CELEX: 61998CJ0187
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
EY:n perustamissopimuksen 119 artikla (EY:n perustamissopimuksen 117-120 artikla on korvattu EY 136-143 artiklalla)
Direktiivit 75/117/ETY ja 79/7/ETY
Miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden samapalkkaisuus
Perhe- ja avioliittolisät
Vanhuuseläkkeet
Laskeminen
Syrjiviä edellytyksiä ei ole taannehtivasti kumottu

Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 18.5.1998 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Kreikan tasavalta ei ole noudattanut yhteisön oikeuden kyseisten säännösten mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole taannehtivasti siitä alkaen, kun EY:n perustamissopimuksen 119 artikla (EY:n perustamissopimuksen 117-120 artikla on korvattu EY 136-143 artiklalla), miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY (EYVL L 45, s. 19) 3 artikla sekä miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY (EYVL 1979, L 6, s. 24) 4 artiklan 1 kohta tulivat voimaan, määrännyt vaikutuksettomiksi niitä normeja, joiden nojalla avioliitossa olevilta naispuolisilta työntekijöiltä, toisin kuin avioliitossa olevilta miespuolisilta työntekijöiltä, vaaditaan erityisedellytysten täyttämistä myönnettäessä työntekijöille maksettavia perhe- ja avioliittolisiä, jotka vaikuttavat eläkeoikeuden perustana olevan palkan suuruuteen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön oikeus
2 Direktiivin 75/117/ETY 1 artiklassa säädetään, että miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteella tarkoitetaan sukupuoleen perustuvan syrjinnän poistamista kaikista samasta tai samanarvoisesta työstä maksettavaan korvaukseen vaikuttavista tekijöistä ja ehdoista.
3 Tämän direktiivin 3 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on poistettava kaikki laeista, asetuksista ja hallinnollisista määräyksistä johtuva samapalkkaisuusperiaatteen vastainen miesten ja naisten välinen syrjintä.
4 Edellä tarkoitetun direktiivin 4 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työehtosopimusten, palkka-asteikkojen, palkkasopimusten ja yksittäisten työsopimusten samapalkkaisuusperiaatteen vastaiset määräykset julistetaan tai voidaan julistaa mitättömiksi taikka että niitä voidaan muuttaa.
5 Direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi eikä välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella eikä varsinkaan, kun on kysymyksessä:
- järjestelmien soveltamisala ja niiden piiriin pääsemisen edellytykset;
- velvollisuus osallistua rahoitukseen ja maksuosuuksien laskentaperusteet;
- etuuksien, aviopuolisosta ja huollettavista johtuvat lisät mukaan lukien, laskentaperusteet sekä etuuksiin olevan oikeuden kestoa ja jatkumista koskevat edellytykset."
Kansallinen oikeus
6 Kreikan 11.6.1975 voimaan tulleen perustuslain 4 §:n 1 momentissa säädetään, että Kreikan kansalaiset ovat yhdenvertaiset lain edessä, ja sen 4 §:n 2 momentissa säädetään, että miehillä ja naisilla on samat oikeudet ja samat velvollisuudet.
7 Perustuslain 22 §:n 1 momentin 2 kohdan mukaan työntekijöillä on sukupuolestaan tai muista kriteereistä riippumatta oikeus saada samasta työstä sama palkka.
8 Perustuslain 116 §:ssä säädetään seuraavaa:
"1. Ne olemassa olevat säännökset, jotka ovat ristiriidassa 4 §:n 2 momentin kanssa, jäävät voimaan, kunnes ne viimeistään 31.12.1982 on lailla kumottu.
2. Poikkeukset 4 §:n 2 momenttiin ovat sallittuja ainoastaan painavista syistä ja laissa erikseen määritellyissä tilanteissa.
3. Ne ministeriöiden päätökset sekä työehtosopimusten määräykset tai vaikutukseltaan vastaavat työtuomioistuinten päätökset, jotka koskevat palkkausta ja jotka ovat ristiriidassa 22 §:n 1 momentin kanssa, jäävät voimaan, kunnes ne kumotaan, mikä tapahtuu viimeistään silloin, kun kolme vuotta on kulunut perustuslain voimaantulosta."
9 Sukupuolten välisen tasa-arvon periaatteen soveltamisesta työsuhteissa annetun lain nro 1414/1984  4 §:n 5 momentissa säädetään, että puolisosta ja lapsesta maksettavat lisät, joista ensimmäisen kerran määrätään tai joita tarkistetaan, myönnetään vastedes täysimääräisesti jokaiselle työssäkäyvälle puolisolle tai vanhemmalle tämän sukupuolesta riippumatta.
10 Lisäksi tämän lain 15 §:llä kumottiin ne lakien, asetusten, työehtosopimusten ja työtuomioistuinten tuomioiden samoin kuin ministeriöiden päätösten, yritysten tai laitosten sisäisten johtosääntöjen ja organisaatiokaavioiden määräykset tai säännökset sekä ne yksittäisten sopimusten ehdot samoin kuin ne säännökset vapaiden ammattien harjoittamisesta, jotka olivat ristiriidassa edellä mainitun lain kanssa.
11 Laissa nro 1483/1984, joka koskee niiden työntekijöiden suojaa ja tukemista, joilla on perhevelvoitteita, kielletään kaikki sukupuoleen perustuva syrjintä, joka ilmenee työntekijöiden palvelukseen ottamisessa, työsuhteen pysyvyydessä ja uralla etenemisessä.
12 Lain nro 46/1975, jolla Kreikassa pantiin täytäntöön kansainvälisen työjärjestön kansainvälinen yleissopimus nro 100/1951, 2 §:n 2 momentissa säädetään pätemättömiksi ne työehtosopimusten tai yksittäisten sopimusten määräykset ja ne työtuomioistuimen päätöksiin sisältyvät määräykset, joissa vahvistetaan sukupuolen perusteella palkka pienemmäksi kuin vastaavanarvoisesta työstä muuten maksetaan.
13 Komissio toteaa, että suurin osa Kreikassa tehdyistä työehtosopimuksista sisältää avioliitossa olevia naispuolisia työntekijöitä syrjiviä määräyksiä niiden edellytysten osalta, joilla perhe- ja avioliittolisiä myönnetään. Esimerkkinä komissio mainitsee, että Dimossia Epicheirissi Ilektrismoun (valtiollinen sähkölaitos; jäljempänä DEI) henkilöstösääntöjen 8.1 kohdan a alakohdan mukaan DEI:n avioliitossa olevalla naispuolisella työntekijällä oli oikeus avioliittolisään vain, jos hänen puolisonsa ei voinut itse huolehtia toimeentulostaan, ja toisaalta perhelisän edellytyksenä oli, että huolenpito lapsista oli pääasiallisesti äidin vastuulla (4.10.1973 tehty erityinen työehtosopimus, joka on vahvistettu täytäntöönpanokelpoiseksi työministeriön päätöksellä nro 2842/442/1973 (FEK B 1274/25.10.1973) ja joka hyväksyttiin asetuksella nro 210/1974 (FEK A 364/7.12.1974)).
14 Komissio myöntää, että näistä henkilöstösäännöistä johtunut syrjintä päättyi 1.10.1983, koska tämän päivän jälkeen avioliittolisät on myönnetty DEI:n naispuolisille työntekijöille DEI:n yleisen työntekijäliiton ja DEI:n välillä 27.9.1983 tehdyn erityisen työehtosopimuksen nojalla (AYE 17692/1983, FEK B 657/18.11.1983). Tällä sopimuksella ei kuitenkaan ole taannehtivaa vaikutusta.
15 Komissio toteaa lisäksi, että vuoden 1989 kansallisen tason yleisellä työehtosopimuksella on päästy avioliitossa olevien naispuolisten työntekijöiden syrjinnästä, koska avioliittolisä on sittemmin myönnetty naispuolisille työntekijöille samoin edellytyksin ja samansuuruisena kuin miespuolisillekin työntekijöille. Tämä yhdenvertaistaminen tuli kuitenkin voimaan vasta 1.1.1989 alkaen, eikä sillä ollut taannehtivaa vaikutusta.
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
16 Komissio sai tiedon syrjinnästä DEI:n naispuolisten työntekijöiden ja Attikan psykiatrisen sairaalan valituksista, joissa kanneltiin siitä, että Kreikka ei ollut noudattanut mies- ja naispuolisten työntekijöiden samapalkkaisuuden periaatetta. Tämän jälkeen komissiossa tutkittiin sitä Kreikassa sovellettua normistoa ja hallintokäytäntöä, josta seurasi sukupuoleen perustuvaa syrjintää tai sen jatkumista perhe- ja avioliittolisien myöntämisen osalta.
17 Komissio lähetti Kreikan viranomaisille selvityspyynnön, johon ei kuitenkaan vastattu, joten se päätti aloittaa Kreikan tasavaltaa vastaan perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevan menettelyn, ja se lähetti tälle 9.11.1992 virallisen huomautuksen, jossa se kehotti Kreikkaa esittämään kahden kuukauden määräajassa huomautuksensa samapalkkaisuusperiaatteen loukkaamisesta.
18 Kreikan hallitus antoi 22.3.1993 vastauksen, joka koski yksinomaan väitettä DEI:n henkilöstösäännöistä johtuvasta syrjinnästä. Komissio ei pitänyt tätä vastausta riittävänä, joten se lähetti 19.6.1995 Kreikan tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan kahden kuukauden kuluessa lausunnon tiedoksi antamisesta toimenpiteet, joilla oikaistaan perustamissopimuksen 119 artiklaa ja direktiivejä 75/117/ETY ja 79/7/ETY rikkova oikeustila.
19 Kreikan hallitus lähetti 6.10.1995 kirjeen, jossa se riitautti komission väitteet.
20 Komissio katsoi, että Kreikan tasavalta ei ollut asetetussa määräajassa toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä perustellun lausunnon noudattamiseksi, joten se nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
Pääasia
21 Komissio toteaa, että Kreikan tasavalta ei ole taannehtivasti kumonnut niitä työehtosopimusten sekä työtuomioistuinten ja muiden päätösten määräyksiä, joissa asetetaan perhe- ja avioliittolisien myöntämisen osalta avioliitossa oleville naispuolisille työntekijöille sellaisia lisäedellytyksiä, joiden täyttämistä ei vaadita avioliitossa olevilta miespuolisilta työntekijöiltä.
22 Vaatimus syrjivien edellytysten täyttämisestä näiden lisien myöntämisessä johtaa siihen, että avioliitossa olevat naispuoliset työntekijät menettävät osan kyseistä ajanjaksoa koskevasta palkkauksestaan, mikä on ristiriidassa perustamissopimuksen 119 artiklan ja direktiivin 75/117/ETY kanssa.
23 Lisäksi komissio toteaa, että edellä mainitut lisät otetaan huomioon määritettäessä sen eläkkeen suuruutta, joka Idrima Koinonikon Asfalisseonin (työntekijöiden yleinen sosiaalivakuutusjärjestelmä) perusteella maksetaan, joten näillä lisillä on huomattava merkitys laskettaessa eläkkeen suuruutta. Tältä osin ilmenevä syrjintä on vastoin direktiiviä 79/7/ETY ja erityisesti sen 4 artiklan 1 kohtaa.
24 Komissio huomauttaa, että avioliitossa olevien naispuolisten työntekijöiden syrjinnän olisi kyseisten lisien osalta pitänyt päättyä 1.1.1981, jolloin Kreikan osalta tulivat voimaan perustamissopimuksen 119 artikla ja direktiivi 75/117/ETY. Eläkesyrjinnän olisi puolestaan pitänyt päättyä 23.12.1984, jolloin direktiivi 79/7/ETY tuli voimaan.
25 Lisäksi komissio vetoaa Ateenassa sijaitsevan Defterovathmio Dioikitiko Diaitiko Dikastirion (toisen oikeusasteen työtuomioistuin) antamaan tuomioon nro 10/1976 (ÁÕÁ 21378/4372/1976, FÅÊ Â 671/20.5.1976) ja tämän tuomioistuimen tähän tuomioon liittyviin tuomioihin nro 9/1978 (ÁÕÅ 9200/17211/1978, FÅÊ Â 183/3.3.1978) ja nro 100/1979 (ÁÕÅ 18925/1979, FÅÊ Â 1137/27.12.1979), jotka koskevat kansallisen tason yleistä työehtosopimusta. Näiden tuomioiden mukaan naispuolisella työntekijällä on oikeus avioliittolisään, jos hänen puolisonsa ei tee työtä eikä ole eläkkeellä. Miespuolisia työntekijöitä tämä edellytys ei kuitenkaan koske. Tämä sääntö on komission mukaan ollut voimassa 31.12.1988 asti, ja se on perustunut toisiaan seuranneisiin kansallisen tason yleisiin työehtosopimuksiin (vuoden 1988 kansallisen tason yleinen työehtosopimus, ÁÕÅ 10855/1988, FÅÊ Â 40/1.2.1988, vuoden 1989 kansallisen tason yleinen työehtosopimus).
26 Komissio toteaa myös, että Pireuksessa sijaitsevan Defterovathmio Diaititiko Dikastirion (toisen oikeusasteen työtuomioistuin) tuomiossa nro 42/1981 - joka koski valtion, julkisyhteisöjen ja paikallistason terveydenhoitoyksiköissä työskentelevien palkkaus- ja työehtoja ja joka vahvistettiin täytäntöönpanokelpoiseksi työministeriön päätöksellä nro 16171/1981 (FEK B 472/11.8.1981) - täsmennetään sen 10 kohdan a alakohdassa, että miespuolisten työntekijöiden vähimmäisperuspalkkaa nostetaan avioliittolisällä (joka vastaa 10:tä prosenttia peruspalkasta) siitä riippumatta, saako hänen puolisonsa tuloa työstään tai onko hän eläkkeellä. Sen sijaan perhelisää tuomio ei koske. Tätä tuomioistuinmääräystä sovellettiin komission mukaan ainakin vuoteen 1992 asti.
27 Komission mukaan sukupuoleen perustuvan syrjinnän yleinen kielto, joka ilmenee Kreikan perustuslaista, ei riitä käytännössä suojaamaan kyseistä oikeutta, mikä sitä paitsi ilmenee siitä, että työehtosopimuksiin on otettu tämän periaatteen kanssa ristiriidassa olevia määräyksiä, joiden soveltamista on jatkettu useita vuosia senkin jälkeen, kun perustuslaki tuli voimaan.
28 Kreikan hallituksen puolustuksekseen esiin tuomista kansallisten tuomioistuinten päätöksistä komissio toteaa, että yhteisön oikeuden soveltaminen on taattu ainoastaan niiden naispuolisten työntekijöiden osalta, jotka nostavat asiasta Kreikassa kanteen ja voittavat asiansa.
29 Lopuksi komissio huomauttaa, että kansallisen tai yhteisön oikeuden yleiset oikeusperiaatteet, joihin yksityiset voivat vedota kansallisia viranomaisia vastaan kyseisessä jäsenvaltiossa, eivät vielä merkitse, että kyseisen jäsenvaltion lainsäädäntöä olisi pidettävä yhteisön oikeuden vaatimusten mukaisena, jos kysymyksessä olevalla sektorilla eli työelämän suhteiden osalta on sääntelyä, joka on vastoin yhteisön oikeutta. Komission mukaan työehtosopimusten tai muiden normistojen määräykset olisi välttämättä muutettava siten, että avioliitossa olevat naispuoliset työntekijät saavat taannehtivasti perhelisät. Komissio huomauttaa myös, että lailla nro 1414/1984 ei ole taannehtivaa vaikutusta.
30 Kreikan hallitus huomauttaa aluksi, että komission toiminta kyseisessä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevassa menettelyssä on ollut huomattavan hidasta. Komission ensimmäinen kirjelmä Kreikan viranomaisille lähetettiin 30.9.1991, mutta kannekirjelmä laadittiin vasta 11.5.1998.
31 Aineellisessa mielessä Kreikan hallitus vetoaa ensinnäkin siihen, että Kreikassa on vahvistettu oikeudellinen kokonaisnormisto, jolla taataan miesten ja naisten samapalkkaisuusperiaatteen toteutuminen toisiaan vastaavien työtehtävien osalta. Tämän normiston nojalla jokainen tämän periaatteen vastainen työsopimuksen lauseke on pätemätön ja jokaiselle työntekijälle taataan mahdollisuus saattaa Kreikan tuomioistuinten käsiteltäväksi vaatimus tämän periaatteen noudattamisesta.
32 Kreikan hallitus vetoaa erityisesti Kreikan perustuslain 22 §:n 1 momenttiin ja 116 §:n 3 momenttiin sekä lain nro 1414/1984 säännöksiin ja toteaa, että oikeudellinen velvollisuus soveltaa perustamissopimuksen 119 artiklaa 1.1.1981 alkaen on pantu täytäntöön oikeusjärjestyksessä, joka jo sisältää sukupuolten välisen tasa-arvon periaatteen palkkauksen osalta. Tältä osin Kreikan hallitus huomauttaa, että asiassa 248/83, komissio vastaan Saksa, 21.5.1985 annetussa tuomiossa (Kok. 1985, s. 1459) yhteisöjen tuomioistuin otti huomioon Saksan perustuslain antamat takeet ja jo olemassa olleen oikeussuojajärjestelmän ja katsoi näiden seikkojen johdosta, ettei Saksan liittotasavalta ollut velvollinen toteuttamaan uusia lainsäädäntötoimia miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40) täytäntöönpanemiseksi.
33 Kreikan hallitus vetoaa lisäksi siihen, että Kreikan tuomioistuimet ovat useissa päätöksissään täsmentäneet, että ne määräykset ja työehtosopimukset, joista seuraa sukupuoleen perustuvaa syrjintää perhelisien osalta, ovat sekä vastoin Kreikan perustuslakia että vastoin perustamissopimuksen 119 artiklaa ja direktiiviä 75/117/ETY (ks. esim. Ateenan Areios Pagosin (korkein oikeus) tuomio nro 3/1995).
34 Lisäksi Kreikan hallitus toteaa, että Ateenassa sijaitseva Monomeles Protodikeio (ensimmäisen oikeusasteen yksituomarinen tuomioistuin) on tuomiossaan nro 1947/1983 myöntänyt eräälle naispuoliselle työntekijälle taannehtivasti ne edut, joita hänellä oli oikeus vaatia.
35 Perhelisistä Kreikan hallitus toteaa, että niiden oikeudellinen luonnehdinta ei vielä ole päättynyt Kreikan tuomioistuimissa, joissa edelleenkin pohditaan kysymystä siitä, olisiko näitä lisiä myönnettävä puolisoista toiselle vai kuuluvatko ne kokonaisuudessaan puolisoille yhteisesti.
36 Jos perhelisiä olisi pidettävä perustamissopimuksen 119 artiklan palkkakäsitteeseen sisältyvinä, Kreikan tasavallalla olisi edessään valtava taloudellinen ja sosiaalinen ponnistus, joka johtuisi velvollisuudesta maksaa täysimääräisesti nämä lisät molemmille puolisoille, ja sen olisi kenties pakko edellyttää työnantajilta ja työntekijöiltä, että nämä maksavat uudestaan sosiaaliturva- ja työsuhdemaksuja jo päättyneiden vuosien osalta, mikä olisi täysin kohtuutonta ja vastoin suhteellisuusperiaatetta.
37 Lopuksi Kreikan hallitus väittää, ettei vieläkään ole mahdollista kielloin tai lainsäännöksin muuttaa eräitä käyttäytymismalleja tai vastustaa eräiden ryhmittymien painostusta ja estää työmarkkinaosapuolten autonomiaa johtamasta sellaisten normien ja käytäntöjen voimassa pysymiseen, jotka eivät vastaa yhteisön oikeuden ja perustuslain vaatimuksia. Istunnossa Kreikan hallitus vetosi siihen, että oikeudenkäynnin kohteena olevat normit ovat sellaiselta sektorilta, johon valtio ei voi puuttua. Vaikka työehtosopimukset vahvistetaan täytäntöönpanokelpoisiksi ministeriön päätöksillä, työministeriöllä ei ole toimivaltaa muuttaa, ja vielä vähemmän sillä on mahdollisuuksia taannehtivasti muuttaa niiden määräyksiä tai sisältöä.
38 Oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn kestosta on riittävää huomata, että perustamissopimuksen 169 artiklan oikeussääntöjä sovellettaessa komissio ei ole sidottu tietyn määräajan noudattamiseen, kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa C-96/89, komissio vastaan Alankomaat, 16.5.1991 antamassaan tuomiossa (Kok. 1991, s. I-2461, 15 kohta).
39 Eräissä tilanteissa perustamissopimuksen 169 artiklassa tarkoitetun oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn pitkittyminen voi tosin vaikeuttaa vastaajana olevan valtion mahdollisuuksia kumota komission väitteitä ja perusteluja, mikä siten loukkaa puolustautumisoikeuksia (em. asia komissio v. Alankomaat, tuomion 16 kohta). Esillä olevasta asiasta on kuitenkin todettava, ja ilman että olisi tarpeen ottaa kantaa oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn pitkittymiseen, että Kreikan hallitus ei ole tuonut esiin seikkoja, jotka osoittaisivat menettelyn poikkeuksellisella kestolla olleen vaikutusta siihen, miten se on järjestänyt puolustuksensa.
40 Asian aineellisesta puolesta on aluksi todettava, että perustamissopimuksen 119 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun palkan käsitteeseen kuuluvat kaikki etuudet, jotka maksetaan rahana tai luontoisetuna, välittömästi tai tulevaisuudessa, jos työnantaja maksaa ne, suoraan tai välillisesti, työntekijälle tämän suorittamasta työstä (ks. esim. asia 167/97, Seymour-Smith ja Perez, tuomio 9.2.1999, Kok. 1999, s. I-623, 23 kohta).
41 Tämä käsite sisältää siten ne perhe- ja avioliittolisät, joista esillä olevassa asiassa on kysymys, joten syrjintä niiden myöntämisedellytyksissä on vastoin perustamissopimuksen 119 artiklaa ja direktiiviä 75/117/ETY.
42 Toisaalta direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdassa kielletään sosiaaliturvan osalta kaikki sukupuoleen perustuva syrjintä, oli se sitten välitöntä tai esimerkiksi siviilisäätyyn tai perheasemaan perustuvaa välillistä syrjintää, joka ilmenee esimerkiksi sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisalalla ja näiden järjestelmien piiriin pääsemisen edellytyksissä.
43 Kuten komissio on perustellusti todennut, syrjivät vaatimukset perhe- ja avioliittolisien myöntämisessä vaikuttavat myös työntekijöille aikanaan maksettavien sosiaaliturvaan kuuluvien eläkkeiden suuruuteen. Tässä suhteessa ilmenevä syrjintä on vastoin direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohtaa.
44 Esillä olevassa asiassa ne työehtosopimukset ja työtuomioistuinten päätökset, joissa määrätään perhe- ja avioliittolisien myöntämisestä yksinomaan avioliitossa oleville miespuolisille työntekijöille, ilmentävät välitöntä sukupuoleen perustuvaa syrjintää, joka on ristiriidassa perustamissopimuksen 119 artiklan ja direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdan kanssa.
45 Kreikan hallitus on vedonnut erilaisiin vaikeuksiin yhdenvertaisuusperiaatteen noudattamisessa perhelisien myöntämisen osalta, mistä yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti on todettava, että jäsenvaltio ei voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut direktiivissä säädettyjä velvoitteita ja määräaikoja. Sama pätee niihin rahoitusvaikeuksiin, jotka jäsenvaltioiden on voitettava asianmukaisin toimin (ks. vastaavasti asia C-42/89, komissio v. Belgia, tuomio 5.7.1990, Kok. 1990, s. I-2821, 24 kohta).
46 Kreikan työehtosopimusten oikeudellisesta asemasta ja työmarkkinaosapuolten autonomiasta niiden neuvotellessa työehtosopimuksista on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti todettava, että jäsenvaltio voi jättää ensisijaisesti työmarkkinaosapuolten tehtäväksi samapalkkaisuusperiaatteen toteutumisesta huolehtimisen (asia 143/83, komissio v. Tanska, tuomio 30.1.1985, Kok. 1985, s. 427, 8 kohta).
47 Tämä mahdollisuus ei kuitenkaan vapauta jäsenvaltiota velvollisuudesta asianmukaisin laein, asetuksin tai hallinnollisin määräyksin varmistaa, että direktiivissä säädetty suoja taataan täysimääräisesti kaikille yhteisön työntekijöille. Tätä valtiollista takuuta edellytetään aina, kun tehokasta suojaa ei ole syystä tai toisesta toteutettu muulla tavoin, ja erityisesti silloin, kun asianomaiset työntekijät eivät kuulu ammattiyhdistykseen, kun ei ole olemassa kyseistä alaa koskevaa työehtosopimusta tai kun työehtosopimus ei täysin takaa samapalkkaisuusperiaatetta (em. asia komissio v. Tanska, tuomion 8 kohta).
48 Esillä olevassa asiassa ei työehtosopimuksissa eikä kyseisissä työtuomioistuinten päätöksissä eikä myöskään laissa nro 1414/1984 tai laissa nro 1483/1984 määrätä, että avioliitossa oleviin naispuolisiin työntekijöihin kohdistunut syrjintä taannehtivasti oikaistaisiin. Näin ollen heiltä on jäänyt kyseisenä aikana saamatta osa palkastaan. Lisäksi se, etteivät he ole saaneet näitä lisiä, joita heillä olisi oikeus vaatia, vaikuttaa edelleenkin laskettaessa heidän eläkkeidensä suuruutta.
49 Tältä osin on syytä muistaa, että jäsenvaltioiden on direktiivin 75/117/ETY 3 artiklan nojalla poistettava kaikki laeista, asetuksista ja hallinnollisista määräyksistä johtuva samapalkkaisuusperiaatteen vastainen miesten ja naisten välinen syrjintä, ja tämän direktiivin 4 artiklan mukaan niiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työehtosopimusten samapalkkaisuusperiaatteen vastaiset määräykset voidaan julistaa mitättömiksi taikka että niitä voidaan muuttaa.
50 Se, että Kreikan hallitus ei osallistu työehtosopimusneuvotteluihin, ei voi vapauttaa sitä velvollisuudesta toteuttaa täydentävästi tarpeen vaatimia lainsäädäntötoimia, joilla taataan yhteisön oikeuden asettamien vaatimusten noudattaminen.
51 Lopuksi on todettava niistä yhdenvertaisuustakeista, jotka Kreikan kansalaisilla on perustuslakinsa nojalla, että Kreikan hallitus ei voi perustuslakinsa asiaa koskevien säännösten välittömään sovellettavuuteen vedoten jättää täyttämättä velvollisuuttaan mukauttaa lainsäädäntöään yhteisön oikeuden vaatimusten mukaiseksi.
52 On totta, että yhteisöjen tuomioistuin on antanut tuomion, jossa se katsoi, että miesten ja naisten oikeudellinen tasa-arvo ja kaikkinaisen sukupuoleen perustuvan syrjinnän nimenomainen poissulkeminen sekä yhdenvertaisuus julkisen sektorin työpaikkojen täyttämisessä taataan kaikkien Saksan kansalaisten osalta sen perustuslaissa nimenomaisin sanamuodoin, jotka on tarkoitettu välittömästi sovellettaviksi, mikä asianmukaisesti yhdistettynä olemassa olevaan oikeussuojajärjestelmään takaa julkishallinnossa direktiivissä 76/207/ETY vahvistetun yhdenvertaisuusperiaatteen toteutumisen. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan kyseisen direktiivin tullessa voimaan sillä tavoiteltu tulos oli Saksassa jo saavutettu siltä osin kuin kysymys oli julkishallinnon työpaikoista ja kaikkien saksalaisten mahdollisuuksista alkaa harjoittaa vapaata ammattia, joten sen täytäntöönpano ei edellyttänyt enää uusia lainsäädäntötoimia (ks. em. asia komissio v. Saksa, tuomion 18 ja 19 kohta).
53 Kuitenkin on katsottava, kuten julkisasiamies on perustellusti todennut ratkaisuehdotuksensa 27 ja 28 kohdassa, että näiden kahden asian oikeudelliset viitekehykset ovat aivan erilaiset. Komissio ei edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Saksa osoittanut eikä edes pyrkinyt osoittamaan, että Saksan julkishallinnossa ilmenisi sukupuoleen perustuvaa syrjintää joko lain tai tosiasioiden puolesta, ja oli selvää, että direktiivillä 76/207/ETY tavoiteltu tulos oli Saksassa jo saavutettu julkishallinnon työtehtävien osalta silloin, kun kyseinen direktiivi tuli siellä voimaan. Esillä olevan asian osalta sitä vastoin tämän tuomion 48 kohdasta ilmenee, että syrjintä perhe- ja avioliittolisien myöntämisessä vaikuttaa edelleenkin avioliitossa olevien naispuolisten työntekijöiden palkkaukseen sekä heidän eläkkeidensä suuruuden määrittämiseen.
54 Vaikka Kreikan perustuslain säännökset ovat välittömästi sovellettavia, Kreikan asiaa erityisesti koskeva normisto ei vastaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön vaatimuksia, joiden mukaan yksityisten oikeussubjektien oikeusturvan ja suojan periaatteet edellyttävät työntekijöiden oikeuksien esittämistä selkeällä tavalla siten, että asianomaiset henkilöt saavat selkeästi ja täsmällisesti tietää oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan, ja että kansalliset tuomioistuimet voivat taata niiden noudattamisen (ks. em. asia komissio v. Tanska, tuomion 10 kohta).
55 Näin ollen on todettava, että Kreikan tasavalta ei ole noudattanut yhteisön oikeuden kyseisten säännösten mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole taannehtivasti siitä alkaen, kun perustamissopimuksen 119 artikla, direktiivin 75/117/ETY 3 artikla sekä direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohta tulivat voimaan, määrännyt vaikutuksettomiksi niitä normeja, joiden nojalla avioliitossa olevilta naispuolisilta työntekijöiltä, toisin kuin avioliitossa olevilta miespuolisilta työntekijöiltä, vaaditaan erityisedellytysten täyttämistä myönnettäessä työntekijöille maksettavia perhe- ja avioliittolisiä, jotka vaikuttavat eläkeoikeuden perustana olevan palkan suuruuteen.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
56 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Kreikan tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Kreikan tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Helleenien tasavalta ei ole noudattanut yhteisön oikeuden kyseisten säännösten mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole taannehtivasti siitä alkaen, kun EY:n perustamissopimuksen 119 artikla (EY:n perustamissopimuksen 117-120 artikla on korvattu EY 136-143 artiklalla), miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY 3 artikla sekä miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohta tulivat voimaan, määrännyt vaikutuksettomiksi niitä normeja, joiden nojalla avioliitossa olevilta naispuolisilta työntekijöiltä, toisin kuin avioliitossa olevilta miespuolisilta työntekijöiltä, vaaditaan erityisedellytysten täyttämistä myönnettäessä työntekijöille maksettavia perhe- ja avioliittolisiä, jotka vaikuttavat eläkeoikeuden perustana olevan palkan suuruuteen.
2) Helleenien tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.