CELEX: 62003CJ0138
Ieškinys dėl panaikinimo
Struktūriniai fondai
Bendras finansavimas
Reglamentai (EB) Nr. 1260/1999 ir Nr. 1685/2000
Nacionalinių įstaigų vykdant valstybės pagalbos programas avansu į sąskaitas pervestų sumų tinkamumo sąlygos

1       Italijos Respublika ieškiniu prašo panaikinti:
–       2003 m. sausio 20 d. Europos Bendrijų Komisijos laišką, kuriuo nuspręsta išskaityti dalį sumų, prašomų valstybės pagalbos
schemai vykdant veiklos programą „Moksliniai tyrimai, technologinis vystymasis, aukštasis išsilavinimas“ (toliau – ginčijamas
2003 m. sausio 20 d. laiškas),
–       2003 m. kovo 3 d. Komisijos laišką, kuriuo nustatyta galutinė minėtos išskaitos suma (toliau – ginčijamas 2003 m. kovo 3 d.
laiškas),
–       2003 m. gegužės 14 d. Komisijos laišką tiek, kiek juo teikiant valstybės pagalbą po 2003 m. vasario 19 d. pervestos lėšos
pripažintos neatitinkančiomis paramos iš struktūrinių fondų teikimo reikalavimų (toliau – ginčijamas 2003 m. gegužės 14 d.
laiškas),
–       2003 m. liepos 29 d. Komisijos laišką, kuriuo, teikiant valstybės pagalbą, po 2003 m. vasario 19 d. pervestos lėšos pripažintos
neatitinkančiomis paramos iš struktūrinių fondų teikimo reikalavimų (toliau – ginčijamas 2003 m. liepos 29 d. laiškas).

Teisinis pagrindas
2       1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų, (OL L 161,
p. 1) keturiasdešimt antroje ir keturiasdešimt trečioje konstatuojamosiose dalyse nurodoma:
„42) <...> mokėjimai atliekami avansu, vėliau kompensuojant realias išlaidas;<...>
43) <...> patikimas finansų valdymas turėtų būti užtikrintas numatant, kad išlaidos turi būti tinkamai pateisintos ir patvirtintos
<...>.“
3       Šio reglamento 9 straipsnis nurodo:
„<...>
Šiame reglamente:
l)      galutiniai gavėjai – tai institucijos, valstybinės ar privačios firmos, kurios atsako už pavestą veiklą. Pagalbos programos
pagal Sutarties 87 straipsnį ir pagalbos, kurią teikia valstybių narių paskirtos institucijos, galutiniai gavėjai yra tos
institucijos, kurios teikia pagalbą;
<...>
o)      mokėjimo institucija – tai viena ar daugiau nacionalinių, regioninių ar vietos institucijų arba įstaigų, kurias valstybės
narės paskiria mokėjimo paraiškoms rengti, teikti ir mokėjimams iš Komisijos gauti. Valstybės narės nustato visas savo santykių
su mokėjimo institucija procedūras ir šios santykius su Komisija“.
4       To paties reglamento 32 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa numato:
„Mokėjimai gali būti avansiniai mokėjimai, tarpiniai mokėjimai arba paskutinio likučio apmokėjimas. Tarpiniai mokėjimai ir
likučio apmokėjimas yra susiję su faktiškai sumokėtomis išlaidomis, kurios turi atitikti galutinių naudos gavėjų mokėjimus,
pagrįstus gautomis sąskaitomis faktūromis arba apskaitos dokumentais, kurie turi tokią pat įrodomąją vertę.“ (pataisytas vertimas)
5       Pagal Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą „priėmus pirmąjį įsipareigojimą, Komisija mokėjimo institucijai
perveda avansinį mokėjimą. Šio mokėjimo dydis sudaro 7 % fondų įnašo, skirto minėtai pagalbai. <...>“. (pataisytas vertimas)
6       2000 m. liepos 28 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1685/2000, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999 įgyvendinimo
taisykles dėl struktūrinių fondų bendrai finansuojamos veiklos išlaidų atitikties reikalavimamas (pataisytas vertimas) (OL L 193,
p. 39) priede numatyta:
„1 taisyklė: faktiškai sumokėtos išlaidos
1. GALUTINIŲ NAUDOS GAVĖJŲ ATLIKTI MOKĖJIMAI
1.1.      Galutinių naudos gavėjų mokėjimai, remiantis reglamento (EB) Nr. 1260/1999 <...> 32 straipsnio 1 dalies trečiąja pastraipa
<...>, atliekami grynaisiais pinigais pagal 1.4 punkte nurodytas išimtis.
1.2.      Sutarties 87 straipsnyje numatytų pagalbos schemų ir valstybių narių paskirtų įstaigų suteiktos pagalbos atveju „galutinių
naudos gavėjų mokėjimai“ – tai pagalbą skyrusių įstaigų atskiriems gavėjams sumokėta pagalba. Galutinių naudos gavėjų sumokėta
pagalba turi būti pagrįsta pagalbos reikalavimais ir tikslais.
1.3.      Išskyrus 1.2 punkte minėtus atvejus, „galutinių naudos gavėjų mokėjimai“ – tai mokėjimai, kuriuos atliko įstaigos, viešos
ar privačios firmos, nurodytos programos priede pagal reglamento (Nr. 1260/1999) 18 straipsnio 3 dalies b punktą, tiesiogiai
atsakančios už konkrečios veiklos vykdymą.
<...>
2. IŠLAIDŲ ĮRODYMAS
Paprastai galutinių naudos gavėjų mokėjimai turi būti pateisinti gautomis sąskaitomis faktūromis. Jeigu to negalima padaryti,
mokėjimai turi būti pateisinti lygiavertės įrodomosios vertės apskaitos dokumentais.
Be to, jeigu veiklai vykdyti nėra skelbiamas konkursas, galutinių naudos gavėjų mokėjimai turi būti pateisinti įstaigų, viešų
ar privačių firmų, susijusių su veiklos vykdymu, faktiškai sumokėtomis išlaidomis (įskaitant 1.4 punkte minėtas išlaidas).
<...>“. (pataisytas vertimas)

Faktinės bylos aplinkybės
7       2000 m. rugpjūčio 8 d. Komisija patvirtino veiklos programą „Moksliniai tyrimai, technologinis vystymasis, aukštasis išsilavinimas“
(toliau – programa), kuriai taikoma Bendrijos pagalba, skirtą Italijos regionų, patenkančių į Reglamento Nr. 1260/1999 1 tikslo
sritį, struktūriniams pokyčiams.
8       2001 m. rugsėjo 7 d. Komisija pateikė Italijos Respublikai Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos
aiškinamąją pastabą (toliau – aiškinamoji pastaba). Institucija lydraštyje nurodo, kad „šios pastabos tikslas – išaiškinti
kai kuriuos Komisijai pateiktus klausimus dėl sąvokų „faktiškai sumokėtos išlaidos“ ir „galutinių naudos gavėjų mokėjimai“.
Aiškinamojoje pastaboje nagrinėjamas „avansu pervedamų subsidijų“, t. y. sumų, kurias galutiniai naudos gavėjai avansu pervedė
atskiriems gavėjams, atitiktis reikalavimams bendrai finansuoti tuo atveju, kai Bendrijos fondų galutinis naudos gavėjas nesutampa
su atskiru gavėju. Pabrėždama, kad deklaruojamos išlaidos turi būti faktiškai sumokėtos ir patvirtintos įrodomosios vertės
dokumentais, Komisija daro išvadą, jog „galutinio naudos gavėjo avansiniai mokėjimai gali būti įtraukti į Komisijai deklaruojamas
išlaidas, tik jeigu minėtas naudos gavėjas gali įrodyti, kad atskiras gavėjas šią sumą panaudojo faktinėms išlaidoms apmokėti“.
9       Ginčijamu 2003 m. sausio 20 d. laišku, skirtu Italijos Respublikai, Komisija nusprendė sumažinti sumas, skirtas avansiniams
mokėjimams, ir sustabdyti mokėjimo remiantis pateiktais su programa susijusių išlaidų patvirtinimo dokumentais procedūrą.
10     Ginčijamu 2003 m. kovo 3 d. laišku Komisija pranešė, kad atsižvelgdama į 3 163 570,18 EUR išskaitą iš minėtų avansinių mokėjimų,
ji nurodė sumokėti mažesnę sumą nei prašoma paraiškoje.
11     Tuo pat metu Regionų plėtros ir pertvarkos komitete (toliau – Komitetas) pradėta konsultavimosi procedūra, kurios tikslas
– nustatyti struktūrinių fondų valdymo supaprastinimo reikalavimus. Konkrečiai kalbant, dėl finansų valdymo Komitetas nagrinėjo
avansinių mokėjimų pagal pagalbos schemas atitikties reikalavimams klausimą. Kadangi, anot Komisijos, galiojančios teisės
normos nenumatė, kad avansiniai mokėjimai būtų laikomi atitinkančiais reikalavimus, ji pateikė Komitetui Reglamento Nr. 1685/2000
dalinio pakeitimo, performuluojant,
inter alia
, šio reglamento priede pateiktą 1 taisyklę dėl „faktiškai sumokėtų išlaidų“, projektą. 2003 m. vasario 19 d. 73‑iame Komiteto
posėdyje valstybėms narėms nepritarus šiam projektui, Komisija nusprendė jo atsisakyti.
12     Ginčijamu 2003 m. gegužės 14 d. laišku Komisija pranešė Italijos Respublikai Komiteto svarstymų metu padarytą išvadą ir patvirtino,
kad dėl avansinių mokėjimų pagal pagalbos schemą ji toliau laikosi aiškinamojoje pastaboje išreikštos nuomonės. Tačiau, atsižvelgdama
į galimas abejones dėl tikslaus galiojančių nuostatų statuso ir teisėtus lūkesčius, kurie galėjo atsirasti iki svarstymų pabaigos
2003 m. vasario 19 d., Komisija nusprendė pripažinti atitinkančiais reikalavimus visus avansinius mokėjimus, dėl kurių paskyrimo
iki minėtos datos buvo priimtas galutinis sprendimas arba užbaigta konkurso procedūra.
13     Be to, 2003 m. gegužės 23 d. laišku Komisija pranešė Italijos valdžios institucijoms, kad pradėjo ginčijamais 2003 m. sausio
20 d. ir kovo 3 d. laiškais išskaitytos sumos mokėjimo procedūrą ir panaikino šiuose laiškuose pateiktus sprendimus. 3 163 570,18
EUR suma išmokėta 2003 m. birželio 5 dieną.
14     Galiausiai Komisija išsiuntė Italijos valdžios institucijoms ginčijamą 2003 m. liepos 29 d. laišką, kuriame nurodė, jog siekiant
ištaisyti kai kurias vertimo klaidas parengta nauja ginčijamo 2003 m. gegužės 14 d. laiško redakcija. Ši nauja redakcija,
pakeičianti ankstesniąją, skiriasi nuo jos tik viena pastraipa.

Šalių pastabos ir procesas Teisingumo Teisme

Byla C‑138/03
15     Italijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamus 2003 m. sausio 20 d. ir kovo 3 d. laiškus ir visus juos pagrindžiančius arba su jais susijusius aktus,
–       priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
16     Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–       išbraukti bylą iš registro.

Byla C‑324/03
17     Italijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamą 2003 m. gegužės 14 d. Komisijos laišką tiek, kiek juo, teikiant valstybės pagalbą, po 2003 m. vasario
19 d. avansiniai mokėjimai pripažinti neatitinkančiais paramos iš struktūrinių fondų reikalavimų, ir visus su juo susijusius
bei jį pagrindžiančius aktus;
–       priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
18     Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–       atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus pirmo reikalavimo, kaip nepagrįstą,
–       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Byla C‑431/03
19     Italijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamą 2003 m. liepos 29 d. laišką ir visus su juo susijusius bei jį pagrindžiančius teisės aktus,
–       priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
20     Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–       atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus pirmo reikalavimo, kaip nepagrįstą,
–       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
21     2004 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimamas galutinis
sprendimas, bylos C‑138/03, C‑324/03 ir C‑431/03 buvo sujungtos.

Byla C‑138/03
22     Italijos Respublika ieškiniu prašo panaikinti ginčijamus 2003 m. sausio 20 d. ir kovo 3 d. laiškus, kuriais atitinkamai atsisakoma
atlyginti avansinius mokėjimus, kuriuos vykdydamos programą pervedė Italijos valdžios institucijos, ir nuspręsta išskaityti
3 163 570,18 EUR sumą.
23     Tačiau aišku, kad 2003 m. gegužės 23 d. laišku Komisija Italijos valdžios institucijoms pranešė, jog panaikino sprendimą atsisakyti
atlyginti avansinius mokėjimus ir pradėjo nurodytos sumos mokėjimo procedūrą.
24     Taip pat aišku, kad 3 163 570,18 EUR suma Italijos Respublikai išmokėta 2003 m. birželio 5 dieną.
25     Galima daryti išvadą, kad panaikinus ginčijamuose 2003 m. sausio 20 d. ir kovo 3 d. laiškuose pateiktus sprendimus, buvo pasiektas
vienintelis rezultatas, kurio ieškovė prašo savo pagal EB 230 straipsnį pareikštu ieškiniu, todėl Teisingumo Teismui nėra
reikalo priimti sprendimą. Iš esmės išnagrinėjęs pagal EB 230 straipsnį pareikštą ieškinį Teisingumo Teismas gali tik panaikinti
aktą, dėl kurio pareikštas ieškinys (1993 m. kovo 8 d. nutarties
Lezzi Pietro prieš Komisiją
, C‑123/92, Rink. p. I‑809, 10 punktas).
26     Taigi nelikus ieškinio byloje C‑138/03 dalyko, nėra reikalo priimti sprendimo.

Byla C‑324/03

Dėl ieškinio priimtinumo
27     Komisija pareiškė prieštaravimą dėl priimtinumo, nes ginčijamas 2003 m. gegužės 14 d. laiškas negali būti ginčijamu aktu pagal
EB 230 straipsnį.
Šalių argumentai
28     Komisija teigia, kad, viena vertus, ginčijamas 2003 m. gegužės 14 d. laiškas tik paaiškina tam tikras atitikties reikalavimams
finansuoti iš struktūrinių fondų taisykles ir šiuo aspektu neturi jokių teisinių pasekmių Italijos Respublikai. Tokias pasekmes
gali sukelti tik Komisijos sprendimai, priimti konkrečių paraiškų dėl mokėjimo pagrindu.
29     Kita vertus, Komisija teigia, kad minėtu laišku ji tik patvirtina savo nuomonę, išreikštą aiškinamojoje pastaboje.
30     Italijos Respublika atsako, kad ginčijamame 2003 m. gegužės 14 d. laiške išreikšta Komisijos nuomonė iš esmės yra aktas, kuriuo
į galiojančią schemą įtraukiama nauja aplinkybė, į kurią atsižvelgiama sprendžiant, ar išlaidos atitinka reikalavimus, t. y.
nuostata, kad pagal pagalbos schemas avansiniai mokėjimai neatitinka reikalavimų būti bendrai finansuotais iš Bendrijos, ir
kuri dėl savo naujo turinio gali sukelti ieškovei tiesiogines teisines pasekmes.
31     Italijos vyriausybė taip pat tvirtina, kad ginčijamas 2003 m. gegužės 14 d. laiškas nėra tik aiškinamojoje pastaboje Komisijos
išreikštą nuomonę patvirtinantis aktas, nes jis yra institucijos svarstymų Komitete, siekiant Reglamento Nr. 1685/2000 dalinio
pakeitimo, rezultatas.
Teisingumo Teismo vertinimas
32     Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką ieškinys dėl panaikinimo galimas dėl visų institucijų priimtų nuostatų, kurios,
nesvarbu kokio pobūdžio ar formos, gali sukelti teisines pasekmes (1971 m. kovo 31 d. Sprendimo
Komisija prieš Tarybą
, 22/70, Rink. p. 263, 42 punktas ir 1993 m. birželio 16 d. Sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
C‑325/91, Rink. p. I‑3283, 9 punktas).
33     Šiuo atveju kalbama apie Italijos Respublikai skirtą Komisijos laišką, kuriuo siekta pranešti šios institucijos nuomonę dėl
tam tikrų valstybių narių vykdant valstybės pagalbos programas avansinių mokėjimų neatitikties paramos iš struktūrinių fondų
reikalavimams.
34     Siekiant įvertinti, ar šis laiškas tik paaiškina Komisijos nuomonę, nepakeisdamas galiojančių Bendrijos teisės normų, ir ar
jis gali sukelti teisines pasekmes, sukurdamas valstybėms narėms naujus įsipareigojimus, nagrinėtinas šio akto turinys.
35     Komisijos argumento pagrįstumą reikia vertinti kartu su esminiais bylos klausimais (šiuo aspektu žr. 1997 m. kovo 20 d. Sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
, C‑57/95, Rink. p. I‑1627, 9 ir 10 punktus).
36     Be to, aišku, kad ginčijamo 2003 m. gegužės 14 d. laiško pirmoje dalyje Komisija dar kartą patvirtino aiškinamojoje pastaboje
išdėstytą savo nuomonę dėl valstybių narių avansinių mokėjimų neatitikties paramos iš struktūrinių fondų reikalavimams, tačiau
antroje dalyje, siekdama pateisinti iki 2003 m. vasario 19 d. avansinių mokėjimų atlyginimą valstybių narių teisėtais lūkesčiais,
ji aiškiai remiasi abejonėmis, kurios galėjo atsirasti dėl tikslaus galiojančių nuostatų statuso.
37     Taigi kadangi ginčijamas 2003 m. gegužės 14 d. laiškas nėra tik aiškinamąją pastabą patvirtinantis aktas, jis laikytinas galutiniu
pakartotinio padėties ištyrimo rezultatu (šiuo aspektu žr. 1978 m. kovo 9 d. Sprendimą
Herpels prieš Komisiją
, 54/77, Rink. p. 585, 14 punktas).
38     Iš to, kas išdėstyta aukščiau išplaukia, kad ieškinys C‑324/03 yra priimtinas.

Dėl esmės
Dėl pirmo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio ir Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1 ir
2 punktų pažeidimu.
–       Šalių argumentai
39     Italijos Respublika mano, kad nei Reglamente Nr. 1260/1999, nei Reglamente Nr. 1685/2000 nėra tokios nuostatos, pagal kurią
atskirų finansavimo gavėjų veiklą būtų galima pripažinti atitinkančia reikalavimus vertinant galutinių naudos gavėjų pagal
valstybės pagalbos schemą sumokėtų išlaidų atitiktį reikalavimams.
40     Tokį aiškinimą pirmiausiai patvirtina Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnis, numatantis, kad galutinių naudos gavėjų mokėjimai
turi būti pagrįsti, jei įmanoma, gautomis sąskaitomis faktūromis arba, kitais atvejais, apskaitos dokumentais, kurie turi
tokią pat įrodomąją vertę. Antra, Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.2 punkte numatyta, kad galutinių naudos gavėjų
sumokėta pagalba turi atitikti pagalbos reikalavimus ir tikslus. Taigi šios nuostatos neleidžia taikyti jokių kitų reikalavimų,
susijusių su atitinkamų atskirų finansavimo gavėjų išlaidų dokumentais. Trečia, minėtos 1 taisyklės 2 punktas leidžia, kai
negalima pateikti sąskaitų faktūrų, mokėjimus pagrįsti kitais tokią pat įrodomąją vertę turinčiais apskaitos dokumentais.
41     Komisijos nuomone, Reglamento Nr. 1260/1999 prasme „apskaitos dokumentais, kurie turi tokią pat įrodomąją vertę“, laikytini
mokėjimą patvirtinantys dokumentai, kuriuos Komisija pripažįsta ir priima tuo atveju, kai pagal atitinkamos valstybės narės
mokesčių ir apskaitos nuostatas išmokant pinigus neišduodama sąskaita faktūra. Nėra jokios priežasties manyti, kad šie dokumentai
susiję tik su pagalbos schemomis ar kad pagal šias schemas galėtų būti sąskaitos faktūros skirtingoms vykdymo operacijoms.
42     Be to, dėl aplinkybės, kad Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnis nemini atskirų finansavimo gavėjų, Komisija teigia, jog
Italijos vyriausybė nepaiso šio reglamento 30 straipsniu Komisijai suteiktos kompetencijos, jei būtina, nustatyti bendras
taisykles išlaidų atitikties reikalavimams srityje. Iš reglamento Nr. 1260/1999 negalima daryti išvados, kad minėtų išlaidų
atitiktis reikalavimams yra išsamiai reglamentuota.
43     Komisija patikslina, kad Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.2 punktą reikia aiškinti taip, jog jis reikalauja įrodyti,
kad lėšos faktiškai panaudotos suteiktos pagalbos tikslus atitinkančių projektų įgyvendinimui. Šį reikalavimą galima patikrinti
tik paskutiniu pagalbos panaudojimo etapu, t. y. jis susijęs su atskirais finansavimo gavėjais, kurie vietoje įgyvendina įvairią
pagalbą ir veiklą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
44     Iš Reglamento Nr. 1260/1999 keturiasdešimt trečiosios konstatuojamosios dalies aišku, kad vienas iš jo tikslų – įtvirtinti
patikimo finansų valdymo garantijas užtikrinant, kad išlaidos būtų pateisintos ir patvirtintos.
45     Šiuo tikslu Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsniu ir Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisykle nustatyta sistema pagrįsta
išlaidų atlyginimo principu.
46     Tai reiškia, kad iš esmės nacionalinių įstaigų išlaidų atitiktis finansinės paramos iš struktūrinių fondų reikalavimams priklauso
nuo Komisijos tarnyboms pateikiamo įrodymo, jog jos panaudotos Europos Sąjungos finansuojamam projektui. Toks įrodymas gali
būti sąskaitos faktūros arba, jei to negalima padaryti, tokios pat įrodomosios vertės apskaitos dokumentai.
47     Tik tuo atveju, kai Komisija perveda avansinį mokėjimą, sudarantį 7 % struktūrinių fondų įnašo, skirto atitinkamai pagalbai,
kaip numatyta Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio 2 dalyje, nacionalinės valdžios institucijos neprivalo šiuo etapu pateikti
faktiškai sumokėtas išlaidas patvirtinančių dokumentų.
48     Nacionalinių įstaigų avansiniai mokėjimai, neviršijantys 7 % struktūrinių fondų įnašo, gali būti suteikti nereikalaujant jokių
panaudojimo įrodymų. Tačiau jei, kaip šiuo atveju, šie avansiniai mokėjimai viršija minėtą sumą, Komisija
a posteriori
juos atlygina, tik jei įvykdyti šio sprendimo 46 punkte nurodyti formalumai.
49     Tokiu atveju Komisijos mokėjimas yra ne avansinis mokėjimas, o tarpinis mokėjimas arba paskutinio likučio apmokėjimas reglamento
Nr. 1260/1999 32 straipsnio prasme, todėl būtina pateikti nagrinėjamų sumų panaudojimą įrodančius dokumentus.
50     Ginčijamas 2003 m. gegužės 14 d. laiškas, nurodantis, jog valstybių narių pagal pagalbos schemą avansinis mokėjimas neatitinka
reikalavimų finansuoti iš struktūrinių fondų, jei nepateikiami patvirtinantys dokumentai, atitinka Reglamento Nr. 1260/1999
32 straipsnį ir Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1 ir 2 punktus.
51     Todėl pirmas Italijos Respublikos pateiktas pagrindas nepagrįstas ir atmestinas.
Dėl antro pagrindo, susijusio su esminių formalumų pažeidimu
–       Šalių argumentai
52     Italijos vyriausybės nuomone, ginčijamame 2003 m. gegužės 14 d. laiške nenurodytas nė vienas motyvas, pateisinantis šiuo atveju
pateiktą nuomonę. Minėto laiško motyvai nepakankami ir prieštaringi.
53     Komisija teigia, kad šis argumentas nepagrįstas, nes ginčijamame 2003 m. gegužės 14 d. laiške pateiktų įvykių seka išsamiai
paaiškina abu Komisijos išreikštos nuomonės aspektus. Be to, nėra jokio prieštaravimo tarp to, kad šis laiškas patvirtina
avansinių mokėjimų neatitikties reikalavimams taisyklę ir kad tuo pat metu pripažįsta atitinkančiais reikalavimus iki 2003 m.
vasario 19 d. pervestus avansinius mokėjimus. Šie du pareiškimai yra atitinkamai taisyklė ir jos išimtis.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
54     Primintina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką EB 253 straipsniu reikalaujami sprendimo motyvai turi atitikti
nagrinėjamo akto pobūdį ir pateikti aiškią ir vienareikšmę aktą priėmusios institucijos argumentaciją, kad suinteresuotieji
asmenys galėtų suprasti, kuo pagrįsta priimta priemonė, o kompetentingas teismas galėtų vykdyti savo kontrolę. (konkrečiai
žr. 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
Austrija prieš Tarybą
C‑445/00, Rink. p. I‑8549, 49 punktą ir 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimą
Ispanija prieš Komisiją
, C‑304/01, Rink. p. I‑7655, 50 punktą).
55     Šis reikalavimas turi būti įvertintas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, t. y. akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir asmenų,
kuriems skirtas aktas, bei kitų asmenų, su kuriais aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, galimą interesą gauti paaiškinimus.
Nereikalaujama, kad motyvai apimtų visas faktines ir teisines aplinkybes, jei norima išsiaiškinti, ar akto motyvai atitinka
EB 253 straipsnio reikalavimus, reikia įvertinti ne tik tekstą, bet ir kontekstą bei atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės
normų visumą (žr. 2001 m. kovo 22 d. Sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
, C‑17/99, Rink. p. I‑2481, 36 punktą ir 2002 m. kovo 7 d. Sprendimo
Italija prieš Komisiją
, C‑310/99, Rink. p. I‑2289, 48 punktą).
56     Pagal šią Teisingumo Teismo praktiką Komisija nepažeidė savo pareigos tinkamai motyvuoti ginčijamą 2003 m. gegužės 14 d. laišką.
57     Iš tiesų šiame laiške ji aiškiai ir vienareikšmiškai nurodo priežastis, dėl kurių atitinkamai ji vėl patvirtino savo nuomonę,
kad tam tikrų valstybių narių avansiniai mokėjimai neatitinka paramos iš struktūrinių fondų reikalavimų, ir dėl kurių ji nusprendė
apmokėti avansinius mokėjimus, pervestus iki 2003 m. vasario 19 d., t. y.:
–       Komitete nepasiektas sutarimas dėl Reglamento Nr. 1685/2000 dalinio pakeitimo,
–       valstybių narių teisėtų lūkesčių apsauga.
58     Todėl pagrindas, susijęs su esminių formalumų pažeidimu, atmestinas kaip nepagrįstas.
59     Kadangi nė vienas iš Italijos Respublikos pateiktų ieškinio pagrindų negali būti pripažintas pagrįstu, reikia atmesti visą
ieškinį byloje C‑324/03.

Byla C‑431/03

Dėl ieškinio priimtinumo
60     Komisija tvirtina, kad ieškinys C‑431/03 nepriimtinas, nes yra visiškai toks pats kaip ieškinys C‑324/03.
Šalių argumentai
61     Komisijos nuomone, vėliau dėl ginčo tarp tų pačių šalių, dėl to paties dalyko ir tuo pačiu pagrindu pareikštą ieškinį reikia
atmesti kaip nepriimtiną.
62     Italijos vyriausybė tvirtina, kad ginčijami 2003 m. gegužės 14 d. ir liepos 29 d. laiškai, nors aiškiai susiję savo turiniu
ir tikslu, yra formaliai atskiri aktai.
Teisingumo Teismo vertinimas
63     Italijos Respublika ieškiniu siekia ginčijamo 2003 m. liepos 29 d. laiško, pakeitusio ginčijamą 2003 m. gegužės 14 d. laišką,
panaikinimo nuo akto priėmimo dienos.
64     Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką vėliau dėl ginčo tarp tų pačių šalių, dėl to paties dalyko ir tuo pačiu pagrindu
pareikštą ieškinį dėl to paties teisės akto panaikinimo reikia atmesti kaip nepriimtiną dėl tapatumo jau nagrinėjamam ieškiniui
(
lis pendens
) (žr. 1988 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo
Prancūzija prieš Parlamentą
, 358/85 ir 51/86, Rink. p. 4821, 12 punktą).
65     Šiuo atveju ieškinys C‑431/03 pareikštas dėl ginčo tarp tų pačių šalių ir tuo pačiu pagrindu kaip ieškinys C‑324/03.
66     Be to, kaip generalinė advokatė nurodo išvados 15 punkte, ginčijamu 2003 m. liepos 29 d. laišku tik buvo ištaisytos tam tikros
vertimo klaidos, padarytos ginčijamame 2003 m. gegužės 14 d. laiške, pastarojo nepanaikinant ir nedarant įtakos teisinėms
pasekmėms, atsiradusioms jo priėmimo dieną. Be to, Italijos Respublika neginčija paties minėto pataisymo.
67     Taigi šio ieškinio dalykas visiškai toks pats kaip byloje C‑324/03, t. y. ginčijamo 2003 m. gegužės 14 d. laiško, kuriuo Komisija,
nors dar kartą patvirtino valstybių narių įgaliotų įstaigų avansinių mokėjimų neatitikimą reikalavimams finansuoti iš struktūrinių
fondų, pripažino avansinių mokėjimų atitiktį reikalavimams, jei galutinis sprendimas skirti pagalbą tam tikriems gavėjams
priimtas ne vėliau kaip 2003 m. vasario 19 d., panaikinimo.
68     Todėl ieškinys byloje C‑431/03 atmestinas kaip nepriimtinas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
69     Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 6 dalį, jeigu byloje sprendimas nėra priimamas, Teisingumo Teismas išlaidų klausimą
sprendžia savo nuožiūra. Šiuo atveju, kadangi Teisingumo Teismas nusprendė, jog nėra reikalo priimti sprendimo byloje C‑138/03,
nes Komisija panaikino sprendimus, kuriuos Italijos Respublika reikalavo panaikinti, reikia atsižvelgti į tai, kad šie aktai
panaikinti jau pareiškus ieškinį, ir todėl ieškovė patyrė nepageidaujamų išlaidų. Taigi Komisija turi apmokėti bylinėjimosi
išlaidas.
70     Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Italijos Respublika pralaimėjo bylas C‑324/03 ir
C‑431/03, pastaroji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Nėra reikalo priimti sprendimo dėl ieškinio byloje C‑138/03.
2.
Atmesti ieškinį byloje C‑324/03.
3.
Atmesti ieškinį byloje C‑431/03 kaip nepriimtiną.
4.
Priteisti iš Europos Bendrijų Komisijos bylinėjimosi išlaidas, susijusias su byla C‑138/03.
5.
Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas, susijusias su bylomis C‑324/03 ir C‑431/03.
Parašai.
*
Proceso kalba: italų.