CELEX: 62008CJ0508
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Laisvė teikti jūrų transporto paslaugas
Reglamentas (EEB) Nr. 3577/92
1 ir 4 straipsniai
Kabotažo paslaugos valstybėje narėje
Pareiga nediskriminuojant sudaryti viešųjų paslaugų teikimo sutartis
Išimtinės sutarties sudarymas iki valstybės narės įstojimo į Sąjungą prieš tai nepaskelbus konkurso

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad 2004 m. balandžio 16 d. pasirašydama išimtinę
viešųjų paslaugų teikimo sutartį su
Gozo Channel Co. Ltd
(toliau – GCCL), nors prieš tai nebuvo paskelbusi konkurso, Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1992 m. gruodžio
7 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3577/92, taikantį laisvės teikti paslaugas principą jūrų transportui valstybėse narėse (jūrų
kabotažas) (OL L 364, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 10), ir būtent pagal jo 1 ir 4 straipsnius.

Teisinis pagrindas

Stojimo aktas
Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos
Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir
Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 236, 2003, p. 33, toliau – Stojimo aktas) 2 straipsnyje
numatyta:
„Nuo įstojimo dienos pirminių Sutarčių ir prieš įstojimą institucijų ir Europos centrinio banko priimtų aktų nuostatos naujosioms
valstybėms narėms yra privalomos ir tose valstybėse taikomos tose Sutartyse ir šiame Akte nustatytomis sąlygomis.“

Reglamentas Nr. 3577/92
Pagal Reglamento Nr. 3577/92 1 straipsnio 1 dalį:
„Nuo 1993 m. sausio 1 d. laisvė teikti jūrų transporto paslaugas valstybėje narėje (jūrų kabotažą) suteikiama Bendrijos laivų
savininkams, kurių laivai įregistruoti valstybėje narėje ir plaukioja su jos vėliava, jei šie laivai atitinka visas kabotažo
vykdymo šioje valstybėje narėje sąlygas, įskaitant laivus, įregistruotus Euros registre, kai jį patvirtins Taryba.“
Šio reglamento 4 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybė narė gali sudaryti su laivybos kompanijomis, teikiančiomis reguliarias paslaugas į salas, iš jų arba tarp jų, visuomenės
aptarnavimo [viešųjų paslaugų teikimo] sutartis arba nustatyti joms visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus [įpareigojimus
teikti viešąsias paslaugas] kaip sąlygą kabotažo paslaugoms teikti.
Kai valstybė narė sudaro visuomenės aptarnavimo [viešųjų paslaugų teikimo] sutartis arba nustato visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus
[įpareigojimus teikti viešąsias paslaugas], neturi būti diskriminuojami jokie Bendrijos laivų savininkai.“

Ginčo aplinkybės ir iki teisminė procedūra
Vykstant deryboms dėl Maltos Respublikos stojimo į Europos Sąjungą, 2001 m. spalio 26 d. ši priėmė Bendrąją poziciją (Konferencija
dėl stojimo į Europos Sąjungą – Malta – doc. 20766/01 CONF-M 80/01) dėl transporto politikai skirto skyriaus. Šioje bendrojoje
pozicijoje numatyta: „ES pažymi, kad Malta iki 2002 m. birželio 30 d. su
Sea Malta Co. Ltd
ir [GCCL] ketina sudaryti išimtines penkerių metų trukmės įpareigojimų teikti viešąsias paslaugas sutartis, o pasibaigus šių
sutarčių galiojimui bus taikomos viešųjų pirkimų konkursų procedūros pagal taikytiną teisyną“.
Atsakydama į Komisijos prašymą pateikti informaciją 2005 m. kovo 7 d. laišku Maltos Respublika patvirtino, kad 2004 m. balandžio
16 d. Maltos vyriausybė su GCCL ir
Sea Malta Co. Ltd
sudarė šešerių metų laikotarpiui dvi išimtines įpareigojimų teikti viešąsias paslaugas sutartis dėl jūrų transporto paslaugų
tarp Maltos ir Gozo salų.
Todėl Komisija nusprendė pradėti EB 226 straipsnyje numatytą procedūrą. 2006 m. balandžio 10 d. oficialiame pranešime ši institucija
nurodė, kad šios sutartys, dėl kurių nebuvo skelbtas konkursas, neatitinka Bendrijos teisės, nes, pirma, jos sudarytos ne
pagal nediskriminuojančią procedūrą ir, antra, neįrodytas nei jų būtinumas, nei proporcingumas.
2006 m. birželio 12 d. Maltos Respublika atsakė į šį oficialų pranešimą.
Kadangi Komisijos šis atsakymas netenkino, 2006 m. gruodžio 15 d. ji priėmė pagrįstą nuomonę, kurioje nurodė, kad 2004 m.
balandžio 16 d. pasirašydama su GCCL išimtinę sutartį dėl jūrų transporto paslaugų užtikrinimo tarp Maltos ir Gozo salų, nors
prieš tai nebuvo paskelbusi konkurso, Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamentą Nr. 3577/92, ir būtent pagal
jo 1 ir 4 straipsnius. Ji paragino šią valstybę narę per du mėnesius nuo minėtos nuomonės gavimo imtis būtinų priemonių, kad
į ją būtų atsižvelgta.
Į minėtą pagrįstą nuomonę Maltos Respublika atsakė 2008 m. birželio 15 d. laišku, kuriuo informavo Komisiją, kad pradėta ruoštis
skelbti konkursą dėl jūrų transporto tarp Maltos ir Gozo salų paslaugų, kuris turėtų įvykti ne vėliau kaip 2008 m. spalio
mėnesį.
Šiomis aplinkybėmis Komisija pareiškė šį ieškinį.

Dėl ieškinio
Grįsdama savo ieškinį Komisija teigia, kad, pirma, iš Reglamento Nr. 3577/92 4 straipsnio 1 dalies antros pastraipos matyti,
jog viešųjų jūrų kabotažo paslaugų sutartis turi būti sudaroma pagal nediskriminuojančią ir Bendrijos lygmeniu atvirą viešųjų
pirkimų konkurso procedūrą, o 2004 m. balandžio 16 d. Maltos vyriausybės ir GCCL sutartis nebuvo sudaryta pagal tokią procedūrą.
Antra, iš 2001 m. vasario 20 d. Sprendimo
Analir ir kt
. (C‑205/99, Rink. p. I‑1271) matyti, kad viešųjų paslaugų teikimo sutartis atitinka Reglamento Nr. 3577/92 reikalavimus tik
jeigu galima įrodyti realų viešųjų paslaugų poreikį. Tačiau su GCCL sudarytos sutarties atveju Maltos Respublika pakankamai
neįrodė nei tokio poreikio, nei išimtinės sutarties būtinumo ir proporcingumo.
Kaip pagrindinį gynybos argumentą Maltos Respublika nurodo tai, kad Reglamentas Nr. 3577/92 šiai sutarčiai netaikomas, nes
ji buvo sudaryta prieš 2004 m. gegužės 1 d., t. y. iki Maltos Respublikos įstojimo į Sąjungą.
Dublike Komisija neginčija to, kad šis reglamentas Maltos Respublikai nebuvo taikomas ginčijamos sutarties pasirašymo dieną,
t. y. 2004 m. balandžio 16 d. Tačiau ji teigia, kad šios sutarties atveju ši valstybė narė nevykdo įsipareigojimų pagal minėtą
reglamentą būtent nuo 2004 m. gegužės 1 d. Per teismo posėdį Komisija dar pažymėjo, kad šis nevykdymas pasireiškia tuo, jog
minėta sutartis palikta galioti po Maltos Respublikos įstojimo į Sąjungą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento 38 straipsnio 1 dalies c punkto ir su šia nuostata
susijusios teismo praktikos matyti, jog bet kuriame ieškinyje, kuriuo pradedama byla, turi būti nurodomas ginčo dalykas ir
pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka, ir ši nuoroda turi būti pakankamai aiški bei tiksli, kad atsakovas galėtų pasirengti
gynybai, o Teisingumo Teismas – vykdyti savo kontrolę. Darytina išvada, kad pagrindinės teisinės ir faktinės aplinkybės, kuriomis
pagrįstas ieškinys, turi būti nuosekliai išdėstytos ir suprantamos iš paties ieškinio teksto, o jame pateikiamus reikalavimus
reikia suformuluoti nedviprasmiškai, siekiant išvengti Teisingumo Teismo sprendimo
ultra petita
arba jo nepriėmimo dėl kurio nors kaltinimo (žr. 2008 m. vasario 21 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑412/04, Rink. p. I‑619, 103 punktą bei 2010 m. birželio 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑211/08, Rink. p. I‑0000, 32 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šioje byloje tiek iš pagrįstos nuomonės, tiek iš Komisijos ieškinio reikalavimų formuluotės nedviprasmiškai matyti, jog Komisijos
nurodytas Maltos Respublikos įsipareigojimų pagal Reglamentą Nr. 3577/92 nevykdymas kyla iš to, kad 2004 m. balandžio 16 d.
buvo pasirašyta ginčijama sutartis.
Darytina išvada, kad teiginys, jog Maltos Respublika nevykdo įsipareigojimų pagal šį reglamentą nuo 2004 m. gegužės 1 d.,
neatitinka ieškinio reikalavimų.
Todėl Teisingumo Teismas negali išnagrinėti tokio teiginio pagrįstumo ir priimti dėl jo sprendimo, kuris nebūtų
ultra petita
.
Kalbant apie Komisijos ieškinyje nurodytą įsipareigojimų nevykdymo dalyką, reikia pažymėti, kad pagal Stojimo akto 2 straipsnį
Reglamentas Nr. 3577/92, kaip tai pripažįsta Komisija, Maltos Respublikai taikomas tik nuo 2004 m. gegužės 1 d., t. y. nuo
šios valstybės įstojimo į Sąjungą (pagal analogiją žr. 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo
Hadadi
, C‑168/08, Rink. p. I‑6871, 26 punktą).
Šiomis aplinkybėmis, kaip savo išvados 57 punkte pažymėjo generalinė advokatė, Komisijos ieškinys gali būti pagrįstas tik
jeigu Maltos Respublika Reglamentu Nr. 3577/92 vis dėlto buvo įpareigota laikytis tam tikrų įsipareigojimų iki šios datos.
Šioje byloje tokie įsipareigojimai reikštų visų pirma tai, kad laikotarpiu iki Reglamento Nr. 3577/92 tapimo taikytinu valstybėms
jos neturėjo sudaryti viešųjų paslaugų teikimo sutarties tokiu būdu, kuris neatitiktų šio reglamento 1 ir 4 straipsnių.
Tačiau konstatuotina, kad savo ieškinio Komisija negrindė galimu tokių įsipareigojimų egzistavimu. Atvirkščiai, kaip nurodyta
šio sprendimo 15 punkte, tiek dublike, tiek per teismo posėdį ji pažymėjo, kad, jos nuomone, Maltos Respublika nevykdė įsipareigojimų
pagal Reglamentą Nr. 3577/92 būtent nuo 2004 m. gegužės 1 d., kai šis reglamentas įsigaliojo šiai valstybei narei dėl įstojimo
į Sąjungą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ir nesant būtinybės priimti sprendimo dėl kitų subsidiairiai pateiktų Maltos Respublikos
gynybos argumentų, Komisijos ieškinį reikia atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi Maltos Respublika prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Komisija pralaimėjo bylą, pastaroji turi
jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: maltiečių.