CELEX: 62006CJ0526
Carinski zakonik Skupnosti in izvedbena uredba
Skupnostni tranzit
Kršitev
Dokazilo o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju kršitve
Nedoločitev trimesečnega roka za predložitev tega dokazila
Povračilo carinskih dajatev
Pojem ‚zakonsko dolgovan‘

1       Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 236(1), prvi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92
z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik).
2       Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Staatssecretaris van Financiën (državni sekretar za finance) in gospodarsko družbo
Road Air Logistics Customs BV (v nadaljevanju: Road Air) glede zahtevka za povračilo carinskih dajatev.

Skupnostna ureditev
3       V členu 20(1) carinskega zakonika je določeno:
„Carinska tarifa Evropskih skupnosti je podlaga za dajatve, ki so pri nastanku carinskega dolga zakonsko predpisane“.
4       Določbe o nastanku carinskega dolga najdemo v naslovu VII, poglavje 2, carinskega zakonika. V njih so opisani zlasti dejavniki
za nastanek takega dolga, določeni so dolžnik ter čas in kraj, kjer ta nastane.
5       V členu 203 carinskega zakonika je določeno:
„1.      Carinski dolg pri uvozu nastane:
–       z nezakonito odstranitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, izpod carinskega nadzora.
2.      Carinski dolg nastane v trenutku odstranitve blaga izpod carinskega nadzora.
[…]“
6       V členu 214(1) carinskega zakonika je določeno:
„Če v tem zakoniku ni izrecno določeno drugače, se znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se uporabljajo za blago, brez vpliva
na odstavek 2, določi na osnovi podlag za izračun dajatev, ki veljajo za to blago v trenutku, ko zanj nastane carinski dolg.“
7       V členu 215 carinskega zakonika v različici, ki je veljala pred 10. majem 1999, je določeno:
„1.      Carinski dolg nastane na kraju storitve dejanj, ki povzročijo nastanek tega dolga.
2.       Če kraja iz odstavka 1 ni mogoče določiti, se šteje, da je carinski dolg nastal na kraju, na katerem carinski organi ugotovijo,
da se blago nahaja v položaju, ki je povzročil nastanek carinskega dolga.
3.      Če carinski postopek za blago ni zaključen, se šteje, da je carinski dolg nastal:
–       na kraju, kjer je bilo blago dano v postopek,
ali
–       na kraju, kjer blago zadevnega postopka vstopi v Skupnost.
4.      Če lahko carinski organi na podlagi razpoložljivih informacij ugotovijo, da je carinski dolg že nastal, ko se je blago prej
nahajalo na nekem drugem kraju, se šteje, da je carinski dolg nastal na kraju, na katerem je mogoče ugotoviti, da se je blago
nahajalo v najbolj zgodnjem trenutku, za katerega se lahko dokaže obstoj carinskega dolga.“
8       Uredba (ES) št. 955/1999 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 1999 o spremembi uredbe št. 2913/92 v zvezi z zunanjim
tranzitnim postopkom (UL L 119, str. 1), ki velja od 10. maja 1999 dalje, je besedilo člena 215 carinskega zakonika zamenjala
z novim besedilom, ki ni bistveno spremenil prejšnjega. Tako so bili na eni strani odstavki od 1 do 3 tega člena ter na drugi
strani odstavek 4 omenjenega člena povzeti v novo različico člena 215(1) in (2). Kljub temu je bil dodan nov odstavek 3, v
katerem je določeno:
„Carinski organi iz člena 217(1) so organi države članice, v kateri je carinski dolg nastal ali se upošteva, da je tam nastal
v skladu s tem členom.“
9       V členu 236(1), prvi pododstavek, carinskega zakonika je določeno:
„Uvozne ali izvozne dajatve se povrnejo, kolikor se ugotovi, da v trenutku plačila znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan
ali da je bil vknjižen v nasprotju s členom 220(2).“
10     V členu 378(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92 (UL L 253,
str. 1, v nadaljevanju: izvedbena uredba) je določeno:
„Kadar pošiljka ni bila predložena namembnemu uradu in kadar ni mogoče določiti kraja kršitve ali nepravilnosti, se brez poseganja
v člen 215 zakonika šteje, da je kršitev ali nepravilnost nastala:
–       v državi članici, ki ji pripada urad odhoda
ali
–       v državi članici, ki ji pripada urad tranzita na vstopu v Skupnost, ki je prejel potrdilo o prehodu,
če v roku, ki ga je treba določiti v skladu s členom 379(2), dokazilo o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, kjer
je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, ni predloženo v skladu z zahtevami carinskih organov.“
11     V členu 379 izvedbene uredbe je določeno:
„1.      Če pošiljka ni bila predložena namembnemu uradu in kraja kršitve ali nepravilnosti ni mogoče določiti, urad odhoda o tem čim
prej obvesti glavnega zavezanca, najpozneje pa pred iztekom enajstega meseca po vpisu deklaracije za skupnostni tranzit.
2.      V obvestilu iz odstavka 1 navede predvsem rok, v katerem je treba uradu odhoda predložiti dokazilo o pravilnosti tranzitne
operacije ali o kraju, v katerem je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, tako da ustreza zahtevam carinskih organov.
Ta rok znaša tri mesece od dneva obvestila iz odstavka 1. Če navedeno dokazilo ni predloženo v roku, pristojna država članica
ukrepa tako, da pridobi plačilo pripadajočih carin in drugih dajatev. Kadar ta država članica ni tista, v kateri je urad odhoda,
jo ta o tem takoj obvesti.“

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
12     Road Air je od aprila 1998 do vključno oktobra 1999 za različne stranke pripravil 31 deklaracij za zunanji in notranji skupnostni
tranzit ter v ta namen izpolnil carinske deklaracije T1 in T2. Na vseh teh deklaracijah je bil kot carinski urad odhoda naveden
urad Roosendaal (Nizozemska).
13     Med pošiljkami, ki niso bile potrjene, so se tri nanašale na zunanji skupnostni tranzit, katerega namembni urad je bil v drugi
državi članici, in ne na Nizozemskem. Glede dveh od teh pošiljk je namembni urad ugotovil napake. V tretjem primeru pa urad
odhoda ni prejel petega izvoda deklaracije T1.
14     Inšpektor davčno-carinske uprave Roosendaal (v nadaljevanju: inšpektor) je na podlagi teh treh pošiljk med 24. junijem 1999
in 18. julijem 2001 izdal Road Airu pozive za plačilo carinskih dajatev zaradi kršitve postopka skupnostnega tranzita. Vendar
pa v nasprotju s členom 379 izvedbene uredbe v obvestilih, ki jih je dobil Road Air, ni bilo omenjeno, da ima ta možnost predložiti
dokazilo o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala.
15     Road Air je 16. novembra 2001 na podlagi člena 236 carinskega zakonika zahteval povračilo plačanih carinskih dajatev ter globe,
ki mu je bila naložena z omenjenimi pozivi za plačilo. Inšpektor je te zahtevke z odločbo zavrnil. Na podlagi pritožbe je
bila zavrnilna odločba potrjena z odločbo z dne 15. novembra 2002.
16     Road Air je 10. decembra 2002 pri Gerechtshof te Amsterdam (amsterdamsko pritožbeno sodišče) vložil tožbo zoper zadnjo odločbo.
S sodbo z dne 16. januarja 2004 je sodišče odločilo, da je tožba delno utemeljena.
17     Staatssecretaris van Financiën je proti sodbi Gerechtshof te Amsterdam pri Hoge Raad der Nederlanden vložilo kasacijsko pritožbo.
Road Air je vložil nasprotno pritožbo.
18     Predložitveno sodišče opozarja na ugotovitve Gerechtshof te Amsterdam, da Road Airu dejansko ni bil dodeljen trimesečni rok
za določitev kraja, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala. Inšpektor torej ni ravnal v skladu z obveznostjo, ki
jo ima na podlagi člena 379 izvedbene uredbe, ker ni bil upravičen, da odmeri carinske dajatve iz postopka v glavni stvari.
Gerechtshof te Amsterdam je zato zaključilo, da zneski, ki so bili navedeni na pozivih za plačilo, naslovljenih na Road Air,
niso bili zakonsko dolgovani v smislu člena 236(1) carinskega zakonika.
19     Hoge Raad der Nederlanden kljub temu meni, da na podlagi sodne prakse Sodišča ne more z dovolj veliko gotovostjo pritrditi,
da je sklepanje Gerechtshof te Amsterdam utemeljeno. Sprašuje se zlasti, ali je treba v tem primeru upoštevati sodno prakso,
ki izhaja iz sodbe z dne 20. oktobra 2005 v zadevi Transport Maatschappij Traffic (C-247/04, ZOdl., str. I-9089).
20     V teh okoliščinah je Hoge Raad der Nederlanden prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo tole vprašanje:
„Ali je treba izraz ‚ni bil zakonsko dolgovan‘, uporabljen v členu 236 carinskega zakonika Skupnosti, razlagati tako, da je
z njim zajet tudi primer, ko kraj nastanka carinskega dolga ni bil določen v skladu z upoštevnimi določbami izvedbene uredbe
carinskega zakonika Skupnosti?“

Vprašanje za predhodno odločanje
21     Predložitveno sodišče s postavljenim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 236(1), prvi pododstavek, carinskega
zakonika razlagati tako, da dejstvo, da nacionalni carinski organi niso določili kraja nastanka carinskega dolga v skladu
s členom 379 izvedbene uredbe, pomeni, da je treba povrniti znesek carinskih dajatev, ki ni bil zakonsko dolgovan.
22     Najprej je treba opozoriti, da je Sodišče v točki 29 in izreku zgoraj navedene sodbe Maatchappij Traffic razsodilo, da so
za namene člena 236(1), prvi pododstavek, carinskega zakonika uvozne ali izvozne dajatve zakonsko dolgovane, ko je nastal
carinski dolg, ob pogojih, ki so določeni v naslovu VII, poglavje 2, tega zakonika, in je bil torej znesek teh dajatev lahko
določen z uporabo skupne carinske tarife v skladu z določbami naslova II navedenega zakonika.
23     Iz predložitvene odločbe izhaja, da je Hoge Raad der Nederlanden postavilo svoje vprašanje v luči te sodne prakse. Omenjeno
sodišče namreč sprašuje, ali lahko dejstvo, da se člen 215 carinskega zakonika nahaja pod naslovom VII, poglavje 2, istega
zakonika, pomeni, da merilo iz sodne prakse, navedeno v točki 22 te sodbe, ni izpolnjeno, ko eden od pogojev za določitev
kraja kršitve ali nepravilnosti, ki povzroči nastanek carinskega dolga, ni izpolnjen med tem določanjem.
24     Po mnenju Road Aira iz sistematičnosti carinskega zakonika neizpodbitno izhaja, da so vse določbe naslova VII, poglavje 2,
tega zakonika, med katerimi so tudi tiste o določitvi kraja, kjer je carinski dolg nastal, nujne za ugotovitev nastanka takega
dolga.
25     Ta trditev ne more biti sprejeta. Navedeno poglavje 2 namreč v členih od 201 do 205 in od 209 do 211 carinskega zakonika našteva
različne dejavnike za nastanek carinskega dolga. V teh določbah je za vsak primer natančneje določen čas nastanka carinskega
dolga. Tako se iz nobene določbe navedenega poglavja kot tudi ne iz sistematičnosti carinskega zakonika ne more zaključiti,
da je nedoločitev kraja nastanka dolga, ki je urejen v členu 215 carinskega zakonika in v izvedbeni uredbi, ovira za nastanek
omenjenega dolga.
26     Iz besedila omenjenega člena 215, členov 378 in 379 izvedbene uredbe ter sodne prakse Sodišča izhaja, da določitev kraja nastanka
carinskega dolga omogoča določitev države članice, ki je pristojna za izterjavo carinskih dajatev (glej v tem smislu sodbo
z dne 21. oktobra 1999 v zadevi Lensing & Brockhausen, C‑233/98, Recueil, str. I‑7349, točka 30). Iz tega sledi, da v členu
215 tega zakonika predhodni pogoji za nastanek carinskega dolga niso predvideni, čeprav se ta člen nahaja pod naslovom VII,
poglavje 2, carinskega zakonika. V tej določbi je namreč določena krajevna pristojnost za izterjavo zneska carinskega dolga.
27     Glede pojma „zakonsko dolgovan“ je treba ugotoviti, da se v skladu s členoma 20(1) in 214(1) carinskega zakonika nanaša na
znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se uporabljajo za blago. Ta znesek se določi iz podlag za izračun dajatev, ki veljajo
za to blago v trenutku, ko zanj nastane carinski dolg. Ob obstoju dejavnika za nastanek carinskega dolga se torej lahko določi
zakonsko dolgovani znesek dajatev z uporabo carinske tarife Skupnosti.
28     Iz spisa in stališč, predloženih Sodišču, izhaja, da blago iz postopka v glavni stvari ni prispelo v namembni kraj in da nepravilnost
tranzitnih operacij ni sporna. V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu s sodno prakso Sodišča nepravilnost, kvalificirana
kot odstranitev izpod carinskega nadzora, vedno povzroči nastanek carinskega dolga na podlagi člena 203(1) carinskega zakonika
(glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2002 v zadevi Liberexim, C‑371/99, Recueil, str. I‑6227, točka 52).
29     Iz tega sledi, da je v skladu s sodno prakso, ki izhaja iz zgoraj navedene sodbe Transport Maatschappij Traffic, v primeru
nastanka carinskega dolga na podlagi člena 203(1) carinskega zakonika in možnosti določitve zneska uvoznih dajatev iz podlag
za izračun dajatev, ki veljajo za zadevno blago, z uporabo carinske tarife Skupnosti, ta znesek zakonsko dolgovan v smislu
člena 236(1) tega zakonika, tudi če nacionalni carinski organi niso določili kraja nastanka carinskega dolga v skladu s členom
379 izvedbene uredbe.
30     Da bi predložitvenemu sodišču vendarle dali koristen odgovor, je treba ugotoviti, da je obvestilo glavnega zavezanca o trimesečnem
roku, predvidenem v členu 379(2) izvedbene uredbe, čeprav nedoločitev kraja nastanka carinskega dolga ni ovira za nastanek
tega dolga, pogoj, da lahko carinski organi izterjajo omenjeni dolg (glej po analogiji sodbo z dne 20. januarja 2005 v zadevi
Honeywell Aerospace, C‑300/03, ZOdl., str. I‑689, točka 23).
31     Sodišče pa je že odločilo, da iz besedila členov 378(1) in 379(2) izvedbene uredbe izhaja, da mora urad odhoda glavnega zavezanca
obvezno obvestiti o roku, v katerem je mogoče predložiti zahtevana dokazila, in da mora to storiti pred izterjavo carinskega
dolga (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Lensing & Brockhausen, točka 29, in Honeywell Aerospace, točka 24, ter sodbo
z dne 8. marca 2007 v zadevi Gerlach, C‑44/06, ZOdl., str. I-2071, točka 33).
32     Sodišče je poleg tega poudarilo, da je namen tega roka varstvo interesov glavnega zavezanca, s tem da se mu odobri trimesečni
rok za morebitno predložitev dokazil o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko
nastala (glej v tem smislu sodbi z dne 14. novembra 2002 v zadevi SPKR, C‑112/01, Recueil, str. I‑10655, točka 38, in z dne
14. aprila 2005 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C‑460/01, Recueil, str. I‑2613, točka 62, ter zgoraj navedeno sodbo Gerlach,
točka 34).
33     Iz tega izhaja, da lahko država članica, ki ji pripada urad odhoda, izterja uvozne dajatve le, če je pred tem glavnega zavezanca
obvestila, da ima za predložitev zahtevanih dokazil na voljo trimesečni rok, in če ta v navedenem roku niso bila predložena
(glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Lensing & Brockhausen, točka 31, in Gerlach, točka 35).
34     Komisija Evropskih skupnosti v zvezi s tem pravilno navaja, da je posledica kršitve člena 379 izvedbene uredbe nepristojnost
carinskih organov za izterjavo.
35     Glede na navedene ugotovitve je treba odgovoriti na predloženo vprašanje, da je treba člen 236(1), prvi pododstavek, carinskega
zakonika razlagati tako, da dejstvo, da nacionalni carinski organi niso določili kraja nastanka carinskega dolga v skladu
s členom 379 izvedbene uredbe, pomeni, da ni treba povrniti zneska carinskih dajatev, ki zakonsko ni bil dolgovan.
36     Vendar lahko država članica, ki ji pripada urad odhoda, izterja uvozne dajatve le, če je pred tem v skladu s členom 379(2)
izvedbene uredbe glavnega zavezanca obvestila, da ima za predložitev dokazila o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko
nastala, na voljo trimesečni rok, in če to dokazilo v tem roku ni bilo predloženo.

Stroški
37     Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
Člen 236(1), prvi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti je treba
razlagati tako, da dejstvo, da nacionalni carinski organi niso določili kraja nastanka carinskega dolga v skladu s členom
379 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92, pomeni, da ni treba
povrniti zneska carinskih dajatev, ki ni bil zakonsko dolgovan.
Vendar lahko država članica, ki ji pripada urad odhoda, izterja uvozne dajatve le, če je pred tem v skladu s členom 379(2)
Uredbe št. 2454/93 glavnega zavezanca obvestila, da ima za predložitev dokazila o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost
dejansko nastala, na voljo trimesečni rok, in če to dokazilo v tem roku ni bilo predloženo.
Podpisi
*
Jezik postopka: nizozemščina.