CELEX: 62007CJ0391
Nariadenie (ES) č. 800/1999
Vývozné náhrady za poľnohospodárske výrobky
Článok 16
Diferencované náhrady
Dôkaz o splnení dovozných colných formalít
Predloženie kópie alebo fotokópie prepravného dokladu
Nariadenie(ES) č. 1501/95
Poskytovanie vývozných náhrad za obilniny
Článok 13
Výnimka z ustanovení článku 16 nariadenia č. 800/1999

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 13 nariadenia Komisie (ES) č. 1501/95 z 29. júna 1995 ustanovujúceho určité podrobné pravidlá pre uplatňovanie nariadenia Rady (EHS) č. 1766/92 o poskytovaní vývozných náhrad pre obilie a o opatreniach, ktoré sa majú prijať v prípade narušenia trhu s obilninami (
Ú. v. ES L 147, s. 7
; Mim. vyd. 03/017, s. 442), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1259/97 z 1. júla 1997 (
Ú. v. ES L 174, s. 10
; Mim. vyd. 03/021, s. 181, ďalej len „nariadenie č. 1501/95“).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Glencore Grain Rotterdam BV (ďalej len „Glencore“) a Hauptzollamt Hamburg-Jonas (ďalej len „Hauptzollamt“) vo veci práva na náhradu uplatniteľnú na dodávku raže s hmotnosťou 3041886 kg vyvezenú do Ruska.
Právny rámec
Nariadenie (EHS) č. 3665/87
Tretie a dvanáste odôvodnenie nariadenia Komisie (EHS) č. 3665/87 z 27. novembra 1997, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 351, s. 1
), znejú takto:
„keďže všeobecné pravidlá prijaté Radou ustanovujú, aby bola náhrada vyplatená po predložení dôkazu, že výrobky boli zo Spoločenstva vyvezené; keďže na to, aby sa dospelo k jednotnému výkladu pojmu vývoz zo Spoločenstva, treba ho vykladať ako okamih, keď výrobok opustil colné územie Spoločenstva;
…
keďže v prípadoch, keď sa sadzba náhrady mení podľa miesta určenia výrobku, treba overiť, či bol výrobok dovezený do tretej krajiny alebo krajín, pre ktoré bola náhrada stanovená;…“ [
neoficiálny preklad
]
Podľa svojho článku 1 siedmej zarážky nariadenie č. 3665/87 stanovovalo „bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia o výnimkách stanovené v právnej úprave Spoločenstva pre určité výrobky“, spoločné pravidlá uplatňovania režimu vývozných náhrad za obilniny.
Ustanovenia týkajúce sa diferencovaných vývozných náhrad sa nachádzali v článkoch 16 až 21 tohto nariadenia.
Článok 18 nariadenia č. 3665/87 v znení vyplývajúcom z nariadenia Komisie (ES) č. 2955/94 z 5. decembra 1994 (
Ú. v. ES L 312, s. 5
, ďalej len „nariadenie č. 3665/87“) uvádzal:
„1.   Dôkaz o tom, že colné formality uvoľnenia na spotrebu boli splnené, sa poskytne vo forme jedného z nasledujúcich dokladov podľa výberu vývozcu:
a)
colný doklad alebo jeho kópia, alebo fotokópia; takáto kópia alebo fotokópia musí byť overená ako pravá kópia orgánom, ktorý potvrdzuje originál dokladu, oficiálnou agentúrou príslušnej tretej krajiny, oficiálnou agentúrou členského štátu v tretej krajine alebo agentúrou zodpovednou za vyplatenie náhrady;
b)
potvrdenie o vyložení tovaru a o jeho uvoľnení na spotrebu, vystavené medzinárodnou kontrolnou a dozornou agentúrou schválenou členským štátom. Dátum a číslo colného dokladu uvoľnenia na spotrebu musí byť uvedený v príslušnom potvrdení.
2.   Ak vývozca nemôže získať doklad zvolený v súlade s odsekom 1 písm. a) alebo b), dokonca ani po podniknutí príslušných krokov, alebo ak sú pochybnosti o pravosti predloženého dokladu, dôkaz o vykonaní colných formalít uvoľnenia na spotrebu sa môže poskytnúť vo forme jedného alebo niekoľkých z nasledujúcich dokladov:
…
3.   Vývozca musí vo všetkých prípadoch predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu.
4.   Komisia môže v súlade s postupom ustanoveným v článku 38 nariadenia [Rady] č. 136/66/EHS [z 22. septembra 1966 o vytvorení spoločnej organizácie trhu s olejmi a tukmi (
Ú. v. ES 172, s. 3025
; Mim. vyd. 03/001, s. 77)] a v zodpovedajúcich článkoch ostatných nariadení o spoločnej organizácii trhov v určitých špecifických prípadoch, ktoré budú určené, ustanoviť, že dôkaz o dovoze, ktorý je uvedený v odsekoch 1 a 2, sa bude predkladať vo forme zvláštneho dokumentu alebo akýmkoľvek iným spôsobom.“ [
neoficiálny preklad
]
Nariadenie č. 3665/87 bolo s účinnosťou od 1. júla 1999 zrušené a nahradené nariadením Komisie (ES) č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky (
Ú. v. ES L 102, s. 11
, a — korigendum —
Ú. v. ES L 180, s. 53
; Mim. vyd. 03/025, s. 129).
Nariadenie č. 800/1999
Odôvodnenia č. 1, 2 a 17 nariadenia č. 800/1999 znejú takto:
„(1)
keďže nariadenie Komisie (EHS) č. 3665/87… sa opakovane a podstatne menilo; keďže pri príležitosti nových zmien by bolo potrebné ho kvôli zrozumiteľnosti usporiadať;
(2)
keďže všeobecné pravidlá prijaté Radou ustanovujú, aby boli náhrady vyplatené po predložení dôkazu, že výrobky boli zo spoločenstva vyvezené; keďže v prípade, keď sa na všetky tretie krajiny uplatňuje jednotná sadzba náhrady, nárok na náhradu vzniká akonáhle výrobky opustia trh spoločenstva; keďže v prípade, ak je sadzba náhrady diferencovaná podľa miesta určenia výrobkov, nárok na náhradu je podmienený dovozom do tretej krajiny;
…
(17)
keďže v prípadoch, keď je sadzba náhrady diferencovaná podľa miesta určenia vyvážaných výrobkov, by bolo potrebné poskytnúť dôkaz, že príslušný výrobok bol dovezený do tretej krajiny; keďže splnenie dovozných colných formalít spočíva predovšetkým v zaplatení vymeraných dovozných ciel, aby mohol byť tovar predávaný v príslušnej tretej krajine; keďže berúc do úvahy rôznorodosť situácií prevládajúcich v dovážajúcich tretích krajinách by bolo vhodné akceptovať predloženie dovozného colného dokladu, ktorý poskytuje záruky, že vyvážané výrobky došli na miesto ich určenia a pritom podľa možnosti čo najmenej narušujú obchod.“
Podľa svojho článku 1 deviatej zarážky nariadenie č. 800/1999 stanovuje „bez toho, aby boli dotknuté odchyľujúce sa ustanovenia obsiahnuté v nariadeniach spoločenstva týkajúcich sa určitých konkrétnych výrobkov“, spoločné podrobné pravidlá uplatňovania systému vývozných náhrad za obilniny.
Všeobecné ustanovenia v oblasti práva na vývozné náhrady sa nachádzajú v článkoch 3 až 13 rovnakého nariadenia, zatiaľ čo ustanovenia týkajúce sa diferencovaných vývozných náhrad sú stanovené v článkoch 14 až 19 uvedeného nariadenia.
Podľa článku 14 ods. 1 nariadenia č. 800/1999, „ak sa sadzba náhrady mení podľa miesta určenia, náhrady sa vyplatia podľa dodatočných podmienok ustanovených podľa článku 15 a 16“.
Článok 15 ods. 1 a 3 tohto nariadenia uvádza:
„1.   Výrobky sa musia doviezť do tretej krajiny alebo do jednej z tretích krajín, na ktoré sa uplatňuje náhrada, v nezmenenom stave do 12 mesiacov od dátumu prijatia vývozného colného vyhlásenia; …
…
3.   Výrobok sa považuje za dovezený, ak sú v tretej krajine splnené dovozné colné formality, najmä tie, ktoré sa týkajú výberu dovozného cla.“
Podľa článku 16 ods. 1 až 4 uvedeného nariadenia:
„1.   Dôkaz o tom, že colné formality pre dovoz boli splnené, sa poskytne vo forme jedného z nasledujúcich dokladov podľa výberu vývozcu:
a)
colný doklad alebo jeho kópia, alebo fotokópia; takáto kópia alebo fotokópia musí byť overená ako pravá kópia orgánom, ktorý potvrdzuje originál dokladu, oficiálnou agentúrou príslušnej tretej krajiny, oficiálnou agentúrou členského štátu v tretej krajine alebo agentúrou zodpovednou za vyplatenie náhrady;
b)
potvrdenie o vyložení tovaru a dovoze, vystavené medzinárodnou kontrolnou a dozornou agentúrou, schválené členským štátom v súlade s minimálnymi požiadavkami ustanovenými v odseku 5. Dátum a počet colných dokladov dovozu musí byť uvedený v príslušnom potvrdení.
2.   Ak vývozca nemôže získať doklad zvolený v súlade s bodmi a) alebo b) odseku 1, dokonca ani po podniknutí príslušných krokov, alebo ak sú pochybnosti o pravosti predloženého dokladu, dôkaz o vykonaní colných formalít pre dovoz sa môže poskytnúť vo forme jedného alebo niekoľkých z nasledujúcich dokladov:
…
3.   Vývozcovia musia vo všetkých prípadoch predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravných dokladov.
4.   Komisia môže v súlade s postupom ustanoveným v článku 38 nariadenia č. 136/66/EHS a v zodpovedajúcich článkoch ostatných nariadení o spoločnej organizácii trhov v určitých špecifických prípadoch, ktoré budú určené, ustanoviť, že dôkaz o dovoze, ktorý je uvedený v odsekoch 1 a 2, sa bude predkladať vo forme zvláštneho dokumentu alebo akýmkoľvek iným spôsobom.“
Ako bolo uvedené v bode 7 tohto rozsudku, nariadenie č. 800/1999 zrušilo a nahradilo nariadenie č. 3665/87. Článok 54 ods. 2 nariadenia č. 800/1999 upresňuje, že odkazy vo všetkých právnych dokumentoch Spoločenstva na nariadenie č. 3665/87 alebo na články tohto nariadenia sa považujú za odkazy na nariadenie č. 800/1999 alebo na zodpovedajúce články tohto nariadenia. Z prílohy I k nariadeniu č. 800/1999 vyplýva, že článok 18 nariadenia č. 3665/87 zodpovedá článku 16 nariadenia č. 800/1999.
Podľa článku 55 druhého odseku nariadenia č. 800/1999 sa toto nariadenie bude uplatňovať od 1. júla 1999.
Nariadenie č. 1501/95
Štrnáste odôvodnenie nariadenia č. 1501/95 znie:
„keďže nariadenie Komisie (EHS) č. 3665/87… vyžaduje aby, kde sa náhrady menia podľa miesta určenia, platba náhrady bola podmienená najmä predložením dôkazu, že produkt bol dovezený v nezmenenom stave do tretej krajiny alebo do jednej z tretích krajín, pre ktorú sa uplatňuje náhrada; keďže, pokiaľ ide o obilie, jediná náhrada nižšia ako tá, ktorá je aplikovateľná na vývozy do tretích krajín ako celok, je tá, ktorá je na vývozy do Švajčiarska a Lichtenštajnska; keďže aby sa zabránilo brzdeniu väčšiny vývozov spoločenstva požadovaním dôkazu o príchode na miesto určenia, musia sa nájsť iné prostriedky, aby sa zaistilo, že produkty, pre ktoré bola vyplatená náhrada aplikujúca sa na všetky tretie krajiny, neboli vyvezené do vyššie zmienených krajín; keďže preto by sa malo upustiť od požiadavky predkladať dôkaz o príchode vo všetkých prípadoch, keď je vývoz uskutočňovaný po mori; keďže osvedčenia vydané príslušnými orgánmi členských štátov uvádzajúce, že produkty opustili colné územie spoločenstva na palube plavidla vhodného pre námornú dopravu, sa považujú za také, ktoré poskytujú dostatočnú záruku“.
Článok 13 nariadenia č. 1501/95 uvádza:
„Bez ohľadu na článok 18 [Odchylne od článku 18 —
neoficiálny preklad
] nariadenia (EHS) č. 3665/87 dôkaz o splnení colných formalít pre prepustenie na spotrebu sa nepožaduje pre platbu náhrad stanovených vyhlásením verejnej súťaže pod podmienkou, že operátor poskytne dôkaz, že množstvo aspoň 1500 ton obilnín opustilo colné územie spoločenstva na palube plavidla spôsobilého pre námornú dopravu.
Takýto dôkaz sa poskytne nasledovným potvrdením, ktorého správnosť je overená príslušným úradom na kontrolovanie kópie, ktorý je uvedený v článku 6 nariadenia (EHS) č. 3665/87 o jednotnom administratívnom doklade alebo o národnom doklade preukazujúcom, že tovar opustil colné územie spoločenstva:
…
‚Vývoz obilnín po mori — článok 13 nariadenia (ES) č. 1501/95‘
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Dňa 30. decembra 1999 Glencore požiadala o colnú kontrolu vývozu raže v celkovom množstve 6725000 kg do Poľska. Príslušný colný úrad tejto žiadosti vyhovel, vydal spoločnosti Glencore vývozné colné vyhlásenie a povolil jej dočasné uskladnenie tovaru pred jeho vývozom.
V priebehu februára roku 2000 Glencore požiadala o konečnú colnú kontrolu vývozu uvedeného tovaru rozdeleného na tri dodávky s objemom 3041886 kg, 3002975 kg a 668709 kg do Ruska cez litovský prístav Klaipeda. Colný úrad vydal na tento účel vývozné colné vyhlásenia obsahujúce poznámku uvedenú v článku 13 druhom odseku nariadenia č. 1501/95.
Je nesporné, že čiastková dodávka 3041886 kg, ktorá je predmetom sporu vo veci samej, bola prepravená z Lübecku v Nemecku do Klaipedy na palube plavidla spôsobilého na námornú dopravu.
Hauptzollamt na žiadosť Glencore vyplatil zálohu na vývoznú náhradu týkajúcu sa tejto čiastkovej dodávky, ako umožňuje článok 24 nariadenia č. 800/1999, s podmienkou, že nárok na náhradu bude preukázaný v stanovených formách a lehotách.
Keďže Glencore mala podľa článku 16 ods. 3 nariadenia č. 800/1999 predložiť prepravný doklad týkajúci sa prepravy medzi Lübeckom a miestom určenia v Rusku, a to mestom Nazran, a vzhľadom na to, že Hauptzollamt konštatoval, že Glencore predložila len lodný konosament týkajúci sa prepravy medzi Lübeckom a Klaipedou, Hauptzollamt si listom z 2. augusta 2000 vyžiadal kópiu dodatočného prepravného dokladu na prepravu medzi Klaipedou a Nazranom.
Keďže Glencore nepredložila túto kópiu v stanovených lehotách, Hauptzollamt rozhodnutiami z 12. decembra 2001, zmenenými a doplnenými rozhodnutím z 1. marca 2004, požiadal v súlade s ustanovením článku 52 ods. 1 v spojení s článkom 25 ods. 1 nariadenia č. 800/1999 o vrátenie vopred vyplatenej vývoznej náhrady zvýšenej o 10 %.
Glencore podala proti týmto rozhodnutiam žalobu na Finanzgericht Hamburg.
Glencore v podstate tvrdí, že článok 16 nariadenia č. 800/1999 vrátane jeho odseku 3 nemožno vzhľadom na ustanovenia nariadenia č. 1501/95 uplatniť, ako dokazuje predovšetkým štrnáste odôvodnenie posledného uvedeného nariadenia. Keďže predložila dôkaz vyžadovaný článkom 13 nariadenia č. 1501/95, splnila podmienky na poskytnutie náhrady.
Hauptzollamt tvrdí, že podľa článku 13 nariadenia č. 1501/95 je dôkazom o tom, že aspoň 1500 ton obilných výrobkov opustilo colné územie Spoločenstva na palube plavidla spôsobilého na námornú dopravu, nahradený len dôkaz o splnení colných formalít. Vývozca však nie je oslobodený od povinnosti predložiť kópiu prepravného dokladu, ktorá sa musí podľa ustanovenia článku 16 ods. 3 nariadenia č. 800/1999 predložiť v každom prípade.
Vnútroštátny súd sa pýta, či sa má článok 13 nariadenia č. 1501/95, ktorý za podmienok, ktoré sú v ňom uvedené, oslobodzuje vývozcu od povinnosti preukázať splnenie colných formalít, vykladať v tom zmysle, že oslobodzuje vývozcu aj od povinnosti predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu stanovenej v článku 16 ods. 3 nariadenia č. 800/1999.
Keďže Finanzgericht Hamburg sa domnieval, že na vyriešenie ním prejednávaného sporu je potrebný výklad článku 13 nariadenia č. 1501/95, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 13 nariadenia (ES) č. 1501/95 vykladať v tom zmysle, že pri poskytnutí dôkazu opísaného v druhom odseku sa upustí nielen od dôkazu splnenia colných formalít na uvoľnenie na spotrebu, ale aj od predloženia prepravných dokladov [článok 18 ods. 3 nariadenia (EHS) č. 3665/87, teraz článok 16 ods. 3 nariadenia (ES) č. 800/1999]?“
O prejudiciálnej otázke
Vnútroštátny súd sa svojou otázkou pýta, či sa má článok 13 nariadenia č. 1501/95 vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že operátor predložil dôkaz o tom, že množstvo aspoň 1500 ton obilných výrobkov opustilo colné územie Spoločenstva na palube plavidla spôsobilého na námornú dopravu, ho oslobodzuje od povinnosti predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu stanovenej v článku 16 ods. 3 nariadenia č. 800/1999.
Tak v čase prijatia nariadenia č. 1501/95 v jeho pôvodnom znení, ako aj v čase, keď bol jeho článok 13 zmenený nariadením č. 1259/97, bola predmetom uvedeného článku výnimka z článku 18 nariadenia č. 3665/87.
Za týchto podmienok je na účely určenia, či zákonodarca Spoločenstva zamýšľal prijatím nariadenia č. 1501/95 v jeho pôvodnom znení a potom zmenou jeho článku 13 oslobodiť vývozcov od povinnosti predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu, potrebné v prvom rade vyložiť tento článok vo svetle ustanovení článku 18 nariadenia č. 3665/87.
Po prvé článok 18 nariadenia č. 3665/87 jasne rozlišuje na jednej strane medzi povinnosťou poskytnúť dôkaz o splnení colných formalít na uvoľnenie na spotrebu, ktorá je predmetom úpravy jeho odsekov 1 a 2, a na druhej strane povinnosťou predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu, ktorá je stanovená v jeho odseku 3.
V tomto ohľade treba zdôrazniť, že prepravný doklad nie je colným dokladom, a nemožno ho preto považovať za dôkaz o splnení colných formalít na uvoľnenie na spotrebu v tretej krajine určenia.
Treba však konštatovať, že článok 13 nariadenia č. 1501/95 oslobodzuje vývozcu len od povinnosti poskytnúť dôkaz o splnení colných formalít na uvoľnenie na spotrebu.
Článok 13 nariadenia č. 1501/95 teda treba bez ohľadu na skutočnosť, že začína slovami „odchylne od článku 18 nariadenia (EHS) č. 3665/87“, vykladať v tom zmysle, že stanovuje výnimku len z článku 18 ods. 1 a 2 nariadenia č. 3665/87.
Po druhé z článku 18 ods. 4 nariadenia č. 3665/87 vyplýva, že Komisia môže v súlade s postupom ustanoveným v článku 38 nariadenia č. 136/66 a príslušných článkoch iných nariadení o spoločnej organizácii trhov v určitých špecifických prípadoch, ktoré budú určené, stanoviť, že dôkaz o dovoze, ktorý je uvedený v odsekoch 1 a 2, sa bude predkladať vo forme zvláštneho dokumentu alebo akýmkoľvek iným spôsobom.
Zákonodarca Spoločenstva však nijako nestanovil možnosť odchýliť sa od zreteľnej povinnosti predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu stanovenej v článku 18 ods. 3 nariadenia č. 3665/87.
V čase prijímania nariadenia č. 1501/95 v jeho pôvodnom znení a nariadenia č. 1259/97 bol relevantným ustanovením zodpovedajúcim článku 38 nariadenia č. 136/66 článok 23 nariadenia Rady (EHS) č. 1766/92 z 30. júna 1992 o spoločnej organizácii trhu s obilím (
Ú. v. ES L 181, s. 21
; Mim. vyd. 03/012, s. 324). Tento článok zaviedol konanie, v rámci ktorého sa predpokladá intervencia Správneho výboru pre obilie.
Tak nariadenie č. 1501/95 v jeho pôvodnom znení, ako aj nariadenie č. 1259/97 pritom boli prijaté v súlade s konaním stanoveným v uvedenom článku, čo vyplýva aj z ich posledných odôvodnení, podľa ktorých opatrenia stanovené v uvedených nariadeniach sú v súlade so stanoviskom Správneho výboru pre obilie. Je teda zrejmé, že tieto nariadenia boli prijaté na základe článku 18 ods. 4 nariadenia č. 3665/87.
Výklad článku 13 nariadenia č. 1501/95 v tom zmysle, že stanovuje výnimku len z ustanovení odsekov 1 a 2 uvedeného článku 18, je teda v súlade s ustanovením článku 18 ods. 4 nariadenia č. 3665/87.
Po tretie vyššie uvedený výklad je v súlade s účelom článku 13 nariadenia č. 1501/95.
Ako totiž vyplýva zo štrnásteho odôvodnenia tohto nariadenia, účelom uvedeného článku je zabrániť neužitočnému brzdeniu väčšiny vývozov zo Spoločenstva požadovaním dôkazu od vývozcu o tom, že výrobok bol dovezený do inej tretej krajiny než Švajčiarska alebo Lichtenštajnska, a na tento účel sa za určitých podmienok uspokojiť s dôkazom, že výrobok nebol vyvezený do Švajčiarska alebo Lichtenštajnska.
Medzi colnými dokladmi vyžadovanými článkom 18 ods. 1 a 2 nariadenia č. 3665/87 a prepravným dokladom vyžadovaným odsekom 3 toho istého článku však existuje rozdiel založený na úvahe, že vývozcovia riskujú ťažkosti pri získavaní colných dokladov zo strany orgánov tretej krajiny dovozu, na ktoré nemajú žiadny prostriedok nátlaku, zatiaľ čo porovnateľné ťažkosti nemôžu existovať, pokiaľ ide o prepravné doklady, ktorých kópiou vývozcovia disponujú ako objednávatelia prepravy, pokiaľ ide o predaj s doložkou cif, alebo ktorého schválenú overenú kópiu si môžu ľahko vyžiadať od kupujúcich na základe zmluvných vzťahov, ktoré ich s nimi spájajú, v prípade predaja s doložkou fob (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júla 1990, Philipp Brothers,
C-155/89, Zb. s. I-3265
, bod 27).
Je teda zrejme v súlade s účelom článku 13 nariadenia č. 1501/95 oslobodiť vývozcov od povinnosti predložiť dôkaz o splnení colných formalít na uvoľnenie na spotrebu v tretej krajine určenia vzhľadom na prekážky, ktorým môže čeliť pri predkladaní tohto dôkazu, a zároveň od neho požadovať predloženie kópie alebo fotokópie prepravného dokladu, ktoré nespôsobuje rovnaké ťažkosti.
Treba tiež dodať, že vzhľadom na skutočnosť, že predloženie dokladu vývozcom o preprave tovarov, ktoré vyváža, je stále užitočné na obmedzenie rizika podvodu, a vzhľadom na to, že vývozca sa nestretáva s mimoriadnymi ťažkosťami pri získavaní tohto dokladu, v protiklade s tvrdením spoločnosti Glencore nie je povinnosť predložiť kópiu alebo fotokópiu tohto dokladu s cieľom domáhať sa diferencovanej vývoznej náhrady aj za skutkových okolností, v ktorých sa má uplatniť článok 13 nariadenia č. 1501/95, v rozpore so zásadou proporcionality.
V druhom rade vyššie uvedený výklad článku 13 nariadenia č. 1501/95, ostáva platným aj po tom, ako bol v tomto článku nahradený odkaz na článok 18 nariadenia č. 3665/87 odkazom na článok 16 nariadenia č. 800/1999.
Článok 16 nariadenia č. 800/1999 totiž v podstate preberá obsah článku 18 nariadenia č. 3665/87.
V treťom rade vyššie uvedený výklad článku 13 nariadenia č. 1501/95 je potvrdený znením iných nariadení prijatých na základe článku 18 ods. 4 nariadenia č. 3665/87 — ako je nariadenie Komisie (EHS) č. 2669/89 z 1. septembra 1989, ktorým sa vyhlasuje verejná súťaž na bezodplatnú dodávku olivového oleja pre Poľsko (
Ú. v. ES L 257, s. 20
), — alebo na základe článku 16 ods. 4 nariadenia (ES) č. 800/1999 — ako sú nariadenie Komisie (ES) č. 40/2004 z 9. januára 2004 o preukazovaní úplnosti colných formalít pre dovoz cukru do tretích štátov, ako je stanovené v článku 16 nariadenia (ES) č. 800/1999 (
Ú. v. EÚ L 6, s. 17
; Mim. vyd. 03/042, s. 79), a nariadenia, ktoré ho nasledovali, alebo nariadenie Komisie (ES) č. 450/2005 z 18. marca 2005 o dôkaze o splnení colných formalít pre dovoz mlieka a mliečnych výrobkov v tretích krajinách podľa článku 16 nariadenia (ES) č. 800/1999 (
Ú. v. EÚ L 74, s. 30
).
Odhliadnuc od rozdielov v ich znení treba konštatovať, že žiadne z týchto nariadení neoslobodzuje vývozcu od povinnosti predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu.
Na prejudiciálnu otázku preto treba odpovedať tak, že článok 13 nariadenia č. 1501/95 sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že operátor podal dôkaz o tom, že množstvo 1500 ton obilných výrobkov opustilo colné územie Európskeho spoločenstva na palube plavidla spôsobilého na námornú dopravu, ho nezbavuje povinnosti predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu, ktorá je stanovená v článku 16 ods. 3 nariadenia Komisie (ES) č. 800/1999.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

Článok 13 nariadenia Komisie (ES) č. 1501/95 z 29. júna 1995 ustanovujúceho určité podrobné pravidlá pre uplatňovanie nariadenia Rady (EHS) č. 1766/92 o poskytovaní vývozných náhrad pre obilie a o opatreniach, ktoré sa majú prijať v prípade narušenia trhu s obilninami, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1259/97 z 1. júla 1997, sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že operátor podal dôkaz o tom, že množstvo 1500 ton obilných výrobkov opustilo colné územie Európskeho spoločenstva na palube plavidla spôsobilého na námornú dopravu, ho nezbavuje povinnosti predložiť kópiu alebo fotokópiu prepravného dokladu, ktorá je stanovená v článku 16 ods. 3 nariadenia Komisie (ES) č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.