CELEX: 62008CJ0170
Ühine põllumajanduspoliitika
Veise- ja vasikaliha
Määrus (EÜ) nr 795/2004
Artikkel 3a
Teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollsüsteem
Ühtne otsemakse
Võrdlussumma kindlaksmääramine
Vähendamised ja väljaarvamised

Eelotsusetaotlus käsitleb komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 795/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad talupidajate jaoks) sätestatud ühtse otsemaksete kava üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
ELT L 141, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/44, lk 226), mida on muudetud komisjoni 29. oktoobri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 1974/2004 (
ELT L 345, lk 85
, edaspidi „määrus nr 795/2004”), artikli 3a tõlgendamist.
See taotlus esitati H. J. Nijemeislandi ja Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteiti (põllumajanduse, looduse ja toidukvaliteedi minister, edaspidi „minister”) vahelises kohtuvaidluses, mille ese oli nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (
ELT L 270, lk 1
; ELT eriväljaanne 3/40, lk 269), alusel ühtse otsemakse kindlaksmääramine.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
Määrus nr 1782/2003
Määrus nr 1782/2003 kehtestab eelkõige põllumajandustootjate sissetulekutoetuse kava. Nimetatud kava on selle määruse artikli 1 teises taandes nimetatud kui „ühtne otsemaksete kava”. See kava on reguleeritud nimetatud määruse III jaotises.
Määruse nr 1782/2003 artikli 33 lõige 1 sätestab olukorrad, millal põllumajandustootjatel on juurdepääs ühtsele otsemaksete kavale.
Nimetatud artikli 33 lõike 1 punkt a on sõnastatud järgmiselt:
„Toetuskõlblikkus
1.   Põllumajandustootjatel on juurdepääs ühtsele otsemaksete kavale, kui:
a)
neile on antud artiklis 38 osutatud võrdlusperioodi jooksul toetust vähemalt ühe VI lisas osutatud toetuskava alusel, […]”
Otsemakse summa, teise nimega „võrdlussumma”, arvutatakse nimetatud määruse artiklis 37 sätestatud meetodi järgi.
Määruse nr 1782/2003 artikli 37 lõige 1 sätestab:
„Võrdlussumma on VI lisas osutatud toetuskavade alusel põllumajandustootjatele artiklis 38 osutatud võrdlusperioodi igal aastal antud toetuse kolme aasta keskmine, mis arvutatakse ja mida kohandatakse VII lisa kohaselt”.
Määruse nr 1782/2003 artikli 33 lõikes 1 ja artikli 37 lõikes 1 osutatud võrdlusperiood on määratletud selle määruse artiklis 38. Nimetatud artikkel sätestab:
„Võrdlusperiood
Võrdlusperioodiks on kalendriaastad 2000, 2001 ja 2002”.
Sama määruse artikkel 39 sätestab:
„Määruse (EÜ) nr 1259/1999 artiklite 3 ja 4 kohaldamise korral võrdlusperioodi jooksul on VII lisas osutatud summad need summad, mis oleks makstud enne kõnealuste artiklite kohaldamist.”
Määrus nr 795/2004
Määrus nr 795/2004 sisaldab määruses nr 1782/2003 sätestatud otsemaksete kava rakendussätteid. Selle määruse nr 795/2004 artikkel 3a täpsustab määruse nr 1782/2003 artiklis 37 sätestatud arvutamisviisi järgmiselt:
„Kindlaksmääratud hektarid ja loomad
Ilma et see piiraks määruse (EÜ) nr 1782/2003 VII lisa kohaldamist, on hektarite või loomade arv, millele võrdlusperioodil on või peaks olema antud otsetoetust ja mida tuleb võtta arvesse selle määruse artikli 37 lõikes 1 osutatud võrdlussumma kindlaksmääramise eesmärgil, see hektarite või loomade arv, mis on kindlaks määratud määruse (EÜ) nr 2419/2001 artikli 2 punktidega r ja s iga määruse (EÜ) nr 1782/2003 VI lisas osutatud otsetoetuse kohta”.
Määruse nr 1974/2004 põhjendus 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 2 punkt e näeb ette, et toetused võrdlusperioodil on sellel perioodil antud või antavad toetused. VII lisa täiendab, et arvesse tuleb võtta baaskülvipinna, ülemmäärade või muude koguseliste piirangute kohaldamisest tulenevaid vähendusi. Seetõttu on asjakohane selguse huvides täpsustada, et vastavalt komisjoni määrusele (EÜ) nr 2419/2001 kohaldatud vähendamisi ja väljaarvamisi ei tohi võtta arvesse ühegi määruse (EÜ) nr 1782/2003 VI lisas osutatud otsetoetuse puhul, et mitte pikendada antud perioodil kohaldatud vähendamisi ja väljaarvamisi. Seetõttu tuleb toetusõiguste kehtestamise ajal kindlaks määratud loomade ja hektarite arvu võtta arvesse ilma, et see piiraks edasisi kontrolle ja nõukogu (EÜ, Euratom) määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 kohaldamist”.
Määrus (EÜ) nr 2419/2001
Määruses nr 795/2004 sätestatud mõisted „kindlaksmääratud hektarid” ja „kindlaksmääratud loomad” on määratletud komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2419/2001 (millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 327, lk 11
; ELT eriväljaanne 3/34, lk 308)) artikli 2 punktides r ja s. Kõne all olevad määratlused on sõnastatud järgmiselt:
„r)
kindlaksmääratud ala – ala, mille puhul on täidetud kõik toetuse andmise eeskirjades sätestatud tingimused;
s)
kindlaksmääratud loom – loom, kelle puhul on täidetud kõik toetuse andmise eeskirjades sätestatud tingimused”.
Määrus (EÜ) nr 1254/1999
Nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 (veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (
EÜT L 160, lk 21
; ELT eriväljaanne 3/25, lk 339)) artikli 23 lõige 1 sätestab:
„Kui tootja veisekarja kuuluvast loomast leitakse nõukogu direktiiviga 96/22/EÜ [(
EÜT L 125, lk 3
; ELT eriväljaanne 3/19, lk 64)] keelatud ainete jääke või eespool nimetatud õigusaktiga lubatud, kuid ebaseaduslikult kasutatud ainete jääke [nõukogu] direktiivi 96/23/EÜ [(
EÜT L 125, lk 10
; ELT eriväljaanne 3/19, lk 71)] asjakohaste sätete kohaselt või kui talupidaja talumajapidamisest leitakse keelatud aineid või tooteid või direktiiviga 96/22/EÜ lubatud, kuid ebaseaduslikult oma valduses hoitavaid mis tahes kujul aineid või tooteid, ei maksta tootjale käesolevas jaos ette nähtud toetusi selle kalendriaasta eest, mil need leiti.
Korduvate rikkumiste korral võib talupidaja olenevalt rikkumise raskusest abikavadest välja arvata kuni viieks aastaks alates sellest aastast, mil korduv rikkumine avastati”.
Siseriiklikud õigusnormid
Regeling GLB inkomenssteun 2006 (ühise põllumajanduspoliitika määrus – 2006. aasta sissetulekutoetused) sisaldab eelkõige määruse nr 1782/2003 rakenduseeskirju.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Aasta 2000 jooksul viis Algemene Inspectiedienst (põllumajandusministeeriumi peainspektsioon) H. J. Nijemeislandi juures läbi kontrolli. Selle kontrolli käigus leiti kaebaja põllumajandusettevõttes kolme veise uriinist klenbuterooli.
Klenbuterool on nõukogu 29. aprilli 1996. aasta direktiiviga 96/23/EÜ (millega nähakse ette teatavate ainete ja nende jääkide kontrollimise meetmed elusloomades ja loomsetes toodetes ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 85/358/EMÜ ja 86/469/EMÜ ning otsused 89/187/EMÜ ja 91/664/EMÜ (
EÜT L 125, lk 10
; ELT eriväljaanne 3/19, lk 71)) keelatud aine.
Minister jättis H. J. Nijemeislandi 6. juuli 2001. aasta otsusega vastavalt Regeling dierlijke EG-premies’ile (EÜ loomatoetuste määrus) 2000. aasta eest otsetoetuse saajate seast välja põhjendusel, et H. J. Nijemeislandil ei olnud kõne all oleval aastal „kindlaksmääratud loomi”. Kindlaksmääratud loomad puudusid seetõttu, et H. J. Nijemeisland jäeti välja veiste eest makstava toetuse saajate seast vastavalt määruse nr 1254/1999 artikli 23 lõikele 1. Seega oli kindlaksmääratud veiste arv 2000. aastal null.
H. J. Nijemeisland esitas 6. juuli 2001. aasta otsuse peale vaide. See vaie tunnistati 27. märtsi 2002. aasta otsusega põhjendamatuks, mille peale H. J. Nijemeisland enam kaebust ei esitanud.
Minister määras oma 29. augusti 2006. aasta otsusega vastavalt määrusele nr 1782/2003 kindlaks H. J. Nijemeislandile makstava otsetoetuse summa. Seejuures lähtus minister nimetatud määruse artikli 37 lõikes 1 sätestatud arvutamisel 2000. võrdlusaasta puhul kindlaksmääratud veiste arvust, milleks oli null.
H. J. Nijemeisland esitas 26. septembril 2006. aastal 29. augusti 2006. aasta otsuse peale vaide. Üks vaide toetuseks esitatud väidetest oli, et minister eksis, kui ta leidis, et H. J. Nijemeislandil ei olnud 2000. aasta jooksul ühtegi kindlaksmääratud veist. H. J. Nijemeisland tugines samuti „vääramatule jõule” määruse nr 1782/2003 artikli 40 tähenduses.
Minister leidis oma 21. novembri 2006. aasta otsuses, et H. J. Nijemeislandi vaie ei ole põhjendatud. H. J. Nijemeisland esitas seejärel 21. novembri 2006. aasta otsuse peale eelotsusetaotluse esitanud kohtule kaebuse. Viimane leidis, et 27. märtsi 2002. aasta otsus on lõplik. Samuti leidis ta, et vääramatule jõule tuginev väide tuleb tähtaja möödumise tõttu tunnistada vastuvõetamatuks.
Neil asjaoludel otsustas College van Beroep voor het bedrijfsleven menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse (EÜ) nr 795/2004 artiklit 3a koosmõjus määruse (EÜ) nr 2419/2001 artikli 2 punktidega r ja s tuleb tõlgendada nii, et selle sättega takistatakse üksnes määruse (EÜ) nr 2419/2001 alusel tehtud vähendamiste või väljaarvamiste püsivaks muutumist või kohaldatakse seda sätet ka siis, kui tegemist on teiste määruste alusel tehtud vähendamiste või väljaarvamistega?”
Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 795/2004 artiklit 3a tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 1782/2003 artikli 37 lõikes 1 sätestatud arvutamisel ei tule arvesse võtta määruse nr 1254/1999 alusel tehtud vähendamisi ja väljaarvamisi.
Euroopa Kohtule esitatud märkused
Madalmaade valitsus väidab, et puuduvad piisavad tõendid, mis võimaldaksid toetada määruse nr 795/2004 artikli 3a laiemat tõlgendamist. Niisiis peaks vastus esitatud küsimusele olema, et seda artiklit tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 2419/2001 sätete alusel kohaldatavat vähendamist või väljaarvamist ei pea määruse nr 1782/2003 artikli 37 lõikes 1 sätestatud arvutamisel arvesse võtma.
Seda väites tugineb Madalmaade valitsus määruse nr 795/2004 artikli 3a kitsale tõlgendusele ning määruse nr 1974/2004 põhjendusele 5, mis viitab sõnaselgelt määrusele nr 2419/2001.
Euroopa Ühenduste Komisjon leiab, et määruse nr 795/2004 artiklit 3a tuleb tõlgendada nii, et tootja väljajätmist määruse nr 1254/1999 artikli 23 lõike 1 alusel ei pea võrdlussumma arvutamisel arvesse võtma.
Sellega seoses leiab komisjon, et määruse nr 795/2004 artikkel 3a ei nõua, et kindlaksmääratud loomade arvu fikseerimiseks peab makse olema tegelikult sooritatud, ning et määruse nr 1974/2004 põhjendust 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei pikendata kõiki võrdlusperioodil kohaldatud vähendamisi ja väljaarvamisi.
Komisjon viitab ka proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtetele.
Euroopa Kohtu vastus
On tõsi, et määruse nr 1782/2003 artikli 37 lõike 1 sõnastus, mis viitab „igal aastal antud toetuse kolme aasta keskmisele”, võib jätta mulje, et otsemaksete kava alusel põllumajandustootja võrdlussumma arvutamiseks võib arvesse võtta ainult neid loomi, kelle osas on makse tegelikult sooritatud.
Sama kehtib määruse nr 1782/2003 VII lisa punkti C esimeses lõigus esinevate sätete kohta, millele viitab artikli 37 lõige 1 ning mis täpsustavad, et summa arvutatakse „korrutades vastavalt igal võrdlusperioodi aastal sellise toetuse saamiseks kindlaksmääratud loomade arvu 2002. kalendriaastaks kehtestatud looma kohta makstavate summadega”.
Kuna põhikohtuasjas jäeti kaebaja 2000. aastal toetuse saajate seast välja, siis tõlgendasid siseriiklikud ametiasutused kõne all olevaid õigusnorme selliselt, et kaebaja võrdlussumma vähenes ja selle tagajärjel vähenes pidevalt sissetulekutoetus, mida kaebaja oli õigustatud saama.
Selline tõlgendus on siiski vastuolus määruse nr 795/2004 artikli 3a sõnastusega, mis määratleb konkreetselt ühtse otsemaksete kava üksikasjalikud rakenduseeskirjad.
Lisaks sätestab see säte seoses võrdlussumma arvutamisega sõnaselgelt, et tuleks võtta arvesse nende loomade arv, kellele „on või peaks olema antud” otsetoetust.
Sellest tuleneb, et määruse nr 1782/2003 artikli 37 lõikes 1 osutatud võrdlussumma arvutamiseks ei ole vaja, et kõne all olev otsetoetus oleks tegelikult põllumajandustootjale makstud.
Seejärel tuleneb määruse nr 1254/1999 artikli 23 lõike 1 sõnastusest, et sellise sanktsiooni kohaldamine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, viib selleni, et tootja jäetakse nimetatud määruse alusel makstava toetuse saajate seast välja, olenemata kõnealuste loomade arvust. Selline sanktsioon ei saa seega mõjutada loomade arvu kindlaksmääramist, mida võetakse arvesse nimetatud võrdlussumma kindlaksmääramisel.
Selline tõlgendus on lisaks kooskõlas ühenduse seadusandja tahtega mitte pikendada põllumajandustootjate kahjuks sanktsioone, mis lähevad esialgsest sanktsioonist kaugemale.
Selline kavatsus tuleneb selgelt eelkõige määruse nr 1974/2004 põhjendusest 5, mis sätestab, et „vastavalt komisjoni määrusele (EÜ) nr 2419/2001 kohaldatud vähendamisi ja väljaarvamisi ei tohi võtta arvesse ühegi määruse (EÜ) nr 1782/2003 VI lisas osutatud otsetoetuse puhul, et mitte pikendada antud perioodil kohaldatud vähendamisi ja väljaarvamisi”.
Samuti tuleb märkida, et määruse nr 1782/2003 artikkel 39 täpsustab, et summad, mida tuleb selle määruse VII lisa alusel arvesse võtta, on need summad, mis oleks makstud enne määruse nr 1254/1999 artiklite 3 ja 4 kohaldamist; artiklid käsitlevad sanktsioone või vähendamisi keskkonnameetmete või niinimetatud ümbersuunamise meetmete rikkumise tõttu sõltuvalt põllumajandusettevõtte eripärast. Niisiis ka sellisel juhul ei olnud seadusandja nõus sellega, et sanktsioonid või vähendamised mõjutaksid võrdlussummat otsemakse arvutamiseks.
Niisiis on võimalik saavutada eesmärk vältida põllumajandustootjatele võrdlusperioodi jooksul määratud karistuste püsivaks muutumist ainult siis, kui seda kohaldatakse kõigi vähendamiste ja väljaarvamiste suhtes, mille mõju on tavaliselt täpne ja ajaliselt piiritletud, ja mitte ainult nende suhtes, mis on selgesõnalisest eespool viidatud õigusnormides nimetatud.
Lõpuks on selline tõlgendus kooskõlas ka proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtetega.
Esiteks on proportsionaalsuse põhimõte ühenduse õiguse üldpõhimõte, mida peavad järgima nii ühenduse seadusandja kui ka siseriiklikud seadusandjad ja kohtud, seda eelkõige ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas. See põhimõte nõuab, et ühenduse institutsioonide tegevus ei läheks kaugemale sellest, mis on asjaomaste õigusnormidega seatud legitiimsete eesmärkide saavutamiseks sobiv ja vajalik, ning juhul, kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem piiravat meedet, ning tekitatud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega (vt 5. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-534/06: Industria Lavorazione Carni Ovine, EKL 2008, lk I-4129
, punkt 25).
Niisiis sätestab määruse nr 1254/1999 artikli 23 lõige 1 eelkõige, et korduvate rikkumiste korral võib abikavadest välja arvata kuni viieks aastaks. Sellest tuleneb, et pärast esimest rikkumist peab see väljaarvamine olema ajaliselt piiratud.
Sellised põhjendused peavad paika seda enam, kui algselt kalendriaasta jooksul määruse nr 1254/1999 artikli 23 lõike 1 alusel määratud sanktsioon tooks kaasa püsiva võrdlussumma vähendamise ja järelikult ka ühtse otsemakse vähendamise, siis võimaldaks see põllumajandustootjat ühe rikkumise eest karistada mitu korda ja see omakorda põhjustaks finantsilisi tagajärgi, mis on esialgselt määratud sanktsiooni eesmärkidega võrreldes ebaproportsionaalsed.
Teiseks nõuab õiguskindluse põhimõte, mis on ühenduse õiguse üldpõhimõte, et ühenduse õigusnormid peavad olema õigussubjektidele selged ja need peavad olema nii täpsed, et õigussubjektidel oleks võimalik selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt (vt eelkõige 9. juuli 1981. aasta otsus kohtuasjas
C-169/80: Gondrand ja Garancini, EKL 1981, lk 1931
, punkt 17).
Niisiis nõustus H. J. Nijemeisland põhikohtuasjas ilma vastuväiteid esitamata ja oma süüd tunnistamata temale määratud karistusega, mis sellel ajal kehtiva õiguse kohaselt seisnes ühe kalendriaasta eest toetuse kaotamises. Sellel ajal oli tal võimatu ette näha, et tema otsusel võivad olla tagajärjed tulevastele otsemaksetele 2003. aastal vastu võetud määruse alusel. Enne määruse nr 1782/2003 jõustumist ei saanud kaebaja ette näha, et tema väljajätmine toetuse saajate seast mõjutab otsemaksete summat ja võib talle seega aastateks ebasoodsad finantsilised tagajärjed kaasa tuua.
Kogu sellest analüüsist tuleneb, et määruse nr 795/2004 artikkel 3a ei võimalda otsemakse arvutamisel välja arvata võrdlusaastal kindlaksmääratud loomasid juhul, kui kõne all olev tootja ei ole määruse nr 1254/1999 artikli 23 lõike 1 alusel talle kohaldatud sanktsioonile järgneval aastal toetust saanud.
Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 795/2004 artiklit 3a tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 1782/2003 artikli 37 lõikes 1 sätestatud arvutamisel ei tule arvesse võtta määruse nr 1254/1999 alusel tehtud vähendamisi ja väljaarvamisi.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

Komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 795/2004 (millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad talupidajate jaoks) sätestatud ühtse otsemaksete kava üksikasjalikud rakenduseeskirjad, mida on muudetud komisjoni 29. oktoobri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 1974/2004) artiklit 3a tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 1782/2003 artikli 37 lõikes 1 sätestatud arvutamisel ei tule arvesse võtta nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 (veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta) alusel tehtud vähendamisi ja väljaarvamisi.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.