CELEX: 62006CJ0418
Apellatsioonkaebus
EPATF
Põllukultuuride sektor
EPATF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine
Usaldusväärne ja toimiv kontrollisüsteem
Kulud, mida ühendus ei rahasta
Ühtse määraga korrektsioon
Kontrolle käsitlevate õigusnormide tagasiulatuv kohaldamine
Kaudsed kohustused
Proportsionaalsuse põhimõte
Õiguskindlus
Täielik pädevus

Apellatsioonkaebuses palub Belgia Kuningriik Euroopa Kohtul:
—
tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 25. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas
T-221/04: Belgia Kuningriik
vs
. komisjon (EKL 2006, lk II-57
; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega jäeti rahuldamata Belgia Kuningriigi hagi, mille ese oli nõue tühistada osaliselt komisjoni 4. veebruari 2004. aasta otsus 2004/136/EÜ, millega jäetakse ühenduse rahastamisest välja liikmesriikide teatavad kulutused Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust (
ELT L 40, lk 31
; edaspidi „vaidlusalune otsus”), ja teise võimalusena vähendada selle liikmesriigi osas Euroopa Ühenduste Komisjoni poolt vaidlusaluses otsuses määratud finantskorrektsiooni 1079814 euroni;
—
rahuldada apellandi esimeses astmes esitatud nõuded ja tühistada seega vaidlusalune otsus;
—
teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja vähendada — tuginedes Euroopa Kohtu täielikule pädevusele vastavas valdkonnas — komisjoni määratud finantskorrektsiooni 1491085 euroni.
I.

Õiguslik raamistik
A.
Kulutuste rahastamine EAGGF-i poolt
Nõukogu 21. aprilli 1970. aasta määrus (EMÜ) nr 729/70 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (
EÜT L 94, lk 13
), muudetud nõukogu 22. mai 1995. aasta määrusega nr 1287/95 (
EÜT L 125, lk 1
; edaspidi „määrus nr 729/70”), sätestab ühise põllumajanduspoliitika rahastamisele kohaldatavad üldised eeskirjad. Nõukogu 17. mai 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1258/1999 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (
EÜT L 160, lk 103
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 414) asendas määruse nr 729/70 ning seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2000 tehtud kulutustele.
Määruse nr 729/70 artikli 1 lõike 2 punktist b ja artikli 3 lõikest 1 tuleneb, et sekkumisi põllumajandusturgude tasakaalustamiseks, mida teostatakse vastavalt ühenduse eeskirjadele põllumajandusturgude ühise korralduse raames, rahastatakse Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust.
Määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkt c näeb ette, et komisjon otsustab kulutused ühenduse rahastamisest välja jätta, kui ta avastab, et kulutused ei ole tehtud kooskõlas ühenduse eeskirjadega.
Määruse nr 1258/1999 artikli 7 lõige 4 on sama sõnastusega, nagu määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkt c.
Määruse nr 729/70 artikli 8 lõige 1 sätestab:
„1.   Kooskõlas siseriiklike õigus- ja haldusnormidega võtavad liikmesriigid meetmed, mis on vajalikud, et:
—
tagada fondist rahastatavate tehingute tegelik toimumine ja nõuetekohane teostamine;
—
tõkestada ja käsitleda eeskirjade eiramist;
—
hüvitada eeskirjade eiramise või hooletuse tagajärjel kaotatud summad.
[…]”.
Määruse nr 1258/1999 artikli 8 lõige 1 on sama sõnastusega, nagu määruse nr 729/70 lõike 8 punkt 1.
B.
Komisjoni juhised
Komisjon võttis 23. detsembril 1997 vastu „Juhised EAGGF-i tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetluse raames finantskorrektsioonide tegemiseks” (komisjoni dokument nr VI/5330/97; edaspidi „juhised”). Nimetatud juhised näevad ette, et liikmesriigi deklareeritud kuludele võidakse sõltuvalt kontrolli läbiviimisel konstateeritud rikkumise raskusest kohaldada 2%, 5%, 10% ja 25% või suuremat ühtse määraga korrektsiooni, kui komisjoni käsutuses olev teave ei võimalda hinnata nende rikkumistega Euroopa Ühendusele põhjustatud kahju.
C.
Põllukultuuride sektoris teostatavat kontrolli puudutavad õigusnormid
Nõukogu 27. novembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (
EÜT L 355, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223), artiklid 1 ja 2 sätestavad, et iga liikmesriik loob ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, mis koosneb eeskätt elektroonilisest andmebaasist, põllumajanduslike maatükkide tärktunnussüsteemist ja ühtsest kontrollisüsteemist.
Määruse nr 3508/92 artikkel 4 sätestab esialgses redaktsioonis, et põllumajanduslike maatükkide tärktunnussüsteem luuakse maakatastrikaartide ja dokumentide, muude kartograafiliste alusmaterjalide või aero- või satelliitfotode alusel. Nõukogu 17. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1593/2000 (
EÜT L 182, lk 4
; ELT eriväljaanne 03/30, lk 94) muudetud redaktsioonis sätestab sama artikkel, et kasutatakse arvutipõhise geograafilise informatsiooni süsteemi (edaspidi „GIS”) meetodeid, sealhulgas eelistatavalt õhust või satelliidilt tehtud ortofotosid.
Määruse nr 3508/92 artikkel 8 sätestab:
„1.   Liikmesriigid teostavad abitaotluste halduskontrolli.
2.   Halduskontrolli täiendatakse kohapealse kontrolliga, mis hõlmab põllumajanduslike maatükkide valimit. Kõigiks nendeks kontrollimisteks koostavad liikmesriigid valimikava.
[…]
4.   Riigiasutused võivad kasutada põllumajanduslike maatükkide pindala kindlaksmääramiseks, põllukultuuride kindlakstegemiseks ja nende seisundi kontrollimiseks kaugseiret kehtestatud tingimustel.
[…]”.
Komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3887/92, milles sätestatakse teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 391, lk 36
), muudetud komisjoni 29. juuli 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 1678/98 (
EÜT L 212, lk 23
; edaspidi „määrus nr 3887/92”), artikkel 6 sätestab:
„1.   Haldus- ja kohapealne kontroll viiakse läbi nii, et oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste täitmise tõhus kontrollimine.
2.   Määruse (EMÜ) nr 3508/92 artikli 8 lõikes 1 silmas peetud haldus- […] kontroll hõlmab eelkõige:
a)
deklareeritud maatükkide ja loomade ristkontrolli, et toetust ei antaks samal kalendriaastal põhjendamatult kaks korda;
[…]
3.   Kohapealne kontroll peab hõlmama olulist valimit toetusetaotlustest. See valim peab esindama vähemalt:
[…]
—
5% pindalatoetuste taotlustest […].
Kui kohapealsete kontrollide käigus ilmneb olulisi eeskirjade eiramisi teatavas piirkonnas või selle osas, viib pädev asutus selles piirkonnas jooksval aastal läbi täiendava kontrolli ja suurendab järgneval aastal vastavas piirkonnas või selle osas kontrollitavate toetusetaotluste protsenti.
4.   Kohapeal kontrollitavad toetusetaotlused määrab pädev asutus kindlaks eeskätt riskianalüüsi ning esitatud toetusetaotluste esindatavuse alusel.
Riskianalüüsis võetakse arvesse:
—
toetuste summasid,
—
maatükkide arvu ning pindala või loomade arvu, kelle kohta toetust taotletakse,
—
eelneva aastaga võrreldes toimunud arengut,
—
möödunud aastatel teostatud kontrollide tulemusi,
—
muid liikmesriikide poolt määratletavaid näitajaid,
—
määruse (EÜ) nr 820/97 rikkumisi.
[…]
7.   Põllumajanduslike maatükkide pindala määratakse kindlaks pädevate asutuste poolt nimetatavate asjakohaste vahendite abil, mis tagavad mõõtmistel sellise täpsusastme, mis on vähemalt võrdne siseriiklikes eeskirjades ametlike mõõtmiste puhul nõutava täpsusastmega. Pädev asutus määrab lubatud hälbe, võttes arvesse kasutatud mõõtmismeetodit, olemasolevate ametlike dokumentide täpsust, kohalikke olusid (näiteks maatüki kallak ja kuju) ning järgmises lõigus sätestatut.
[…]
8.   Põllumajanduslike maatükkide toetuse saamise tingimustele vastavust kontrollitakse asjakohaste vahenditega. Selleks võib vajaduse korral küsida lisatõendeid.
[…]”.
[Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
Määruse nr 3887/92 artikkel 9 sätestab:
„1.   Kui tegelikult kindlaksmääratud ala on pindalatoetuse taotluses deklareeritud alast suurem, arvutatakse toetussumma deklareeritud ala alusel.
2.   Kui pindalatoetuse taotluses deklareeritud ala on kindlaksmääratud alast suurem, arvutatakse toetussumma kontrolli käigus kindlaksmääratud ala alusel. […]
[…]”.
Komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2419/2001, millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 327, lk 11
; ELT eriväljaanne 03/34, lk 308), artikli 31 lõige 2 sätestab:
„2.   Kui pindalatoetuse taotluses deklareeritud pindala ületab kõnealuse põllukultuuri rühma jaoks haldus- ja kohapealsete kontrollide tulemusena kindlaksmääratud pindala, arvutatakse toetus kõnealuse põllukultuuri rühma jaoks kindlaksmääratud pindala põhjal […].”
II.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud, nii nagu need on esitatud vaidlustatud kohtuotsuses
Belgia ametiasutused võtsid alates 1996. aastast kasutusele põllumajanduslike maatükkide identifitseerimissüsteemi, mis põhineb GIS-ist saadud aerofotodel, nii nagu see süsteem on sätestatud määruse nr 3508/92 artiklis 4. Maatükid identifitseeritakse neil aerofotodel põllumajandustootjate poolt käsitsi märgistamise alusel ja seejärel salvestavad ametiasutused need andmed graafiliselt GIS-is.
Vastavalt määruse nr 729/70 artikli 9 lõikele 2 ja määruse nr 1258/1999 artikli 9 lõikele 2 viisid EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega tegelevad komisjoni teenistused Belgias 15.–17. maini 2001 läbi põllukultuuride sektorit puudutavad kontrollid, mille eesmärk oli 1999., 2000. ja 2001. aasta raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine. Nimetatud teenistused tuvastasid hälvete esinemise Belgia ametiasutuste teostatud kontrollides.
Pärast kirjavahetust, komisjoni 7. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1663/95, millega nähakse ette nõukogu määruse (EMÜ) nr 729/70 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad seoses EAGGF tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega (
EÜT L 158, lk 6
; ELT eriväljaanne 03/18, lk 31), artikli 8 lõike 1 teise lõigu kohaseid kahepoolseid läbirääkimisi asjassepuutuva liikmesriigi ja komisjoni vahel ning pärast komisjoni 1. juuli 1994. aasta otsuse 94/442/EÜ, millega seatakse sisse lepitusmenetlus Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames (
EÜT L 182, lk 45
; ELT eriväljaanne 03/16, lk 268), kohast lepituskatset, võttis komisjon 30. septembril 2003 vastu koondaruande (edaspidi „koondaruanne”).
Sellest aruandest ilmneb, et komisjon leidis esiteks, et Belgia Kuningriik ei olnud järginud määruse nr 3508/92 artiklit 8 ega ka määruse nr 3887/92 artikleid 6 ja 9, kuna ta oli salvestanud maatükid GIS-is hilinemisega, takistades nii teatavate toimikute arvessevõttu riskianalüüsis. Teiseks tõdes komisjon, et eespool mainitud sätteid on rikutud, kuna toetusetaotlustes deklareeritud maatükkide pindala (edaspidi „deklareeritud pindala”) ei olnud vähendatud ja/või ei olnud läbi viidud kohapealseid kontrolle, sest teostatud halduskontrollide tulemusena selgus, et deklareeritud pindala oli suurem kui samade maatükkide GIS-is salvestatud pindala (edaspidi „GIS-pindala”).
Selle kohta on koondaruande punktis B.7.1.1 märgitud järgmist:
„Komisjoni teenistused uurisid Belgia halduskontrolli süsteemi vahendusel saagiaastate 1999-2001 osas tuvastatud hälbeid. Ilmnes, et Belgia geograafilise informatsiooni süsteem (GIS) on tarvilik vahend võimalike hälvete ja eeskirjade eiramiste kindlakstegemisel. Ent hoolimata erinevuste teatavakstegemisest GIS-is sisalduva teabe ja põllumajandustootjate poolt deklareeritud pindalade vahel, ei võetud siiski sobivaid meetmeid. Kohapealsed kontrollid puudutasid üksnes piiratud arvu juhtumeid, mille puhul erinevus ületas 5% vastava põllukultuuri rühma tasemest. Nende toetusetaotluste osas, mille puhul ilmne erinevus oli suurem kui 5%, ei teostatud täiendavat kontrolli ja toetust maksti deklareeritud pindala alusel. Kui erinevus oli väiksem kui 5%, ei loetud taotlusi üldse eeskirjade vastaseks ja toetust maksti deklareeritud pindala alusel täiendavat kontrolli läbi viimata.
Kõigil neil juhtudel, mil kohapealset kontrolli ei teostatud, kiitis süsteem heaks põllumajandustootja deklareeritud pindala ning kandis selle põllumajandustootjale järgmise aasta kohta saadetud eeltäidetud toetusetaotlusse. […]
Belgia ametiasutused selgitasid, et nende hinnangul võib toetussumma (ümber)arvutamisel arvestada ainult kohapeal tegelikult mõõdetud pindalasid.
Komisjoni teenistused ei nõustunud väitega, et GIS-i abil läbi viidud kontrollil tuvastatud erinevusi ei saa kasutada toetussumma vähendamise õigusliku põhjendusena; seega leidsid nad, et halduskontrollijärgne tegelemine tuvastatud hälvetega ei ole tagatud vajaliku tõhususega. Tõsiasi, et Belgia ametiasutused ei vähendanud toetussummat ja/või ei kohaldanud sanktsiooni, on selgelt rahastule kahju põhjustanud.”
Koondaruande punkt B.7.1.3 on sõnastatud järgmiselt:
„Kokkuvõttes ei ole Belgia viinud läbi teatavaid teiseseid kontrolle sobivalt või vastavalt kohaldatavatele õigusnormidele. Kuna Belgia jättis deklareeritud pindalad vähendamata ja/või kohapealsed kontrollid läbi viimata, ehkki halduskontroll oli tuvastanud taotluses hälbeid, vastutab ta rahastu ülemääraste kulude eest.”
4. veebruaril 2004 võttis komisjon vastu vaidlusaluse otsuse, milles nähti põllukultuuride sektoris 2000–2002 majandusaastate kohta ette Belgia Kuningriigi poolt akrediteeritud makseasutuste tehtud kulutuste — mille kohta on EAGGF tagatisrahastule esitatud deklaratsioon — vähendamine 2% ehk 9322809 euro võrra teiseste kontrollide puudulikkuse tõttu.
III.

Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Belgia Kuningriik esitas vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 13. aprillil 2004. Euroopa Kohus suunas 8. juuni 2004. aasta määrusega kohtuasja Esimese Astme Kohtule, kes registreeris selle numbri all T-221/04.
Belgia Kuningriik esitas oma hagi toetuseks kolm väidet, mille kohaselt esiteks ei rikkunud hageja määruse nr 3508/92 artiklit 8 ja määruse nr 3887/92 artikleid 6 ja 9, teiseks jättis komisjon järgimata juhistes esitatud tingimused, mis puudutavad ühenduse õigusnormide silmanähtavalt puudulikku kohaldamist ja EAGGF-ile tegeliku kahju tekkimise ohtu, ning kolmandaks rikuti finantskorrektsiooni kindlaksmääramisel proportsionaalsuse põhimõtet.
Belgia Kuningriik palus Esimese Astme Kohtul tühistada vaidlusalune otsus osas, milles see nägi Belgia Kuningriigile ette 2% ühtse määraga korrektsiooni, või teise võimalusena vähendada — tuginedes Euroopa Kohtu täielikule pädevusele vastavas valdkonnas — komisjoni määratud finantskorrektsiooni 1079814 euroni ning mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palus Esimese Astme Kohtul jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.
Vaidlustatud kohtuotsuses tunnistas Esimese Astme Kohus esiteks vastuvõetamatuks finantskorrektsiooni vähendamist puudutava nõude, kinnitades, et EAGGF-iga seonduvas valdkonnas ei anna ükski säte ühenduse kohtutele täielikku pädevust EÜ artikli 229 mõttes.
Põhiküsimuse üle otsustades meenutas Esimese Astme Kohus EAGGF-iga seonduvat valdkonda puudutavat kohtupraktikat järgmiste sõnadega:
„29.
Kõigepealt tuleb meenutada, et EAGGF rahastab üksnes ühenduse õigusnormidele vastavaid sekkumisi põllumajandusturgude ühise korralduse raames (vt Euroopa Kohtu 24. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-300/02: Kreeka
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I-1341
, punkt 32 ja viidatud kohtupraktika).
30.
Samuti tuleb märkida, et komisjon peab tõendama põllumajandusturgude ühise korralduse eeskirjade rikkumise olemasolu (vt eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon, punkt 33 ja viidatud kohtupraktika). Siiski ei pea komisjon ammendavalt tõendama siseriiklike ametiasutuste läbiviidud kontrollide puudulikkust või nende poolt esitatud arvandmete ebaõigsust, vaid esitama tõendeid oma tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta nende kontrollide või arvandmete suhtes (vt eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon, punkt 34 ja viidatud kohtupraktika).
31.
Asjaomane liikmesriik ei saa omalt poolt komisjoni järeldusi ümber lükata, esitamata oma väidete kinnituseks tõendeid usaldusväärse ja toimiva kontrollisüsteemi olemasolu kohta. Kui liikmesriik ei suuda tõendada, et komisjoni järeldused on ebatäpsed, võivad need järeldused anda alust tõsisteks kahtlusteks asjakohaste ja tõhusate järelevalve- ja kontrollimeetmete olemasolu osas (vt eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon, punkt 35 ja viidatud kohtupraktika).
32.
Komisjoni tõendamiskoormise selline leevendamine on põhjendatud asjaoluga, et liikmesriigil on EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimiseks ja heakskiitmiseks vajalike andmete kogumise ja kontrollimise jaoks kõige parem võimalus ning järelikult peab just liikmesriik esitama kõige üksikasjalikumad ja täielikumad tõendid nende kontrollide või arvandmete tõepärasuse ning vajadusel komisjoni kinnituste ebatäpsuse kohta (eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon, punkt 36 ja viidatud kohtupraktika).
33.
Sellist tõendamiskoormise määratlust kohtupraktikas ei mõjuta juhistes esitatud tingimus, mille kohaselt on ühtse määraga finantskorrektsiooni eelduseks „sõnaselgete ühenduse õigusnormide silmanähtavalt puudulik kohaldamine”. Esiteks tuleb selle tingimuse käsitlemisel arvestada juhiste eelmises lõigus esitatud tingimust, mille kohaselt tuleb määrata ühtse määraga korrektsioon, kui komisjon tuvastab, et määruses sõnaselgelt nõutud või „sõnaselge eeskirja järgimiseks kaudselt vajalikku” kontrollimeedet ei ole sobival viisil kohaldatud. Teisalt oleks see, kui komisjonilt nõutaks lisaks tõendite esitamisele tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta, et ta tõendaks sõnaselgete ühenduse õigusnormide silmanähtavalt puudulikku kohaldamist, vastuolus Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikaga tõendamiskoormise valdkonnas, mis on leidnud kinnitust pärast juhiste vastuvõtmist (vt selle kohtupraktika ja juhiste samaaegse kohaldamise kohta Euroopa Kohtu 9. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-157/00: Kreeka
vs.
komisjon, EKL 2003, lk I-153
, punktid 28, 29, 35 ja 36, ja 24. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-318/02: Madalmaad
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 34 ja 35).”
Esimese Astme Kohus märkis seejärel vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34, et Belgia valitsuse argumentatsiooni komisjoni väidete vastu, millel põhines vaidlusalune otsus, tuleb käsitleda just eespool toodud kaalutlusi arvestades.
Jätkates esimese väite ja teise väite esimese osa ühise käsitlusega, tõdes Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 47–50 pealkirja all „Komisjoni tuvastatud hälvete olulisus”, et halduskontrolli staadiumis esile toodud erinevused deklareeritud pindala ja GIS-pindala vahel kujutasid endast hälbeid, mis viitavad võimalikele eeskirjade eiramistele toetusetaotlustes, mis omakorda tähendab kahju ohtu EAGGF-i jaoks.
Esimese Astme Kohus märkis kõnesoleva kohtuotsuse punktis 49, et faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud õigusnormid ei kohustanud liikmesriike GIS-i kasutama. Esimese Astme Kohus tõdes siiski, et kuna Belgia ametiasutused võtsid GIS-i kasutusele enne selle muutumist kohustuslikuks või enne selle vananemist satelliidilt toimuva kaugseire abil teostatud kontrollide üldiseks muutumise tõttu, said nad enda käsutusse kontrollivahendi, mis võimaldas anda asjakohast teavet määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 2 sõnaselgelt sätestatud kohustusi ületavas määras. Esimese Astme Kohtu tõdemuse kohaselt ei võinud komisjon ainult sel põhjusel, et need hälbed tuvastanud süsteem ei olnud kohustuslik või ei olnud selleks mõeldud, jätta arvestamata seda tõsise ja põhjendatud kahtluse olemasolu kinnitavat tõsiasja, mis osundas selgelt EAGGF-ile kahju põhjustamise ohule.
Esimese Astme Kohus nentis seejärel vaidlustatud kohtuotsuse punktis 52, et faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud õigusnormid ei asetanud liikmesriikidele sõnaselgelt kohustust lähtuda komisjoni koondaruandes ette nähtud üksikasjalikest kontrollieeskirjadest. Esimese Astme Kohtu põhjenduste kohaselt, mis tuginesid Euroopa Kohtu 12. juuni 1990. aasta otsusest kohtuasjas
C-8/88: Saksamaa
vs
. komisjon (EKL 1990, lk I-2321
, punkt 16) ja 14. aprilli 2005. aasta otsusest kohtuasjas C-468/02: Hispaania
vs
. komisjon (punkt 35) tulenevale kohtupraktikale, olid GIS-i abil tuvastatud hälvetele reageerimise kohustuse aluseks — konkreetsel juhul küll kaudselt — kehtivad õigusnormid, mille kohaselt lasus liikmesriikidel kohustus luua tõhus kontrolli- ja järelevalvesüsteem.
Esimese Astme Kohus täpsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 53 ja 54, et nendest õigusnormidest tulenes, et liikmesriigid on kohustatud looma haldus- ja kohapealsete kontrollide süsteemi, mis võimaldab tagada toetuse andmise sisuliste ja vormiliste tingimuste nõuetekohase täitmise. Lisaks tõdes Esimese Astme Kohus, et ka väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb kohapealsele kontrollile eelnev halduskontroll läbi viia viisil, mis võimaldab siseriiklikel ametiasutustel teha kõik võimalikud järeldused ja väljendada kas kindlust või kahtlusi toetuse andmise tingimuste järgimise osas (vt eelkõige 3. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-41/94: Saksamaa
vs
. komisjon, EKL 1996, lk I-4733
, punkt 17, ja eespool viidatud 14. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Hispaania
vs
. komisjon, punkt 40).
Esimese Astme Kohus leidis seejärel vaidlustatud kohtuotsuse punktis 55, et arvestades halduskontrolli käigus selgelt tuvastatud kahju tekkimise ohtu EAGGF-ile, võrdub Belgia ametiasutuste tegevusetus selgelt selliste kontrollimeetmete võtmata jätmisega, mis olid faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud sõnaselgete eeskirjade järgimiseks kaudselt vajalikud.
Esimese Astme Kohus teeb sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57 järelduse, et Belgia ametiasutused olid seega kohustatud GIS-i abil tuvastatud hälvetele reageerima.
Belgia Kuningriigi võetud meetmete kohta leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, et eespool toodud kaalutlustel ja arvestades 2001. aasta maikuus läbiviidud kontrollide tulemusena tuvastatud faktilisi asjaolusid, sai komisjon väljendada tõsist kahtlust deklareeritud pindalade ja teostatud kontrollide tõhususe osas.
Seejärel nõustus Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 65–70 komisjoni väitega, mille kohaselt võisid teatavad toimikud jääda kohapealsest kontrollist kõrvale andmete hilinenud salvestamise tõttu GIS-is. Esimese Astme Kohus leidis eelkõige, et:
„69.
Kuna Belgia valitsus ei ole esitanud kohaseid tõendeid, et lükata ümber komisjoni järeldused seoses kohapealsete kontrollide puudumisega andmete hilinenud salvestamise tõttu, tuleb järeldada, et teatav arv toimikuid jäi kontrollist kõrvale (vt selle kohta Euroopa Kohtu 10. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-307/03: Itaalia
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 33–35).
70.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla tõsiasi, et mitte ükski EAGGF-i käsitlev õigusnorm ei sätesta graafilise salvestamise jaoks iga aasta 31. augustist hilisemat tähtaega. Sõnaselgelt ettenähtud kohustuste puudumine ei kõrvalda nimelt kohapealse kontrolli puudumisest tulenevaid kahtlusi. Kuna nimetatud hilinemine tingib kontrolli puudumise, siis on see igal juhul vastuolus kontrolli läbiviimise võimalust puudutava üldise kohustusega. Samuti ei tähenda kohapealsete kontrollide läbiviimine pärast 31. augustit ning nende alusel korrektsioonide tegemine, et teostati kõik kontrollid, ega tõenda, et need kohapealsed kontrollid teostati pärast 31. augustit tehtud tõhusa riskianalüüsi alusel.”
Esimese Astme Kohus tõdes seega kõnesoleva kohtuotsuse punktides 71 ja 72, et hagejaks olev liikmesriik ei esitanud piisavaid tõendeid, mis võimaldaksid lükata ümber komisjoni tõsised ja põhjendatud kahtlused läbiviidud kontrollide usaldusväärsuse osas, mille põhjustas GIS-i tuvastatud hälvete ebapiisav arvessevõtt. Seega leidis kohus, et komisjonil oli õigus kohaldada finantskorrektsiooni. Neil tingimustel lükkas kohus esimese väite ja teise väite esimese osa tagasi.
Mis puudutab teise väite teist osa, mis tugineb EAGGF-ile kahju tekkimise tegeliku ohu puudumisel, ja kolmandat väidet, mille kohaselt ühtse määraga korrektsioon oli EAGGF-ile tegelikult tekkinud kahju arvestades ebaproportsionaalne — ning mida Esimese Astme Kohus käsitles koos —, siis ei nõustunud nimetatud kohus arvutusmeetodiga, mida Belgia Kuningriik kasutas kohaldatud finantskorrektsioonide väidetava ebaproportsionaalsuse tõendamisel. Esimese Astme Kohus rõhutas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 88 ja 90 eelkõige, et Belgia Kuningriigi poolt EAGGF-i maksimaalse kahju tõendamiseks esitatud ekstrapolatsioonides ei olnud arvestatud alusetult tasutud summade tagasimaksmist ning oli võimatu mõista, kas neis sisaldusid hilinenult salvestatud toimikud või mitte.
Kuna kõnesolev liikmesriik ei suutnud tõendada EAGGF-i kantud maksimaalset kahju, leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 92 ja 93, et komisjon võis õiguspäraselt kohaldada ühtse määraga korrektsiooni, ning arvestades tõsiasja, et korrektsiooni määraks oli kinnitatud juhistes ette nähtud kõige madalam tase ehk 2% ning seda, et Belgia Kuningriik ei olnud kõnesolevaid juhiseid vaidlustanud, ei saanud see korrektsioon eelduslikult proportsionaalsuse põhimõtet rikkuda.
Esimese Astme Kohus lükkas seega tagasi ka teise väite teise osa ja kolmanda väite.
Neil kaalutlustel jättis Esimese Astme Kohus hagi rahuldamata ja mõistis kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.
IV.

Poolte nõuded
Kõnesolevas apellatsioonkaebuses palub Belgia Kuningriik Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja vaidlusalune otsus;
—
teise võimalusena, tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja vähendada — tuginedes Euroopa Kohtu täielikule pädevusele vastavas valdkonnas — finantskorrektsiooni 1491085 euroni;
—
kolmanda võimalusena, tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtule;
—
mõista Esimese Astme Kohtu ja Euroopa Kohtu menetlusega seonduvad kohtukulud välja komisjonilt.
Vastuses apellatsioonkaebusele palub komisjon Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.
V.

Apellatsioonkaebuse väited
Apellatsioonkaebuse toetuseks esitab Belgia Kuningriik sisuliselt viis väidet, mis puudutavad vastavalt:
—
faktiliste asjaolude moonutamist;
—
määruse nr 3508/92 artikli 8 ja määruse nr 3887/92 artiklite 6 ja 9 rikkumist;
—
põhjendamiskohustuse rikkumist;
—
proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist; ja
—
õigusnormi rikkumist, mis puudutab ühenduse kohtute täieliku pädevuse puudumist EAGGF-iga seonduvas valdkonnas komisjoni määratud finantskorrektsioonide osas.
A.
Esimene väide, mille kohaselt moonutati faktilisi asjaolusid
1.  Poolte argumendid
Belgia Kuningriik väidab, et Esimese Astme Kohus moonutas faktilisi asjaolusid, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 muu hulgas, et „kui halduskontrolli raames ilmneb GIS-ist, et toetusetaotluses deklareeritud pindala on suurem, kui GIS-pindala, kujutab selline erinevus endast hälvet, mis viitab vastava taotluse võimalikule nõuetele mittevastavusele, sest kui GIS-pindala vastab enam tegelikule pindalale, kui toetusetaotluses deklareeritud pindala, siis tingib pindalatoetuse maksmine deklareeritud pindala alusel taotlejale alusetult toetuse maksmise ja põhjustab seega kahju EAGGF-ile”.
Selline väide näitab, et Belgia Kuningriigi poolt kasutusele võetud GIS-i toimimist mõistetakse valesti. Belgia Kuningriigi väitel kujutab see endast faktiliste asjaolude moonutamist, kuna Esimese Astme Kohus pidas GIS-i mõõtmisvahendiks, mis annab tegelikule pindalale enam vastavaid andmeid, kui põllumajandustootjate poolt esitatud, ning seega võimaldab see süsteem tuvastada hälbeid ja teha selgesti kindlaks EAGGF-ile kahju tekkimise ohu. Kõnealuse liikmesriigi väitel oli GIS-i eesmärk üksnes põllumajanduslike maatükkide identifitseerimine, kattumiste väljaselgitamine ja topelttaotluste tuvastamine, ilma et see oleks võimaldanud maatükkide tegelike pindalade kindlakstegemist — seda eelkõige mõnede kasutusel olnud fotode vananenud tüübi tõttu.
Komisjon väidab omalt poolt, et Esimese Astme Kohus ei pidanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 silmas seda, et GIS on mõõtmisvahend, vaid seda, et vastavuse puudumine deklareeritud pindala ja GIS-pindala vahel võimaldab tekkida tõsistel kahtlustel põllumajandustootja deklareeritud pindala tegeliku suuruse osas. Lisaks on Belgia Kuningriigi poolt GIS-ile omistatud eesmärk komisjoni väitel ebapiisav, arvestades nõudeid, mis on esitatud määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 2 punktis a, mis näeb ette, et toetusetaotluste halduskontroll hõlmab eelkõige ristkontrolle. Määrsõna „eelkõige” kasutamine tähendab tingimata, et halduskontroll hõlmab lisaks ristkontrollidele ka teisi meetodeid.
2. Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus lähtus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 tõdemusest, et kui toetusetaotluses deklareeritud pindala on GIS-pindalast suurem, siis on tegemist hälbega, mis viitab vastava taotluse võimalikule nõuetele mittevastavusele. Sellise hüpoteesi korral ja eeldades, et tegelikule pindalale vastab pigem GIS-pindala kui toetusetaotluses deklareeritud pindala, tuleb tõdeda, et Esimese Astme Kohus väitis pelgalt, et neil asjaoludel võib pindalatoetuse maksmine deklareeritud pindala alusel tuua kaasa põhjendamatu makse tegemise taotlejale ja seega kahju tekkimise EAGGF-ile.
Esimese Astme Kohus ei väitnud siiski sugugi, et GIS oleks usaldusväärne mõõtmisvahend — väide, mida Belgia Kuningriik nimetatud kohtule ette heidab. Vastates mainitud liikmesriigi väidetele GIS-i andmete ebatäpsuse kohta, rõhutas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 hoopis, et nende andmete ebatäpsus ei muuda neid ebaoluliseks, vaid tähendab vastupidi, et EAGGF-ile kahju tekkimise ohtu ei saa kõrvale jätta. Esimese Astme Kohus möönis nii GIS-i andmete ebatäpsust. Leides, et niisugune ebatäpsus takistab selle väljaselgitamist, kas kahju on tegelik või mitte, järeldas Esimese Astme Kohus, et selliselt ilmseks saanud hälbed viitavad EAGGF-ile kahju tekkimise ohule.
Tegelikult ei käsitlenud Esimese Astme Kohus GIS-i vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 mitte niivõrd mõõtmisvahendina, kui pigem kontrollivahendina, mille abil on võimalik kindlaks teha deklareeritud pindalad. Seega ei tahtnud nimetatud kohus omistada GIS-pindala andmetele suuremat usaldusväärsust kui toetusetaotlustes esitatud andmetele.
GIS-i suutlikkuse kohta hälbeid kindlaks teha tuleb tõdeda, et lõppude lõpuks on nii deklareeritud pindalade kui ka GIS-pindalade aluseks põllumajandustootjate kinnitused, sest esimesed vastavad põllumajandustootjate toetusetaotluse vormides märgitud pindaladele ja teised tulenevad samade põllumajandustootjate käsitsi märgistusest aerofotodel.
Kohapealse kontrolli või mis tahes muu täiendava kontrolli puudumisel ei saa kinnitada ei deklareeritud pindalade ega ka GIS-pindalade täpsust. Nende kahe teabeallika vahel valitsev vastuolu võib seega kujutada endast hälvet (vt selle kohta Euroopa Kohtu 19. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-377/99: Saksamaa
vs
. komisjon, EKL 2002, lk I-7421
, punkt 48, ja 12. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-183/03: Saksamaa
vs
. komisjon, punktid 61 ja 62).
Järelikult leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 õigesti, et kui GIS-ist ilmneb halduskontrolli käigus, et deklareeritud pindala on GIS-pindalast suurem, kujutab see erinevus endast hälvet, mis viitab vastava taotluse võimalikule nõuetele mittevastavusele.
Esimese väitega ei saa seega nõustuda.
B.
Teine väide, mille kohaselt on rikutud määruse nr 3508/92 artiklit 8 ja määruse nr 3887/92 artikleid 6 ja 9
Kõnesolev väide jaguneb sisuliselt nelja ossa, mida tuleb käsitleda eraldi.
1.  Teise väite esimene osa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 3887/92 artikli 6 lõiget 7
a) Poolte argumendid
Belgia Kuningriik leiab, et Esimese Astme Kohus rikkus määruse nr 3887/92 artikli 6 lõiget 7, sedastades, et GIS-i näol oli selle liikmesriigi käsutuses sobiv vahend põllumajanduslike maatükkide mõõtmiseks, arvestades, et esiteks oli mõõtmisvahendite valik liikmesriigi pädevuses ja teiseks oli kõnesolev liikmesriik valinud maamõõtja poolt või siis satelliidilt saadud kujutiste tõlgendamise abil teostatava ametliku mõõtmise.
Nii ei olnud Esimese Astme Kohtul õigus, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49, et GIS-i näol oli Belgia ametiasutuste käsutuses kontrollivahend, millega oli võimalik saada asjakohast teavet kõnealuse määruse artikli 6 lõikes 2 sõnaselgelt sätestatud kohustusi ületavas määras.
Komisjon meenutab, et Belgia ametiasutused valisid vabatahtlikult võimaluse kasutada määruses nr 3508/92 nõutud halduskontrollide läbiviimisel aerofotosid. Deklareeritud pindala ja GIS-pindala vaheliste erinevuste esinemise korral pidanuksid nad tegema neist fotodest seega kõik vajalikud järeldused, mida nad aga ei ole teinud. Lisaks ei ole viide määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikele 7 asjakohane, sest seda mõõtmisviise puudutavat sätet kohaldatakse põllumajanduslike maatükkide pindala kindlakstegemisele kohapealsete kontrollide käigus.
b) Euroopa Kohtu hinnang
Sarnaselt käesoleva kohtuotsuse punktis 49 tõdetuga tuleb meenutada, et Esimese Astme Kohus ei pidanud Belgia GIS-i mõõtmisvahendiks. Vaidlusaluse kohtuotsuse punktis 49 esitatud väide, mille kohaselt GIS on kontrollivahend, millega oli võimalik saada asjakohast teavet kõnealuse määruse artikli 6 lõikes 2 sõnaselgelt sätestatud kohustusi ületavas määras, ei sea eespool nimetatud tõdemust kahtluse alla.
Järelikult ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita, et ta oleks Belgia Kuningriigi asemel kindlaks määranud, millist mõõtmisvahendit tuleb kõnesoleva määruse artikli 6 lõike 7 kohaselt kasutada põllumajanduslike maatükkide pindala kindlakstegemiseks.
Järelikult ei saa teise väitega esimese osaga nõustuda.
2.  Teise väite teine osa, mis seondub kaudsete kohustustega
a) Poolte argumendid
Belgia Kuningriik heidab Esimese Astme Kohtule ette, et viimane kohaldas liikmesriikidele tagasiulatuvalt komisjoni koondaruandes sätestatud üksikasjalikke kontrollieeskirju, mis olid vaidlusaluse otsuse aluseks, ehkki tol ajal kehtinud õigusnormid nende kasutamist ei nõudnud. Kui deklareeritud pindala oli GIS-pindalast suurem, olid liikmesriigid Belgia Kuningriigi väitel kohustatud kas läbi viima kohapealse kontrolli või vähendama toetusalust pindala.
Belgia Kuningriik on seisukohal, et need kohustused eirasid määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 3 sõnastust, mille kohaselt kohapealne kontroll peab hõlmama vaid olulist valimit, mis hõlmab vähemalt 5% toetusetaotlustest.
Lisaks ei näinud kehtivad õigusnormid Belgia Kuningriigi väitel ette halduskontrollide raames toetusaluse pindala vähendamist ainult GIS-andmetele tuginedes. Selline vähendamine oli määruse nr 3887/92 artikli 9 lõike 2 kohaselt ette nähtud vaid siis, kui deklareeritud pindala oli tegelikult kindlaksmääratud pindalast suurem. Selline kindlaksmääramine oli faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud õigusnormide kohaselt õiguspäraselt võimalik üksnes kohapealse kontrolli raames Euroopa Kohtu 28. novembri 2002. aasta otsusest kohtuasjas
C-417/00: Agrargenossenschaft Pretzsch (EKL 2002, lk I-11053
, punkt 48) tuleneva kohtupraktika mõttes. Halduskontrolli staadiumis vähendamise kohustus oli küll määruse nr 2419/2001 artikliga 31 ette nähtud, ent kohaldatav oli see kohustus alles alates saagiaastast 2002.
Samuti ei olnud selliste kaudsete kohustuste sätestamine vajalik, kuna hagejaks olev liikmesriik oli võtnud kõnesolevad hälbed arvesse riskianalüüsis.
Viimaks rikkusid sellised kaudsed kohustused esiteks õiguskindluse põhimõtet, kuna need kehtestasid põllumajandustootjatele halduskontrolli staadiumis sanktsiooni, samas kui faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud õigusnormidega oli selline sanktsioon ette nähtud ainult kohapealse kontrolli käigus tuvastatud eeskirjade eiramiste puhuks. Teiseks eiravad sellised kohustused mittediskrimineerimise põhimõtet, kuna need karistavad ainult seda liikmesriiki, kes seadis sisse täpse ja tõhusa aerofotodel tugineva kontrollisüsteemi, mis ületas sel riigil halduskontrolli staadiumi osas lasunud kohustusi.
Komisjon meenutab esiteks, et halduskontroll peab katma kõik toetusetaotlused. Belgia Kuningriik oleks deklareeritud pindala ja GIS-pindala vaheliste erinevuste ilmnemisel pidanud seega reageerima, et tagada halduskontrolli kasulik mõju. Järelikult leidis Esimese Astme Kohus õigesti, et Belgia ametiasutuste tegevusetus võrdus faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud sõnaselgete õigusnormide järgimiseks kaudselt vajalike kontrollimeetmete võtmata jätmisega. Seega ei olnud tegemist kaudsete kohustuste loomisega, vaid konstateeriti olemasolevate sõnaselgete eeskirjade järgimisega lahutamatult kaasnevaid kohustusi.
Kaudse kohustuse kohta vähendada toetuse arvutamisel arvessevõetavat pindala, kui deklareeritud pindala on GIS-pindalast suurem, väidab komisjon, et Euroopa Kohtu praktika näeb sellise kohustuse ette igat tüüpi kontrollide puhul ja igal juhul oleksid Belgia ametiasutused võinud kõnealuse vähendamise eesmärgil läbi viia kohapealse kontrolli. Pealegi oli määruse nr 2419/2001 artikli 31 lõige 2, mis halduskontrolli staadiumis kõnesoleva vähendamise ette nägi, üksnes määruse nr 3887/92 artikli 9 lõike 2 selgitus, mis omakorda oli
ratione temporis
kohaldatav.
Komisjoni väitel on õiguskindlusega seonduv väide aluseta, kuna — nagu meenutas ka Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 — Belgia ametiasutustel oli lubatud läbi viia kohapealne kontroll. Lisaks ei kohaldata mittediskrimineerimise põhimõtet olukordades, kus liikmesriikidel on vastavalt ühenduse õigusnormidele võimalus valida mitme tehnilise lahenduse vahel. Olles valinud identifitseerimismeetodi, mis võis olla täpsem kui teiste liikmesriikide kasutatavad meetodid, oli Belgia Kuningriik kohustatud kasutama selle vahendi abil saadud teavet kontrollide läbiviimisel vastavalt määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikele 1.
b) Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida — nagu meenutas ka Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsus punktis 52 —, et isegi kui toetuste ja lisatasude andmist käsitlevad ühenduse õigusnormid ei näe liikmesriikidele ette sõnaselget kohustust kehtestada sellised järelevalvemeetmed ja üksikasjalikud kontrollieeskirjad, mida komisjon mainis EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetluse raames, võib see kohustus — vajadusel kaudselt — tuleneda tõsiasjast, et kõnesolevate õigusnormide kohaselt peavad liikmesriigid seadma sisse tõhusa kontrolli- ja järelevalvesüsteemi. (vt selle kohta eespool viidatud 12. juuni 1990. aasta kohtuotsus Saksamaa
vs
. komisjon, punkt 16, ja 14. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Hispaania
vs
. komisjon, punkt 35).
Järelikult tuleb välja selgitada, kas kohustused, millele Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuses viitab, tulenevad kaudselt liikmesriikide kohustusest seada sisse tõhus kontrolli- ja järelevalvesüsteem, ning vajadusel teha kindlaks, kas sellised kohustused eiravad mõnda ühenduse õigusnormi.
i) Vaidlustatud kaudsete kohustuste olemasolu ja ulatus
Selle kohta tuleb esiteks rõhutada, et ühenduse seadusandja sätestas haldus- ja kohapealse kontrolli kui kaks erinevat, ent teineteist täiendavat kontrollimeetodit (vt eespool viidatud 3. oktoobri 1996. aasta kohtuotsus Saksamaa
vs
. komisjon, punkt 43, ja 14. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Hispaania
vs
. komisjon, punkt 39). Teiseks tuleb kohapealsetele kontrollidele eelnev halduskontroll läbi viia viisil, mis võimaldab siseriiklikel ametiasutustel teha sellest kõik võimalikud järeldused ja väljendada kas kindlust või kahtlusi toetuse ja lisatasu andmise tingimuste järgimise osas (vt eespool viidatud 3. oktoobri 1996. aasta kohtuotsus Saksamaa
vs
. komisjon, punkt 17, ja 14. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Hispaania
vs
. komisjon, punkt 40).
Nagu märgitud käesoleva otsuse punktis 52, ei saa kohapealse kontrolli või mis tahes muu täiendava kontrolli puudumisel kinnitada ei deklareeritud pindalade ega ka GIS-pindalade täpsust. Nende kahe teabeallika vahel valitsev vastuolu võib seega kujutada endast hälvet, mis viitab EAGGF-ile kahju tekkimise ohule.
Selliste hälvete esinemisel tuleb siseriiklikel ametiasutustel teha toetuse andmise tingimuste järgimise osas kõik võimalikud järeldused, olgu siis küsimus kindlatest otsustest või kahtlustest.
Siit nähtub, et kõnealuste hälvete esinemisel tuleb asjassepuutuval liikmesriigil võtta kontrollimeetmed, olgu siis tegemist kohapealse või mis tahes muu täiendava kontrolliga, ning et nende hälvete pelk arvessevõtt riskianalüüsis on deklareeritud pindalade ebatäpsust puudutavate kahtluste kõrvaldamiseks ebapiisav.
Järelikult tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata Belgia Kuningriigi väited, millega viimane vaidlustas käesolevas asjas kohapealsete või muude halduskontrollide läbiviimise kaudse kohustuse olemasolu.
Samuti tuleb tõdeda, et Esimese Astme Kohus sai vaidlustatud kohtuotsuse punktis 71 õiguspäraselt tuvastada GIS-ist ilmnenud hälvete ebapiisava arvessevõtu, vaatamata sellele, et neid hälbeid oli riskianalüüsis arvestatud.
Mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 51 käsitletud vähendamise kohustust, siis ehkki Esimese Astme Kohus tõepoolest leidis selle kohtuotsuse järgmises punktis, et nimetatud kohustus tuleneb mõnel juhul kaudselt liikmesriikide kohustusest seada sisse tõhus kontrolli- ja järelevalvesüsteem, ei toonud ta sõnaselgelt välja selle kohustuse ulatust. Puudujääke teisestes kontrollides, mis tulenevad kohapealsete kontrollide puudumisest ja/või deklareeritud pindalade vähendamisest, ning mis olid Esimese Astme Kohtus toimunud vaidluse esemeks, saab järelikult mõista ainult arvestades koondaruannet, kus vastavad etteheited esimest korda sõnastati ja kus neid käsitleti.
Nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 19 ja 20, heitis komisjon kõnealusele liikmesriigile koondaruande punktis B.7.1.1 sisuliselt ette, et halduskontrollijärgne tegelemine tuvastatud hälvetega ei ole tagatud vajaliku tõhususega ning arvustas koondaruande punktis B.7.1.3 asjaolu, et kõnealune liikmesriik jättis vähendamata deklareeritud pindalad ja/või läbi viimata kohapealsed kontrollid, kui halduskontrolli käigus olid ilmnenud hälbed. Komisjon küll väitis, et halduskontrolli staadiumis tuvastatud erinevused deklareeritud pindala ja GIS-pindala vahel võivad juriidiliselt õigustada toetussumma vähendamist, ent ta ei täpsustanud siiski sellise vähendamise konkreetseid üksikasjalikke eeskirju.
Eespool toodust tuleneb, et komisjon ei nõudnud Belgia Kuningriigilt toetusaluste pindalade vähendamist üksnes GIS-i andmete alusel, nagu väidab kõnealune liikmesriik.
Lisaks ei saa Belgia Kuningriik heita Esimese Astme Kohtule ette vaidlustatud kohtuotsuse punktides 51 ja 52 esitatud nõuet, et nimetatud liikmesriik vähendaks deklareeritud pindalasid üksnes GIS-pindala andmete alusel. Sellist nõuet ei sisaldu vaidlustatud kohtuotsuse üheski punktis.
Neil kaalutlustel tuleb väited, mis puudutavad väidetavat kohustust vähendada deklareeritud pindala GIS-pindala alusel, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
ii) Kaudsete kohustuste vastuolu teatavate ühenduse õigusnormidest tulenevate nõuetega
Ehkki vastavalt määruse nr 3887/92 artikli 9 lõikele 2, mis oli
ratione temporis
kohaldatav, võis toetuse mis tahes vähendamine toimuda ainult õiguspäraselt kindlaksmääratud pindala alusel — käesoleval juhul kohapealse kontrolli alusel —, tuleb märkida, et hagejaks oleval liikmesriigil oli igal juhul lubatud sellise kontrolli läbiviimine eesmärgiga toetusalust pindala vähendada.
Seega ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita, et ta oleks rikkunud määruse nr 3887/92 artikli 9 lõiget 2 ja eespool viidatud kohtuotsusest Agrargenossenschaft Pretzsch tulenevat kohtupraktikat, kui ta leidis, et Belgia ametiasutused olid kohustatud reageerima sobival viisil Belgia GIS-i abil halduskontrolli staadiumis tuvastatud hälvetele.
Igal juhul tuleb tõdeda, et määruse nr 3887/92 põhjenduste 7 ja 9 kohaselt on määruse eesmärk ühenduse abiga seotud sätete järgimist tõhusalt jälgida ning võtta vastu sätted eeskirjade eiramise ja pettuste vältimiseks ning nende eest karistuse määramiseks (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Agrargenossenschaft Pretzsch, punkt 33).
Nii täidab deklareeritud pindalade täpsuses esinevate hälvete puhul eksisteeriv kohustus viia läbi kohapealsed kontrollid ja/või vähendada deklareeritud pindalasid pärast kõnealuste pindalade kindaksmääramist — kaugel sellest, et olla vastuolus kohaldatavate õigusnormidega — tegelikkuses pigem käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis meenutatud õigusnormides sätestatud eesmärke.
Seejärel tuleb märkida, et Esimese Astme Kohtu mainitud kaudsed kohustused ei eira kuidagi määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 3 sätestatut, mille kohaselt kohapealne kontroll peab hõlmama vaid olulist valimit, mis hõlmab vähemalt 5% toetusetaotlustest.
Ühest küljest näeb see säte ette liikmesriigipoolse kontrolli minimaalselt 5% toetusetaotluste üle, mis ei välista, et vastavad kontrollid võiksid puudutada suuremat osa taotlustest, ja teisest küljest — nagu märkis ka Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 — moodustasid hälbeid sisaldavad toimikud üksnes 2,1–4% toetusetaotluse toimikutest.
Õiguskindluse põhimõtte väidetava rikkumise kohta tuleb rõhutada, et kui halduskontrolli käigus tuvastatud hälve viitab deklareeritud pindala võimalikule ülehindamisele, võib toetussummat korrigeerida kohapealse kontrolli käigus tegelikult kindlaks määratud pindala alusel.
Seega ei saa Belgia Kuningriik tugineda põllumajandustootjate kasuks õiguskindluse põhimõttele, kui ta vaidlustab toetusaluse pindala vähendamise halduskontrolli staadiumis.
Võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava rikkumise kohta peab kõigepealt märkima, et iga juhtumit tuleb reeglina hinnata eraldivõetuna, et tuvastada, kas kõnesolev liikmesriik pidas EAGGF-i rahastatavate tegevuste läbiviimisel kinni ühenduse õigusnormidest tulevatest nõuetest, ning teha võimaliku rikkumise korral kindlaks selle ulatus (vt 18. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-242/97: Belgia
vs
. komisjon, EKL 2000, lk I-3421
, punkt 129, ja 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas
C-263/98: Belgia
vs
. komisjon, EKL 2001, lk I-6063
, punkt 132).
See ei tähenda, et liikmesriigil ei oleks lubatud tugineda võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisele. Siiski saab ta seda teha üksnes juhul, kui kõnealused olukorrad on vähemalt sarnased, võttes arvesse kõiki asjaolusid, mis neid olukordi iseloomustavad ja mille hulka kuuluvad eeskätt kulude tekkimise ajavahemik, asjaomased valdkonnad ja ette heidetud eeskirjade eiramiste laad (vt eespool viidatud 18. mai 2000. aasta kohtuotsus Belgia
vs
. komisjon, punkt 130, ja 20. septembri 2001. aasta kohtuotsus Belgia
vs
. komisjon, punkt 133).
Seejärel tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale võib keelatud diskrimineerimisega olla tegemist juhul, kui sarnaseid olukordi käsitletakse erinevalt, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt selle kohta 18. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas
C-309/89: Codorniu
vs
. nõukogu, EKL 1994, lk I-1853
, punkt 26, ja 13. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas
C-375/99: Hispaania
vs
. komisjon, EKL 2001, lk I-5983
, punkt 28).
Kuna Belgia Kuningriigi käsutuses oli tänu vabatahtlikult sisse seatud süsteemile asjakohane teave, mida ei olnud teistel liikmesriikidel, sest neil puudus vastav süsteem, mille kasutamine ei olnud faktiliste asjaolude toimumise ajal kohustuslik, siis ei olnud Belgia Kuningriik ja teised liikmesriigid sarnases olukorras (vt selle kohta eespool viidatud 20. septembri 2001. aasta kohtuotsus Belgia
vs
. komisjon, punktid 135 ja 136, ja 13. septembri 2001. aasta kohtuotsus Hispaania
vs
. komisjon, punkt 29).
Sellest tuleneb, et kuna vastavad olukorrad ei olnud sarnased, ei rikutud ka võrdse kohtlemise põhimõtet.
Leides vaidlustatud kohtuotsus punktis 49, et komisjon ei saanud eirata hälbeid pelgalt seetõttu, et need tuvastanud süsteem ei olnud kohustuslik ega vastavale eesmärgile suunatud, ei rikkunud Esimese Astme Kohus järelikult õigusnormi.
Neil kaalutlustel ei saa teise väite teise osaga nõustuda.
3.  Teise väite kolmas osa, mis seondub lubatud hälbe kohaldatavusega halduskontrolli staadiumis
a) Poolte argumendid
Teise väite kolmandas osas heidab Belgia Kuningriik Esimese Astme Kohtule ette, et viimane rikkus määruse nr 3508/92 artiklit 8 ning määruse nr 3887/92 artikleid 6 ja 9, leides ekslikult, et Belgia kontrollisüsteem ei olnud GIS-i andmete kontrolli puudumise tõttu tõhus. Esimese Astme Kohus õigustas Belgia valitsuse väidete tagasilükkamist vaid ühe — Belgia Kuningriigi hinnangul õiguslikult väära — väitega, mille kohaselt ei saa halduskontrollide staadiumis kohaldada mingit lubatud hälvet.
Komisjon väidab, et Belgia ametiasutuste osundatud lubatud hälve puudutab üksnes füüsilisi kontrolle ja seda tüüpi kontrolliga seonduvat ebakindlust. Sellega ei saa õigustada lubatud hälvet halduskontrollide raames, kuna võrdlusmaatükkide pindala tuleb kinnitada enne ühegi taotluse esitamist ja mis tahes vormis kontrolli, sh halduskontrollide toimumist.
Komisjon möönab lubatud hälbe tunnustamist võrdlusmaatükkide algsel loomisel vastavalt määruse nr 3508/92 artiklile 4, ent süsteemi olemasolul ei või sellist lubatud hälvet Belgia ametiasutuste praktika eeskujul korduvalt ja vältavalt kasutada.
b) Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 60 tõepoolest, et halduskontrolli staadiumis ei või lubatud hälvet tunnustada. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61 leidis see kohus siiski, et Belgia ametiasutuste teostatud kontrollid said täiendava uurimiseta toetuse maksmist takistada üksnes mõnede toimikute osas, mille puhul hälve oli suurem kui 5%, ning kõigi nende toimikute osas, mille puhul hälve oli väiksem kui 5%.
Sõltumata 5% lubatud hälbe kohaldatavuse küsimusest halduskontrolli staadiumis, tuvastas Esimese Astme Kohus igal juhul puudused selliste toimikute üle teostatud kontrollides, mille puhul erinevus deklareeritud pindala ja GIS-pindala vahel oli suurem kui 5%.
Teise väite kolmas osa on seega ainetu.
4.  Teise väite neljas osa, mis puudutab andmete hilinenud salvestamist GIS-is
a) Poolte argumendid
Teise väite neljanda osaga püüab Belgia Kuningriik tõendada, et Esimese Astme Kohus rikkus määruse nr 3508/92 artiklit 8 ja määruse nr 3887/92 artikleid 6 ja 9, leides ekslikult, et Belgia ametiasutuste kasutusele võetud kontrollisüsteem ei olnud tõhus graafiliste andmete hilinenud sisestamise tõttu GIS-is.
Veel heidab kõnealune liikmesriik Esimese Astme Kohtule ette põhjendamiskohustuse täitmata jätmist vaidlustatud kohtuotsuse punktides 65–70 esitatud põhistustes. Eeskätt ei põhjendanud Esimese Astme Kohus seda, mispärast kujutab graafiliste andmete salvestamine ja riskianalüüsi tegemine pärast 31. augustit endast hilinemist, ehkki õigusnormides puudus viide vastavale kuupäevale. Samuti ei käsitlenud kõnealune kohus Belgia valitsuse argumente, mille kohaselt oleksid pärast 31. augustit läbi viidud kohapealsed kontrollid olnud niisama tõhusad, kui enne seda kuupäeva teostatud samasugused kontrollid, kuna teatavate kultuuride puhul ei ole koristatud põllud veel septembriks-oktoobriks üles küntud ning teist tüüpi kultuuride puhul toimub saagikoristus alles oktoobri lõpus või novembri alguses.
Komisjoni hinnangul ei puuduta Esimese Astme Kohtus vaidluse all olnud argument mitte kohapealsete kontrollide hilinemist, nagu näib tunduvat Belgia Kuningriigile, vaid graafiliste andmete hilinenud salvestamist GIS-is. Selline andmete hilinenud salvestamine GIS-is ei võimaldanud viia õigel ajal läbi halduskontrolle, takistades või lükates sellega edasi ka neile järgnevaid kohapealseid kontrolle. Belgia ametiasutused möönsid komisjoni väitel, et graafiliste andmete hilinenud salvestamine GIS-is mõjutas toetusetaotluste valikut riskianalüüsi raames.
b) Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb sarnaselt komisjoniga rõhutada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 65–70 ei hinnanud Esimese Astme Kohus mitte pärast 31. augustit teostatud kohapealsete kontrollide tõhusust, vaid GIS-pindala andmete salvestamise hilinemist, mis seetõttu ei võimaldanud viia õigel ajal läbi salvestamisele järgnevaid halduskontrolle, takistades nii ka kohapealsete kontrollide teostamist.
Belgia valitsuse argumendid põhjendamiskohustuse täitamata jätmise kohta on alusetud. Esimese Astme Kohus selgitas tegelikult vaidlustatud kohtuotsuse punktis 70 põhjuseid, miks ta leidis, et hilinenud salvestamine annab alust kahtlustele sellele järgnevate kontrollide usaldusväärsuse osas. Esimese Astme Kohus leidis ka, et seda järeldust ei sea kahtluse alla tõsiasi, et ükski EAGGF-iga seonduv õigusnorm ei näe ette graafilist salvestamist igal aastal enne 31. augustit.
Esimese Astme Kohtu selliste järelduste paikapidavuse kohta on Euroopa Kohus varem tõdenud, et lähtudes määruse nr 3887/92 eesmärgist ja ülesehitusest, tuleb artikli 6 lõike 3 teist lõiku tõlgendada selliselt, et nii põhikontrollid kui täiendavad kontrollid tuleb teostada siis, kui toetust saanud põllukultuuride või maa tootmisest kõrvalejätmise kohta on veel tõendeid ja igal juhul tuleb seda teha jooksval aastal (vt 7. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-153/01: Hispaania
vs
. komisjon, EKL 2004, lk I-9009
, punkt 152).
Euroopa Kohus jätkas rõhutades, et tõhususe tagamiseks tuleb põllukultuuride all olevaid alasid kontrollida enne saagikoristust ja tootmisest kõrvalejäetud maid enne selle kohustuse lõppemist, s.o jooksval aastal enne 31. augustit. Igal juhul on selge, et mida hiljem kontrollid teostatakse, seda tõenäolisem on, et komisjon võib jõuda mõistlikule järeldusele, et nimetatud kontrollidega ei tagata taotluste nõuetekohasuse oodatavat taset ja EAGGF-i jaoks eksisteerib märkimisväärne kahju tekkimise oht (eespool viidatud 7. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Hispaania
vs
. komisjon, punkt 153).
Kohtupraktikast tuleneb selgelt, et põllukultuuride sektoris on liikmesriigi poolt teostatud kontrollide hilinemise hindamise osas asjakohaseks ajaliseks näitajaks saagikoristuse ajavahemik. Nagu Belgia Kuningriik oma apellatsioonkaebuse punktis 104 selle kohta õigesti märkis, toimus saagikoristus teatavate kultuuride puhul enne 31. augustit.
Pindala andmete salvestamine GIS-is kujutas endast vajalikku eeldust nende toetusetaotluse toimikute riskianalüüsil põhinevale valikule, mille puhul oli vaja teostada kohapealne kontroll.
Sellest tulenevalt võis komisjon kasutada kõnesolevat kuupäeva, et hinnata — nagu on märgitud ka vaidlustatud kohtuotsuse punktis 65 — sel kuupäeval GIS-is salvestatud andmete protsenti ja seega hinnata ka kõnealuse liikmesriigi poolt sisse seatud kontrollisüsteemi usaldusväärsust.
Järelikult leidis Esimese Astme Kohus õigesti, et 31. augustile järgnevat andmete salvestamist GIS-is võib pidada mõningal määral hilinenuks. Samuti oli tal neil tingimustel võimalik õigesti leida, et komisjon väitis sarnaselt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 67 sedastatule põhjendatult, et hilinenud salvestamine ei võimaldanud õigel ajal läbi viia halduskontrolle, takistades nii kohapealseid kontrolle, ning et seetõttu — nagu on järeldatud ka vaidlustatud kohtuotsuse punktis 69 — jäi teatav arv toimikuid kohapealsetest kontrollidest kõrvale.
Teise väite neljanda osaga ei saa seega nõustuda.
Kuna teise väite kolm esimest osa on samuti tagasi lükatud, tuleb kogu teine väide tagasi lükata.
C.
Kolmas väide, mille kohaselt rikuti põhjendamiskohustust
1. Poolte argumendid
Belgia Kuningriik väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 29–71 esitatud põhjendused on ilmselgelt ebapiisavad ja/või vastuolulised.
Belgia Kuningriigi väitel kinnitas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 33 vähimagi analüüsita komisjoni väidet, et juhistes esitatud tingimuse — mis näeb ette, et ühtse määraga finantskorrektsiooni eeldus on sõnaselgete ühenduse õigusnormide silmanähtavalt puudulik kohaldamine — käsitlemisel peab arvestama juhiste eelmises lõigus esitatud tingimust, mille kohaselt tuleb määrata ühtse määraga korrektsioon, kui komisjon tuvastab, et määruses sõnaselgelt nõutud või sõnaselge eeskirja järgimiseks kaudselt vajalikku kontrollimeedet ei ole sobival viisil kohaldatud. Belgia Kuningriigi sõnul on selline väide vastuolus juhiste endi sõnastusega osas, milles ühenduse õigusnormide silmanähtavalt puuduliku kohaldamise tingimus on seotud kontrollimenetluse laadi ja selle parendamise võimaluse olemasolu või puudumisega.
Teiseks ei vastanud Esimese Astme Kohus Belgia valitsuse väitele, et komisjoni koondaruandes soovitatud kohustus viia hälvete ilmnemisel läbi kohapealne kontroll või siis vähendada toetusalust pindala, on vastuolus kohaldatavate õigusnormide ja eespool viidatud kohtuotsusest Agrargenossenschaft Pretzsch tuleneva Euroopa Kohtu praktikaga.
Kolmandaks leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 52, et komisjonil oli õigus kehtestada koondaruandes ette nähtud üksikasjalikud kontrollieeskirjad. Vaidlustatud kohtuotsuse eelnevas punktis nentis Esimese Astme Kohus aga vastavat väidet õigustamata, et komisjon oli näinud nende asutuste jaoks ette kas kohapealse kontrolli, toetusaluse pindala vähendamise või muud halduskontrollid, samas kui kõnesolev koondaruanne ei viidanud mingil viisil nimetatud muudele halduskontrollidele.
Neljandaks on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 60 ja 70 sisaldunud Esimese Astme Kohtu väited vastuolulised. Belgia Kuningriigi arvates ei ole riskianalüüs tervikuna tõhus lubatud hälbe kohaldamise tõttu või siis on tõhus, ent ainult nende taotluste osas, mille puhul on andmed sisestatud enne 31. augustit.
Komisjoni väitel täitis Esimese Astme Kohus põhjendamiskohustuse, meenutades eeskätt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 52 ja 57, et liikmesriikidel lasub kohustus seada sisse tõhus kontrolli- ja järelevalvesüsteem, ning et Belgia ametiasutused olid kohustatud GIS-is ilmnenud hälvetele reageerima.
Lisaks leiab komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 60 ja 70 ei ole mingisugust vastuolu, sest Esimese Astme Kohus käsitles kohtuotsuse vastavates punktides eeskirjade kaht eri tüüpi eiramisi.
2. Euroopa Kohtu hinnang
Väidetava vastuolu ja/või ebapiisava põhjenduse kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 33 tuleb märkida, et menetluse parendamise võimalus ei õigusta iseenesest finantskorrektsiooni. Ühenduse sõnaselgeid eeskirju peab olema silmanähtavalt puudulikult kohaldatud ning selline kohaldamata jätmine peab põhjustama EAGGF-ile tegeliku kahju või eeskirjade eiramise ohu tekkimise (vt selle kohta eespool viidatud 24. veebruari 2005. aasta kohtuotsus Madalmaad
vs
. komisjon, punkt 34, ja 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-5/03: Kreeka
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I-5925
, punkt 51).
Belgia Kuningriigi väitel ei selgitanud Esimese Astme Kohus, miks eespool toodud eeskirja, mida komisjon oma juhistes kordas, tuleks käsitleda neis juhistes sõnastatud tingimust arvestades, mille kohaselt tuleb kohaldada ühtse määraga korrektsiooni, kui komisjon tuvastab, et määruses sõnaselgelt nõutud või sõnaselge eeskirja järgimiseks kaudselt vajalikku kontrollimeedet ei ole kohaldatud.
Selle kohta tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus õigustas juhiste eespool käsitletud sätete käsitlemist koostoimes, tuginedes eeskätt tõendamiskoormist puudutavatele eeskirjadele kohtumenetluses, mis seondub EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega. Sellist õigustust tuleb pidada piisavaks. Tegelikult võib vaatamata käesoleva kohtuotsuse punktis 124 käsitletud eeskirja
prima facie
ulatusele kohaldada ühtse määraga korrektsiooni ka siis, kui puudusi on tuvastatud kaudsete eeskirjade kohaldamisel, niivõrd kui nende kaudsete eeskirjade järgimine on vajalik sõnaselgest eeskirjast kinnipidamiseks (vt ühtse määraga korrektsiooni kohta seoses kaudsete kohustuste rikkumisega eespool viidatud 9. jaanuari 2003. aasta kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon, punktid 28 ja 37).
Kõnesolevate kaudsete kohustuste väidetava vastuolu osas ühenduse kohtupraktikaga näib, et arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 84 tõdetut, ei olnud Esimese Astme Kohtul põhjust seda väidetavat vastuolu käsitleda.
Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 51 kohta tuleb aga märkida, et see sisaldas kokkuvõtet Belgia Kuningriigi nõuetest, kes väitis, et komisjon oli nõudnud temalt hälvete esinemise tõttu kas kohapealsete kontrollide läbiviimist, pindala vähendamist või siis muid halduskontrolle.
Mis puudutab „muid halduskontrolle”, siis tuleb märkida, et komisjon heitis kõnesolevale liikmesriigile täiendavate kontrollide puudumist ette juba koondaruande punktis B.7.1, mille all peeti kõnesoleval juhul silmas muude, sh halduskontrollide puudumist toetusetaotluste osas, mille puhul oli pindalade erinevus suurem kui 5%. Sellest tuleneb, et Esimese Astme Kohus ei väljunud vaidlusaluses otsuses esitatud etteheidete piiridest ega pidanud seega esitama vastava küsimuse kohta eripõhjendust.
Viimaks tuleb vaidlustatud kohtuotsuse punktide 60 ja 70 kohta märkida, et Esimese Astme Kohtu poolt neis esitatud kaks erinevat järeldust ei olnud vähimalgi määral vastuolulised.
Eespool toodut arvesse võttes tuleb kolmas väide seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
D.
Neljas väide, mille kohaselt rikuti proportsionaalsuse põhimõtet
1. Poolte argumendid
Kõnesoleva väitega heidab Belgia Kuningriik Esimese Astme Kohtule ette, et viimane kohaldas vääralt proportsionaalsuse põhimõtet, leides, et komisjon kohaldas apellandile põhjendatult 9322809 euro suurust finantskorrektsiooni. Vastavalt selle liikmesriigi poolt Esimese Astme Kohtus tutvustatud ekstrapolatsiooni meetodile ulatub EAGGF-ile eeskirjade väidetavate eiramiste tõttu tegelikult tekkinud kahju 1079814 euroni või siis maksimaalselt 1491085 euroni.
Lisaks väidab Belgia valitsus, et Esimese Astme Kohus lükkas tema hinnangu EAGGF-ile tegelikult tekkinud kahju kohta ekslikult tagasi üksnes põhjusel, et ta ei olnud arvestanud alusetult tasutud summade tagasimaksmist ega toimikuid, mille puhul salvestamine oli toimunud hilinenult. Kõnealune liikmesriik leiab, et ka nimetatud kahe elemendi puudumise korral võimaldasid tema ekstrapolatsioonid igal juhul tõendada komisjoni kohaldatud ühtse määraga finantskorrektsiooni ebaproportsionaalsust.
Komisjon väidab, et Belgia ametiasutused oleksid pidanud oma algses ekstrapolatsioonis arvestama alusetult tasutud summade tagasimaksmist, mida nad aga ei teinud. Tegelikkuses üritasid nad esitada uut ekstrapolatsiooni, väites apellatsioonimenetluses, et EAGGF-i maksimaalne võimalik kahju ulatus nüüd juba 3500000 euroni.
2. Euroopa Kohtu hinnang
Ehkki komisjon peab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tõendama ühenduse eeskirjade rikkumist, tuleb liikmesriigil selle rikkumise tõendatuse korral vajadusel omakorda tõendada, et komisjon tegi vea selle rikkumise rahaliste tagajärgede kindlaksmääramisel (eespool viidatud 7. juuli 2005. aasta kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon, punkt 38 ja viidatud kohtupraktika).
Kohaldatud korrektsiooni tüübi kohta tuleb juhiseid arvesse võttes meenutada, et kui ühenduse kantud kahju ei ole võimalik täpselt hinnata, võib komisjon näha ette ühtse määraga korrektsiooni (vt 18. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-346/00: Ühendkuningriik
vs
. komisjon, EKL 2003, lk I-9293
, punkt 53).
Kõnesoleval juhul on asi nii ja mis puudutab komisjoni poolt vaidlusaluses otsuses kohaldatud korrektsiooni 2% määra, siis on see kohaldatavatest määradest kõige madalam (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Ühendkuningriik
vs
. komisjon, punkt 56).
Kuna komisjon on selle asemel, et lükata tagasi kõik kulutused, mille puhul esineb eeskirjade eiramine, teinud möönduse, kehtestades eeskirjade eiramise juhtumite käsitluse, mis on diferentseeritud vastavalt kontrollide puudulikkuse astmele ja EAGGF-ile põhjustatud ohu määrale, peab liikmesriik tõendama, et need kriteeriumid on meelevaldsed ja ebaõiglased (vt selle kohta 1. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas
C-242/96: Itaalia
vs
. komisjon, EKL 1998, lk I-5863
, punkt 75, ja vt 22. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-28/94: Madalmaad
vs
. komisjon, EKL 1999, lk I-1973
, punkt 56, ja 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-130/99: Hispaania
vs
. komisjon, EKL 2002, lk I-3005
, punkt 44).
Mis puudutab vaidlusaluse otsusega kohaldatud ühtset 2% korrektsioonimäära, siis esitas Belgia Kuningriik ekstrapolatsiooni, millega püüti tõendada, et EAGGF-i kantud maksimaalne kahju oli väiksem kui komisjoni kohaldatud ühtse määraga korrektsioonist tulenev summa.
Peab tõdema, et kontrollide puudulikkuse korral tuleb EAGGF-ile selle tõttu potentsiaalselt tekkinud kahju hindamisel eelkõige arvestada põllumajandustootjate poolt aluseta saadud pindalatoetuse summade tagasimaksmist.
Esimese Astme Kohus leidis järelikult õigesti, et Belgia Kuningriik ei olnud tõendanud, et EAGGF-i maksimaalne kahjusumma ei saanud ületada 1491085 eurot. Vastupidi selle liikmesriigi väidetele ei võinud esitatud ekstrapolatsioon seega alusetult makstud summade arvestamata jätmise korral omada tõendusjõudu kõnesoleva finantskorrektsiooni ebaproportsionaalsuse tõendamisel.
Lisaks kinnitas Belgia Kuningriik teatud mõttes ise oma esimese, Esimese Astme Kohtu poolt tagasi lükatud ekstrapolatsiooni suhtelist tõendusjõudu, esitades apellatsioonimenetluses oma ametiasutuste kontrollidega seonduva puuduliku tegevuse tõttu EAGGF-i poolt kantud maksimaalse kahju kohta teise ekstrapolatsiooni.
Eespool toodust tuleneb, et käsitletud küsimuses ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist.
Apellatsioonkaebuse punktis 122 viitab Belgia Kuningriik siiski vaidlustatud kohtuotsuse punktile 93, milles Esimese Astme Kohus leidis, et kuna ühtse määraga korrektsioon oli kinnitatud kõige madalamale juhistes ettenähtud tasemele ehk 2%-le, ning kuna neid juhiseid ei ole vaidlustatud, ei saanud see korrektsioon eelduslikult proportsionaalsuse põhimõtet rikkuda. Siiski ei ole kõnealune liikmesriik esitanud selles osas konkreetseid väiteid Esimese Astme Kohtu nimetatud tõdemuse vaidlustamiseks.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb EÜ artiklist 225, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 punktist c, et apellatsioonkaebuses näidatakse täpselt kohtuotsuse, mille tühistamist taotletakse, kritiseeritavad osad, samuti seda taotlust konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid (vt 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-131/03 P: Reynolds Tobacco jt
vs
. komisjon, EKL 2006, lk I-7795
, punkt 49, ja 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-227/04 P: Lindorfer
vs
. nõukogu, EKL 2007, lk I-6767
, punkt 45).
Eelnevat arvesse võttes tuleb neljas väide tagasi lükata.
E.
Viies väide, mis käsitleb õigusnormi rikkumist seoses täieliku pädevuse puudumisega finantskorrektsioonide summade osas
1. Poolte argumendid
Belgia Kuningriik leiab, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, jättes vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata nõude vähendada nimetatud kohtu täielikule pädevusele tuginedes komisjoni määratud finantskorrektsiooni summat.
Kõnealune liikmesriik väidab selles küsimuses, et EÜ artikkel 229, mille kohaselt võivad Euroopa Parlamendi ja nõukogu poolt ühiselt vastuvõetud määrused ning nõukogu määrused anda Euroopa Kohtule täieliku pädevuse selliste määrustega ettenähtud karistuste määramisel, ei ole kohaldatav. Kõnesolevad finantssanktsioonid ei ole ette nähtud mitte määruses, vaid komisjoni juhistes.
Belgia valitsus leiab siiski, tuginedes 2. oktoobri 2001. aasta otsusele kohtuasjas
C-449/99 P: EIP
vs
. Hautem (EKL 2001, lk I-6733)
, et oleks võimalik
ex nihilo
tunnustada ühenduse kohtute täielikku pädevust.
Komisjon meenutab põhimõtet, mille kohaselt rahastab EAGGF üksnes ühenduse eeskirjadele vastavaid kulusid. Seega lasus EAGGF-il kohustus keelduda ükskõik milliste eeskirju eiravate kulude rahastamisest, ning juhul, kui on võimatu teha kindlaks selliste kulude täpset summat, võib ta minna selleni, et keeldub kõigi kulude rahastamisest tervikuna.
Viimasel juhul ja proportsionaalsuse tagamiseks, võimaldab ühtse määraga korrektsioonide süsteem diferentseerida erinevaid eeskirjade eiramise juhtumeid, kohaldades finantskorrektsioone, mis on määratud kindlaks vastavalt sellele kahju tekkimise ohule, mille liikmesriigipoolne ühenduse eeskirjade eiramine ühenduse eelarvele tekitas. Ühtlasi välistab see nimetatud süsteemi käsitamise nõuetele mittevastavate maksete eest kohaldatavate sanktsioonide süsteemina.
Eespool viidatud kohtuotsuse EIP
vs
. Hautem kohta leiab komisjon, et Euroopa Kohus möönis selles otsuses oma täielikku pädevust üksnes selle kohtuvaidluse erilise laadi tõttu, mille puhul on kohtul, kelle jurisdiktsiooni alla leping kuulub, üldreeglina täielik pädevus. Kuna EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine ei hõlma sanktsioone, puuduvad sellega seonduval kohtumenetlusel eritunnused, mis võiksid õigustada täielikku pädevust.
2. Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb nentida, et nagu märkis õigesti Esimese Astme Kohus, ei anna ükski säte EAGGF-iga seonduvas valdkonnas ühenduse kohtutele täielikku pädevust EÜ artikli 229 mõttes.
Mis puudutab väidet, mille kohaselt on komisjoni poolt vastavalt kõnealuses valdkonnas vastu võetud juhistele määratud finantskorrektsioonid oma laadilt sunnivahendid, tuleb meenutada, et kõnesoleva finantskorrektsiooni eesmärk on välistada olukord, kus EAGGF-i kanda jäetaks summad, mida ei ole kasutatud kõnealuste ühenduse õigusnormidega taotletava eesmärgi rahastamiseks, ja seega ei kujuta selline korrektsioon endast sanktsiooni (vt 11. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas
C-247/98: Kreeka
vs
. komisjon, EKL 2001, lk I-1
, punktid 13 ja 14, ja 9. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-332/01: Kreeka
vs
. komisjon, EKL 2004, lk I-7699
, punkt 63).
Neil tingimustel ei leia Belgia Kuningriigi argumentatsioon, mille kohaselt on ühenduse kohtutel täielik pädevus komisjoni poolt EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames määratud finantskorrektsiooni summade üle, toetust väitest, et kõnealused finantskorrektsioonid kujutavad oma laadilt sanktsiooni.
Seega tuleb viies väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Eespool toodut arvesse võttes tuleb apellatsioonkaebus rahuldamata jätta.
VI.

Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõike 3 esimesele lõigule, mida sama määruse artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuse suhtes, võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda. Käesolevas asjas tuleb kummagi poole kohtukulud jätta nende endi kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Belgia Kuningriik ja Euroopa Ühenduste Komisjon kannavad ise oma kohtukulud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.