CELEX: 62008CJ0299
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Directiva 2004/18/CE
Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice
Reglementare națională care prevede o procedură unică pentru atribuirea contractului de definire a necesităților și a contractului de execuție ca urmare a acestei atribuiri
Compatibilitate cu directiva menționată

Prin cererea introductivă, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că, prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolelor 73 și 74-IV din Codul achizițiilor publice (code des marchés publics) adoptat prin Decretul nr. 2006-975 din 1 august 2006 (JORF din 4 august 2006, p. 11627), în măsura în care aceste dispoziții prevăd o procedură a „marchés de définition” (contracte de definire a necesităților) care permite unei autorități contractante să atribuie un „marché d’exécution” (contract de execuție privind serviciile, bunurile sau lucrările) unuia dintre titularii „marchés de définition” inițiale fără asigurarea din nou a condițiilor concurențiale sau, cel mult, cu asigurarea condițiilor concurențiale limitată la acești titulari, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2, 28 și 31 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (
JO L 134, p. 114
, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).
Cadrul juridic
Reglementarea comunitară
Considerentul (3) al Directivei 2004/18 precizează:
„Aceste dispoziții de coordonare [comunitară a procedurilor interne de atribuire a contractelor] trebuie să respecte, în măsura posibilului, procedurile și practicile în vigoare în fiecare dintre statele membre.”
Articolul 2 din directiva menționată prevede:
„Autoritățile contractante tratează operatorii economici în mod egal și fără discriminare și acționează potrivit principiului transparenței.”
Potrivit articolului 28 din aceeași directivă:
„Pentru atribuirea contractelor de achiziții publice, autoritățile contractante aplică proceduri de drept intern, adaptate în sensul prezentei directive.
Autoritățile contractante atribuie contractele de achiziții publice prin procedură deschisă sau procedură restrânsă. În situațiile speciale prevăzute în mod expres la articolul 29, autoritățile contractante pot atribui contractele de achiziții publice prin dialog competitiv. În cazurile și situațiile speciale prevăzute în mod expres la articolele 30 și 31, pot recurge la o procedură de negociere, cu sau fără publicarea unui anunț de participare.”
Articolul 29 din Directiva 2004/18, intitulat „Dialogul competitiv”, prevede:
„(1)   În cazul în care un contract este deosebit de complex, statele membre pot prevedea posibilitatea ca autoritatea contractantă, în măsura în care consideră că aplicarea unei proceduri deschise sau restrânse nu permite atribuirea contractului, să poată recurge la dialogul competitiv în conformitate cu prezentul articol.
Atribuirea contractului de achiziții publice se face exclusiv pe baza criteriului de atribuire ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic.
(2)   Autoritățile contractante publică un anunț de participare în care își fac cunoscute necesitățile și cerințele, pe care le definesc în același anunț și într-un document descriptiv.
(3)   Autoritățile contractante deschid, cu candidații selectați în conformitate cu dispozițiile aplicabile prevăzute la articolele 44-52, un dialog competitiv al cărui obiect este identificarea și definirea mijloacelor celor mai potrivite care să răspundă necesităților lor. În decursul acestui dialog, pot discuta cu candidații selectați toate aspectele contractului.
În cadrul dialogului, autoritățile contractante asigură egalitate de tratament pentru fiecare ofertant. În special, autoritățile contractante nu prezintă, în mod discriminatoriu, informații care pot avantaja anumiți ofertanți în raport cu ceilalți.
Autoritățile contractante nu pot dezvălui celorlalți participanți soluțiile propuse sau alte informații confidențiale comunicate de un candidat care participă la dialog, fără acordul acestuia.
(4)   Autoritățile contractante pot prevedea ca procedura să se desfășoare în etape succesive, pentru a reduce numărul de soluții care trebuie discutate în etapa de dialog, aplicând criteriile de atribuire menționate în anunțul de participare sau în documentul descriptiv. Recursul la această opțiune se menționează în anunțul de participare sau în documentul descriptiv.
(5)   Autoritățile contractante continuă dialogul până când sunt în măsură să identifice soluția sau soluțiile, după caz după ce le-au comparat, care pot răspunde necesităților lor.
(6)   După ce au declarat încheierea dialogului și după ce au informat participanții, autoritățile contractante îi invită să prezinte ofertele finale pe baza soluției sau soluțiilor prezentate și specificate în cursul dialogului. Ofertele trebuie să cuprindă toate elementele solicitate și necesare pentru realizarea proiectului.
Ofertele pot fi clarificate, precizate și perfecționate la cererea autorității contractante. Totuși, precizările, clarificările, perfecționările sau informațiile suplimentare nu pot avea ca efect modificarea elementelor de bază ale ofertei sau ale cererii de ofertă, ale căror variații pot denatura concurența sau pot avea un efect discriminatoriu.
(7)   Autoritățile contractante evaluează ofertele primite în funcție de criteriile de atribuire stabilite în anunțul de participare sau în documentul descriptiv și aleg oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic, în conformitate cu articolul 53.
La cererea autorității contractante, ofertantul identificat ca având oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic poate fi invitat să clarifice unele aspecte din oferta sa sau să confirme angajamentele prezentate în ofertă, cu condiția ca acest lucru să nu ducă la modificarea unor elemente importante ale ofertei sau ale cererii de ofertă, la denaturarea concurenței sau la situații discriminatorii.
(8)   Autoritățile contractante pot prevedea prețuri sau plăți pentru participanții la dialog.”
Articolul 31 din directiva menționată prevede:
„Autoritățile contractante pot atribui contractele de achiziții publice printr-o procedură de negociere fără publicarea prealabilă a unui anunț de participare în următoarele cazuri:
[…]
3.
în cazul contractelor de achiziții publice de servicii, în cazul în care contractul în cauză este urmarea unui concurs și trebuie, conform normelor aplicabile, să fie atribuit câștigătorului sau unuia dintre câștigătorii concursului; în acest ultim caz, toți câștigătorii concursului trebuie invitați să participe la negocieri.
[…]”
Articolul 80 alineatul (1) primul paragraf din aceeași directivă are următorul cuprins:
„Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 ianuarie 2006 cel târziu. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.”
Reglementarea națională
Codul achizițiilor publice în versiunea rezultată din Decretul nr. 2004-15 din 7 ianuarie 2004 (JORF din 8 ianuarie 2004, p. 703), intrat în vigoare la 10 ianuarie 2004, prevedea la articolul 73 al treilea paragraf:
„Prestațiile ca urmare a mai multe «marchés de définition», care au același obiect, încheiate în urma unei singure proceduri și executate simultan, pot fi atribuite, fără asigurarea din nou a condițiilor concurențiale, autorului soluției selectate. În această situație, volumul prestațiilor care trebuie comparate cu pragurile ține seama de costul studiilor de definire și de valoarea estimată a «marché d’exécution»”.
Codul achizițiilor publice, astfel cum a fost adoptat prin Decretul nr. 2006-975, care a intrat în vigoare la 1 septembrie 2006, cuprinde, printre altele, următoarele dispoziții:
„Articolul 73
În cazul în care autoritatea contractantă nu poate specifica obiectivele și performanțele pe care contractul trebuie să le îndeplinească, nici tehnicile care trebuie utilizate, nici resursele umane și materiale necesare, aceasta poate apela la «marchés de définition».
Scopul unor asemenea contracte este de a analiza posibilitățile și condițiile pentru încheierea ulterioară a unui contract, dacă este cazul prin realizarea unei machete sau a unei demonstrații. De asemenea, acestea trebuie să permită estimarea și calcularea nivelului de preț al prestațiilor, precum și stabilirea diferitelor etape de executare a contractului.
În cadrul unei singure proceduri, executarea contractului ca urmare a mai multe «marchés de définition», care au același obiect și care au fost atribuite simultan, este atribuită după asigurarea din nou a condițiilor concurențiale doar între titularii «marchés de définition», conform următoarelor dispoziții:
1°
Anunțul de licitație publică definește obiectul acestor «marchés de définition» atribuite simultan și obiectul «marché d’exécution» ulterior;
2°
Anunțul de licitație publică definește criteriile de selectare a candidaturilor. Aceste criterii au în vedere capacitățile și competențele solicitate candidaților atât pentru «marchés de définition», cât și pentru «marché d’exécution» ulterior;
3°
Anunțul de licitație publică definește criteriile de selectare a ofertelor pentru «marchés de définition» atribuite simultan și criteriile de selectare a ofertelor pentru «marché d’exécution» ulterior;
4°
Volumul prestațiilor care trebuie comparate cu pragurile ține seama de costul studiilor de definire și de valoarea estimată a «marché d’exécution»;
5°
Numărul de «marchés de définition» atribuite simultan în cadrul acestei proceduri nu poate fi mai mic de trei, cu condiția existenței unui număr suficient de candidați.
Contractul sau acordul-cadru este atribuit de comisia de licitații pentru autoritățile locale sau cu avizul comisiei de licitații pentru stat, pentru organismele de sănătate publică și pentru organismele publice sociale sau medico-sociale.
Articolul 74
[…]
IV.   În cadrul unei singure proceduri, contractul sau acordul-cadru de gestionare a proiectului, ca urmare a mai multe «marchés de définition» care au avut același obiect și care au fost atribuite simultan, poate fi atribuit după asigurarea din nou a condițiilor concurențiale doar între titularii «marchés de définition», conform condițiilor prevăzute la articolul 73 al treilea paragraf.
[…]”
Procedura precontencioasă
La 18 octombrie 2004, Comisia a trimis Republicii Franceze o primă scrisoare de punere în întârziere privind articolele 73 și 74-III din Codul achizițiilor publice astfel cum rezulta din Decretul nr. 2004-15. Deoarece aceste dispoziții au fost modificate prin Decretul nr. 2006-975, la 15 decembrie 2006, Comisia a trimis statului membru menționat o scrisoare de punere în întârziere complementară.
Întrucât a considerat nesatisfăcătoare răspunsurile primite de la acesta din urmă, la 29 iunie 2007, Comisia a adresat un aviz motivat Republicii Franceze, prin care îi solicita să ia măsurile necesare pentru a se conforma acestui aviz în termen de două luni de la notificare.
Considerând că răspunsurile date de respectivul stat membru la avizul motivat nu erau satisfăcătoare, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune.
Cu privire la acțiune
Argumentele părților
Comisia arată că articolele 73 și 74-IV din Codul achizițiilor publice, astfel cum a fost adoptat prin Decretul nr. 2006-975, permit unei autorități contractante să atribuie un „marché d’exécution” (de servicii, de bunuri sau de lucrări) unuia dintre titularii „marchés de définition” inițiale, fără asigurarea din nou a condițiilor concurențiale sau, cel mult, cu asigurarea condițiilor concurențiale limitată la acești titulari, atunci când sunt îndeplinite condițiile prevăzute la al treilea paragraf al articolului 73 menționat. Aceste articole din Codul achizițiilor publice ar încălca prevederile Directivei 2004/18 prin faptul că permit atribuirea unui contract în mod direct sau cu asigurarea în mod limitat a condițiilor concurențiale, în situații care nu sunt prevăzute de această directivă.
Comisia arată că „marchés de définition”, astfel cum sunt prevăzute de respectivele dispoziții naționale, nu permit, ca regulă generală, stabilirea de la început și cu o precizie suficientă a obiectului „marché d’exécution” și nici a criteriilor de selectare a ofertanților și a celor de atribuire a contractului în cauză. Din aceasta rezultă că procedura „marchés de définition”, astfel cum rezultă din aceste dispoziții, încalcă principiul transparenței prevăzut la articolul 2 din directiva menționată. Această procedură ar crea o situație de insecuritate juridică atât pentru autoritățile contractante, cât și pentru operatori.
Potrivit Comisiei, procedura „marchés de définition” nu reprezintă nici un dialog competitiv, nici un acord-cadru în sensul articolelor 29 și 32 din Directiva 2004/18. O astfel de procedură nu ar constitui nici un concurs care să permită, în anumite condiții, atribuirea directă a contractului de servicii subsecvent, în conformitate cu articolul 31 alineatul (3) din aceeași directivă.
Republica Franceză arată că dispozițiile naționale în cauză nu sunt incompatibile cu articolul 2, 28 sau 31 din Directiva 2004/18. Aceasta din urmă are un rol de coordonare și nu stabilește o reglementare comunitară uniformă și exhaustivă. În consecință, ar fi compatibilă cu această directivă împrejurarea că, la atribuirea „marchés d’exécution”, concurența ar putea fi limitată. Procedura „marchés de définition” ar respecta principiile în domeniul dreptului de stabilire și al liberei prestări a serviciilor consacrate de Tratatul CE și reluate la articolul 2 din directiva menționată, întrucât statele membre ar rămâne libere să mențină sau să adopte norme materiale și procedurale în domeniul achizițiilor publice.
Republica Franceză susține că este posibil ca obiectul și criteriile pentru „marché d’exécution” ulterior să fie stabilite de la inițierea procedurii de atribuire a „marchés de définition”. Într-adevăr, ar exista numeroase situații, cum sunt cele referitoare la anumite contracte de dezvoltare urbană, în care obiectul și criteriile de atribuire a „marché d’exécution” sunt suficient de independente de „marchés de définition” pentru a putea fi bine stabilite încă din etapa inițială a „marchés de définition”.
Republica Franceză adaugă că Directiva 2004/18 prevede două proceduri ale cărei caracteristici sunt asemănătoare cu cele ale procedurii „marchés de définition” prevăzută de Codul achizițiilor publice, astfel cum a fost adoptat prin Decretul nr. 2006-975, și anume acordul-cadru și dialogul competitiv. Prin aceste două proceduri, chiar legiuitorul comunitar ar fi instituit proceduri complexe de asigurare a condițiilor concurențiale în două etape. În măsura în care această directivă nu ar stabili o reglementare comunitară uniformă și exhaustivă, legiuitorul național ar putea la rândul lui să adopte dispoziții specifice care să prevadă asigurarea condițiilor concurențiale în două etape, cu condiția ca aceste dispoziții să respecte principiul transparenței prevăzut la articolul 2 din aceeași directivă.
În cazul în care Curtea ar trebui să considere că reglementarea stabilită de respectiva directivă este exhaustivă, Republica Franceză susține, cu titlu subsidiar, că procedura „marchés de définition” prevăzută de Codul achizițiilor publice poate fi analizată ca o variație a procedurii dialogului competitiv.
Aprecierea Curții
Prin concluziile sale, Comisia solicită Curții să constate că Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2, 28 și 31 din Directiva 2004/18 prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolelor 73 și 74-IV din Codul achizițiilor publice adoptat prin Decretul nr. 2006-975, în măsura în care aceste dispoziții prevăd o procedură a „marchés de définition” care permite unei autorități contractante să atribuie un „marché d’exécution” unuia dintre titularii „marchés de définition” inițiale „fără asigurarea din nou a condițiilor concurențiale” sau, cel mult, cu asigurarea condițiilor concurențiale limitată la acești titulari.
Trebuie examinată pretinsa neîndeplinire a obligațiilor prevăzute de articolul 31 din directiva menționată. Această neîndeplinire rezultă, potrivit Comisiei, din faptul că procedura „marchés de définition” permite atribuirea directă a unui contract în împrejurări neprevăzute la punctul 3 al aceluiași articol.
În această privință, rezultă dintr-o jurisprudență constantă că existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru, astfel cum aceasta se prezenta la momentul expirării termenului stabilit în avizul motivat (a se vedea în special Hotărârea din 7 martie 2002, Comisia/Grecia, C-64/01, Rec., p. I-2523, punctul 7, și Hotărârea din 6 decembrie 2007, Comisia/Germania, C-456/05, Rep., p. I-10517, punctul 15).
Or, este cert că versiunea articolului 73 din Codul achizițiilor publice care rezulta din Decretul nr. 2004-15 și care admitea atribuirea „marchés d’exécution”„fără asigurarea din nou a condițiilor concurențiale” nu mai era în vigoare la data expirării termenului de două luni stabilit în avizul motivat. La data respectivă, această versiune a articolului 73 menționat a fost înlocuită de o nouă versiune rezultată din Decretul nr. 2006-975.
Din modul de redactare a articolului 73 al treilea paragraf din Codul achizițiilor publice, astfel cum a fost adoptat prin Decretul nr. 2006-975, reiese că atribuirea „marchés d’exécution” se face numai „după asigurarea din nou a condițiilor concurențiale doar între titularii «marchés de définition»”. Așadar, la data expirării termenului stabilit în avizul motivat, atribuirea „marchés d’exécution” nu se făcea prin intermediul procedurii de negociere în sensul articolului 31 punctul 3 din Directiva 2004/18.
Rezultă că acțiunea Comisiei trebuie respinsă în măsura în care urmărește constatarea de către Curte a faptului că procedura „marchés de définition” permite unei autorități contractante să atribuie unuia dintre titularii „marchés de définition” un „marché d’exécution”„fără asigurarea din nou a condițiilor concurențiale”, precum și în măsura în care concluzionează în sensul unei neîndepliniri a obligațiilor prevăzute de articolul 31 din directiva menționată.
Cu toate acestea, acțiunea își păstrează obiectul atât timp cât Comisia critică Republica Franceză pentru că nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2 și 28 din Directiva 2004/18 prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolelor 73 și 74-IV din Codul achizițiilor publice adoptat prin Decretul nr. 2006-975, în măsura în care aceste dispoziții prevăd o procedură a „marchés de définition” care permite unei autorități contractante să atribuie un „marché d’exécution” unuia dintre titularii „marchés de définition” inițiale cu asigurarea condițiilor concurențiale limitată la acești titulari.
În memoriul în apărare, Republica Franceză susține că Directiva 2004/18 nu are decât un rol de coordonare și lasă statelor membre libertatea de a menține sau de a adopta norme în domeniul achizițiilor publice, altele decât cele prevăzute de această directivă.
Această argumentație nu poate fi admisă. Chiar dacă Directiva 2004/18 nu urmărește stabilirea unei armonizări complete a regimului achizițiilor publice în statele membre, nu este mai puțin adevărat că procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice pe care statele membre sunt autorizate să le utilizeze sunt enumerate în mod limitativ la articolul 28 din această directivă.
Astfel, potrivit articolului 28 menționat, autoritățile contractante sunt ținute să atribuie contractele de achiziții publice prin utilizarea fie a procedurii deschise sau restrânse, fie, în situațiile speciale prevăzute în mod expres la articolul 29 din Directiva 2004/18, a dialogului competitiv, fie, în situațiile speciale prevăzute în mod expres la articolele 30 și 31 din aceasta, a procedurii de negociere. Atribuirea contractelor de achiziții publice prin intermediul altor proceduri nu este autorizată de această directivă.
O concluzie diferită nu poate fi dedusă din Hotărârea Curții din 9 iulie 1987, CEI și Bellini (27/86-29/86, Rec., p. 3347).
Desigur, în prima teză a punctului 15 din respectiva hotărâre, Curtea a constatat că Directiva 71/305/CEE a Consiliului din 26 iulie 1971 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (
JO L 185, p. 5
) nu stabilea o reglementare comunitară uniformă și exhaustivă. Cu toate acestea, în teza următoare din același punct 15, Curtea a precizat că, dacă statele membre puteau să mențină sau să adopte norme materiale și de procedură în domeniul achizițiilor publice, aceasta era în cadrul normelor comune pe care le cuprindea respectiva directivă.
În plus, la punctul 17 din aceeași Hotărâre CEI și Bellini, citată anterior, Curtea a subliniat că s-a pronunțat având în vedere stadiul de armonizare atins de dreptul comunitar la data pronunțării hotărârii. Or, articolul 28 al doilea paragraf din Directiva 2004/18, care nu are echivalent în Directiva 71/305, enumeră în mod precis procedurile la care trebuie să recurgă autoritățile contractante pentru atribuirea contractelor de achiziții publice.
Din aceasta rezultă că, în cadrul normelor comune în vigoare în prezent, statele membre nu mai au libertatea de a adopta alte proceduri de atribuire decât cele enumerate de Directiva 2004/18.
Prin urmare, argumentele Republicii Franceze întemeiate pe pretinsa posibilitate a unui stat membru de a adopta proceduri de atribuire a contractelor care nu sunt prevăzute de directiva menționată, dar care prezintă caracteristici asemănătoare cu cele ale anumitor proceduri menționate de aceasta, trebuie înlăturate.
În schimb, trebuie să examinăm argumentația, invocată de Republica Franceză cu titlu subsidiar, potrivit căreia procedura „marchés de définition” prevăzută de Codul achizițiilor publice, astfel cum a fost adoptat prin Decretul nr. 2006-975, ar constitui o formă de punere în aplicare a procedurii dialogului competitiv prevăzută la articolul 29 din Directiva 2004/18.
Trebuie admis că există o anumită asemănare între obiectivele urmărite prin procedura dialogului competitiv și cele ale procedurii „marchés de définition”. Aceste proceduri au fost ambele concepute pentru a permite autorității contractante să definească, într-o primă etapă, obiectul specific al unui contract, precum și mijloacele tehnice de realizare a acestuia.
Cu toate acestea, există o diferență fundamentală între aceste două proceduri. Aceasta constă în faptul că dialogul competitiv este o procedură de atribuire a unuia și aceluiași contract, în timp ce procedura „marchés de définition” urmărește atribuirea mai multor contracte cu o natură diferită, și anume „marchés de définition”, pe de o parte, și unul sau mai multe „marchés d’exécution”, pe de altă parte.
Această diferență exclude prin ea însăși ca procedura „marchés de définition” să poată fi interpretată ca o formă de punere în aplicare a procedurii dialogului competitiv.
Comisia invocă, pe de altă parte, o neîndeplinire a obligațiilor prevăzute de articolul 2 din Directiva 2004/18, care prevede că autoritățile contractante tratează operatorii economici în mod egal și fără discriminare și acționează potrivit principiului transparenței.
În această privință, trebuie arătat că procedura „marchés de définition” prevăzută de Codul achizițiilor publice, astfel cum a fost adoptat prin Decretul nr. 2006-975, are ca obiect atribuirea a două tipuri de contracte și anume „marchés de définition” și „marchés d’exécution”, acestea din urmă fiind atribuite ca urmare a asigurării condițiilor concurențiale limitată doar la titularii „marchés de définition”. Pentru acest motiv, operatorii economici care ar putea fi interesați să participe la „marchés d’exécution”, dar care nu sunt titulari ai unuia dintre „marchés de définition”, fac obiectul unui tratament discriminatoriu în raport cu acești titulari, contrar principiului egalității, prevăzut ca principiu de atribuire a contractelor la articolul 2 din directiva menționată.
În plus, atât principiul egalității de tratament, cât și obligația de transparență care decurge din acesta impun ca obiectul fiecărui contract, precum și criteriile de atribuire a acestuia să fie stabilite în mod clar (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 octombrie 2004, Comisia/Franța, C-340/02, Rec., p. I-9845, punctul 34).
Republica Franceză a invocat anumite exemple de proceduri de atribuire a „marchés de définition” în care, potrivit acesteia, obiectul „marché d’exécution” a putut fi definit cu o anumită precizie încă din etapa inițierii procedurii de atribuire a „marchés de définition”.
Cu toate acestea, „marchés de définition” și „marchés d’exécution” apar ca având, prin natura lor, obiecte diferite, și anume, pe de o parte, activități de studiu, de proiectare și de precizare a necesităților autorității contractante și, pe de altă parte, executarea efectivă a contractului privind bunurile, serviciile sau lucrările definite în prealabil. Or, dispozițiile naționale criticate nu sunt de natură să garanteze că, în orice situație, obiectul și criteriile de atribuire atât a „marchés de définition”, cât și a „marché d’exécution” pot fi definite chiar de la începutul procedurii.
Din aceasta rezultă că procedura „marchés de définition” prevăzută de articolele 73 și 74-IV din Codul achizițiilor publice, astfel cum a fost adoptat prin Decretul nr. 2006-975, nu este conformă cu articolul 2 din Directiva 2004/18.
Prin urmare, trebuie să se constate că, prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolelor 73 și 74-IV din Codul achizițiilor publice adoptat prin Decretul nr. 2006-975 din 1 august 2006, în măsura în care aceste dispoziții prevăd o procedură a „marchés de définition” care permite unei autorități contractante să atribuie un „marché d’exécution” (de servicii, de bunuri sau de lucrări) unuia dintre titularii „marchés de définition” inițiale cu asigurarea condițiilor concurențiale limitată la acești titulari, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2 și 28 din Directiva 2004/18.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată, iar aceasta din urmă a căzut în pretenții cu privire la partea esențială a motivelor sale, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară și hotărăște:

1)
Prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolelor 73 și 74-IV din Codul achizițiilor publice adoptat prin Decretul nr. 2006-975 din 1 august 2006, în măsura în care aceste dispoziții prevăd o procedură a „marchés de définition” care permite unei autorități contractante să atribuie un „marché d’exécution” (de servicii, de bunuri sau de lucrări) unuia dintre titularii „marchés de définition” inițiale cu asigurarea condițiilor concurențiale limitată la acești titulari, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2 și 28 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii.

2)
Respinge acțiunea cu privire la restul capetelor de cerere.

3)
Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.