CELEX: 62007CJ0391
Forordning (EF) nr. 800/1999
eksportrestitutioner for landbrugsprodukter
artikel 16
differentieret restitution
bevis for opfyldelse af toldformaliteterne ved indførsel
fremlæggelse af en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet
forordning (EF) nr. 1501/95
ydelse af eksportrestitution i kornsektoren
artikel 13
fravigelse af bestemmelserne i artikel 16 i forordning nr. 800/1999

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 13 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1501/95 af 29. juni 1995 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 for så vidt angår ydelse af eksportrestitutioner for korn samt de foranstaltninger, der skal træffes inden for kornsektoren i tilfælde af markedsforstyrrelser (
EFT L 147, s. 7
), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1259/97 af 1. juli 1997 (
EFT L 174, s. 10
, herefter »forordning nr. 1501/95«).
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag mellem Glencore Grain Rotterdam BV (herefter »Glencore«) og Hauptzollamt Hamburg-Jonas (herefter »Hauptzollamt«) vedrørende retten til restitution for et parti på 3041886 kg rug udført med bestemmelsessted i Rusland.
Retsforskrifter
Forordning (EØF) nr. 3665/87
Tredje og tolvte betragtning til Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (
EFT L 351, s. 1
) havde følgende ordlyd:
»de af Rådet vedtagne almindelige regler bestemmer, at restitutionen betales, når der føres bevis for, at produkterne er blevet udført fra Fællesskabet; for at nå frem til en ensartet fortolkning af begrebet udførsel fra Fællesskabet bør det, at produkter forlader Fællesskabets toldområde, lægges til grund herfor
[…]
i tilfælde af, at restitutionssatsen differentieres efter produkternes destination, må det sikres, at produktet er indført til det tredjeland eller et af de tredjelande, for hvilke restitutionen er fastsat […]«
I henhold til artikel 1, syvende led, i forordning nr. 3665/87 fastsætter forordningen, »såfremt andet ikke er bestemt i særlige fællesskabsbestemmelser vedrørende visse produkter«, de fælles gennemførelsesbestemmelser for den ordning med eksportrestitutioner, der bl.a. er fastsat for korn.
Bestemmelserne vedrørende differentieret eksportrestitution findes i forordningens artikel 16-21.
Artikel 18 i forordning nr. 3665/87, som affattet ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2955/94 af 5. december 1994 (
EFT L 312, s. 5
, herefter »forordning nr. 3665/87«), har følgende ordlyd:
»1.   Bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug føres efter eksportørens valg ved fremlæggelse af et af følgende dokumenter:
a)
tolddokument eller kopi eller fotokopi heraf; kopiens eller fotokopiens rigtighed skal enten bekræftes af det organ, som har påtegnet originaldokumentet, eller af de officielle tjenester i det pågældende tredjeland, eller af en af medlemsstaternes officielle tjenester i det pågældende tredjeland eller af et organ, der varetager restitutionsudbetalingen
b)
lossebevis og bevis for overgang til frit forbrug udstedt af et specialiseret firma, der varetager international kontrol og overvågning, og som er autoriseret af en medlemsstat. Dato og nummer på tolddokumentet for overgang til frit forbrug skal være anført på beviset.
2.   Dersom eksportøren ikke kan fremskaffe det i overensstemmelse med stk. 1, litra a) eller b), valgte dokument efter at have taget passende skridt med henblik herpå, eller dersom der består tvivl med hensyn til dokumentets ægthed, kan beviset for afslutning af toldformaliteterne ved overgang til frit forbrug anses for ført ved fremlæggelse af et eller flere af følgende dokumenter:
[…]
3.   Eksportøren er i samtlige tilfælde forpligtet til at fremlægge en kopi eller fotokopi af transportdokumentet.
4.   Kommissionen kan efter proceduren i artikel 38 i [Rådets] forordning nr. 136/66/EØF [af 22.9.1966 om oprettelse af en fælles markedsordning for fedtstoffer (EFT 1965-1966, s. 193)] og de tilsvarende artikler i de øvrige forordninger om fælles markedsordninger i visse særlige tilfælde, som skal fastlægges, fastsætte, at det i stk. 1 og 2 omhandlede indførselsbevis betragtes som ført ved et særskilt dokument eller på anden måde.«
Forordning nr. 3665/87 blev med virkning fra den 1. juli 1999 ophævet og erstattet ved Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15. april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (
EFT L 102, s. 11
, og — berigtigelse —
EFT L 180, s. 53
).
Forordning nr. 800/1999
Første, anden og syttende betragtning til forordning nr. 800/1999 har følgende ordlyd:
»(1)
Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 […] har ved flere lejligheder været underkastet omfattende ændringer; for at forordningen kan fremtræde klart, bør den nyaffattes i forbindelse med nye ændringer.
(2)
Ifølge de almindelige regler, der er vedtaget af Rådet, betales restitutionen, når der føres bevis for, at produkterne er blevet udført fra EF; retten til restitution opnås i princippet, når produkterne har forladt EF’s marked, såfremt der anvendes en fælles restitutionssats for alle tredjelande; hvis restitutionssatsen er differentieret efter produkternes destination, er retten til restitution betinget af indførsel til et tredjeland.
[…]
(17)
Hvis restitutionssatsen er differentieret efter de udførte produkters destination, skal der føres bevis for, at det pågældende produkt er indført i et tredjeland; toldformaliteterne ved indførsel opfyldes bl.a. ved betalingen af de importafgifter, der skal erlægges, for at produktet kan afsættes på det pågældende tredjelands marked; på baggrund af de forskelligartede situationer i importtredjelandene bør det accepteres, at der fremlægges importtolddokumenter, der giver en garanti for, at de udførte produkter er ankommet til destinationen, samtidig med at samhandelen hæmmes mindst muligt derved.«
I henhold til artikel 1, niende led, i forordning nr. 800/1999 fastsætter forordningen, »uden at dette berører undtagelsesbestemmelser i særlige EF-bestemmelser vedrørende visse produkter«, de fælles gennemførelsesbestemmelser for den ordning med eksportrestitutioner, der er fastsat for korn.
De almindelige bestemmelser vedrørende retten til eksportrestitution fremgår af forordningens artikel 3-13, mens bestemmelserne om differentieret eksportrestitution er fastsat i forordningens artikel 14-19.
Det bestemmes i artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 800/1999, at »[i] tilfælde af differentiering af restitutionssatsen efter destinationen underkastes betalingen af restitutionen de supplerende betingelser, der er fastlagt i artikel 15 og 16«.
Forordningens artikel 15, stk. 1 og 3, er affattet således:
»1.   Produktet skal være blevet indført i uforandret stand til det tredjeland eller til et af de tredjelande, for hvilke der er fastsat restitution, senest 12 måneder efter antagelsen af udførselsangivelsen; […]
[…]
3.   Produktet anses for indført, når toldformaliteterne ved indførsel, herunder formaliteterne vedrørende opkrævning af importtold, i tredjelandet er blevet opfyldt.«
Forordningens artikel 16, stk. 1-4, har følgende ordlyd:
»1.   Bevis for afslutning af toldformaliteterne for indførsel føres efter eksportørens valg ved fremlæggelse af et af følgende dokumenter:
a)
tolddokument eller kopi eller fotokopi heraf; kopiens eller fotokopiens rigtighed skal bekræftes af det organ, som har påtegnet originaldokumentet, eller af de officielle tjenester i det pågældende tredjeland, eller af en af medlemsstaternes officielle tjenester i det pågældende tredjeland eller af et organ, der varetager restitutionsudbetalingen
b)
en attest for losning og indførsel, der er udstedt af et internationalt kontrol- og overvågningsselskab, som er godkendt af en medlemsstat i overensstemmelse med minimumsbetingelserne i stk. 5. Dato og nummer på indførselstolddokumentet skal anføres på den pågældende attest.
2.   Dersom eksportøren ikke kan fremskaffe det i overensstemmelse med stk. 1, litra a) eller b), valgte dokument efter at have taget passende skridt med henblik herpå, eller dersom der består tvivl med hensyn til dokumentets ægthed, kan beviset for afslutning af toldformaliteterne ved indførsel anses for ført ved fremlæggelse af et eller flere af følgende dokumenter:
[…]
3.   Eksportøren er i samtlige tilfælde forpligtet til at fremlægge en kopi eller fotokopi af transportdokumentet.
4.   Kommissionen kan efter proceduren i artikel 38 i forordning nr. 136/66/EØF og de tilsvarende artikler i de øvrige forordninger om fælles markedsordninger i visse særlige tilfælde, som skal fastlægges, fastsætte, at det i stk. 1 og 2 nævnte indførselsbevis betragtes som ført ved hjælp af særskilt dokument eller på anden måde.«
Som det fremgår af denne doms præmis 7, ophævede og erstattede forordning nr. 800/1999 forordning nr. 3665/87. Artikel 54, stk. 2, i forordning nr. 800/1999 præciserer, at i alle EF-akter, hvor der henvises til forordning nr. 3665/87 eller til artikler heri, skal en sådan henvisning betragtes som en henvisning til forordning nr. 800/1999 eller de tilsvarende artikler i denne forordning. Det fremgår af bilag I til forordning nr. 800/1999, at artikel 18 i forordning nr. 3665/87 svarer til artikel 16 i forordning nr. 800/1999.
I overensstemmelse med artikel 55, stk. 2, i forordning nr. 800/1999 er den blevet anvendt fra den 1. juli 1999.
Forordning nr. 1501/95
Betragtning 14 til forordning nr. 1501/95 har følgende ordlyd:
»Ifølge […] forordning (EØF) nr. 3665/87 […] er det ved differentiering af restitutionssatsen efter destination en forudsætning for udbetaling af restitution, at der fremlægges bevis for, at produktet er blevet importeret i uforandret stand i det tredjeland eller et af de tredjelande, som restitutionen er fastsat for; hvad angår korn, er det kun ved eksport til Schweiz og Liechtenstein, at der anvendes en lavere restitutionssats end den, der ellers gælder for eksport til alle tredjelande; for ikke at lægge hindringer i vejen for den overvejende del af fællesskabseksporten ved at kræve, at der fremlægges bevis for produkternes ankomst til den pågældende destination, bør det på anden måde sikres, at produkter, for hvilke der er ydet den restitution, der anvendes for »alle tredjelande«, ikke eksporteres til ovennævnte lande; med henblik herpå bør kravet om fremlæggelse af ankomstbevis fraviges i alle tilfælde, hvor eksport finder sted ad søvejen; et af myndighederne i medlemsstaterne udstedt bevis for, at produkterne har forladt Fællesskabets toldområde i et fartøj, der er egnet til søtransport, kan betragtes som tilstrækkeligt til at give denne garanti.«
Artikel 13 i forordning nr. 1501/95 bestemmer følgende:
»Uanset artikel 18 i forordning (EØF) nr. 3665/87 kræves der ikke bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug, for at en restitution, der er fastsat ved licitation over eksportrestitutionen med henblik på udførsel til alle tredjelande, kan udbetales, hvis eksportøren fører bevis for, at en mængde på mindst 1500 tons kornprodukter har forladt Fællesskabets toldområde i et fartøj, der er egnet til søtransport.
Dette bevis føres ved, at der på det kontroleksemplar, der er nævnt i artikel 6 i forordning (EØF) nr. 3665/87, på enhedsdokumentet eller på det nationale dokument, der godtgør, at produkterne har forladt Fællesskabets toldområde, anføres nedenstående angivelse attesteret af myndighederne:
[…]
»Eksport af korn ad søvejen — Artikel 13 i forordning (EF) nr. 1501/95«
[…]«
Hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Den 30. december 1999 anmodede Glencore om toldmyndighedernes kontrol af udførslen af i alt 6725000 kg rug til Polen. Det kompetente toldkontor imødekom anmodningen, tildelte Glencore en udførselsangivelse og imødekom en anmodning om midlertidig oplagring af varerne inden udførslen.
I februar 2000 anmodede Glencore om toldmyndighedernes endelige kontrol af udførslen til Rusland via den litauiske havn Klaipeda af de pågældende varer i tre delsendinger på henholdsvis 3041886 kg, 3002975 kg og 668709 kg. Det kompetente toldkontor tildelte udførselsangivelser hertil, som indeholdt den i artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 1501/95 nævnte angivelse.
Det er ubestridt, at den delsending på 3041886, som er den eneste, der er genstand for tvisten i hovedsagen, er sendt fra Lübeck i Tyskland til Klaipeda i et fartøj, der er egnet til søtransport.
Efter begæring fra Glencore udbetalte Hauptzollamt forskudsvis eksportrestitution for denne delsending, således som det er muligt efter artikel 24 i forordning nr. 800/1999, med det forbehold, at retten til den fastsatte eksportrestitution opstår og bevises i overensstemmelse med de gældende formkrav og frister.
Da Hauptzollamt var af den opfattelse, at Glencore i henhold til artikel 16, stk. 3, i forordning nr. 800/1999 skulle fremlægge transportdokument mellem Lübeck og bestemmelsesstedet i Rusland, nemlig Nazran, og da det konstaterede, at virksomheden alene havde fremlagt konnossement mellem Lübeck og Klaipeda, anmodede det ved skrivelse af 2. august 2000 om en kopi af det yderligere transportdokument for transporten mellem Klaipeda og Nazran.
Da Glencore ikke fremsendte denne kopi inden for fristen, krævede Hauptzollamt ved afgørelse af 12. december 2001, ændret ved afgørelse af 1. marts 2004, forskudsudbetalingen af eksportrestitutionen tilbagebetalt, forhøjet med 10% i overensstemmelse med artikel 52, stk. 1, sammenholdt med artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 800/1999.
Glencore anlagde sag ved Finanzgericht Hamburg til prøvelse af disse afgørelser.
Virksomheden har i det væsentlige gjort gældende, at artikel 16 i forordning nr. 800/1999, herunder bestemmelsens stk. 3, er blevet sat ud af kraft af bestemmelserne i forordning nr. 1501/95, hvilket navnlig følger af betragtning 14 til sidstnævnte forordning. Da virksomheden har ført det bevis, der kræves efter artikel 13 i forordning nr. 1501/95, opfylder den betingelserne for at opnå restitution.
Hauptzollamt har gjort gældende, at efter artikel 13 i forordning nr. 1501/95 bliver alene beviset for afslutning af toldformaliteterne erstattet af beviset for, at en mængde på mindst 1500 tons kornprodukter havde forladt Fællesskabets toldområde i et fartøj, der er egnet til søtransport. Eksportøren bliver derimod ikke fritaget fra forpligtelsen til at fremlægge en kopi af transportdokumentet, som efter bestemmelsen i artikel 16, stk. 3, i forordning nr. 800/99 skal fremlægges i samtlige tilfælde.
Den forelæggende ret har rejst spørgsmålet, om artikel 13 i forordning nr. 1501/1995, som fritager eksportøren under de i bestemmelsen anførte betingelser fra at føre bevis for afslutning af toldformaliteterne, skal fortolkes således, at den ligeledes fritager eksportøren fra forpligtelsen i artikel 16, stk. 3, i forordning nr. 800/1999 til at fremlægge en kopi af transportdokumentet.
Da Finanzgericht Hamburg fandt, at en fortolkning af artikel 13 i forordning nr. 1501/95 var nødvendig for at afgøre tvisten, har den udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 13 i forordning (EF) nr. 1501/95 fortolkes således, at der ved tilvejebringelsen af det i stk. 2 omhandlede bevis ikke alene sker fritagelse fra forpligtelsen til at fremlægge bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug, men også fritagelse fra forpligtelsen til at fremlægge transportdokumentet [artikel 18, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 3665/87, nu artikel 16, stk. 3, i forordning (EF) nr. 800/99]?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med spørgsmålet ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 13 i forordning nr. 1501/95 skal fortolkes således, at den omstændighed, at den erhvervsdrivende har ført bevis for, at en mængde på mindst 1500 tons kornprodukter har forladt Fællesskabets toldområde i et fartøj, der er egnet til søtransport, fritager ham fra den forpligtelse, der er fastsat i artikel 16, stk. 3, i forordning nr. 800/1999, til at fremlægge en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet.
Såvel på tidspunktet for vedtagelsen af forordning nr. 1501/95 i dens oprindelige affattelse, som på tidspunktet for ændringen af denne forordnings artikel 13 ved forordning nr. 1259/97 havde denne artikel til formål at fravige artikel 18 i forordning nr. 3665/87.
Under disse omstændigheder og med henblik på at afgøre, om det ved vedtagelsen af forordning nr. 1501/95 i dens oprindelige affattelse, og siden ved ændringen af dens artikel 13 var fællesskabslovgivers hensigt at fritage eksportørerne fra at fremlægge en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet, skal denne artikel for det første fortolkes i lyset af bestemmelserne i artikel 18 i forordning nr. 3665/87.
Artikel 18 i forordning nr. 3665/87 sondrer for det første klart mellem forpligtelsen til at føre bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug, som er genstand for artiklens stk. 1 og 2, på den ene side, og forpligtelsen til at fremlægge en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet, som følger af artiklens stk. 3, på den anden side.
Det skal i denne forbindelse understreges, at transportdokumentet ikke er et tolddokument, og følgelig ikke kan betragtes som et bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug i bestemmelsestredjelandet.
Det skal imidlertid bemærkes, at artikel 13 i forordning nr. 1501/95 alene fritager eksportøren fra forpligtelsen til at føre bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug.
På trods af den omstændighed, at artikel 13 i forordning nr. 1501/95 indledes med ordene »[u]anset artikel 18 i forordning (EØF) nr. 3665/87«, skal bestemmelsen således fortolkes således, at den alene fraviger artikel 18, stk. 1 og 2, i forordning nr. 3665/87.
Det fremgår for det andet af artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 3665/87, at Kommissionen efter proceduren i artikel 38 i forordning nr. 136/66 og de tilsvarende artikler i de øvrige forordninger om fælles markedsordninger i visse særlige tilfælde, som skal fastlægges, kan fastsætte, at det i stk. 1 og 2 nævnte indførselsbevis betragtes som ført ved hjælp af et særskilt dokument eller på anden måde.
Fællesskabslovgiver har derimod på ingen måde fastsat en mulighed for at fravige den særskilte forpligtelse til at fremlægge en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet, som følger af artikel 18, stk. 3, i forordning nr. 3665/87.
Da forordning nr. 1501/95 i dens oprindelige affattelse og nr. 1259/97 blev vedtaget, var den relevante bestemmelse svarende til artikel 38 i forordning nr. 136/66 artikel 23 i Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for korn (
EFT L 181, s. 21
). Denne bestemmelse indførte en fremgangsmåde, hvorefter Forvaltningskomitéen for Korn var involveret.
Såvel forordning nr. 1501/95 i dens oprindelige affattelse som forordning nr. 1259/97 er imidlertid vedtaget i overensstemmelse med den i nævnte artikel anførte fremgangsmåde, hvilket fremgår af de sidste betragtninger til forordningerne, hvorefter de i forordningerne fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelser fra Forvaltningskomitéen for Korn. Det fremgår heraf, at forordningerne er vedtaget med hjemmel i artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 3665/87.
Det er således foreneligt med bestemmelserne i artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 3665/87 at fortolke artikel 13 i forordning nr. 1501/95 således, at bestemmelsen alene fraviger artikel 18, stk. 1 og 2.
Den ovenstående fortolkning er for det tredje i overensstemmelse med formålet med artikel 13 i forordning nr. 1501/95.
Som det fremgår af betragtning 14 til denne forordning, er formålet med bestemmelsen således at undgå at lægge hindringer i vejen for den overvejende del af fællesskabseksporten ved at kræve, at eksportøren skal fremlægge bevis for, at varen er indført til et andet tredjeland end Schweiz eller Liechtenstein og med henblik herpå alene under visse betingelser at kræve bevis for, at varen ikke er blevet udført til Schweiz eller Liechtenstein.
Der er imidlertid forskel på de tolddokumenter, som kræves efter artikel 18, stk. 1 og 2, i forordning nr. 3665/87, og det transportdokument, som kræves efter samme artikels stk. 3, som bygger på det forhold, at det kan være vanskeligt for eksportørerne at få udleveret tolddokumenter fra det importerende tredjelands myndigheder, over for hvilke de ikke råder over pressionsmidler, mens der ikke består tilsvarende vanskeligheder med transportdokumenter, hvoraf eksportørerne ved cif-salg har en kopi i deres egenskab af befragter, eller hvoraf de i tilfælde af fob-salg let vil kunne få udleveret en bekræftet kopi hos køberne i kraft af kontraktforholdet (jf. i denne retning dom af 12.7.1990, sag
C-155/89, Philipp Brothers, Sml. I, s. 3265
, præmis 27).
Det synes således i overensstemmelse med det formål, der forfølges med artikel 13 i forordning nr. 1501/95, at fritage eksportørerne fra forpligtelsen til at føre bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug i bestemmelsestredjelandet, henset til de forhindringer, de kan støde på ved fremskaffelsen af dette bevis, mens det fortsat kræves af dem, at de skal fremlægge en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet, hvilket ikke rejser de samme vanskeligheder.
Det skal ligeledes tilføjes, at henset til den omstændighed, at en eksportørs fremlæggelse af et transportdokument for de varer, som han udfører, altid er egnet til at begrænse risikoen for svig, og at en eksportør ikke støder på særlige vanskeligheder ved at fremskaffe dette dokument, er forpligtelsen til at fremlægge en kopi eller en fotokopi af det pågældende dokument for at kunne opnå en differentieret eksportrestitution, herunder under de faktiske omstændigheder, hvorunder artikel 13 i forordning nr. 1501/95 skal finde anvendelse, i modsætning til hvad Glencore har gjort gældende, ikke i strid med proportionalitetsprincippet.
For det andet forbliver den ovenfor anførte fortolkning af artikel 13 i forordning nr. 1501/95 gyldig, efter at henvisningen i bestemmelsen til artikel 18 i forordning nr. 3665/87 er blevet erstattet af en henvisning til artikel 16 i forordning nr. 800/1999.
Artikel 16 i forordning nr. 800/1999 gentager således i det væsentlige indholdet af artikel 18 i forordning nr. 3665/87.
Den ovenfor anførte fortolkning af artikel 13 i forordning nr. 1501/95 bekræftes for det tredje ved en gennemlæsning af de øvrige forordninger, som er vedtaget i henhold til artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 3665/87 — såsom Kommissionens forordning (EØF) nr. 2669/89 af 1. september 1989 om åbning af en licitation med henblik på gratis levering af olivenolie til Polen (
EFT L 257, s. 20
) — eller artikel 16, stk. 4, i forordning nr. 800/1999 — såsom Kommissionens forordning (EF) nr. 40/2004 af 9. januar 2004 om bevis for afslutning af toldformaliteter ved import af sukker til et tredjeland, jf. artikel 16 i forordning (EF) nr. 800/1999 (
EUT L 6, s. 17
) og de efterfølgende forordninger, eller Kommissionens forordning (EF) nr. 450/2005 af 18. marts 2005 om bevis for afslutning af toldformaliteterne i henhold til artikel 16 i forordning (EF) nr. 800/1999 i forbindelse med import af mælk og mejeriprodukter i tredjelande (
EFT L 74, s. 30
).
Det skal således bemærkes, at ud over redaktionelle forskelle er der ingen af disse forordninger, der fritager eksportøren fra forpligtelsen til at fremlægge en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet.
Følgelig skal det præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 13 i forordning nr. 1501/95 skal fortolkes således, at den omstændighed, at den erhvervsdrivende har ført bevis for, at en mængde på mindst 1500 tons kornprodukter har forladt Fællesskabets toldområde i et fartøj, der er egnet til søtransport, ikke fritager ham fra den forpligtelse, der er fastsat i artikel 16, stk. 3, i forordning nr. 800/1999, til at fremlægge en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

Artikel 13 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1501/95 af 29. juni 1995 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 for så vidt angår ydelse af eksportrestitutioner for korn samt de foranstaltninger, der skal træffes inden for kornsektoren i tilfælde af markedsforstyrrelser, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1259/97 af 1. juli 1997, skal fortolkes således, at den omstændighed, at den erhvervsdrivende har ført bevis for, at en mængde på mindst 1500 tons kornprodukter har forladt Fællesskabets toldområde i et fartøj, der er egnet til søtransport, ikke fritager ham fra den forpligtelse, der er fastsat i artikel 16, stk. 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15. april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, til at fremlægge en kopi eller en fotokopi af transportdokumentet.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.