CELEX: 62002TJ0237
Aktindsigt
forordning (EF) nr. 1049/2001- procedure for kontrol med statsstøtte
undtagelse vedrørende beskyttelsen af undersøgelsens formål
stiltiende afslag
forpligtelse til at foretage en konkret og individuel undersøgelse
intervention
intervenientens påstande, anbringender og argumenter

Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
Technische Glaswerke Ilmenau GmbH (herefter »TGI«) er et tysk selskab med hjemsted i Ilmenau i Freistaat Thüringen (herefter
»delstaten Thüringen«). Selskabet blev stiftet i 1994 med det formål at overtage fire af de tolv glasproduktionslinjer (dvs.
ovne) fra det tidligere selskab Ilmenauer Glaswerke GmbH (herefter »IGW«), som Treuhandanstalt (det offentlige forvaltningsinstitut,
der siden blev til Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben, herefter »BvS«) havde likvideret.
Ved skrivelse af 1. december 1998 underrettede Forbundsrepublikken Tyskland Kommissionen om forskellige foranstaltninger til
finansiel konsolidering af sagsøgeren, herunder en af BvS bevilliget delvis eftergivelse af gælden vedrørende betaling for
ovnene og et lån ydet af delstaten Thüringen gennem sin egen bank, Thüringer Aufbaubank (herefter »TAB«), til Kommissionen.
Ved skrivelse SG(2000) D/102831 af 4. april 2000 indledte Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure som omhandlet i
artikel 88, stk. 2, EF med hensyn til gældseftergivelsen og TAB-lånet, hvilken procedure blev tildelt referencenummer K 19/2000.
Inden for rammerne af den formelle undersøgelsesprocedure modtog Kommissionen supplerende oplysninger fra Forbundsrepublikken
Tyskland samt bemærkninger fra virksomheden Schott Glas, der er en af sagsøgerens konkurrenter.
Den 12. juni 2001 vedtog Kommissionen beslutning 2002/185/EF om Tysklands statsstøtte til Technische Glaswerke Ilmenau GmbH
(EFT 2002 L 62, s. 30), hvorved den begrænsede sin bedømmelse til kun at omfatte gældseftergivelsen. Kommissionen lagde til
grund, at denne ikke svarede til den adfærd, en privat investor ville udvise, og udgjorde statsstøtte, som var uforenelig
med fællesmarkedet.
Ved skrivelse af 3. juli 2001 indledte Kommissionen en ny formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2,
EF, som blev tildelt referencenummer K 44/2001. Denne procedure havde til formål at undersøge udskydelsen af betalingen af
den resterende købesum vedrørende ovnene, omdannelsen af bankgarantien for denne betaling og TAB-lånet.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 28. august 2001 anlagde sagsøgeren sag med påstand om annullation af
Kommissionens beslutning af 12. juni 2001 (sag T-198/01).
Ved skrivelse af 24. oktober 2001 fremsatte sagsøgeren sine bemærkninger til den anden formelle undersøgelsesprocedure og
anmodede Kommissionen om at meddele selskabet aktindsigt i en ikke-fortrolig version af sagsakterne samt mulighed for efterfølgende
at fremsætte nye bemærkninger. Denne anmodning blev afvist af Kommissionen ved skrivelse af 23. november 2001.
Ved skrivelse af 1. marts 2002 begærede sagsøgeren på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001
af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43) om aktindsigt i:
–        »alle dokumenter i Kommissionens sagsakter i alle støttesager, der vedrører [sagsøgeren] og navnlig i støttesag K 44/2001
–        alle dokumenter i Kommissionens sagsakter vedrørende statsstøtte til virksomheden Schott Glas, Jena, Tyskland, ejer: Carl-Zeiss-Stiftung,
Hessenweg 18, D‑89522 Heidenheim a.d. Brenz
med undtagelse af forretningshemmeligheder vedrørende andre virksomheder«.
Ved skrivelse af 27. marts 2002 meddelte Kommissionen sagsøgeren afslag på begæringen, idet den anførte, at de ønskede dokumenter
faldt under den i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001 fastsatte undtagelse, der bl.a. fastslår, at der meddeles
afslag på at give aktindsigt i et dokument, hvis udbredelse ville være til skade for beskyttelsen af formålet med inspektioner,
undersøgelser og revision, medmindre der er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af dokumentet. Kommissionen
har ligeledes bemærket, at »dokumenterne vedrørende [sagsøgeren] er dokumenter, der udgør en del af den igangværende formelle
undersøgelsesprocedure K 44/2001«.
Ved skrivelse af 15. april 2002 genfremsatte sagsøgeren i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001 begæringen
om aktindsigt over for Kommissionens generalsekretær.
Ved skrivelse af 28. maj 2002 meddelte Kommissionens generalsekretær afslag på denne begæring (herefter »beslutningen«) i
følgende vendinger:
»[…]
Jeg takker for Deres brev af 15. april 2002, der er registreret som indgået den 15. april 2002, hvorved De har fremsat begæring
om, at jeg med henblik på fornyet behandling genoptager Deres begæring om aktindsigt i følgende dokumenter:
–        dokumenterne vedrørende statsstøtte, der er ydet til Technische Glaswerke Ilmenau […]
–        dokumenterne vedrørende eventuel statsstøtte, der er tildelt Schott Glas.
For så vidt angår den første del af Deres begæring dækker den skrivelser, der er udvekslet mellem de tyske myndigheder og
Kommissionens [Generaldirektorat (GD)] »Konkurrence«, såvel som bemærkningerne hertil hidrørende fra støttemodtageren [Technische
Glaswerke Ilmenau] og fra en konkurrent, Schott Glas.
For så vidt angår den anden del af Deres begæring dækker den en føranmeldelse under de multisektorale rammebestemmelser for
Schott Glas’ nye store investeringsprojekter i det østlige Tyskland.
Efter gennemgang af Deres begæring er det med beklagelse, at jeg må bekræfte det Dem af GD [»Konkurrence«] meddelte afslag
med den begrundelse, at udbredelsen af disse forskellige dokumenter vil kunne være til skade for beskyttelsen af formålet
med inspektioner, undersøgelser og revision. Denne undtagelse til adgangen til aktindsigt er udtrykkeligt fastsat i artikel
4 [, stk. 2, tredje] led, i forordning [nr.] 1049/2001.
Inden for rammerne af igangværende undersøgelser af en statsstøttes forenelighed med fællesmarkedet er et loyalt samarbejde
og gensidig tillid mellem Kommissionen, medlemsstaten og de berørte virksomheder uundværligt med henblik på at tillade de
forskellige parter at udtrykke sig frit. Derfor vil udbredelsen af dette dokument kunne være til skade for behandlingen af
denne klage, idet denne dialog kompromitteres.
Når endvidere henses til, at føranmeldelsen af Schott Glas’ projekt indeholder en detaljeret beskrivelse af projektet, ville
det medføre risiko for alvorlig skade for dette selskabs kommercielle interesser at meddele aktindsigt i dette dokument. Denne
interesse er udtrykkeligt beskyttet af en undtagelse i adgangen til at give aktindsigt, der er fastsat i artikel 4 [, stk. 2,]
i ovennævnte forordning.
Vi har i øvrigt undersøgt muligheden af at give aktindsigt i sådanne dele af dokumentet, som ikke er omfattet af undtagelserne.
Det har imidlertid vist sig, at disse dokumenter ikke [kan] opdeles i fortrolige og ikke fortrolige dele.
Der foreligger endvidere ikke en mere tungtvejende offentlig interesse, der i dette tilfælde kan begrunde udbredelsen af de
omhandlede dokumenter […]«.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 8. august 2002 har sagsøgeren anlagt denne sag. Ved særskilt dokument
af samme dag fremsatte sagsøgeren i henhold til artikel 76a i Rettens procesreglement anmodning om hasteprocedure, hvilken
anmodning blev afvist ved afgørelse af 12. september 2002.
Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 25. oktober 2002 har selskabet Schott Glas fremsat begæring om at måtte
intervenere i sagen til støtte for de af Kommissionen nedlagte påstande. Ved kendelse af 16. januar 2003 har formanden for
Rettens Fjerde Afdeling tilladt denne intervention. Den 19. februar 2003 har Schott Glas afgivet interventionsindlæg.
Ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor henholdsvis den 8. og 15. november 2002 har Kongeriget Sverige og Republikken
Finland fremsat begæring om at måtte intervenere i sagen til støtte for de af sagsøgeren nedlagte påstande. Ved kendelser
af 16. januar 2003 har formanden for Rettens Fjerde Afdeling tilladt disse interventioner. Den 3. marts 2003 har Kongeriget
Sverige afgivet interventionsindlæg. Republikken Finland har givet afkald på at afgive interventionsindlæg.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 17. december 2002 har sagsøgeren anlagt sag med påstand om annullation
af Kommissionens beslutning K(2002) 2147 endelig udg., vedtaget den 2. oktober 2002 efter den formelle undersøgelsesprocedure
K 44/2001 om statsstøtte ydet af Forbundsrepublikken Tyskland til sagsøgeren (sag T-378/02). Kommissionen har ved denne beslutning
lagt til grund, at TAB-lånet og omdannelsen af bankgarantien udgjorde statsstøtte, der var uforenelig med fællesmarkedet (jf.
præmis 2 ovenfor).
Ved dom af 8. juli 2004, Technische Glaswerke Ilmenau mod Kommissionen (sag T-198/01, Sml. II, s. 2717) frifandt Retten (Femte
Udvidede Afdeling) Kommissionen i sag T-198/01.
Sammensætningen af Rettens afdelinger blev fra og med den 13. september 2004 ændret, og den refererende dommer blev som formand
tilknyttet Rettens Femte Afdeling, hvortil denne sag følgelig henvistes.
Den 14. december 2004 anmodede Retten sagsøgeren om at indgive bemærkninger vedrørende denne sags genstand, navnlig henset
til, at sagsøgeren i forbindelse med sagerne T-198/01 og T-378/02 har fået adgang til forskellige dokumenter vedrørende undersøgelsesprocedurerne
angående støttesagerne K 19/2000 og K 44/2001.
I sit svar, modtaget på Rettens Justitskontor den 20. januar 2005, bekræftede sagsøgeren i forbindelse med sagerne T-198/01
og T-378/02 at have opnået aktindsigt i visse dokumenter, der hidrører fra Forbundsrepublikken Tyskland og Schott Glas, vedrørende
undersøgelsesprocedurerne angående de ovennævnte støttesager, herunder sidstnævntes bemærkninger af 23. januar 2001 vedrørende
den formelle undersøgelsesprocedure K 19/2000. Sagsøgeren har imidlertid bemærket, at selskabet er overbevist om, at det ikke
har fået kendskab til alle de dokumenter vedrørende disse procedurer, som Kommissionen er i besiddelse af. Sagsøgerens interesse
i aktindsigt i nævnte dokumenter består uændret.
Ved skrivelse modtaget på Rettens Justitskontor den 13. april 2005 har Kommissionen efter anmodning fra Retten bemærket, at
den fortsat var i besiddelse af dokumenter, hvori aktindsigt var blevet nægtet sagsøgeren, og som ikke var blevet tilsendt
sagsøgeren i forbindelse med sagerne T-198/01 og T-378/02.
I mellemtiden udsatte formanden for Rettens Fjerde Udvidede Afdeling ved kendelse af 3. marts 2005 sag T-378/02 indtil afsigelse
af Domstolens dom i sag C-404/04 P angående sagsøgerens appel af dommen i sagen Technische Glaswerke Ilmenau mod Kommissionen,
præmis 17 ovenfor.
Ved skrivelse modtaget på Rettens Justitskontor den 31. maj 2006 har Kommissionen efter anmodning fra Retten udfærdiget en
fuldstændig liste over de dokumenter, der indgår i sagsakterne angående undersøgelsesprocedurerne vedrørende støtte, ydet
til sagsøgeren.
Parterne afgav mundtlige indlæg og besvarede spørgsmål fra Retten under retsmødet den 15. juni 2006. Kommissionen blev herved
anmodet om at fremsætte bemærkninger om følgerne i denne sag af Rettens dom af 13. april 2005, Verein für Konsumenteninformation
mod Kommissionen (sag T-2/03, Sml. II, s. 1121, herefter »VKI-dommen«).

Parternes påstande
Sagsøgeren har, støttet af Kongeriget Sverige og Republikken Finland, nedlagt følgende påstande:
–        Beslutningen annulleres, dog ikke med hensyn til den del, hvorved der nægtes aktindsigt i dokumenter, der har direkte forbindelse
til den verserende undersøgelsesprocedure vedrørende støtte angående Schott Glas.
–        Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har, støttet af Schott Glas, nedlagt følgende påstande:
–        Frifindelse.
–        Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

Anvendelsen af forordning nr. 1049/2001
Parternes argumenter
Sagsøgeren gør gældende, at retten til aktindsigt i Kommissionens dokumenter, som defineret i artikel 2, stk. 1, i forordning
nr. 1049/2001, ikke er en del af den almindelige afledte redt, men derimod i lyset af »demokratiprincippet« er en grundrettighed,
hvortil undtagelser skal fortolkes indskrænkende.
Sagsøgeren anfører, at spørgsmålet om fastlæggelsen af selskabets rettigheder i henhold til forordning nr. 1049/2001 skal
holdes adskilt fra spørgsmålet om »parternes« rettigheder inden for rammerne af en statsstøtteprocedure. Ifølge sagsøgeren
har den omstændighed, at retspraksis ikke indrømmer selskabet en ret til, som part berørt af undersøgelsesproceduren vedrørende
støtte, at gennemgå sagsakterne, ingen indvirkning på sagsøgerens rettigheder som borger i Den Europæiske Union.
Kongeriget Sverige gør gældende, at forordning nr. 1049/2001 udgør et almindeligt gældende middel til sikring af offentlighedens
ret til at holde sig informeret om Unionens aktiviteter. Det følger af den klare og præcise definition af de til aktindsigt
berettigede, der fremgår af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1049/2001, at sagsøgeren ubestrideligt er omfattet heraf og
med rette kan kræve, at selskabets begæring behandles i henhold til nævnte forordning.
Kommissionen bemærker, at aktindsigt i sagsakterne i den administrative procedure for, på den ene side, støttemodtageren og,
på den anden side, aktindsigt i dokumenter i henhold til forordning nr. 1049/2001 er to helt forskellige ting. Det følger
af sagsøgerens indlæg, at selskabet udelukkende henholder sig til denne forordning for at omgå procedurereglerne for statsstøtte
og kompensere for manglende processuelle rettigheder. Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse
af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel [88] (EFT L 83, s. 1) hjemler ingen ret til aktindsigt i dokumenter og
sagsakter, og det fremgår af retspraksis, at støttemodtageres proceduremæssige rettigheder er blevet iagttaget, når de har
fået lejlighed til at fremsatte deres bemærkninger under den administrative procedure (Domstolens dom af 24.9.2002, forenede
sager C-74/00 P og C-75/00 P, Falck og Acciaierie di Bolzano mod Kommissionen, Sml. I, s. 7869, og Rettens dom af 6.3.2002,
forenede sager T-127/99, T-129/99 og T-148/99, Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1275), hvilket
var tilfældet for sagsøgeren i denne sag.
Schott Glas gør gældende, at sagsøgeren vil benytte forordning nr. 1049/2001 som middel til at opnå kendskab til interne oplysninger
vedrørende selskabets virksomhed og til at omgå Fællesskabets retsinstansers faste retspraksis vedrørende parters ret til
at opnå aktindsigt i sagsakterne i Kommissionens administrative procedurer. Det er en fremgangsmåde, der åbenlyst er i strid
med det politiske formål med forordning nr. 1049/2001, nemlig at give Fællesskabernes borgere den videst mulige indsigt i
fællesskabsorganernes beslutningsprocesser. Schott Glas tilføjer, at forordning nr. 1049/2001 ikke eksisterede på tidspunktet
for den formelle undersøgelsesprocedure K 58/91 (NN 144/91) om privatisering af virksomheden Jenaer Glaswerk, og at selskabet
derfor ikke kunne forvente, at en konkurrent senere ville kunne ønske at få aktindsigt i dokumenter vedrørende denne procedure.
Schott Glas anfører, at bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne
i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1) vedrørende aktindsigt i sagsakter viser, at denne forordning er en lex
specialis i forhold til forordning nr. 1049/2001. Hvis det forholdt sig anderledes, ville parterne i en procedure og tredjemænd
kunne omgå de grænser for retten til aktindsigt i sagsakterne, der er fastsat i artikel 27 i forordning nr. 1/2003 ved blot
at påberåbe sig forordning nr. 1049/2001. Det samme gælder for statsstøtteprocedurer, for hvilke grænserne for tredjemænds
deltagelse fremgår af dels forordning nr. 659/1999, dels af retspraksis.
Det fremgår endvidere af forordning nr. 1049/2001, at »aktindsigt i sagsakterne« og »aktindsigt i et dokument« ikke er identiske
begreber, og at ret til aktindsigt i et dokument forudsætter en skriftlig begæring, der er tilstrækkelig præcis til, at det
ønskede dokument kan identificeres. Denne forordning giver ikke borgeren ret til at foretage en gennemgang af det berørte
organs sagsakter med henblik på at finde dokumenter, der eventuelt kunne have dennes interesse, hvilken konklusion er så meget
mere gældende, som begæringer om aktindsigt i dokumenter ikke skal være begrundede. I denne sag har sagsøgeren begrænset sig
til kortfattet at begære aktindsigt i »samtlige dokumenter« vedrørende den nævnte statsstøtteprocedure, hvilket ikke er overraskende,
da sagsøgeren selv medgiver, at selskabet søger dokumenter, som det indtil nu ikke er bekendt med.
Schott Glas konkluderer, at sagsøgeren med urette påberåber sig forordning nr. 1049/2001, og at selskabets begæring om aktindsigt,
uanset hvad denne omfatter, ikke bør bedømmes i henhold til bestemmelserne i nævnte forordning, men efter reglerne om adgang
til sagsakterne i støtteprocedurer.
Rettens bemærkninger
Det er ubestridt, at sagsøgeren fremsatte en begæring om aktindsigt i dokumenter på grundlag af forordning nr. 1049/2001,
og at Kommissionen i beslutningen har meddelt afslag på aktindsigt i de ønskede dokumenter, idet den udtrykkeligt har henvist
til nævnte forordnings artikel 4, stk. 2, der indeholder undtagelser til adgangen til aktindsigt vedrørende beskyttelsen af
formålene med dels inspektioner og undersøgelser, dels juridiske personers forretningsmæssige interesser.
På spørgsmål herom anførte Kommissionen udtrykkeligt under retsmødet vedrørende dens argumentation, hvorefter »sagsøgerens
begæring tilsyneladende […] ikke er omfattet af beskyttelsesområdet for forordning nr. 1049/2001«, som sagsøgeren alene har
påberåbt sig med henblik på at omgå procedurereglerne for statsstøtte, at denne retsakt åbenbart fandt anvendelse i denne
sag, men at den i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001 nævnte undtagelse tillod Kommissionen at meddele afslag på
aktindsigt i dokumenter vedrørende verserende støtteprocedurer, såsom dem, der er omfattet af sagsøgerens begæring.
Det ved denne tvist rejste spørgsmål er derfor, hvorvidt det var med rette, at Kommissionen anvendte den i artikel 4, stk. 2,
i forordning nr. 1049/2001 fastsatte undtagelse til adgangen til aktindsigt.
Schott Glas gør i sit interventionsindlæg i det væsentlige gældende, at forordning nr. 1049/2001 kun finder anvendelse på
dokumenter, der er blevet til som led i fællesskabslovgivningsprocessen, at begæringen om aktindsigt ikke burde have været
behandlet i henhold til bestemmelserne i nævnte forordning, men efter reglerne for tildeling af aktindsigt i sagsakterne i
støtteprocedurer, og, endelig, at nævnte forordning ikke finder anvendelse på dokumenter, der er kommet i institutionernes
besiddelse før forordningens ikrafttræden den 3. december 2001. Denne argumentation har således til formål at godtgøre, at
forordning nr. 1049/2001 enten ikke finder anvendelse i denne sag, eller at den udgør et urigtigt retsgrundlag for beslutningen.
Følgelig, hvis det lægges til grund, at Retten kan godtage denne argumentation, kan det på grundlag heraf konstateres, at
beslutningen er retsstridig. Det skal imidlertid bemærkes, at Schott Glas fik tilladelse til at intervenere i sagen til støtte
for Kommissionens påstande, der lyder på frifindelse.
I henhold til artikel 40, stk. 4, i Domstolens statut, som finder anvendelse på Retten i medfør af nævnte statuts artikel
53, kan påstande, der fremsættes i en begæring om intervention, kun gå ud på at understøtte en af parternes påstande. I henhold
til Rettens procesreglements artikel 116, stk. 3, indtræder intervenienten i sagen, som den foreligger ved hans intervention.
Selv om disse bestemmelser ikke er til hinder for, at en intervenient påberåber sig andre argumenter end dem, der er fremført
af den part, der støttes, er det imidlertid en betingelse, at argumenterne ikke ændrer sagens genstand, og at interventionen
stadig sker til støtte for partens påstande (jf. VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).
Det er i denne sag, eftersom, dels, såfremt det antages, at Schott Glas’ argument tillader, at det lægges til grund, at beslutningen
er retsstridig, dels, at Kommissionen har nedlagt påstand om frifindelse, og at denne påstand ikke er støttet på anbringender
om, at det fastslås, at beslutningen er retsstridig, klart, at en undersøgelse af nævnte argumentation ville have den virkning,
at tvistens rammer ville blive ændret i forhold til den måde, hvorpå de er blevet defineret i stævningen og svarskriftet.
Denne argumentation må således afvises (jf. i denne retning VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 53 og 54).

Tvistens genstand
Parternes argumenter
Sagsøgeren bemærker, at selskabet har søgt om aktindsigt i dokumenter vedrørende »alle« de støtteprocedurer, der vedrører
det, nemlig procedurerne K 19/2000 og K 44/2001, og dem vedrørende Schott Glas, herunder proceduren vedrørende privatiseringen
af denne virksomhed.
Beslutningen indebærer således et afslag på aktindsigt i fire forskellige grupper dokumenter vedrørende:
–        den afsluttede støtteprocedure K 19/2000
–        den verserende støtteprocedure K 44/2001
–        den eller de afsluttede støtteprocedurer vedrørende privatiseringen af Jenaer Schott Glas
–        den verserende støtteprocedure vedrørende Schott Glas’ nye investering i delstaten Thüringen.
Sagsøgeren anfører, at hvis beslutningen skulle fortolkes i den retning, at den kun vedrørte dokumenter angående den verserende
procedure K 44/2001 og dokumenterne vedrørende den verserende undersøgelsesprocedure angående Schott Glas, ville artikel 8,
stk. 3, i forordning nr. 1049/2001 finde anvendelse. Således svarer Kommissionens manglende svar for så vidt angår begæringen
om aktindsigt i de øvrige ønskede dokumenter til en beslutning om afslag, der kan anfægtes. Sagsøgeren bemærker ligeledes,
at dette søgsmål udelukkende tilsigter annullation af afslaget på aktindsigt vedrørende de tre første grupper dokumenter,
der er nævnt i foregående præmis.
Sagsøgeren bestrider Kommissionens argumentation, hvorefter begæringen om aktindsigt i dokumenter vedrørende statsstøtte ydet
til virksomheden »Schott Glas Jena« var formuleret for upræcist, og at den således ikke kunne dække dokumenter vedrørende
statsstøtte ydet i forbindelse med privatiseringen af Jenaer Glaswerke i 1992. Ifølge sagsøgeren burde det have været åbenbart
for Kommissionen, at begæringen om aktindsigt også omfattede nævnte dokumenter, selv hvis den omhandlede støtteprocedure ikke
var blevet behandlet under benævnelsen »Schott Glas Jena«. Dette bekræftes af, at Kommissionen i det mindste i sit svarskrift
ikke havde nogen vanskelighed ved at identificere den omhandlede procedure.
Kommissionen udtaler, at den ikke er i besiddelse af noget dokument vedrørende statsstøtte ydet til selskabet »Schott Glas,
Jena«, der er den betegnelse, som udtrykkeligt er anvendt i begæringen om aktindsigt, men at den råder over sagsakter vedrørende
en undersøgelsesprocedure angående støtte ydet til Schott Lithotec AG. Kommissionen anfører, at den antog, at sagsøgeren havde
givet sidstnævnte virksomhed navnet »Schott Glas«, og at den således havde meddelt afslag på begæringen om aktindsigt, henset
til den verserende støtteprocedure angående Schott Lithotec AG. Disse betragtninger er endvidere uden betydning, når henses
til den i stævningen anførte genstand for denne tvist.
Kommissionen gør ligeledes gældende, at den ikke har sagsakter vedrørende en afsluttet støtteprocedure »i forbindelse med
privatiseringen af Jenaer Schott Glass«, således som det er anført i stævningen, idet den bemærker, at virksomheden Schott
Glas har hørt til den private sektor i 50 år og således ikke er blevet privatiseret. Kommissionen bemærker, at Schott Glas
har deltaget i privatiseringen af virksomheden Jenaer Glaswerk, idet Schott Glas købte en del af denne virksomheds selskabskapital
for 1 tysk mark, hvilken transaktion ikke blev anset for at indebære noget støtteelement ved afslutningen på den formelle
undersøgelsesprocedure K 58/91 (NN 144/91), der blev foretaget i januar 1992.
Den omstændighed, at sagsøgeren ligeledes havde til hensigt at begære aktindsigt i sagsakterne i ovennævnte procedure, fremgik
ikke af begæringen om aktindsigt og fremgår første gang af stævningen. Under disse omstændigheder var det med rette, at Kommissionen
lagde til grund, at genstanden for sagsøgerens begæring alene var aktindsigt i sagsakterne vedrørende undersøgelsesproceduren
angående støtte ydet til Schott Lithotec AG.
Rettens bemærkninger
Det fremgår af en samlet gennemlæsning af beslutningen og Kommissionens skriftlige indlæg, at sidstnævnte først meddelte afslag
på aktindsigt i dokumenter vedrørende statsstøtte ydet til sagsøgeren, hvilke dokumenter var dem vedrørende procedurerne under
referencerne K 19/2000 og K 44/2001. Kommissionen anfører, at det ikke var muligt for den at behandle dokumenterne fra de
to procedurer hver for sig, da de vedrørte samme restruktureringsforanstaltninger og var støttet på samme dokumenter.
Kommissionen har derefter lagt til grund, at begæringen om aktindsigt i »alle dokumenter i Kommissionens sagsakter vedrørende
statsstøtte til fordel for virksomheden Schott Glas, Jena« dækker en »føranmeldelse under de multisektorale rammebestemmelser
for Schott Glas’ nye store investeringsprojekter i det østlige Tyskland«. Kommissionen meddelte afslag på denne begæring,
idet den støttede sig på de i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001 fastsatte undtagelser i retten til aktindsigt
vedrørende dels beskyttelsen af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision, dels beskyttelsen af en juridisk persons
forretningsmæssige interesser.
Sagsøgeren har i stævningen anført, at selskabets begæring om aktindsigt vedrørende Schott Glas havde en dobbelt betydning,
eftersom den dækkede dokumenter vedrørende:
a) den eller de afsluttede støtteprocedurer i forbindelse med privatiseringen af Jenaer Schott Glas
b) den verserende støtteprocedure vedrørende Schott Glas nye investering i delstaten Thüringen.
Sagsøgeren har ligeledes udtalt, at denne sag ikke tilsigter annullation af afslag på aktindsigt i dokumenter under b) i den
foregående præmis og, at hvis beslutningen skulle fortolkes således, at den kun vedrørte sidstnævnte dokumenter og ikke dem,
der er nævnt under a), ville artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001 finde anvendelse. Således svarer Kommissionens
manglende svar for så vidt angår begæringen om aktindsigt i de under a) i den foregående præmis anførte dokumenter til et
stiltiende afslag på aktindsigt, der kan indbringes for Retten.
Det er ubestridt, at Kommissionen har vedtaget en udtrykkelig beslutning om afslag på den genfremsatte begæring om aktindsigt
i dokumenter vedrørende Schott Glas, i det mindste således som Kommissionen har forstået begæringens ordlyd, dvs. som en begæring
om aktindsigt i de under litra b) i præmis 51 ovenfor anførte dokumenter.
Hvad angår eksistensen af et stiltiende afslag på aktindsigt i de under a) ovenfor i præmis 51 nævnte dokumenter skal det
fastlægges, hvorvidt Kommissionen med rimelighed kunne forstå den dobbelte betydning af den genfremsatte begæring om aktindsigt
i dokumenterne vedrørende Schott Glas, således som bemærket i præmis 51 ovenfor. Den administrative myndigheds tavshed kan
kun udgøre en beslutning om afslag, såfremt nævnte myndighed var i stand til at træffe faktisk afgørelse og dermed var i stand
til at forstå begæringens indhold.
Det skal i denne sag konstateres, at både den oprindelige begæring om aktindsigt og genfremsættelsen heraf er affattet i generelle
vendinger uden at indeholde nogen henvisning til hverken virksomheden Jenaer Glaswerke, privatiseringen heraf eller nogen
bestemt periode.
Først i stævningen nævner sagsøgeren for første gang, at selskabet har indgivet begæring om aktindsigt i dokumenter vedrørende
en støtteprocedure angående »privatiseringen af Schott Glas« eller af »Jenaer Schott Glas«. Mens sagsøgeren bemærker, at det
burde have været »åbenbart« for Kommissionen, at begæringen om aktindsigt også omfattede dokumenterne vedrørende statsstøtte
i forbindelse med privatiseringen af Jenaer Glaswerke i 1992, har selskabet i et svar på Rettens spørgsmål om dette søgsmåls
genstand medgivet, at begæringen var upræcis, idet selskabet på egne vegne har gentaget Kongeriget Sveriges argumentation
om Kommissionens tilsidesættelse af dens pligt til at yde bistand i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001.
Det fremgår i øvrigt af svarskriftet, at Kommissionen var nødt til at fortolke ansøgningen for at kunne forstå den på en måde,
der faktisk, men kun delvist, svarer til sagsøgerens forventninger. Kommissionen anfører således, at sagsøgeren »ikke bemærkede,
hvad selskabet mente med »alle dokumenter i Kommissionens sagsakter vedrørende statsstøtte til virksomheden Schott Glas, Jena««,
og at den »antog«, at sagsøgeren havde brugt navnet Schott Glas ved en fejl, selv om navnet på den virksomhed, der havde modtaget
støtte, som var genstand for den på tidspunktet for beslutningens vedtagelse verserende undersøgelsesprocedure, var »Schott
Lithotec AG«.
Det skal konkluderes, at sagsøgerens begæring om aktindsigt ikke var affattet således, at Kommissionen kunne forstå den dobbelte
betydning, og at det følgelig ikke kan lægges til grund, at Kommissionen har meddelt et stiltiende afslag på begæringen om
aktindsigt i de under litra a) i præmis 51 ovenfor anførte dokumenter.
Det følger af ovenstående betragtninger, at Kommissionen ved beslutningen meddelte afslag på aktindsigt i dokumenterne vedrørende
dels undersøgelsesproceduren angående støtte, ydet til sagsøgeren, dels den verserende undersøgelsesprocedure vedrørende »Schott
Glas’ nye investering i delstaten Thüringen«, idet det bemærkes, at denne anden del af beslutningen ikke er genstand for sagsøgerens
søgsmål.
Under disse omstændigheder må søgsmålet for så vidt angår påstanden om annullation af et hævdet stiltiende afslag på aktindsigt
i dokumenter vedrørende »den afsluttede støtteprocedure i forbindelse med privatiseringen af Jenaer Schott Glas« afvises.

Tilsidesættelse af artikel 4 i forordning nr. 1049/2001 om undtagelsen til adgangen til aktindsigt vedrørende beskyttelsen
af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision
Til støtte for ovennævnte anbringende har sagsøgeren, støttet af Kongeriget Sverige, rejst flere klagepunkter. For det første
meddelte Kommissionen afslag på aktindsigt i de ønskede dokumenter uden at foretage en faktisk undersøgelse af hvert enkelt
dokument. For det andet støttede Kommissionen sig med urette på løsninger i retspraksis, der vedrører afslag på aktindsigt
i dokumenter angående traktatbrudsprocedurer mod en medlemsstat, der ikke kan sammenlignes med undersøgelsesprocedurer vedrørende
støtte. For det tredje har Kommissionen tilsidesat retten til delvis aktindsigt. For det fjerde burde den i artikel 4, stk. 2,
i forordning 1049/2001 fastsatte interesseafvejning have ført til indsigt i de ønskede dokumenter.
Retten skal først behandle klagepunktet vedrørende den manglende faktiske og individuelle undersøgelse af hvert enkelt af
de dokumenter, der er omfattet af begæringen om aktindsigt.
Parternes argumenter
Sagsøgeren gør gældende, at beslutningens begrundelse viser, at man aldrig kan meddele aktindsigt i dokumenter vedrørende
verserende støtteprocedurer på grund af deres karakter. Sagsøgeren bemærker, at Kommissionen således har meddelt afslag på
aktindsigt i de ønskede dokumenter, uafhængigt af hvilken støtteprocedure og hvilke dokumenter det drejer sig om.
Det fremgår af såvel ordlyden af artikel 4 i forordning nr. 1049/2001 som retspraksis, at Kommissionen derimod i hvert enkelt
tilfælde skal foretage en konkret undersøgelse af, hvorvidt aktindsigt i det omhandlede dokument kan være til skade for undersøgelsesproceduren.
Sagsøgeren bemærker, at »det forhold, at det omtvistede dokument vedrører inspektioner, ikke i sig selv kan begrunde, at den
påberåbte undtagelse bringes i anvendelse« (Rettens dom af 13.9.2000, sag T-20/99, Denkavit Nederland mod Kommissionen, Sml.
II, s. 3011, præmis 45).
Kommissionen har heller ikke godtgjort, at aktindsigt i dokumenterne kunne have skadet støtteproceduren vedrørende sagsøgeren,
der allerede var afsluttet på tidspunktet for begæringen om aktindsigt. Det ville i øvrigt ifølge sagsøgeren have været umuligt
at føre et sådant bevis. Sagsøgeren bemærker, at artikel 4, stk. 7, i forordning nr. 1049/2001 udtrykkeligt bestemmer, at
de i stk. 3 fastlagte undtagelser kun finder anvendelse i den periode, hvor formålet med beskyttelsen berettiger det. For
så vidt angår inspektioner og undersøgelser følger det af selve deres karakter, at ingen begrundelse for afslag på aktindsigt
længere kunne have betydning, når den omhandlede undersøgelse er afsluttet.
Sagsøgeren bemærker, at Kommissionen har meddelt afslag på delvis aktindsigt og støttet dette afslag på en generel begrundelse,
hvorefter »man ikke kan opdele dokumenterne i fortrolige og ikke fortrolige dele«, idet den har taget udgangspunkt i princippet
om, at alle dokumenter vedrørende en støtteprocedure udelukkende udveksles mellem Kommissionen og medlemsstaten, og at ingen
anden person bør have adgang til dem, selv efter procedurens afslutning.
Kongeriget Sverige gør gældende, at det fremgår af beslutningen og af det standpunkt, Kommissionen indtager i sagen for Retten,
at den ikke foretog en konkret bedømmelse af oplysningerne i de dokumenter, hvori aktindsigt var blevet begæret. Domstolen
og Retten har ved flere lejligheder præciseret, at undersøgelsen af en begæring om adgang, i henhold til de tidligere bestemmelser,
skal omfatte de oplysninger, der er indeholdt i det ønskede dokument, hvilket princip endnu er gældende i henhold til forordning
nr. 1049/2001. I mangel af en sådan undersøgelse ville det være umuligt at fastslå, hvorvidt der findes beskyttelsesværdige
interesser, der kan berettige, at dokumentet bevares fortroligt, eller at foretage den interesseafvejning, der er nævnt i
artikel 4, stk. 2, i forordning 1049/2001. Den konkrete bedømmelse er ligeledes uundværlig ved afgørelsen af muligheden for
delvis aktindsigt. Denne konklusion er gældende, uanset hvilken undtagelse der finder anvendelse.
Kommissionen gør gældende, at den opfattelse, der er udtrykt i Rettens dom af 11. december 2001, Petrie m.fl. mod Kommissionen
(sag T‑191/99, Sml. II, s. 3677), hvorpå beslutningen er støttet, finder ubegrænset anvendelse på undersøgelsesprocedurer
vedrørende støtte, der utvivlsomt er »undersøgelser« i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1046/2001’s forstand.
Kommissionen anfører, at der, ligesom i traktatbrudsprocedurer, skal være et oprigtigt og loyalt samarbejde mellem Kommissionen
og medlemsstaten, hvilket udelukker, at tredjemænd får adgang til dokumenterne vedrørende disse procedurer, før de er blevet
afsluttet. Så længe undersøgelsesproceduren vedrørende støtte ikke er afsluttet, kan der ifølge Kommissionen ikke gives offentligheden
en ret til aktindsigt i dokumenter, når de i en sådan procedure interesserede parter ikke har samme ret i henhold til retten
til kontradiktion.
Kommissionen bemærker, at sagsøgerens begæring om aktindsigt omfatter dokumenter vedrørende en verserende undersøgelsesprocedure
angående støtte. Kommissionen vedtog to beslutninger vedrørende de to parter i et samlet omstruktureringsforslag, der er angivet
som sådan af sagsøgeren selv i selskabets skriftlige indlæg. Kommissionen anfører, at den verserende støtteprocedure K 44/2001
vedrører de samme omstruktureringsforanstaltninger og støtter sig på de samme dokumenter som støtteprocedure K 19/2000, og
konkluderer, at det derfor var nødvendigt at foretage en samlet behandling af begæringerne om aktindsigt vedrørende de to
omhandlede procedurer.
Kommissionen gør gældende, at denne tvist er forskellig fra den, der gav anledning til VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor,
der vedrørte et afslag på aktindsigt i dokumenter angående en kartelprocedure, der allerede var afsluttet. I denne sag drejer
det sig om en begæring om aktindsigt i dokumenter vedrørende en verserende undersøgelsesprocedure angående statsstøtte, og
ifølge Kommissionen tillader de i dommen i sagen Petrie m.fl. mod Kommissionen fastsatte principper, præmis 68 ovenfor, at
der gives et generelt svar, og at det således ikke var nødvendigt at foretage en konkret og individuel analyse af de af nævnte
begæring omfattede dokumenter.
Schott Glas bemærker, at på tidspunktet for sagsøgerens indgivelse af begæringen om aktindsigt i dokumenter vedrørende to
støttesager, var procedure K 44/2001 stadig i gang. Den nære indholdsmæssige forbindelse mellem de to støtteprocedurer K 19/2000
og K 44/2001 er gentagne gange blevet understreget af sagsøgeren selv. Schott Glas konkluderer heraf, at sagsøgeren indgav
begæring om aktindsigt i dokumenter, selv om der verserede undersøgelser i en procedure, hvori Kommissionen endnu ikke havde
truffet beslutning.
Schott Glas er af den opfattelse, at Kommissionen i denne sag burde have fortolket undtagelserne i forordning nr. 1049/2001
i overensstemmelse med de faste principper angående tredjemænds rettigheder i støtteprocedurer, og at det således var med
rette, at den lagde til grund, at udbredelse af de af sagsøgeren ønskede dokumenter ville have været til væsentlig skade for
beskyttelsen af formålet med undersøgelser (artikel 4, stk. 2, tredje led, i forordning nr. 1049/2001) og Kommissionens beslutningsproces
i sag K 44/2001 (artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001).
Rettens bemærkninger
Det fremgår af artikel 2, 4 og 6-8 i forordning nr. 1049/2001, at den institution, der har modtaget en begæring om aktindsigt
på grundlag af denne forordning, har en forpligtelse til at undersøge og besvare denne begæring og navnlig til at afgøre,
om en af undtagelserne i nævnte forordnings artikel 4 finder anvendelse på de omhandlede dokumenter (VKI-dommen, nævnt i præmis
24 ovenfor, præmis 67 og 68).
I det foreliggende tilfælde har Kommissionen afslået at udbrede dokumenter vedrørende undersøgelsesprocedurer angående statsstøtte,
ydet til sagsøgeren, hvilket skete i henhold til den i artikel 4, stk. 2, tredje led, i forordning nr. 1049/2001 fastsatte
undtagelse til adgangen til aktindsigt vedrørende beskyttelsen af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision.
Det skal bemærkes, at de dokumenter, således som det er blevet anført af Kommissionen uden at dette er blevet bestridt af
sagsøgeren og Kongeriget Sverige, der er omfattet af begæringen om aktindsigt, faktisk omhandlede en »undersøgelse« i artikel
4, stk. 2, tredje led, i forordning nr. 1049/2001’s forstand.
Imidlertid kan alene det forhold, at et dokument vedrører en interesse, der er beskyttet gennem en undtagelse, ikke begrunde,
at undtagelsen bringes i anvendelse (jf. i denne retning dommen i sagen Denkavit Nederland mod Kommissionen, nævnt i præmis
64 ovenfor, præmis 45). En sådan anvendelse kan i princippet kun begrundes, såfremt institutionen forud herfor dels har foretaget
en vurdering af, om aktindsigt i dokumentet konkret og faktisk kunne skade den beskyttede interesse, dels såfremt der i de
tilfælde, der er omhandlet i artikel 4, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1049/2001, ikke forelå en mere tungtvejende offentlig
interesse, der kunne begrunde indsigt i det omhandlede dokument. Endvidere skal risikoen for, at en beskyttet interesse skades,
kunne forudses med en rimelig grad af sandsynlighed og ikke være rent hypotetisk (jf. i denne retning Rettens dom af 7.2.2002,
sag T-211/00, Kuijer mod Rådet, Sml. II, s. 485, præmis 56). Den undersøgelse, som institutionen principielt skal foretage
for at bringe en undtagelse i anvendelse, skal følgelig udføres konkret og skal fremgå af beslutningens begrundelse (jf. i
denne retning Rettens dom af 19.7.1999, sag T-14/98, Hautala mod Rådet, Sml. II, s. 2489, præmis 67, og af 6.4.2000, sag T-188/98,
Kuijer mod Rådet, Sml. II, s. 1959, præmis 38, samt VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 69 og 74).
Det fremgår i øvrigt af forordning nr. 1049/2001, at alle de i forordningens artikel 4, stk. 1-3, nævnte undtagelser finder
anvendelse på aktindsigt »i et dokument«. Denne konkrete undersøgelse skal således foretages for hvert enkelt af de dokumenter,
der er omhandlet i begæringen (VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 70).
Det skal atter bemærkes, at en konkret og individuel undersøgelse, i modsætning til en abstrakt og samlet undersøgelse, gør
det muligt for institutionen at bedømme muligheden for at give den, der har indgivet begæring herom, delvis aktindsigt i overensstemmelse
med artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 1049/2001 (VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 73 og 75), og at artikel
4, stk. 7, i forordning nr. 1049/2001 for så vidt angår den tidsmæssige anvendelse af undtagelserne til retten til aktindsigt
bestemmer, at undtagelserne i stk. 1-3 kun finder anvendelse i den periode, hvor beskyttelsen er begrundet »i dokumentets
indhold«.
I det foreliggende tilfælde fremgår det ikke af beslutningens begrundelse, at Kommissionen har foretaget en konkret og individuel
bedømmelse af indholdet af de af begæringen om aktindsigt omfattede dokumenter. Kommissionen har heller ikke i hverken svarskriftet,
i bemærkningerne af 13. april 2005 eller under retsmødet hævdet, at den foretog en sådan undersøgelse. Det fremgår af beslutningens
ordlyd, at Kommissionen ikke har støttet den på oplysninger indeholdt i de omhandlede dokumenter, men på en generel analyse
af kategorier af dokumenter, hvorved der sondredes mellem, for det første, skriftvekslinger med den berørte medlemsstat og,
for det andet, bemærkninger, indgivet af de interesserede parter i forbindelse med den formelle undersøgelsesprocedure.
Det fremgår heller ikke af beslutningen, at Kommissionen faktisk kontrollerede, at hvert af de af begæringen omfattede dokumenter
var omfattet af en af de to definerede kategorier.
Der kan endog drages den modsatte konklusion af den processuelle foranstaltning, hvorved Kommissionen blev anmodet om at sende
Retten en fuldstændig liste over de dokumenter, der indgår i sagsakterne vedrørende undersøgelsesprocedurer angående støtte,
ydet til sagsøgeren.
Gennemgangen af denne liste viser, at flere af de dokumenter, Kommissionen var i besiddelse af på tidspunktet for beslutningens
vedtagelse, ikke udgør hverken skriftvekslinger med den berørte medlemsstat eller bemærkninger fra de interesserede parter,
nemlig:
–        Kommissionens skrivelse af 28. december 2000, hvorved den anmodede Schott Glas om at besvare en række spørgsmål i forbindelse
med den formelle undersøgelsesprocedure K 19/2000 (dokument 39)
–        notater fra GD »Konkurrence«, hvorved forskellige af Kommissionens tjenestegrene anmodes om oplysninger eller vurderinger
angående de af generaldirektoratet udarbejdede beslutningsudkast (dokumenterne 3, 18, 45 og 54), samt tjenestegrenenes svar
(dokumenterne 4, 19, 20 og 46-49)
–        notater fra GD »Konkurrence«, rettet til det ansvarlige medlem af Kommissionen (dokumenterne 12, 17, 44 og 79)
–        de interne notater fra GD »Konkurrence« om sagens status (dokumenterne 8, 13, 33 og 36).
På spørgsmål under retsmødet vedrørende tilsidesættelsen af forpligtelsen til at foretage en konkret og individuel undersøgelse
af de af begæringen om aktindsigt omfattede dokumenter bemærkede Kommissionen i sit svar, at der er forskel mellem den faktiske
situation i denne tvist og den, der forelå i den sag, der gav anledning til VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor. Ifølge
Kommissionen er det i et tilfælde som det foreliggende, hvor begæringen om aktindsigt angår dokumenter vedrørende en verserende
kontrolprocedure om støtte, ikke nødvendigt at foretage en konkret og individuel undersøgelse, og det er tilstrækkeligt at
give en generel besvarelse om, at de nævnte dokumenter er fortrolige i henhold til undtagelsen til retten til aktindsigt vedrørende
beskyttelse af undersøgelsesaktiviteter.
Det skal bemærkes, at den forpligtelse, der påhviler en institution, til at foretage en konkret og individuel undersøgelse
af indholdet af de dokumenter, der er omfattet af en begæring om aktindsigt, udgør en principiel løsning (VKI-dommen, nævnt
i præmis 24 ovenfor, præmis 75), der finder anvendelse på alle de undtagelser, der fremgår af stk. 1-3 i artikel 4 i forordning
nr. 1049/2001, uanset hvilket område de ønskede dokumenter vedrører, bl.a. området for karteller, som i sagen, der gav anledning
til VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, eller området for kontrol med offentlig støtte.
Den nævnte undersøgelse kan ikke være nødvendig, når det som følge af de særlige omstændigheder i det konkrete tilfælde er
åbenbart, at aktindsigten skal afslås eller derimod imødekommes. Dette kunne bl.a. være tilfældet, såfremt det var åbenbart,
at visse dokumenter som helhed var omfattet af en undtagelse til retten til aktindsigt, eller når det derimod var åbenbart,
at de var tilgængelige som helhed, eller endelig, når de allerede var blevet konkret og individuelt bedømt af Kommissionen
under lignende omstændigheder (VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 75).
Det skal således undersøges, hvorvidt sagsøgerens begæring vedrører dokumenter, for hvilke det på grund af sagens omstændigheder
ikke er nødvendigt at foretage en sådan konkret og individuel undersøgelse.
I beslutningen har Kommissionen begrundet anvendelsen af undtagelsen vedrørende beskyttelsen af formålet med inspektioner
og undersøgelser, idet den gør gældende, at loyalt samarbejde og gensidig tillid mellem Kommissionen, medlemsstaten og de
berørte virksomheder er uundværligt inden for verserende undersøgelser vedrørende statsstøttes forenelighed med fællesmarkedet
med henblik på at gøre det muligt for de forskellige »parter« at udtrykke sig frit, og at udbredelsen af dokumenter vedrørende
disse undersøgelser »kan være til skade for undersøgelsen af klag[en], idet denne dialog kompromitteres«.
Det er Rettens opfattelse, at en så generel bedømmelse af alle sagsakterne vedrørende undersøgelsesprocedurerne angående støtte,
ydet til sagsøgeren, ikke godtgør, at der i denne sag foreligger sådanne særlige omstændigheder, at det kan lægges til grund,
at det ikke var nødvendigt at foretage en konkret og individuel undersøgelse af de dokumenter, som indgik heri. Det er nærmere
ikke godtgjort, at disse dokumenter åbenbart i deres helhed var dækket af en undtagelse til retten til aktindsigt.
Således som det er anført i præmis 81 ovenfor, fremgår det ikke af beslutningen, at Kommissionen konkret har kontrolleret,
at hvert enkelt af de i begæringen anførte dokumenter var omfattet af de to definerede kategorier. Det følger derimod af den
i præmis 82 ovenfor nævnte processuelle foranstaltning, at flere af de dokumenter, Kommissionen var i besiddelse af, ikke
hørte under en af disse kategorier, og følgelig, at opdelingen af disse dokumenter i to kategorier ikke var præcis. Denne
konstatering af en upræcis kategorisering udelukker under alle omstændigheder, at det lægges til grund, at samtlige de af
begæringen omfattede dokumenter klart er dækket af den i beslutningen påberåbte undtagelse (jf. i denne retning VKI-dommen,
nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 83).
Det skal ligeledes for fuldstændighedens skyld bemærkes, at de betragtninger, som Kommissionen har anført i beslutningen –
som i svarskriftet i øvrigt – er vage og generelle. I mangel af en individuel undersøgelse, dvs. for hvert enkelt dokument,
giver disse betragtninger ikke mulighed for med tilstrækkelig sikkerhed og nøjagtighed at fastslå, at Kommissionens argumentation
– såfremt den principielt anses for at være begrundet – gælder for alle dokumenterne i de administrative sagsakter vedrørende
undersøgelsesproceduren angående støtte, ydet til sagsøgeren. De betænkeligheder, Kommissionen har givet udtryk for, er i
sig selv løse påstande og følgelig overdrevent hypotetiske (VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 84).
Det kan i denne henseende synes mildest talt paradoksalt at gøre nødvendigheden af en åben og direkte dialog mellem Kommissionen,
medlemsstaten og de »berørte virksomheder« inden for rammerne af loyalt samarbejdsklima gældende til støtte for at nægte netop
en af de berørte »parter« adgang til at gøre sig bekendt med alle de oplysninger, der direkte vedrører drøftelsernes genstand.
Endvidere henviser Kommissionen for så vidt angår den tidsmæssige anvendelse af den påberåbte undtagelse til dokumenter vedrørende
»verserende undersøgelser«, hvilket er en generel formulering, der ikke gør det muligt at konkludere med den tilstrækkelige
sikkerhed, at alle de af begæringen om aktindsigt omfattede dokumenter stadig på datoen for beslutningens vedtagelse var dækket
af nævnte undtagelse, idet bemærkes, at støtteproceduren K 19/2000 var afsluttet den 28. maj 2002.
Det skal atter bemærkes, at det således er undtagelsesvist og udelukkende, såfremt den konkrete og individuelle undersøgelse
af dokumenterne ville være forbundet med en uforholdsmæssig administrativ byrde, der går ud over grænserne for, hvad der med
rimelighed kan forlanges, at undersøgelsesforpligtelsen kan fraviges (VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 112).
Det er i det foreliggende tilfælde ubestridt, at Kommissionen hverken i beslutningen, i sine skriftlige indlæg eller under
retsmødet har gjort gældende, at undersøgelsen af sagsøgerens begæring om aktindsigt var forbundet med en uforholdsmæssigt
stor arbejdsbyrde.
Under disse omstændigheder bør Schott Glas’ argumentation, hvorefter man ikke for alvor kan forvente af Kommissionen, at den
leverer »den betydelige administrative indsats«, der er påkrævet ved en undersøgelse af alle sagsakterne vedrørende en statsstøtteprocedure
med henblik på at foretage en opdeling mellem fortrolige og ikke-fortrolige oplysninger, for så vidt som sagsøgeren ikke har
haft en retsbeskyttet adgang til at få indsigt i de omhandlede dokumenter, afvises.
Det bemærkes, at artikel 40, stk. 4, i statutten for Domstolen og artikel 116, stk. 4, i Rettens procesreglement giver intervenienten
ret til ikke alene at fremsætte selvstændige argumenter, men også selvstændige anbringender, når blot de støtter en af sagens
parters påstande, og så længe disse ikke adskiller sig fuldstændig fra tvistens grundlæggende indhold, således som det er
fastlagt mellem sagsøgeren og den sagsøgte, hvilket ville ændre sagens genstand (Rettens dom af 15.6.2005, sag T-171/02, Regione
autonoma della Sardegna mod Kommissionen, Sml. II, s. 2123, præmis 152).
I denne sag, således som det er anført ovenfor, indeholder stævningen, svarskriftet og sagsøgerens og Kommissionens svar på
Rettens spørgsmål angående tvistens genstand ikke henvisning til nogen problematik vedrørende den arbejdsbyrde, som behandlingen
af begæringen om aktindsigt indebar. Under disse omstændigheder bør Schott Glas’ argumentation, hvorefter »den betydelige
administrative indsats«, der var påkrævet ved behandlingen af begæringen om aktindsigt, ikke betragtes som forbundet med denne
tvists genstand.
Det skal endelig bemærkes, at Schott Glas i sit interventionsindlæg gør undtagelsen i artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001
gældende. Schott Glas gør gældende, at det var med rette, at Kommissionen nåede til den konklusion, at udbredelse af de af
sagsøgeren ønskede dokumenter ville have været til væsentlig skade for Kommissionens beslutningsproces i sag K 44/2001. Da
denne undtagelse imidlertid ikke er blevet lagt til grund af Kommissionen i beslutningen, tilkommer det ikke Retten at sætte
sig i denne institutions sted for at fastslå, hvorvidt denne undtagelse faktisk finder anvendelse på de af begæringen omfattede
dokumenter (jf. i denne retning VKI-dommen, nævnt i præmis 24 ovenfor, præmis 91).
Det følger af de ovenstående betragtninger, at klagepunktet vedrørende den manglende konkrete og individuelle undersøgelse
af de af begæringen om aktindsigt omfattede dokumenter bør godtages, og Kommissionens blotte og bare afslag på aktindsigt
for sagsøgeren er således udtryk for urigtig retsanvendelse. Det bør således lægges til grund, at Kommissionen har tilsidesat
artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001, og at beslutningen således bør annulleres, uden at det er fornødent at undersøge
de øvrige anbringender, som er gjort gældende af sagsøgeren og Kongeriget Sverige.

Sagens omkostninger
I henhold til Rettens procesreglements artikel 87, stk. 3, kan Retten fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver
part skal bære sine egne omkostninger, hvis parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter. Under de i
denne sag foreliggende omstændigheder finder Retten grundlag for at fastslå, at Kommissionen bør bære sine egne omkostninger
samt betale tre fjerdedele af sagsøgerens omkostninger. Sidstnævnte bør bære en fjerdel af sine egne omkostninger.
I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 4, tredje afsnit, kan Retten bestemme, at en intervenient bærer sine egne
omkostninger. I denne sag bør Schott Glas, der har interveneret til støtte for Kommissionen, bære sine egne omkostninger.
Kongeriget Sverige og Republikken Finland bærer deres egne omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 4,
første afsnit.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1)
Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning af 28. maj 2002 annulleres, for så vidt som den meddeler afslag på
aktindsigt i dokumenter vedrørende undersøgelsesprocedurerne angående støtte ydet til Technische Glaswerke Ilmenau GmbH.
2)
I øvrigt frifindes Kommissionen.
3)
Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler tre fjerdedele af de omkostninger, Technische Glaswerke Ilmenau har afholdt.
Sidstnævnte bærer en fjerdedel af sine egne omkostninger.
4)
Schott Glas, Kongeriget Sverige og Republikken Finland bærer deres egne omkostninger.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 14. december 2006.
E. Coulon

M. Vilaras
Justitssekretær

Afdelingsformand
*
Processprog: tysk.