CELEX: 62004CJ0499
Yritysten luovutus
Direktiivi 77/187/ETY
Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen
Työehtosopimus, jota sovelletaan luovuttajaan ja työntekijään luovutuksen tapahtuessa

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen
yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin
77/187/ETY (EYVL L 61, s. 26; jäljempänä direktiivi) 3 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Werhof (jäljempänä kantaja) ja Freeway Traffic Systems GmbH & Co.
KG (jäljempänä vastaaja) ja jossa on kyse työehtosopimuksen soveltamisesta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Ne luovuttajan oikeudet ja velvollisuudet, jotka johtuvat 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun luovutuksen tapahtuessa voimassa
olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen vuoksi luovutuksensaajalle.
– –
2.      Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun luovutuksen jälkeen luovutuksensaajan on noudatettava kollektiivisen sopimuksen määräyksiä
ja ehtoja kollektiivisen sopimuksen mukaan luovuttajaan sovelletuin edellytyksin, kunnes kollektiivinen sopimus lakkaa olemasta
voimassa taikka uusi kollektiivinen sopimus tulee voimaan tai sitä aletaan soveltaa.
Jäsenvaltiot voivat rajoittaa tällaisten määräysten ja ehtojen noudattamisaikaa niin, että se on kuitenkin vähintään yksi
vuosi.”
4       Nämä säännökset on toistettu direktiivin 77/187 muuttamisesta 29.6.1998 annetulla neuvoston direktiivillä 98/50/EY (EYVL L
201, s. 88), jonka täytäntöönpanoa varten säädetty määräaika päättyi 17.7.2001, tehtyjen muutosten johdosta.

Kansallinen lainsäädäntö
5       Direktiivin 3 artikla saatettiin osaksi Saksan oikeusjärjestystä Bürgerliches Gesetzbuchin (siviililaki, jäljempänä BGB) 613a
§:n 1 momentilla, jonka ensimmäisen ja toisen virkkeen sanamuoto on seuraava:
”Jos yritys tai yrityksen osa luovutetaan oikeustoimella toiselle, tätä koskevat ne oikeudet ja velvollisuudet, jotka johtuvat
luovutushetkellä voimassa olleista työehdoista.
Mikäli näistä oikeuksista ja velvollisuuksista määrätään työehtosopimuksessa tai yrityskohtaisessa sopimuksessa, ne määrittävät
luovutuksensaajan ja työntekijän välisen työsuhteen sisällön, eikä niitä voida työntekijän vahingoksi muuttaa ennen kuin luovutuksesta
on kulunut vuosi”.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
6       Kantaja otettiin DUEWAG AG:n palvelukseen 1.4.1985. Työsopimuksen mukaan työsuhteeseen sovellettiin runkosopimusta ja työehtosopimusta,
jotka olivat voimassa Nordrhein-Westfalenin rauta‑ ja metalliteollisuuden sekä sähköteknisen teollisuuden alalla.
7       Tämän sopimuksen olivat tehneet Nordrhein-Westfalenin metalliteollisuuden ja sähköteknisen teollisuuden liitto (jäljempänä
AGV) ja metalliteollisuustyöntekijöiden ammattiliitto (jäljempänä IG Metall). Palvelukseen ottamisen tapahtuessa DUEWAG AG
oli AGV:n jäsen.
8       Tästä yhtiöstä tuli 1.4.1999 muutettuna Siemens DUEWAG GmbH. Se myi 1.10.1999 vastaajalle yrityksen sen osan, jossa kantaja
oli töissä. Vastaaja ei kuulu mihinkään työehtosopimuksia solmivaan työnantajaliittoon.
9       Vastaaja sopi yritysneuvoston kanssa 2.8.2001 tehdyllä yrityskohtaisella sopimuksella mallista, jonka mukaan työntekijät luokitellaan
edellä mainitun työehtosopimuksen mukaan. Vastaaja teki 13.8.2001 toisen yrityskohtaisen sopimuksen, jossa määrättiin kertakorvauksesta.
10     Kantaja totesi samana päivänä päivätyssä kirjeessään, että tämän kertakorvauksen maksamista vastaan hän luopuu lopullisesti
vastaajaa kohtaan kaikista mahdollisista vielä olevista yksittäisistä vaateista, jotka koskivat palkankorotuksia, joita tämän
sopimuksen voimaantulon ajankohtana oli saatavilla silloin sovellettavan työehtosopimuksen nojalla. Vastaaja teki 29.8.2001
kantajan kanssa työsopimuksen täydentämistä koskevan sopimuksen, jonka mukaan kantaja saa peruspalkan palkkaryhmän 8 mukaisesti
ja tuottavuuspalkkion.
11     IG Metall ja AGV tekivät 23.5.2002 uuden työehtosopimuksen Nordrhein-Westfalenin metalliteollisuutta ja sähköteknistä teollisuutta
varten, ja siinä määrättiin 1.6.2003 alkaen sovellettavasta 2,6 prosentin suuruisesta palkankorotuksesta ja yhdestä lisäpalkkiosta.
12     Kantaja nosti Arbeitsgericht Wuppertalissa kanteen, jossa hän vaati, että vastaaja velvoitetaan maksamaan hänelle 1.6.2003
alkaen hänen peruspalkkansa ja 23.5.2002 tehdyn työehtosopimuksen mukaisen summan välinen erotus sekä tässä sopimuksessa tarkoitettu
lisäpalkkio. Tämä kanne hylättiin 7.1.2004 annetulla tuomiolla.
13     Kantaja teki valituksen Landesarbeitsgericht Düsseldorfiin. Tämä tuomioistuin katsoo, että Bundesarbeitsgerichtin (liittovaltion
työtuomioistuin) vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kantajan vaatimuksia ei voida hyväksyä BGB:n 613a §:n 1 momentin nojalla.
Koska Landesarbeitsgericht Düsseldorfilla oli kuitenkin epäilyjä siltä osin, onko tämä oikeuskäytäntö direktiivin 98/50 3
artiklan 1 kohdan mukainen, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1.      Onko – – direktiivin 77/187/ETY muuttamisesta – – annetun – – direktiivin 98/50/EY 3 artiklan 1 kohdan kanssa yhteensopivaa,
että työehtosopimukseen sitoutumatonta, yritystä koskevan luovutuksen saajaa sitoo työehtosopimukseen sidotun luovuttajan
ja työntekijän välinen sopimus, jonka mukaan kulloistakin palkoista tehtyä luovuttajaa koskevaa sopimusta sovelletaan siten,
että sovellettavaksi tulee yrityksen luovutuksen aikaan voimassa oleva palkoista tehty sopimus eivätkä myöhemmin voimaan tulevat
palkkoja koskevat sopimukset?
2.      Mikäli vastaus on kieltävä,
onko direktiivin 98/50/EY 3 artiklan 1 kohdan kanssa yhteensopivaa, että työehtosopimukseen sitoutumatonta luovutuksensaajaa
sitovat yrityksen luovutuksen jälkeen voimaan tulevat palkkoja koskevat sopimukset vain niin pitkälle kuin tällainen sitovuus
velvoittaa yrityksen luovuttajaa?”

Ennakkoratkaisukysymykset

Alustava huomautus
14     Alustavasti on todettava, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin esittää direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna
direktiivillä 98/50, 3 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevia kysymyksiä.
15     Pääasian oikeudenkäynti koskee kuitenkin yrityksen osan sellaisen luovutuksen oikeudellisia seurauksia, joka tapahtui 1.10.1999,
toisin sanoen ajankohtana, jolloin direktiivin 98/50 täytäntöönpanolle varattu määräaika ei vielä ollut päättynyt (ks. mm.
asia C‑425/02, Delahaye, tuomio 11.11.2004, Kok. 2004, s. I‑10823, 28 kohta).
16     Ei siis ole tarpeen, että esitettyjen kysymysten yhteydessä pohditaan direktiivin tulkintaa sellaisena kuin direktiiviä on
muutettu direktiivillä 98/50.

Ensimmäinen kysymys
17     Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, onko yrityksen luovutusta koskevassa
tapauksessa, jossa on olemassa työsopimus, jossa viitataan työehtosopimukseen, jonka osapuoli yrityksen luovuttaja on, mutta
ei luovutuksensaaja, direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että luovutuksen tapahtuessa voimassa ollutta työehtosopimusta
seuraavat työehtosopimukset eivät sido luovutuksensaajaa.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
18     Kantaja katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, että kun yksittäisessä työsopimuksessa on lauseke,
jossa viitataan jollakin tietyllä alalla tehtyihin työehtosopimuksiin, tämä lauseke on välttämättä luonteeltaan ”dynaaminen”
ja siinä viitataan direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaan yrityksen luovutuksen jälkeen tehtyihin työehtosopimuksiin (ks.
mm. asia C‑343/98, Collino ja Chiappero, tuomio 14.9.2000, Kok. 2000, s. I‑6659, 53 kohta ja asia C‑4/01, Martin ym., tuomio
6.11.2003, Kok. 2003, s. I‑12859, 29, 48 ja 54 kohta). Lisäksi se katsoo, että direktiivin tämänsuuntainen tulkinta on seurausta
sen tarkoituksesta ja tavoitteesta, joka on työntekijöiden suojaaminen yrityksen omistajan vaihtuessa ja muun muassa heidän
oikeuksiensa turvaaminen.
19     Vastaaja ja Saksan hallitus katsovat sen sijaan, että vain luovutuksen tapahtuessa voimassa ollutta työehtosopimusta voidaan
soveltaa. Päinvastaisessa tapauksessa, jos siis luovutuksen jälkeen voimaan tulleita työehtosopimuksia voitaisiin soveltaa
työnantajiin, jotka eivät osallistuneet neuvotteluihin, työnantajan sopimusvapautta loukattaisiin pakkolunastusta vastaavalla
tavalla. Lisäksi on tärkeää ottaa huomioon yhdistymisvapaus, johon kuuluu työnantajan oikeus olla kuulumatta työnantajajärjestöön
tai ‑liittoon. Lopuksi vastaaja ja Saksan hallitus katsovat, että direktiivin tavoitteen ja sen 3 artiklan 1 kohdan sanamuodon
perusteella voidaan päätellä, että luovutuksensaajalle siirretään vain luovutuksen tapahtuessa olemassa olevasta työsopimuksesta
luovuttajalle johtuvat oikeudet ja velvollisuudet.
20     Euroopan yhteisöjen komissio väittää, että direktiivin 3 artiklan 2 kohtaan, jolla pyritään säilyttämään työntekijän kollektiivisesti
saavuttamat oikeudet ja jossa asetetaan työnantajalle velvollisuus säilyttää työehtosopimuksella säädelty työsuhde, sisältyy
kaksi nyt esillä olevaan asiaan sovellettavaa säännöstä.
21     Yhtäältä sen ”vastaavuuslausekkeen” mukaisesti, jonka mukaan luovuttajan tekemiä työehtosopimuksia sovelletaan työsopimukseen,
luovutuksensaajalla oleva velvollisuus jatkaa sen palkan maksamista kantajalle, jonka luovuttaja on yksittäisessä sopimuksessa
sopinut, sekä niiden lisäpalkkioiden maksamista, joista on sovittu työehtosopimuksessa, on voimassa vain työehtosopimuksen
”irtisanomis‑ tai päättymispäivään” asti. Komissio katsoo, että 23.5.2002 tehty uusi työehtosopimus, joka tuli voimaan 1.6.2003,
korvasi sen työehtosopimuksen, joka sitoi luovutuksensaajaa yrityksen luovutuksen johdosta, siten, että tämä työehtosopimus
ei enää sitonut sitä 1.6.2003 alkaen.
22     Toisaalta koska direktiivin 3 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukainen mahdollisuus rajata määräysten ja ehtojen noudattamisaikaa
on saatettu osaksi Saksan oikeusjärjestystä BGB:n 613a artiklan 1 kohdan toisella virkkeellä, vastaajalla oli myös oikeus
vapautua velvollisuudestaan noudattaa työehtosopimusta ennen tämän päättymistä, vuoden kuluttua luovutuksesta.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
23     Aluksi on muistutettava yleisesti, että sopimukselle on luonteenomaista tahdon autonomian periaate, jonka mukaan muun muassa
osapuolet sitoutuvat vapaasti keskenään. Tämän periaatteen mukaisesti pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaisessa
tilanteessa, jossa vastaaja ei kuulu yhteenkään työnantajaliittoon eikä yksikään työehtosopimus sido sitä, tällaisesta työehtosopimuksesta
johtuvia oikeuksia ja velvollisuuksia ei siis pääsääntöisesti sovelleta siihen. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa
52 kohdassa, päinvastaisessa tapauksessa loukattaisiin periaatetta, jonka mukaan sopimuksilla ei voida asettaa velvollisuuksia
kolmansille.
24     Asiayhteydessä, jossa on kyse yrityksen luovutuksesta ja siitä työsuhteeseen aiheutuvista seurauksista, edellä tarkoitetun
periaatteen ehdoton soveltaminen voisi kuitenkin johtaa niiden oikeuksien heikkenemiseen, joita työntekijällä on työsopimuksensa
ja sen työehtosopimuksen perusteella, jonka osapuolena oli luovuttava työnantaja mutta ei luovutuksen saanut työnantaja. Yhteisön
lainsäätäjä on tämän vuoksi halunnut taata työntekijöille yrityksen luovutuksen tapauksessa erityisen suojan, jonka tarkoitus
on ehkäistä tällaista heikkenemistä, joka voi olla seurausta kyseisen periaatteen soveltamisesta.
25     Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, että direktiivillä pyritään turvaamaan työntekijöiden oikeudet
työnantajan vaihtuessa, jotta he voivat jäädä uuden työnantajan palvelukseen luovuttajan kanssa sovittuja vastaavin ehdoin
(ks. mm. asia 324/86, Daddy’s Dance Hall, tuomio 10.2.1988, Kok. 1988, s. 739, Kok. Ep. IX, s. 361, 9 kohta; asia C‑362/89,
d’Urso ym., tuomio 25.7.1991, Kok. 1991, s. I‑4105, 9 kohta ja asia C‑399/96, Europièces, tuomio 12.11.1998, Kok. 1998, s.
I‑6965, 37 kohta).
26     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan myös direktiivissä säädettyjä sääntöjä on pidettävä pakottavina siltä osin, että niistä
ei voida poiketa työntekijöille epäedullisella tavalla (ks. em. asia Martin, tuomion 39 kohta). Tästä johtuu, että luovuttajan
ja luovutettavan yrityksen työntekijöiden välillä yrityksen luovutuspäivänä voimassa olevat työsopimukset ja työsuhteet siirtyvät
enemmittä toimitta luovuttajalta luovutuksensaajalle pelkästään yrityksen luovutuksen perusteella (ks. tältä osin em. asia
d’Urso ym., tuomion 20 kohta ja asia C‑305/94, Rotsart de Hertaing, tuomio 14.11.1996, Kok. 1996, s. I‑5927, 18 kohta).
27     Nyt esillä olevassa asiassa kantajan työsopimuksessa viitataan palkkojen osalta työehtosopimukseen. Direktiivin 3 artiklan
1 kohdassa viitataan tällaiseen työsopimuksen lausekkeeseen. Näin ollen kyseisen direktiivin nojalla sellaisesta työehtosopimuksesta
johtuvat oikeudet ja velvollisuudet, johon työsopimuksessa viitataan, siirtyvät enemmittä toimitta yrityksen uudelle omistajalle
vaikka, kuten pääasiassa, tämä ei ole minkäänlaisen työehtosopimuksen osapuoli. Näin ollen työehtosopimuksesta johtuvat oikeudet
ja velvollisuudet sitovat uutta omistajaa yrityksen luovutuksen jälkeen.
28     Direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa tulkittaessa lausekkeella, jossa viitataan työehtosopimukseen, ei voi olla laajempaa ulottuvuutta
kuin työehtosopimuksella, johon siinä viitataan. Näin ollen on otettava huomioon direktiivin 3 artiklan 2 kohta, jossa rajoitetaan
periaatetta, jonka mukaan sitä työehtosopimusta sovelletaan, johon työsopimuksessa viitataan.
29     Yhtäältä työsuhteen ehdot, joita säädellään tällä työehtosopimuksella, ovat voimassa vain sen irtisanomis‑ tai päättymispäivään
asti, tai siihen asti, kunnes toinen työehtosopimus tulee voimaan tai kunnes toista työehtosopimusta aletaan soveltaa. Näin
ollen direktiivin sanamuodosta ei mitenkään ilmene, että yhteisön lainsäätäjä olisi halunnut, että luovutuksensaajaa sitovat
muut työehtosopimukset kuin se, joka on voimassa luovutuksen tapahtuessa, ja näin ollen, että yhteisön lainsäätäjä olisi edellyttänyt,
että työsuhteen ehtoja muutetaan myöhemmin soveltamalla luovutuksen jälkeen tehtyä uutta työehtosopimusta. Tällainen arviointi
on lisäksi kyseisen direktiivin tavoitteen mukainen, joka rajoittuu työntekijöiden niiden oikeuksien ja velvollisuuksien turvaamiseen,
jotka olivat voimassa luovutuksen tapahtuessa. Direktiivillä ei sen sijaan ole haluttu suojata pelkkiä odotuksia ja siis työehtosopimusten
myöhemmistä muutoksista johtuvia mahdollisia etuja.
30     Toisaalta jäsenvaltiot voivat rajoittaa työehtosopimuksesta johtuvien ehtojen ja määräysten noudattamisen ajanjakson kestoa,
mutta sillä edellytyksellä, että tämän ajanjakson pituus on vähintään vuosi. Tämä viimeksi mainittu rajoitus on tietyllä tavalla
toissijainen, koska sitä voidaan soveltaa, jos yksikään mainituista tapahtumista, toisin sanoen olemassa olevan työehtosopimuksen
irtisanominen tai päättyminen tai uuden työehtosopimuksen voimaantulo tai soveltaminen, ei toteudu vuoden kuluessa luovutuksesta.
31     Lisäksi vaikka direktiivin tavoitteen mukaisesti on suojattava niiden työntekijöiden etuja, joita luovutus koskee, ei kuitenkaan
voida jättää täysin huomioimatta luovutuksensaajan etuja, sillä tällä on oltava mahdollisuus tehdä toimintansa jatkumiseksi
tarpeelliset mukautukset.
32     Tältä osin on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivin säännösten tulkitsemista
varten on otettava huomioon yhteisön oikeusjärjestyksen yhtenäisyyden periaate, joka edellyttää, että johdettua yhteisön oikeutta
on tulkittava yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden mukaisesti (ks. tältä osin asia C‑1/02, Borgmann, tuomio 1.4.2004,
Kok. 2004, s. I‑3219, 30 kohta).
33     On muistutettava, että yhdistymisvapaus, johon kuuluu myös oikeus olla kuulumatta ammattiliittoon (ks. tältä osin asia Sigurjónsson
v. Islanti, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 30.6.1993, A‑sarja, nro 264, 35 kohta ja asia Gustafsson v. Ruotsi,
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.4.1996,
Recueil des arrêts et décisions
1996‑II, s. 637, 45 kohta), vahvistetaan Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi
tehdyn yleissopimuksen 11 artiklassa, ja se kuuluu perusoikeuksiin, joita yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön
mukaan suojataan yhteisön oikeudessa (asia C‑415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995, Kok. 1995, s. I‑4921, 79 kohta), kuten EU
6 artiklan 2 kohdassa muistutetaan (ks. asia C‑274/99 P, Connolly v. komissio, tuomio 6.3.2001, Kok. 2001, s. I‑1611).
34     Jos, kuten kantaja on vaatinut, kyseessä olevasta, tämän tuomion 18 kohdassa mainitusta sopimuslausekkeesta tehtäisiin ”dynaaminen”
tulkinta, tämä merkitsisi, että tulevia työehtosopimuksia sovelletaan luovutuksensaajaan, joka ei ole työehtosopimuksen osapuoli,
ja että luovutuksensaajan perusoikeus olla kuulumatta yhdistykseen asetetaan kyseenalaiseksi.
35     Tämän lausekkeen ”staattisella” tulkinnalla, jota vastaaja ja Saksan hallitus ovat vaatineet, sen sijaan voidaan välttää,
että työehtosopimuksen myöhemmät muutokset sitovat luovutuksensaajaa, joka ei ole sen osapuoli. Täten turvataan täysimääräisesti
luovutuksensaajan oikeus olla kuulumatta yhdistykseen.
36     Näin ollen kantaja ei voi väittää, että yksittäisessä työsopimuksessa oleva lauseke, jossa viitataan tietyllä alalla tehtyihin
työehtosopimuksiin, on välttämättä luonteeltaan ”dynaaminen” ja että siinä viitataan direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti
yrityksen luovutuspäivän jälkeen tehtyihin työehtosopimuksiin.
37     Edellä todetusta johtuu, että ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten,
että sen vastaista ei ole se, että kun työsopimuksessa viitataan luovuttajaa sitovaan työehtosopimukseen, yrityksen luovutuksen
tapahtuessa voimassa ollutta työehtosopimusta seuraavat työehtosopimukset eivät sido luovutuksensaajaa, joka ei ole tällaisen
sopimuksen osapuoli.

Toinen kysymys
38     Kun otetaan huomioon ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
39     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden
lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava
siten, että sen vastaista ei ole se, että kun työsopimuksessa viitataan luovuttajaa sitovaan työehtosopimukseen, yrityksen
luovutuksen tapahtuessa voimassa ollutta työehtosopimusta seuraavat työehtosopimukset eivät sido luovutuksensaajaa, joka ei
ole tällaisen sopimuksen osapuoli.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.