CELEX: 62004CJ0199
Fördragsbrott
Direktiven 85/337/EEG och 97/11/EG
Bedömning av inverkan på miljön av vissa projekt
Väsentlig ändring i hur byggnader eller mark används
Avvisning av talan

Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland
har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 2–6, 8 och 9 i rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985
om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EGT L 175, s. 40; svensk specialutgåva, område
15, volym 6, s. 226), i dess lydelse enligt rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 (EGT L 73, s. 5) (nedan kallat direktiv
85/337), genom att inte vidta alla nödvändiga åtgärder för att till fullo införliva direktivet.

Tillämpliga bestämmelser

De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
I artikel 2.1 i direktiv 85/337 föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan
bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir föremål för krav på tillstånd och en bedömning av deras påverkan
innan tillstånd ges. Dessa projekt anges i artikel 4.”
I artikel 3 i nämnda direktiv föreskrivs följande:
”Miljökonsekvensbedömningen skall i varje enskilt fall och i enlighet med artiklarna 4–11 på ett lämpligt sätt identifiera,
beskriva och bedöma de direkta och indirekta effekterna av ett projekt beträffande
–        människor, fauna och flora,
–        mark, vatten, luft, klimat och landskap,
–        materiella tillgångar och kulturarv,
–        samspelet mellan faktorerna i första, andra och tredje strecksatserna.”
I artikel 4.2 i samma direktiv föreskrivs följande:
”Om inte annat följer av artikel 2.3 skall medlemsstaterna när det gäller projekt som redovisas i bilaga II bestämma genom
a)      granskning från fall till fall,
eller
b)      gränsvärden eller kriterier som fastställs av medlemsstaten,
om projektet skall bli föremål för en bedömning i enlighet med artiklarna 5–10.
Medlemsstaterna får besluta att tillämpa förfarandena i både a och b.”
Punkt 5 b i bilaga II till nämnda direktiv, som har överskriften ”projekt som faller under artikel 4.2”, rör cementfabriker.

Den nationella lagstiftningen
I Förenade kungariket är ansvaret för miljöskydd i förfaranden rörande tillstånd att använda brännbart avfall uppdelat mellan
planmyndigheterna och miljömyndigheterna.
De förstnämnda myndigheterna, i första hand de lokala stadsplaneringskontoren, är behöriga att behandla ansökningar om bygglov.
Om det lokala stadsplaneringskontoret avslår en sådan ansökan eller underlåter att besvara den, kan den sökande begära omprövning
av avslagsbeslutet eller underlåtenheten att svara inför Secretary of State. Den sistnämnda kan också överta ett ärende från
ett lokalt stadsplaneringskontor och själv besluta i bygglovsfrågan. I Wales utövas Secretary of States behörighet i fråga
om stadsplanering av National Assembly for Wales.
Enligt artikel 57 i 1990 års lag om fysisk planering (Town and Country Planning Act 1990) (nedan kallad TCPA) krävs bygglov
för alla former av ”anläggningar”. I artikel 55 i samma lag definieras anläggning som ”utförande av byggnads- eller anläggningsarbeten,
gruvdrift eller annan drift, på, över eller under marken, eller genomförande av en väsentlig ändring i användningen av byggnader
eller mark”.
När planmyndigheterna mottar en ansökan om bygglov tar de också ställning till om det är nödvändigt att göra en sådan bedömning
av inverkan på miljön som föreskrivs i direktiv 85/337.
Genom 1988 års förordning om fysisk planering (bedömning av inverkan på miljön) (Town and Country Planning (Assessment of
Environmental Effects) Regulations 1988) införlivades den ursprungliga versionen av direktiv 85/337 med den nationella rättsordningen.
Bland annat integrerades de nya förfarandereglerna med det redan existerande planeringssystemet.
Direktiv 97/11 införlivades med den nationella rättsordningen genom 1990 års förordning om fysisk planering (bedömning av
inverkan på miljön) (England och Wales) (Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) (England and Wales) Regulations
1999).
Inom ramen för det integrerade systemet för förebyggande och minskning av föroreningar (integrated pollution control), vilket
infördes genom del I i 1999 års lag om miljöskydd (Environmental Protection Act 1990), skall Her Majesty’s Inspectorate of
Pollution, vars uppgifter senare övertogs av Environment Agency undersöka om en process kan ha skadlig inverkan på miljön.
Enligt artikel 6 i nämnda lag får en ”reglerad process”, det vill säga en process som kan medföra föroreningar och som regleras
av Secretary of State, inte bedrivas i England och Wales utan tillstånd från Environment Agency.
Under februari månad år 1997 publicerade miljöministeriet den förklarande anmärkningen nr 23 (Planning Policy Guidance Note
23) om stadsplaneringspolitik och bekämpande av föroreningar. I denna anmärkning förklaras bland annat förhållandet mellan
de uppgifter som åligger planmyndigheterna och de uppgifter som åligger organisationer som bekämpar föroreningar. Uppgifterna
skiljer sig åt i rättsligt hänseende.

Det administrativa förfarandet
Under åren 1997 och 1998 mottog kommissionen två klagomål rörande ett tillstånd som hade lämnats till en cementfabrik som
drivs av företaget Castle Cement i Clitheroe i Lancashire. Tillståndet gällde användningen av en blandning av flytande industriavfall
med namnet Cemfuel. Nämnda avfall ersatte en del av bolagets traditionella bränsle. I klagomålen angavs att de behöriga nationella
myndigheterna hade utfärdat tillståndet utan att först kontrollera huruvida en bedömning av det aktuella projektets inverkan
på miljön skulle göras.
Under år 1999 mottog kommissionen också ett klagomål rörande en cementfabrik i Padeswood i Flintshire, vilken drivs av samma
företag. I detta fall hade National Assembly for Wales gett företaget tillstånd att bygga en extra ugn och att ersätta det
traditionella bränslet med Cemfuel, hela däck och en blandning av pappers- och plastavfall kallad Profuel, innan Environment
Agency hade behandlat ansökan om tillstånd, trots att en bedömning av åtgärdernas inverkan på miljön hade gjorts.
Klagomålen rörande cementfabriken i Clitheroe gav upphov till två fall av brevväxling mellan kommissionen och Förenade kungarikets
regering. Brevväxlingen ägde rum mellan den 11 juli 1997 och den 30 mars 1999. Även klagomålet rörande cementfabriken i Padeswood
gav upphov till brevväxling. Kommissionen bad nämnda regering om närmare upplysningar den 19 april 1999. Regeringen besvarade
begäran den 18 juni 1999.
På grundval av dessa uppgifter konstaterade kommissionen att de behöriga nationella myndigheternas tillämpning av kriteriet
”väsentlig ändring i användningen av en anläggning eller mark” i TCPA resulterade i att de förfaranden som föreskrivs i direktiv
85/337 inte kom att tillämpas på vissa projekt. Bland dessa projekt ingår bland annat byte av det bränsle som används i en
cementfabrik. Kommissionen konstaterade också att Förenade kungariket inte hade koordinerat reglerna för stadsplanering respektive
bekämpande av föroreningar i tillräcklig utsträckning för att säkerställa att de skyldigheter och de målsättningar som fastställts
i detta direktiv iakttas. Av denna anledning riktade kommissionen den 7 maj 2001 en formell underrättelse till nämnda medlemsstat.
De brittiska myndigheternas svar på underrättelsen övertygade kommissionen om att direktiv 85/337 inte hade genomförts eller
konkret tillämpades på ett korrekt sätt. Kommissionen riktade därför ett motiverat yttrande till medlemsstaten den 18 juli
2002, i vilket medlemsstaten uppmanades att vidta nödvändiga åtgärder för att rätta sig efter de skyldigheter som följer av
direktivet inom två månader från det att yttrandet mottogs.
Kommissionen var inte nöjd med Förenade kungarikets regerings svar på yttrandet och beslutade därför att väcka förevarande
talan.

Huruvida talan kan tas upp till sakprövning
Inledningsvis skall det understrykas att domstolen ex officio kan pröva huruvida de villkor som anges i artikel 226 EG för
att väcka talan om fördragsbrott är uppfyllda (se bland annat dom av den 31 mars 1992 i mål C-362/90, kommissionen mot Italien,
REG 1992, s. I-2353, punkt 8, och av den 27 oktober 2005 i mål C-525/03, kommissionen mot Italien, REG 2005, s. I‑9405, punkt
8).
I samband med detta förfarande skall således det motiverade yttrandet och talan innehålla en konsekvent och precis framställning
av anmärkningarna, så att medlemsstaten och domstolen exakt kan förstå räckvidden av det påstådda åsidosättandet av gemenskapsrätten.
Detta är nödvändigt för att nämnda stat på ett ändamålsenligt sätt skall kunna göra sina invändningar gällande och för att
domstolen skall kunna kontrollera om det påstådda fördragsbrottet faktiskt föreligger (se, för ett liknande resonemang, dom
av den 4 maj 2006 i mål C-98/04, kommissionen mot Förenade kungariket, REG 2006, s. 1-4003, punkt 18).
I förevarande fall har kommissionen yrkat att domstolen skall fastställa att Förenade kungariket inte har vidtagit alla nödvändiga
åtgärder för att till fullo införliva artiklarna 2–6, 8 och 9 i direktiv 85/337.
Kommissionen har gjort gällande två grunder till stöd för sin talan. Den första grunden rör artiklarna 55 och 57 i TCPA, med
stöd av vilka planmyndigheterna kan tillämpa det nationella kriteriet ”väsentlig ändring i användningen av en anläggning eller
mark” i samband med en ansökan om bygglov. Detta medför att vissa projekt hamnar utanför tillämpningsområdet för direktiv
85/337. Den andra grunden rör det faktum att Förenade kungarikets regering i samband med införlivandet av detta direktiv med
den nationella rätten inte koordinerade reglerna för stadsplanering och för bekämpande av föroreningar i tillräcklig utsträckning
för att säkerställa att samtliga skyldigheter som anges i artiklarna 3 och 8 i direktivet iakttas.
Domstolen konstaterar emellertid att kommissionen i ansökan uttryckligen angav att Förenade kungariket, genom 1988 års förordning
om fysisk planering (bedömning av inverkan på miljön) och, vad avser England och Wales, genom motsvarande förordning från
år 1999, hade antagit den lagstiftning som krävdes för att införliva direktiv 85/337 med den interna rätten.
Eftersom förevarande talan om fördragsbrott bygger på ett motstridigt resonemang uppfyller den inte de krav på konsekvens
och precision som domstolen erinrat om i punkt 21 ovan.
Talan skall därför avvisas.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Förenade kungariket har yrkat att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionens
talan har avvisats, skall Förenade kungarikets yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1)
Talan avvisas.
2)
Europeiska gemenskapernas kommission skall ersätta rättegångskostnaderna.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: engelska.