailla
lakiin nro 401/89 tehdyt rajoitukset perustuivat ennen muuta tarpeeseen suojata
Totoricevitori-nimisiä urheiluvedonvälittäjiä, jotka ovat yksityisiä yrityksiä. Tämä tuomioistuin toteaa, ettei se näe näihin rajoituksiin
liittyvän mitään sellaista yleisen järjestyksen turvaamistarvetta, joka voisi oikeuttaa yhteisön oikeuteen tai perustuslakiin
perustuvien oikeuksien rajoittamisen.
Kansallinen tuomioistuin korostaa, että se, että lain nro 401/89  4 §:n alkuperäisen sanamuodon mukaan ulkomaisia urheilutapahtumia
koskevien vetojen keräämis- ja välitystoiminta näytti olevan lainmukaista, oli johtanut sellaisten toimijoiden välisen verkoston
luomiseen, jotka olivat sijoittaneet pääomaa ja luoneet infrastruktuuria peli- ja vedonlyöntisektorilla. Näiden toimijoiden
toiminnan lainmukaisuus asetetaan yhtäkkiä kyseenalaiseksi lainsäädäntöön lailla nro 388/00 tehtyjen sellaisten muutosten
johdosta, joilla kielletään rikosoikeudellisten seuraamusten uhalla ketä tahansa missä tahansa keräämästä, hyväksymästä, kirjaamasta
tai välittämästä erityisesti urheilutapahtumiin liittyviä vetoja, ellei valtio ole myöntänyt tähän lupaa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sitä, noudatetaanko tältä osin suhteellisuusperiaatetta, kun otetaan huomioon
yhtäältä säädetyn, rikosoikeudellisten seuraamusten uhalla tehostetun kiellon ankaruus, joka voi johtaa siihen, että laillisesti
perustetut yhteisön yritykset tai toimijat eivät voi harjoittaa peli- ja vedonlyöntisektorin toimintaa Italiassa, ja toisaalta
sen suojatun kansallisen yleisen edun merkitys, jonka vuoksi yhteisön vapauksia uhrataan.
Tribunale di Ascoli Piceno katsoo myös, että on pohdittava sitä, mikä merkitys on sillä, että sellaisen kansallisen lainsäädännön,
jossa rajoitetaan ankarasti yhteisöstä peräisin olevien ulkomaisten yritysten järjestämää urheilutapahtumiin liittyvää vedonlyöntiä,
ja toisaalta Italian valtion kansallisella tasolla tulonhankkimistarkoituksessa tavoitteleman peli- ja vedonlyöntitoiminnan
voimakkaan laajenemisen välillä on ilmeinen epäsuhta.
Kansallinen tuomioistuin toteaa, että sen käsiteltäväksi saatetussa menettelyssä herää yhtäältä kansallista lainsäädäntöä
koskevia kysymyksiä siitä, ovatko lain nro 401/89  4 §:ään tehdyt muutokset Italian perustuslain mukaisia, jonka mukaan suojataan
yksityistä taloudellista yritteliäisyyttä sellaisen toiminnan osalta, jota valtio ei verota, ja toisaalta kysymyksiä, jotka
koskevat kyseisessä pykälässä säädetyn säännön yhteensopivuutta sijoittautumisvapauden ja rajat ylittävien palvelujen tarjoamisen
vapauden kanssa. Tribunale di Ascoli Piceno on saattanut kansallista lainsäädäntöä koskevat kysymykset Corte costituzionalen
(Italia) käsiteltäviksi.
Tässä tilanteessa Tribunale di Ascoli Piceno on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen: Onko Italian lain nro 401/89 (sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 23.12.2000 annetun lain nro 388  37 §:n 5 momentilla)
4 §:n 1 momentin ja sitä seuraavien momenttien sekä 4 a ja 4 b §:n kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jolla kielletään rikosoikeudellisten
seuraamusten uhalla ketä tahansa missä tahansa keräämästä, hyväksymästä, kirjaamasta tai välittämästä erityisesti urheilutapahtumiin
liittyviä vetoja, ellei tähän ole saatu kansallisissa oikeussäännöissä edellytettyä toimilupaa tai lupaa, sijoittautumisvapautta
koskevien EY 43 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen ja rajat ylittävien palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien EY 49 artiklan
ja sitä seuraavien artiklojen vastainen (niine seurauksineen, jotka sillä on Italian lainsäädännölle)?
Ennakkoratkaisukysymys
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Gambelli ym. katsovat, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä oleva lainsäädäntö, jolla kielletään
Italian kansalaisia kääntymästä ulkomaalaisten yhtiöiden puoleen vedonlyöntiä varten ja saadakseen näiden yhtiöiden Internetin
välityksellä tarjoamia palveluita, kielletään italialaisia välittäjiä tarjoamasta Stanleyn hoitamia vetoja, estetään Stanleyä
sijoittautumasta Italiaan näiden välittäjien myötävaikutuksella ja näin ollen tarjoamasta palvelujaan tuossa jäsenvaltiossa
toisesta jäsenvaltiosta käsin, ja sanalla sanoen luodaan monopoli peli- ja vedonlyöntisektorilla ja pidetään sitä yllä, rajoittaa
sekä sijoittautumisvapautta että palvelujen tarjoamisen vapautta. Tätä rajoitusta ei voida perustella yhteisöjen tuomioistuimen
asiassa C-275/92, Schindler, 24.3.1994 antamasta tuomiosta (Kok. 1994, s. I-1039, Kok. Ep. XV, s. I-79), asiassa C-124/97,
Läärä ym., 21.9.1999 antamasta tuomiosta (Kok. 1999, s. I-6067) ja edellä mainitussa asiassa Zenatti antamasta tuomiosta seuraavan
oikeuskäytännön valossa, koska yhteisöjen tuomioistuimella ei ole ollut tilaisuutta tarkastella tuohon lainsäädäntöön lailla
nro 388/00 tehtyjä muutoksia, eikä se ole tutkinut kysymystä sijoittautumisvapauden näkökulmasta.
Pääasian syytetyt korostavat tältä osin, että Italian valtio ei noudata mitään johdonmukaista politiikkaa, jolla pyrittäisiin
rajoittamaan tai jopa estämään pelitoimintaa em. asiassa Läärä ym. annetun tuomion 37 kohdassa ja em. asiassa Zenatti annetun
tuomion 36 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Heidän mukaansa Italian viranomaisten esittämät huolet vedonlyöjien suojaamisesta
petoksen vaaroilta, yleisen järjestyksen turvaamisesta tai pelimahdollisuuksien vähentämisestä vedonlyönnin vahingollisten
yksilöllisten ja yhteiskunnallisten vaikutusten sekä vedonlyönnin aiheuttamien kustannusten estämiseksi, ovat vailla perustetta,
koska Italia lisää peli- ja vedonlyöntitarjontaa ja jopa houkuttelee verotuloja lisätäkseen ihmisiä näiden pelien pariin keräysjärjestelmää
helpottamalla. Pääasian syytettyjen mukaan se seikka, että vedonlyöntitoiminnan järjestämisestä säädetään verolainsäädännössä,
osoittaa kansallisten viranomaisten todellisen motiivin olevan taloudellinen.
Pääasian syytetyt toteavat, että Italian lainsäädännön tarkoituksena on myös suojata kansallisen monopolin mukaisen toimiluvan
haltijoita siten, että muiden jäsenvaltioiden toimijat eivät voi saada toimilupaa, koska tarjouskilpailut sisältävät sellaisia
omistusrakennetta koskevia kriteerejä, joita eivät voi täyttää pörssinoteeratut pääomayhtiöt, vaan ainoastaan luonnolliset
henkilöt, ja koska niissä edellytetään liiketilojen omistamista ja sitä, että kyseessä on pitkäaikainen toimiluvan haltija.
Pääasian syytetyt toteavat, että on vaikea hyväksyä sitä, että Stanleyn kaltaista yhtiötä, joka toimii täysin laillisesti
ja jota valvotaan asianmukaisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa, kohdellaan Italian lainsäädännössä samalla tavoin kuin kiellettyjä
pelejä järjestävää toimijaa, vaikka kaikki yleiseen etuun liittyvät seikat on turvattu Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön
perusteella ja vaikka ne italialaiset väliportaan toimijat, jotka ovat sopimussuhteessa tähän yhtiöön joko sivuliikkeen tai
tytäryhtiön ominaisuudessa, kuuluvat palveluyritysten liittoon ja ne on rekisteröity posti- ja viestintäministeriöön, jonka
kanssa ne toimivat ja joka suorittaa määräajoin niitä koskevia tarkastuksia ja tutkimuksia.
Pääasian syytetyt katsovat, että tämä tilanne, joka koskee sijoittautumisvapautta, loukkaa vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta
sellaisilla aloilla, joilla lainsäädäntöä ei ole vielä yhdenmukaistettu. Tilanne loukkaa myös suhteellisuusperiaatetta, varsinkin
kun rikosoikeudellisen seuraamuksen tulee olla viimeinen keino, johon jäsenvaltio voi turvautua ainoastaan silloin, kun muilla
toimenpiteillä tai keinoilla ei voida taata suojattaville oikeushyville riittävää suojaa. Italian lainsäädännön mukaan Italian
alueella olevalta vedonlyöjältä paitsi riistetään mahdollisuus kääntyä johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden vedonlyönnin
välittäjien puoleen ─ edes Italiaan sijoittautuneiden toimijoiden välityksellä ─ ja lisäksi häneen voidaan kohdistaa rikosoikeudellinen
seuraamus.
Italian, Belgian, Kreikan, Espanjan, Ranskan, Luxemburgin, Portugalin, Suomen ja Ruotsin hallitukset sekä komissio vetoavat
yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, erityisesti edellä mainituissa asioissa Schindler, Läärä ym. ja Zenatti annettuihin
tuomioihin.
Italian hallitus viittaa em. asiassa Zenatti annettuun tuomioon perustellakseen sitä, että laki nro 401/89 on yhteensopiva
palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien yhteisön oikeuden säännösten ja myös sijoittautumisvapautta koskevien yhteisön oikeuden
säännösten kanssa. Sekä yhteisöjen tuomioistuimen mainitussa asiassa antamassa tuomiossa tutkimalla näkökohdalla ─ eli sillä,
että vetojen kerääminen ja hallinnointi Italian alueella edellyttää hallinnollista lupaa ─ että kansallisen tuomioistuimen
käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevalla kysymyksellä ─ eli vedonvälitystä koskevan kiellon rikkomisen rikosoikeudellisella
seuraamuksilla silloin, kun toimintaa harjoittavat toimijat, jotka eivät kuulu valtion yksinoikeusjärjestelmän piiriin vedonlyönnin
alalla ─ on sama tavoite: tällaisen toiminnan kieltäminen ja pelimahdollisuuksien rajoittaminen laissa nimenomaisesti säädettyjä
tapauksia lukuun ottamatta.
Belgian hallituksen mukaan rahapelien yhtenäismarkkinat houkuttelevat kuluttajat vain tuhlaamaan enemmän rahaa ja aiheuttavat
merkittäviä vahingollisia vaikutuksia yhteiskunnalle. Lailla nro 401/89 käyttöön otetun suojan taso ja rajoittava lupajärjestelmä
ovat omiaan varmistamaan yleisen edun mukaisten tavoitteiden toteutumisen, eli rahapelien ja vedonlyönnin tarjoamisen rajoittamisen
ja tarkan valvonnan, ja ne ovat oikeassa suhteessa näihin päämääriin nähden, eivätkä ne ole kansalaisuuden perusteella syrjiviä.
Kreikan hallitus katsoo, että urheilutapahtumia koskevien uhkapelien ja vedonlyönnin järjestämisen tulee säilyä yksinoikeuden
nojalla harjoitettavana, valtion valvonnan alaisena toimintana. Sillä, että yksityiset tahot harjoittaisivat tällaista toimintaa,
olisi suoria seurauksia, kuten yhteiskuntajärjestyksen järkkyminen, houkuttaminen rikoksiin sekä vedonlyöjien ja kuluttajien
hyväksikäyttö yleensä.
Espanjan hallitus toteaa, että sekä erityis- tai yksinoikeuksien myöntäminen tiukan lupajärjestelmän puitteissa että kielto
avata ulkomaisten välittäjien sivuliikkeitä siinä tarkoituksessa, että vedot käsitellään toisissa jäsenvaltioissa, ovat yhteensopivia
tarjonnan rajoittamiseen tähtäävän politiikan kanssa silloin, kun näihin toimenpiteisiin on ryhdytty pelimahdollisuuksien
vähentämiseksi ja kysynnän lisäämisen estämiseksi.
Ranskan hallitus väittää, että se seikka, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa vetojen kerääminen
tapahtuu televiestimien avulla ja että vetojen kohteena olevat urheilutapahtumat pidetään yksinomaan Italiassa ─ mikä ei ollut
tilanne em. asiassa Zenatti ─ ei aseta kyseenalaiseksi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kansallinen
lainsäädäntö, jolla rajoitetaan rahapeleihin, arpajaisiin ja peliautomaatteihin liittyvän toiminnan harjoittamista, ovat yhteensopivia
palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen kanssa silloin, kun niillä tavoitellaan yleisen edun mukaista tavoitetta, kuten
petosten ehkäisyä ja vedonlyöjien suojelemista itseltään. Jäsenvaltioilla on näin ollen oikeus säädellä toimijoiden toimintaa
vedonlyönnin alalla tavoilla, jotka eivät ole syrjiviä, koska rajoitusten ankaruudesta ja laajuudesta päättäminen kuuluu kansallisten
viranomaisten harkintavaltaan. Jäsenvaltioiden tuomioistuinten tehtävänä on siis arvioida, ovatko kansallisten viranomaisten
valitsemat keinot oikeassa suhteessa palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteeseen nähden.
Sijoittautumisvapauden osalta Ranskan hallitus katsoo, että ne rajoitukset, jotka kohdistuvat sellaisten itsenäisten italialaisyhtiöiden
toimintaan, jotka ovat sopimussuhteessa Stanleyyn, eivät aseta kyseenalaiseksi tämän vedonlyönnin välittäjän oikeutta sijoittautua
vapaasti Italiaan.
Luxemburgin hallituksen mukaan Italian lainsäädäntö muodostaa esteen vedonlyönnin järjestämistä koskevalle toiminnalle Italiassa,
koska sen mukaan Stanleyä kielletään harjoittamasta toimintaansa Italiassa joko suoraan rajat ylittävien palvelujen tarjoamisen
vapauden nojalla tai epäsuorasti italialaisten välittäjien kautta Internetin välityksellä. Se muodostaa esteen myös sijoittautumisvapaudelle.
Nämä esteet ovat kuitenkin perusteltuja sikäli kuin niillä tavoitellaan yleisen edun mukaisia tavoitteita, kuten pyrkimystä
kanavoida ja kontrolloida pelihimoa, ja ne soveltuvat näiden tavoitteiden saavuttamiseen ja ovat oikeassa suhteessa niihin,
sekä sikäli kuin ne eivät ole kansalaisuuden perusteella syrjiviä, koska sekä italialaisten että ulkomailla perustettujen
toimijoiden täytyy saada sama valtiovarainministeriön myöntämä toimilupa voidakseen harjoittaa vetojen järjestämis-, vastaanotto-
ja keräämistoimintaa Italiassa.
Portugalin hallitus huomauttaa, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä oleva tapaus on tärkeä sen kannalta, että Italiassa
ja kaikissa muissakin Euroopan unionin jäsenvaltioissa arpajaisten toimeenpaneminen voidaan säilyttää julkisten monopolien
hallinnassa ja että voidaan turvata jäsenvaltioiden tärkeä tulonlähde, jolla voidaan korvata muita veroja ja joka palvelee
sosiaali-, kulttuuri- ja urheilupolitiikan rahoittamista. Portugalin hallitus toteaa lisäksi, että markkinatalous ja vapaa
kilpailu pelitoiminnassa merkitsee yhteiskuntajärjestyksen vastaista tulonsiirtoa tuosta toiminnasta saatavien tulojen osalta,
koska tulot pyrkivät ohjautumaan sellaisista maista, joissa kokonaispanokset ovat vaatimattomia, maihin, joissa panokset ovat
suurempia ja voitot ovat houkuttelevampia. Pienten jäsenvaltioiden vedonlyöjät osallistuisivat näin suurten jäsenvaltioiden
sosiaali-, kulttuuri- ja urheilubudjetin rahoittamiseen, ja pienimmissä jäsenvaltioissa pelitoiminnasta saatavien tulojen
vähentyminen pakottaisi hallitukset rahoittamaan julkisia yhteiskunnallisia toimenpiteitä sekä valtion muuta sosiaali-, urheilu-
ja kulttuuritoimintaa muilla keinoin, mikä johtaisi veronkorotuksiin näissä valtioissa ja veronkevennyksiin suurissa valtioissa.
Lisäksi Portugalin hallitus katsoo, että valtion arpajais- ja lottomarkkinoiden jakaminen kolmelle tai neljälle suurelle toimijalle
Euroopan unionissa johtaisi rakenteellisiin muutoksiin valtioiden laillisesti toimeenpanemien pelien jakeluverkoissa, mikä
aiheuttaisi merkittävää työpaikkojen häviämistä ja loisi epäsuhtaa jäsenvaltioiden työttömyystasoissa.
Suomen hallitus vetoaa erityisesti em. asiassa Läärä ym. annettuun tuomioon, jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että jäsenvaltioiden
käyttöön ottamien säännösten välttämättömyyttä ja oikeasuhteisuutta on arvioitava ottaen ainoastaan huomioon kyseisen jäsenvaltion
tavoittelemat päämäärät ja se suojan taso, jonka tämä jäsenvaltio haluaa turvata; näin ollen kansallisen tuomioistuimen asiana
on tutkia, voidaanko kansallisella lainsäädännöllä sen konkreettiset soveltamistavat huomioon ottaen saavuttaa tavoitteet,
joilla sitä perustellaan, ja ovatko rajoitukset oikeasuhteisia näihin tavoitteisiin nähden, kun otetaan huomioon se, että
näitä säännöksiä on sovellettava erotuksetta kaikkiin toimijoihin riippumatta siitä, ovatko nämä peräisin Italiasta vai jostain
muusta jäsenvaltiosta.
Ruotsin hallituksen mukaan sen seikan perusteella, että palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten käyttöönottamisella tavoitellaan
verotuksellisia hyötyjä, ei voida päätellä, että nämä rajoitukset ovat yhteisön oikeuden vastaisia, sikäli kuin ne ovat oikeasuhteisia
eivätkä ne merkitse syrjintää eri toimijoiden välillä, mitä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkasteltava. Lailla
nro 388/00 Italian lainsäädäntöön tehtyjen muutosten nojalla voidaan estää se, että toimija, jolle ei ole myönnetty lupaa
kerätä vetoja Italiassa, kiertää lainsäädäntöä harjoittamalla toimintaansa toisesta jäsenvaltiosta käsin, sekä voidaan kieltää
vedonlyöntitoimintaa omissa maissaan harjoittavia ulkomaisia toimijoita harjoittamasta toimintaansa Italiassa. Ruotsin hallitus
toteaa, että ─ kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut em. asiassa Läärä ym. annetun tuomion 36 kohdassa ja em. asiassa
Zenatti annetun tuomion 34 kohdassa ─ sillä seikalla, että tietty jäsenvaltio on ottanut käyttöön erilaisen suojajärjestelmän
kuin jokin toinen jäsenvaltio, ei ole merkitystä arvioitaessa kyseisten säännösten välttämättömyyttä ja oikeasuhteisuutta.
Euroopan yhteisöjen komissio katsoo, että laista nro 388/00 johtuvat lainmuutokset ainoastaan selkeyttävät lain nro 401/89
sisältöä luomatta varsinaisesti uutta rikostunnusmerkistöä. Ne yhteiskuntajärjestykseen liittyvät syyt, joilla pyritään rajoittamaan
jalkapallo-otteluja koskevan vedonlyöntitoiminnan haitallisia vaikutuksia ja joiden nojalla on perusteltua, että kansallisessa
lainsäädännössä annetaan tietyille toimijoille yksinoikeus kerätä urheilutapahtumia koskevia vedonlyöntejä, ovat samat riippumatta
siitä, missä jäsenvaltiossa nämä tapahtumat järjestetään. Sillä, että em. asiassa Zenatti vedonlyönnin kohteena olleet urheilutapahtumat
järjestettiin ulkomailla, kun taas kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse Italiassa järjestettävistä
jalkapallo-otteluista, ei ole mitään merkitystä. Komissio lisää, että tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä,
sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8 päivänä kesäkuuta 2000 annettu Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi 2000/31/EY (
Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä) (EYVL L 178, s. 1) ei sovellu vedonlyöntiin, joten esillä olevassa asiassa annettava ratkaisu ei eroa kyseisessä asiassa
tehdystä ratkaisusta.
Komissio katsoo, että asiaa ei tule tarkastella sijoittautumisvapauden näkökulmasta, koska pääasian syytettyjen johtamat välitysliikkeet
ovat itsenäisiä ja ne toimivat vetojen keräämiskeskuksina ja välittäjinä italialaisten asiakkaittensa ja Stanleyn välisissä
suhteissa ilman, että ne olisivat millään tavalla Stanleyn alaisia. Kuitenkin vaikka sijoittautumisoikeutta koskevat säännökset
olisivat sovellettavissa, Italian lainsäädännöstä johtuvat rajoitukset ovat komission mukaan perusteltuja samoista yhteiskuntapoliittisista
syistä kuin ne, jotka yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi em. asioissa Schindler, Läärä ym. ja Zenatti antamissaan tuomioissa
palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksen osalta.
Komission ilmoitti suullisessa käsittelyssä yhteisöjen tuomioistuimelle käynnistäneensä Italian tasavaltaa vastaan jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn UNIREn hallinnoiman hevoskilpailuihin liittyvän vedonlyöntisektorin vapauttamisen
osalta. Komissio viittasi lottosektorin ─ jolla vapauttaminen on toteutettu ─ osalta asiassa C-272/91, komissio vastaan Italia,
26.4.1994 annettuun tuomioon (Kok. 1994, s. I-1409), jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että Italian tasavalta oli jättänyt
noudattamatta sille muun muassa EY:n perustamissopimuksen nojalla kuuluvia velvoitteitaan, kun se oli varannut oikeuden osallistua
lottopelin automatisointia koskevan järjestelmän toimiluvasta järjestettyyn tarjouskilpailuun ainoastaan sellaisille elimille,
yhtiöille, konsortioille tai ryhmittymille, joiden osakepääomasta julkinen sektori omistaa ─ erikseen tai kokonaisuutena tarkasteltuna
─ enemmistön.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensinnäkin on syytä tutkia sitä, rajoittaako pääasiassa kyseessä olevan lain nro 401/89 kaltainen lainsäädäntö sijoittautumisvapautta.
On syytä muistuttaa, että EY 43 artiklassa kielletään rajoitukset, jotka koskevat jäsenvaltion kansalaisen vapautta sijoittautua
toisen jäsenvaltion alueelle, mukaan lukien rajoitukset, jotka estävät perustamasta kauppaedustajan liikkeitä, sivuliikkeitä
ja tytäryhtiöitä.
Sikäli kuin Stanleyn kaltainen, jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö harjoittaa vetojen keräämistoimintaa toiseen jäsenvaltioon
sijoittautuneista liikkeistä ─ kuten pääasian syytettyjen liikkeet ─ muodostuvan organisaation välityksellä, näiden liikkeiden
toimintaa koskevat rajoitukset muodostavat esteen sijoittautumisvapaudelle.
Lisäksi Italian hallitus on yhteisöjen tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä esittämiin kysymyksiin vastatessaan myöntänyt,
että Italian lainsäädäntö, joka koskee vedonlyöntitoiminnan harjoittamista Italiassa koskevia tarjouskilpailuja, sisältää
rajoituksia. Tämän hallituksen mukaan se seikka, että mikään muu taho kuin kyseisellä alalla monopolin omaava taho ei ole
saanut toimilupaa tällaista toimintaa varten, selittyy sillä, että Italian lainsäädäntö on laadittu siten, että toimilupa
voidaan myöntää vain tietyille henkilölle.
Sikäli kuin se, ettei urheilutapahtumien vedonlyöntisektorin toimiluvan haltijoiden joukossa Italiassa ole ulkomaisia toimijoita,
johtuu siitä, että Italian tarjouskilpailuja koskeva lainsäädäntö estää käytännössä sen, että toisten jäsenvaltioiden säännellyillä
markkinoilla olevat pörssinoteeratut pääomayhtiöt voivat saada toimilupia, tällainen lainsäädäntö rajoittaa ensi arviolta
sijoittautumisvapautta, vaikka tätä rajoitusta sovellettaisiin erotuksetta kaikkiin pääomayhtiöihin, jotka saattavat olla
kiinnostuneita tällaisista toimiluvista, riippumatta siitä, ovatko ne sijoittautuneet Italiaan tai muuhun jäsenvaltioon.
Näin ollen ei voida poissulkea sitä, että Italian lainsäädännössä säädetyt, kyseisten toimilupien myöntämistä koskeviin tarjouskilpailuihin
osallistumista koskevat ehdot myös muodostavat esteen sijoittautumisvapaudelle.
Toiseksi on syytä tutkia sitä, rajoittaako kyseinen lainsäädäntö palvelujen tarjoamisen vapautta.
EY 49 artiklassa kielletään rajoitukset, jotka koskevat muuhun jäsenvaltioon kuin palvelujen vastaanottajan valtioon sijoittautuneen
jäsenvaltion kansalaisen vapautta tarjota palveluja yhteisössä. EY 50 artiklassa määritellään
palvelut suorituksiksi, joista tavallisesti maksetaan korvaus ja joita määräykset tavaroiden, pääomien tai henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta
eivät koske.
Yhteisöjen tuomioistuin on jo vahvistanut, että arpajaisia koskevien mainosten sekä arpalippujen maahantuonti jäsenvaltioon
siinä tarkoituksessa, että kyseisessä jäsenvaltiossa asuvat henkilöt voivat osallistua muussa jäsenvaltiossa toimeenpantuihin
arpajaisiin, liittyy
palvelujen tarjoamiseen (em. asia Schindler, tuomion 37 kohta). Vastaavasti toiminta, joka käsittää sen, että yhden jäsenvaltion kansalaiset
voivat osallistua muussa jäsenvaltiossa toimeenpantaviin vedonlyöntipeleihin, vaikka niiden kohteet olisivat ensin mainitussa
jäsenvaltiossa järjestettäviä urheilutapahtumia, liittyy EY 50 artiklassa tarkoitettuun
palvelujen tarjoamiseen.
Yhteisöjen tuomioistuin on myös todennut, että EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan palveluihin, joita
yhteen jäsenvaltioon sijoittautunut palvelujen tuottaja tarjoaa puhelimitse toisessa jäsenvaltiossa oleville mahdollisille
asiakkaille siirtymättä itse pois sijoittautumisjäsenvaltiostaan (asia C-384/93, Alpine Investments, tuomio 10.5.1995, Kok. 1995,
s. I-1141, 22 kohta).
Kun tämä tulkinta siirretään pääasiassa kyseessä olevaan ongelmakysymykseen, siitä seuraa, että EY 49 artikla koskee palveluja,
joita Stanleyn kaltainen yhteen jäsenvaltioon, esillä olevassa tapauksessa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, sijoittautunut
palvelujen tuottaja tarjoaa Internetin välityksellä ─ ja siis siirtymättä sijoittautumispaikastaan ─ toisessa jäsenvaltiossa,
esillä olevassa tapauksessa Italiassa, oleville asiakkaille, joten kaikki tämän toiminnan rajoitukset rajoittavat tällaisen
palvelujen tarjoajan palvelujen tarjoamisen vapautta.
Lisäksi palvelujen tarjoamisen vapauteen sisältyy paitsi palvelujen tarjoajan vapaus tarjota ja suorittaa palveluja asiakkaille,
jotka ovat toisessa jäsenvaltiossa kuin palvelujen tarjoaja, myös vapaus vastaanottajaa tai palvelujen vastaanottajana käyttää
toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palvelun tuottajan tarjoamia palveluita ilman, että tätä vapautta rajoitetaan (ks. vastaavasti
yhdistetyt asiat 286/82 ja 26/83, Luisi ja Carbone, tuomio 31.1.1984, Kok. 1984, s. 377, 16 kohta ja asia C-294/97, Eurowings
Luftverkehr, tuomio 26.10.1999, Kok. 1999, s. I-7447, 33 ja 34 kohta).
Italian hallitus on yhteisöjen tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä esittämiin kysymyksiin vastatessaan todennut, että
se, että Italiassa oleva yksityishenkilö on Internetin välityksellä kotoaan yhteydessä toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen
vedonlyönnin välittäjään ja käyttää maksuvälineenä luottokorttia, muodostaa lain nro 401/89  4 §:n mukaan rangaistavaksi säädetyn
teon.
Tällainen rikosoikeudellisten seuraamusten uhalla tehostettu kielto osallistua vedonlyöntipeleihin, jotka järjestetään muissa
jäsenvaltioissa kuin siinä, jossa vedonlyöjä on, muodostaa palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksen.
Sama koskee samoin rikosoikeudellisten seuraamusten uhalla tehostettua kieltoa, jolla kielletään väliportaassa toimivia välittäjiä,
kuten pääasian syytettyjä, myötävaikuttamasta sellaisten urheilutapahtumia koskevien vedonlyöntipalvelujen tarjoamiseen, joita
tarjoaa Stanleyn kaltainen palvelujen tuottaja, joka on sijoittautunut eri jäsenvaltioon kuin se, jossa nämä väliportaan välittäjät
harjoittavat toimintaansa; tällainen kielto rajoittaa vedonlyönnin välittäjän oikeutta tarjota vapaasti palvelujaan, vaikka
kyseessä olevat väliportaan välittäjät ovat samassa jäsenvaltiossa kuin kyseisten palvelujen vastaanottajat.
Näin ollen on syytä todeta, että Italian vedonlyöntiä koskevan lainsäädännön ─ erityisesti lain nro 401/89  4 §:n säännösten
─ kaltainen kansallinen lainsäädäntö muodostaa rajoituksen sijoittautumisvapaudelle ja palvelujen tarjoamisen vapaudelle.
Tässä tilanteessa on tutkittava sitä, voivatko tällaiset rajoitukset olla sallittuja sellaisten poikkeustoimenpiteiden nojalla,
joista määrätään nimenomaisesti EY 45 ja EY 46 artiklassa, tai voivatko ne olla yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön
mukaisesti perusteltuja yleistä etua koskevista pakottavista syistä.
Mitä tulee erityisesti Kreikan ja Portugalin hallitusten esittämiin argumentteihin, joilla ne pyrkivät perustelemaan uhkapelejä
ja vedonlyöntiä koskevia rajoituksia, riittää kun muistutetaan, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan verotulojen väheneminen
tai pienentyminen ei kuulu EY 46 artiklassa lueteltujen syiden joukkoon, eikä se ole sellainen yleisen edun mukainen pakottava
syy, johon voidaan vedota sijoittautumisvapauden tai palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksen perustelemiseksi (ks. vastaavasti
asia C-264/96, ICI, tuomio 16.7.1998, Kok. 1998, s. I-4695, 28 kohta ja asia C-136/00, Danner, tuomio 3.10.2002, Kok. 2002,
s. I-8147, 56 kohta).
Kuten em. asiassa Zenatti annetun tuomion 36 kohdasta käy ilmi, rajoituksilla on joka tapauksessa pyrittävä vähentämään mahdollisuuksia
pelata, ja sosiaalisluonteisten toimintojen rahoittaminen luvallisista peleistä saaduista tuloista kannettavalla maksulla
saa olla ainoastaan rajoittavan politiikan suotuisa liitännäisseuraus eikä sen todellinen syy.
Sitä vastoin ─ kuten huomautuksia esittäneet hallitukset ja komissio ovat huomauttaneet ─ yhteisöjen tuomioistuin on em. asioissa
Schindler, Läärä ym. ja Zenatti antamissaan tuomioissa todennut, että peleihin ja vedonlyöntiin liittyvien moraalisten, uskonnollisten
tai kulttuuristen näkökohtien sekä yksilön tai yhteiskunnan kannalta moraalisesti ja taloudellisesti vahingollisten seurausten
vuoksi voi olla perusteltua, että kullakin jäsenvaltiolla on riittävästi harkintavaltaa päättää, mitä vaatimuksia on asetettava
kuluttajien ja yhteiskuntajärjestyksen suojaamiseksi.
Jotta sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitukset voivat olla perusteltuja, niiden täytyy joka tapauksessa
täyttää yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetetut edellytykset (ks. muun muassa asia C-19/92, Kraus, tuomio 31.3.1993,
Kok. 1993, s. I-1663, Kok. Ep. XIV, s. I-177, 32 kohta ja asia C-55/94, Gebhard, tuomio 30.11.1995, Kok. 1995, s. I-4165,
37 kohta).
Tämän oikeuskäytännön mukaan kyseisiä rajoituksia on nimittäin voitava perustella yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla
syillä, niiden on oltava omiaan takaamaan niillä tavoiteltavan päämäärän toteuttaminen, eivätkä ne saa ylittää sitä, mikä
on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi. Joka tapauksessa niitä on sovellettava ilman syrjintää.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on ratkaista, täyttävätkö sen käsiteltävänä olevassa asiassa sijoittautumisvapauteen
ja palvelujen tarjoamisen vapauteen lailla nro 401/89 tehdyt rajoitukset nämä edellytykset. Kansallisen tuomioistuimen tulee
ratkaisua tehdessään ottaa huomioon seuraavissa kohdissa täsmennettävät seikat.
Ensinnäkin vaikka yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainituissa asioissa Schindler, Läärä ym. ja Zenatti antamissaan tuomioissa
myöntänyt, että pelitoimintaan kohdistuvat rajoitukset voivat olla perusteltuja yleistä etua koskevista pakottavista syistä
─ kuten kuluttajansuoja, petosten ehkäisy sekä sen ehkäisy, että kansalaisia houkutellaan tuhlaamaan liiallisesti pelitoimintaan
─ rajoitusten, jotka perustuvat tällaisiin syihin ja tarpeeseen estää häiriöt yhteiskuntajärjestykselle, on oltava omiaan
takaamaan näiden päämäärien toteuttaminen siinä mielessä, että näiden rajoitusten tulee edistää johdonmukaisella ja järjestelmällisellä
tavalla vedonlyöntitoiminnan rajoittamista.
Kansallinen tuomioistuin on viitannut lain nro 388/00 esitöihin ja huomauttanut, että Italian valtio noudattaa tuloja saadakseen
kansallisella tasolla peli- ja vedonlyöntitoiminnan voimakkaaseen kasvuun perustuvaa politiikkaa, samalla kun se suojelee
CONIn toimiluvan haltijoita.
Sikäli kuin jäsenvaltioiden viranomaiset tuloja valtion kassaan kerätäkseen houkuttelevat ja rohkaisevat kuluttajia osallistumaan
arpajaisiin, uhkapeleihin tai vedonlyöntiin, tämän valtion viranomaiset eivät voi vedota siihen, että pelimahdollisuuksia
on vähennettävä yhteiskuntajärjestyksen vuoksi, perustellakseen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia toimenpiteitä.
Lisäksi Italian lainsäädännössä tarjouskilpailujen osalta säädettyjen rajoitusten tulee olla erotuksetta sovellettavia siten,
että niiden tulee soveltua samalla tavoin ja samoilla kriteereillä Italiaan sijoittautuneisiin toimijoihin ja muista jäsenvaltioista
peräisin oleviin toimijoihin.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, ovatko osallistumisedellytykset tarjouskilpailuihin, jotka
koskevat toimilupien myöntämistä urheilutapahtumiin liittyvän vedonlyöntitoiminnan harjoittamiseen, sellaiset, että käytännössä
italialaiset toimijat voivat täyttää ne helpommin kuin ulkomaiset toimijat. Tällaisessa tapauksessa nämä edellytykset eivät
täytä syrjimättömyyttä koskevaa vaatimusta.
Lopuksi Italian lainsäädännössä säädetyillä rajoituksilla ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.
Kansallisen tuomioistuimen on tältä osin tutkittava, että rikosoikeudellinen seuraamus, joka voidaan määrätä henkilölle, joka
Italiassa kotoaan käsin Internetin välityksellä toimeenpanee vetoja yhdessä toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen vedonlyönnin
välittäjän kanssa, ei ole yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa suhteeton seuraamus (ks. asia C-193/94, Skanavi
ja Chryssanthakopoulos, tuomio 29.2.1996, Kok. 1996, s. I-929, 34─39 kohta ja asia C-459/99, MRAX, 25.7.2002, Kok. 2002, s. I-6591,
89─91 kohta), etenkin kun osallistumista vedonlyöntiin rohkaistaan silloin, kun se tapahtuu luvan saaneiden kansallisten elinten
järjestämien pelien yhteydessä.
Kansallisen tuomioistuimen tulee tutkia myös sitä, muodostaako sellaisten rajoitusten asettaminen, joihin liittyy uhka rikosoikeudellisesta
seuraamuksesta, joka voi olla enimmillään vuosi vankeutta ja joka voidaan määrätä välittäjille, jotka myötävaikuttavat muuhun
jäsenvaltioon kuin kyseisten palvelujen tarjoamisvaltioon sijoittautuneen vedonlyönnin välittäjän palvelujen tarjoamiseen
asettamalla toimitiloissaan vedonlyöjien käyttöön Internet-yhteyden tähän vedonlyönnin välittäjään, sellaisen rajoituksen,
joka ylittää sen, mikä on tarpeen petosten torjumiseksi; etenkin kun palvelujen tarjoaja on sijoittautumisjäsenvaltiossa lainsäädäntöön
perustuvan valvonta- ja sanktiojärjestelmän alainen, kun välittäjinä toimivat liikkeet on laillisesti perustettu ja kun ne
ennen laista nro 388/00 johtuvia lainmuutoksia katsoivat olevansa oikeuttuja välittämään urheilutapahtumiin liittyviä vetoja
ulkomaille.
Mitä tulee Italian lainsäädännön oikeasuhteisuuteen sijoittautumisvapauden osalta, se, että muiden jäsenvaltioiden säännellyillä
markkinoilla olevia pörssinoteerattuja pääomayhtiöitä estetään saamasta toimilupia urheilutapahtumiin liittyvän vedonlyöntitoiminnan
hoitamiseen, voi olla toimenpide, joka ylittää sen, mikä on tarpeen petosten ehkäisemiseksi, etenkin kun on olemassa muita
keinoja valvoa tällaisten yhtiöiden tilejä ja toimintaa, ja vaikka jäsenvaltion viranomaisten tavoittelemana päämääränä onkin
estää vaara siitä, että pelien toimilupien haltijat sekaantuvat rikolliseen tai vilpilliseen toimintaan.
Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, voidaanko kansallisella lainsäädännöllä sen konkreettiset soveltamistavat huomioon
ottaen todella saavuttaa tavoitteet, joilla sitä perustellaan, ja että sillä asetetut rajoitukset eivät ole näihin tavoitteisiin
nähden suhteettomia toimenpiteitä.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että kansallinen lainsäädäntö, jolla kielletään
rikosoikeudellisten seuraamusten uhalla keräämästä, hyväksymästä, kirjaamasta tai välittämästä erityisesti urheilutapahtumiin
liittyviä vetoja, ellei tähän ole saatu kyseessä olevan jäsenvaltion myöntämää toimilupaa tai lupaa, muodostaa rajoituksen
EY 43 artiklassa tarkoitetulle sijoittautumisvapaudelle ja EY 49 artiklassa tarkoitetulle palvelujen tarjoamisen vapaudelle.
Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, voidaanko tällaisella lainsäädännöllä sen konkreettiset soveltamistavat huomioon
ottaen todella saavuttaa tavoitteet, joilla sitä perustellaan, ja että sillä asetetut rajoitukset eivät ole näihin tavoitteisiin
nähden suhteettomia toimenpiteitä.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Italian, Belgian, Kreikan, Espanjan, Ranskan, Luxemburgin, Portugalin,
Suomen ja Ruotsin hallituksille sekä komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian
asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan
asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Tribunale di Ascoli Picenon 30.3.2001 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Skouris
Jann
Timmermans
Cunha Rodrigues
Edward
Schintgen
Macken
Colneric
von Bahr
Julistettiin Luxemburgissa 6 päivänä marraskuuta 2003.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: italia.