CELEX: 62002CJ0186
Fellebbezés
Állami támogatások
Adóintézkedések
Hatáskörrel való visszaélés
Indokolás
Új jogalapok

A Ramondín SA (Demesa) és a Ramondín Cápsulas SA, valamint a Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava (a
továbbiakban: Territorio Histórico de Álava) fellebbezésükkel az Elsőfokú Bíróságnak a T‑92/00. és a T‑103/00. sz. Diputación
Foral de Álava és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 6‑án hozott ítéletének (EBHT 2002., II‑1385. o., a továbbiakban:
megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kérik, amellyel az Elsőfokú Bíróság a Ramondín SA és a Ramondín Cápsulas SA
részére nyújtott spanyol állami támogatásokról szóló, 1999. december 22‑i 2000/795/EK bizottsági határozat (HL 2000. L 318.,
36. o., a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítésére irányuló keresetüket elutasította.

Jogi háttér
A Bizottság által a regionális támogatásokra jogosult régiók meghatározása céljából javasolt Spanyolország-térkép (HL 1996. C 25.,
3. o.) szerint az ilyen jellegű támogatások tekintetében spanyol Baszkföldön (a továbbiakban: Baszkföld) az alkalmazandó nettó
támogatástartalom (NTT) felső határa 25%.
Spanyol Baszkföld (a továbbiakban: Baszkföld) hatályos adójogi keretei egy, a központi kormányzattal kötött pénzügyi egyezményen
alapulnak, amelyet az 1981. május 13‑i 12/1981. sz. spanyol törvényben határoztak meg, és amely legutóbb az 1997. augusztus
4‑i 38/1997. sz. törvénnyel került módosításra.
Ezen jogszabályok szerint a Diputación Foral de Álava bizonyos feltételek esetén a saját területén maga szabályozhatja az
adórendszert.
Ezen az alapon többek között egy, a befektetés nagyságának 45%‑át kitevő adójóváírás (a továbbiakban: 45%‑os adójóváírás)
formáját öltő adójogi rendelkezést és társaságiadóalap-csökkentést vezetett be.

A 45%‑os adójóváírásról
Az Álava tartomány 1995. évi költségvetésének végrehajtásáról szóló, 1994. december 20‑i 22/1994. sz. Norma Foralhoz (Boletín
Oficial de Territorio Históricó de Álava [BOTHA], 1995. január 13., 5. szám) fűzött hatodik kiegészítő rendelkezés a következőképpen
rendelkezik:
„Az új állóeszközökre fordított, 1995. január 1. és december 31. között megtörtént, 2,5 milliárd ESP‑t meghaladó beruházások
költségeinek vonatkozásában a Diputación Foral de Álava határozata szerint az általa elismert beruházási költségek 45%‑át
kitevő adójóváírást biztosít, amely a fizetendő társasági adót csökkenti.
Az olyan levonás, amelyet az adókötelezettségnek az adókedvezménynél alacsonyabb összege miatt nem tudtak érvényesíteni, a
Diputación Foral határozatának évét követő kilenc éven belül vehető igénybe.
A Diputación Foral de Álava e határozatában minden esetben meghatározzák a határidőket és az alkalmazandó korlátozásokat.
A szóban forgó rendelkezéssel biztosított előnyök ugyanazon befektetés tekintetében a további adókedvezményeket kizárják.
A Diputación Foral de Álava meghatározhatja továbbá a befektetés folyamatának időtartamát, és az előkészítő szakaszban eszközölt
beruházásokat a beruházási tervhez adott támogatások körébe vonhatja”.
A rendelkezés 1996. és 1997. évben volt hatályban, ezt követően a 45%‑os adójóváírást az 1998‑as és 1999‑es évek tekintetében
későbbi Norma Foralokkal, módosított formában, továbbra is fenntartották.

A társaságiadó-alap csökkentése
1996. július 5‑i 24/1996. sz. Norma Foral (Boletín Oficial de Territorio Históricó de Álava, 1996. augusztus 9., 90. szám)
26. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1) Az üzleti tevékenységüket megkezdő vállalkozások az első üzleti évtől kezdve, amelyben  a tevékenységük megkezdését követő
négy éven belül pozitív adóalapot érnek el, a megelőző időszakokban keletkezett negatív adóalapok kiegyenlítése előtt négy
egymást követő évben üzleti eredményük pozitív adóalapját 99%‑kal, 75%‑kal, 50%‑kal, illetve 25%‑kal csökkenthetik.
[…]
(2)      Ahhoz, hogy  jogosultak legyenek az adócsökkentésre, az adózóknak a következő feltételeket kell teljesíteni:
a)      üzleti tevékenységüket legalább 20 millió ESP teljesen befizetett tőkével kell megkezdeniük;
[…]
d)      az új tevékenységet nem folytathatták korábban közvetetten vagy közvetlenül egy másik jogalany nevében;
e)      az új tevékenységet egy olyan helyiségben vagy létesítményben kell gyakorolni, ahol semmilyen más természetes vagy jogi személy
nem gyakorol más tevékenységet;
f)      az első két üzleti évben legalább 80 millió ESP értékű állóeszköz-befektetést kell végrehajtaniuk, ahol minden befektetésnek
az üzleti tevékenységet kell szolgálnia, és az állóeszközöket nem lehet harmadik személyek számára bérbe vagy használatba
adni. E célból a pénzügyi lízing során megszerzett javak is állóeszköz-befektetésnek minősülnek, amennyiben vállalják a vételi
jog gyakorlására vonatkozó kötelezettséget;
g)      az üzleti tevékenység megkezdését követő első hat hónapban legalább tíz munkahelyet kell teremteni, és addig az üzleti évig,
amíg az adóalap csökkentésére vonatkozó igény megszűnik, az éves átlagos foglalkoztatotti számnak ezen a szinten kell maradnia;
[…]
i)      legalább ötéves időszakra szóló üzleti tervvel kell rendelkezniük.
[…]
(4)      A (2) bekezdés f) pontjában meghatározott legkisebb beruházási összeg és a létrehozott munkahelyek g) pont szerinti legkisebb
száma az ilyen beruházások vagy az ilyen munkahelyteremtések vonatkozásában minden más adókedvezményt kizár.
(5)      Az ebben a cikkben szabályozott csökkentést az adóhatóságnál kell kérelmezni, amely a korábban megnevezett feltételek betartásának
ellenőrzése után, ha szükséges, értesíti a kérelmezőt az ideiglenes engedély kibocsátásáról, melyet formálisan a Diputación
Foral de Álava határozatával fogad el.
[…]”

A jogvita alapját képező tényállás
A Ramondín SA egy spanyol jog szerinti társaság, amely bor- és habzóborüvegek és más minőségi italok lezárására szolgáló zárókupakok
gyártására szakosodott. 1971 óta a vállalkozás Logroñóban, a Comunidad de La Riojában (La Rioja autonóm terület) honos.
1997‑ben a Ramondín SA úgy döntött, hogy üzemeit Logroñóból Laguardiába, a baszkföldi Territorio de Histórico de Álavába telepíti
át. E célból alapította 1997. december 15‑én az új Ramondín Cápsulas SA társaságot, amely tőkéjének 99,8%‑ban volt tulajdonosa.
A Ramondín Cápsulas SA‑nak a Ramondín SA összes tevékenységét át kellett volna vennie.
A Diputación Foral de Álava 1997. október 21‑i 738/1997. sz. határozatával megítélte a 22/1994. sz. Norma Foralhoz fűzött
hatodik kiegészítő rendelkezés szerinti 45%‑os adójóváírást a Ramondín SA‑nak. A Ramondín Capsulas SA, mint újonnan alapított
vállalkozás, jogosult lett a 24/1996. sz. Norma Foral 26. cikke szerinti adóalap-csökkentésre.
A Comunidad Autónoma de La Rioja elnökének 1997. október 2‑i levelével panaszt intézett az Európai Közösségek Bizottságához
a Ramondín SA számára a Baszkföldre történő áttelepülésekor nyújtott állami támogatások miatt.
A Bizottság 1999. április 30‑i levelével (HL C 194., 18. o.) közölte határozatát a spanyol hatóságokkal, miszerint baszk hatóságok
által a Ramondín SA-nak és a Ramondín Cápsulas SA-nak nyújtott adótámogatások miatt az EK-Szerződés 93. cikkének (2) bekezdése
(jelenleg EK 88. cikk (2) bekezdés) szerinti eljárást indít.
A Bizottság az eljárás végén meghozta a megtámadott határozatot.
E határozat 2. cikkének a) pontjában a Ramondín Cápsulas SA‑nak nyújtott társaságiadóalap-csökkentést a közös piaccal összeegyeztethetetlen
állami támogatásnak minősítették. Ugyanezen határozat 2. cikkének b) pontjában a Ramondín SA számára nyújtott 45%‑os adójóváírást
is a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősítették, amennyiben az a támogatások kumulációjáról szóló
előírások szerint a baszkföldi regionális támogatásokra érvényes 25%‑os NTT felső határt túllépi.
A megtámadott határozat 3. cikkében a Bizottság felszólítja a Spanyol Királyságot, hogy tegyen meg minden szükséges intézkedést
annak érdekében, hogy visszavonja a kedvezményezettől a kérdéses állami támogatás által megszerzett előnyöket, illetve hogy
adott esetben visszaszerezze azokat.

Az Elsőfokú Bíróság előtti keresetek és a megtámadott ítélet
A Territorio Histórico de Álava (T‑92/00. sz. ügy), a Ramondín SA és a Ramondín Capsulas SA (a továbbiakban együttesen: Ramondín)
(T‑130/00. sz. ügy), a Bíróság Hivatalához 2000. április 19‑én és 26‑án érkezett keresetleveleikkel a Bizottság ellen indítottak
keresetet.
A felperesek a megtámadott határozat megsemmisítését kérték, amennyiben azokban a vitatott, a 22/1994. sz. és 24/1996. sz. Norma
Foralesekben előírt, adójogi rendelkezéseket a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánították, és a Spanyol Királyságot
az érintett támogatási összegek visszakövetelésére szólították fel.
2001. június 5‑én kelt végzéssel a két ügyet a szóbeli szakasz és az ítélet meghozatala céljából egyesítették.
A megtámadott ítéletben:
–        az Elsőfokú Bíróság elutasította a kereseteket;
–      kötelezte a felpereseket a költségek viselésére.

A fellebbezések
2003. március 6‑i végzéseivel a Bíróság elnöke a C‑186/02 P. és a C‑186/02 P. sz. ügyekben:
–        engedélyezte a Comunidad Autónoma de La Rioja beavatkozását a Bizottság kérelmeinek támogatása végett;
–        elutasította a Gobierno Foral de Navarra (Navarra területi kormányzata) beavatkozását a fellebbezők kérelmeinek támogatása
végett.
A Ramondín azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot, amennyiben azokban a vitatott, a 22/1994. sz. és 24/1996. sz. Norma Foralesekben
előírt, adójogi rendelkezéseket a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánították, és a Spanyol Királyságot az érintett
támogatási összegek visszakövetelésére szólították fel;
–        kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
A Territorio Histórico de Alava azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–        a jogvitát maga döntse el, és a megtámadott határozatot semmisítse meg amennyiben az a 45%‑os adójóváírást és a társaságiadóalap-csökkentést
érinti;
–        másodlagosan, utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bírósághoz;
–        kötelezze a Bizottságot az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
A Bizottság a tárgyaláson visszavonta a Territorio Histórico de Álava által előterjesztett fellebbezés elfogadhatatlanságára
alapított kifogását, és a C‑186/02 P. és a C‑188/02 P. sz. ügyekben azt kéri, hogy a Bíróság
–        a fellebbezéseket utasítsa el;
–        a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.
A Comunidad Autónoma de La Rioja, a Bizottság támogatójaként, mind a C‑186/02 P., mind a C‑188/02 P. sz. ügyben azt kéri,
hogy a Bíróság:
–        a fellebbezéseket utasítsa el;
–        a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.

A megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésének jogalapjai
A Ramondín fellebbezésében négy jogalapot nevezett meg a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésére:
–        a Comunidad Autónoma de La Rioja nem volt jogosult arra, hogy panaszt terjesszen elő a Bizottságnál;
–        a vitatott adójogi intézkedéseket jogilag tévesen minősítették a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak;
–        az Elsőfokú Bíróság jogban tévedett, amikor nem állapította meg a Bizottság hatáskörrel való visszaélését;
–        az Elsőfokú Bíróság jogban tévedett, amikor nem állapította meg az egyenlő elbánás elvének megsértését.
2004. február 18‑án érkezett beadványában közölte a Bírósággal, hogy a hatáskörrel való visszaélésre és arra alapított fellebbezési
jogalapját, hogy a megtámadott ítélet indokolása e tekintetben hiányos, fenntartja, és a többi fellebbezési jogalapjától eláll.
A Territorio Histórico de Álava fellebbezésében hat jogalapra hivatkozott a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezése érdekében:
–        a vitatott adójogi intézkedéseket tévesen minősítették a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak;
–        e tekintetben a megtámadott ítélet indokolása hiányos;
–        az Elsőfokú Bíróság jogban tévedett, amikor úgy határozott, hogy a vitatott intézkedés nem volt létező támogatás;
–        e tekintetben a megtámadott ítélet indokolása hiányos;
–        az Elsőfokú Bíróság jogban tévedett, amikor nem állapította meg a Bizottság hatáskörrel való visszaélését;
–        e tekintetben a megtámadott ítélet indokolása hiányos.
2004. február 20‑án érkezett beadványában közölte a Bírósággal, hogy:
–        első és második fellebbezési jogalapját, amelyek szerint a vitatott adójogi intézkedéseket tévesen minősítették a közös piaccal
összeegyeztethetetlen állami támogatásnak, és e tekintetben az ítélet indokolása hiányos, részben fenntartja;
–        az ötödik és hatodik fellebbezési jogalapját, amely szerint hatáskörrel való visszaélés történt, és a megtámadott ítélet indokolása
e tekintetben hiányos, fenntartja;
–        a többi fellebbezési jogalapjától eláll.

A fellebbezésekről
A felek és a főtanácsnok meghallgatását követően a jelen ügyeket a Bíróság eljárási szabályzatának 43. cikke szerint a közöttük
lévő összefüggés miatt az ítélethozatal céljából egyesítették.

Azokról a fellebbezési jogalapokról, amelyekben azt állítják, hogy az Elsőfokú Bíróság jogban tévedett, amikor a hatáskörrel
való visszaélés fennállását nem állapította meg, és hogy a megtámadott ítélet indokolása e tekintetben hiányos
A felek érvei
A Ramondín azért támadja az Elsőfokú Bíróságot, mert az a megtámadott ítélet 82–88. pontjában a Bizottság hatáskörrel való
visszaélésére alapított jogalapját elutasította. A Bizottság az állami támogatások miatti eljárást – amely olyan területet,
ahol kizárólagos hatásköre van, és széleskörű jogosítványokkal rendelkezik – adóharmonizációra használta fel. Az ilyen harmonizáció
azonban szerinte a valóságban az EK‑Szerződés 101. cikkében (jelenleg, módosítást követően, EK 96. cikk) és az EK‑Szerződés
102. cikkében (jelenleg EK 97. cikk) meghatározott eljárás alá tartozik, amelyre az Európai Unió tanácsának van hatásköre.
A Bizottság a kisebb közösségekkel vagy kis tagállamokkal kezdte, melyek döntés- és cselekvési képessége csekély. Ezt azért
tette, mert az adójog harmonizálása nehézségekbe ütközik, hiszen  az erősebb tagállamok vonakodnak átadni a hatáskörüket e
tekintetben.
A Ramondín szerint, mivel az egyetlen megfogható objektív szempont a jelen ügyben egy versenytárs panaszának hiánya, azt kell
feltételezni, hogy a megjelöltektől eltérő célokat követtek. Ezért a megindított eljárás már a kezdetektől fogva hibás volt.
A Territorio Histórico de Álava azt az álláspontot képviseli, hogy az Elsőfokú Bíróságnak meg kellett volna állapítania a
hatáskörrel való visszaélést. Felmerül a kérdés, hogy a Bizottság miért folytatott le számos, a baszkföldi Norma Foralesek
elleni eljárást. Továbbá az a kérdés is felmerül, hogy arról a listáról, melyet egy, a Tanács mellett működő és az adójogi
harmonizációra való tekintettel végrehajtandó adójogi rendelkezések felkutatásával megbízott „Primarolo” nevű csoport állított
össze, miért húztak ki számos adójogi intézkedést csak azért, hogy azután az állami támogatások területén lefolytatott eljárások
során megtámadják őket.
Szerinte számos tagállam fenntartásai lehetetlenné tesznek minden megállapodást a Tanácsban az adójogi harmonizációról. Ezért
választotta a Bizottság az állami támogatások miatti eljárások gyorsabb és egyszerűbb útját.
A Territorio Histórico de Álava az Elsőfokú Bíróság indokolásának hiányát is sérelmezi a hatáskörrel való visszaélésre alapított
jogalap tekintetében. Az Elsőfokú Bíróság szerinte meglehetősen felületes választ adott, mivel tartózkodott azon okok megvizsgálásától,
hogy miért kezdeményezett a Bizottság számos eljárást a baszkföldi Norma Foralesek ellen, és azt sem vizsgálta, hogy miért
húztak ki számos adójogi intézkedést a Primarolo-csoport listájáról csak azért, hogy azután az állami támogatások területén
lefolytatott eljárások során megtámadják őket.
A Bizottság a Ramondín érveire adott válaszában úgy véli, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 82–87. pontjában helyesen
állapította meg, hogy nem állnak fenn azok a feltételek, amelyek esetén a közösségi ítélkezési gyakorlat szerint a hatáskörrel
való visszaélés megállapítható. A jelen ügyben az az állítás, hogy hatáskörrel való visszaélés történt, a Bizottság magatartásának
Ramondín általi szubjektív értékelésén alapszik. Ezt az értékelést semmilyen objektív tényállási elem nem támasztja alá. Nem
megalapozott bizonyítékokon nyugszik, mint azt az ítélkezési gyakorlat megköveteli, hanem a Bizottság feltételezett szándékaira
vonatkozó teljesen szubjektív kijelentéseken.
Valójában fellebbezési jogalapjai keretében a Ramondín a Bizottság szerint csak az állami támogatás fogalmának rendkívül szűk
értelmezését és a szelektivitás szempontját ismételte meg. Az állítólagos hatáskörrel való visszaélés csak abban áll, hogy
a támogatás fogalmát a Ramondín által javasolttól eltérően értelmezi.
A Bizottság a Territorio Histórico de Álava érveire adott válaszában azt állítja, hogy a fellebbező az Elsőfokú Bíróság előtt
nem hivatkozott a hatáskörrel való visszaélésre alapított jogalapra. Ezért az nyilvánvalóan elfogadhatatlan. A jogalap azonban
mindenképpen megalapozatlan, ugyanazon okok miatt, mint amelyek a Ramondín esetében kifejtésre kerültek. Végül a Bizottság
szerint az Elsőfokú Bíróság megfelelően megindokolta az előadott jogalap elutasítását a megtámadott ítéletben.
A Comunidad Autónoma de La Rioja előadja, hogy a Territorio Histórico de Álavának a hatáskörrel való visszaélésre alapított
jogalapja elfogadhatatlan, mivel arra az Elsőfokú Bíróság előtt nem hivatkozott.
Mindenesetre szerinte a Ramondín és a Territorio Histórico de Álava nem hoztak fel objektív, megalapozott és egybehangzó bizonyítékokat,
amelyek alapján arra a következtetésre lehetne jutni, hogy a Bizottság célja a megtámadott határozat meghozatalánál az adójogi
harmonizáció lett volna.
A Bíróság álláspontja
A Bizottság és a Comunidad Autónoma de La Rioja állításaival ellentétben a Territorio Histórico de Álava az Elsőfokú Bíróság
előtt már magának a keresetlevelének 71. és azt követő pontjában hivatkozott a Bizottság hatáskörrel való visszaélésére alapított
jogalapjára.
Ennek a jogalapnak a vizsgálatára a Ramondín és a Territorio Histórico de Álava tekintetében a megtámadott ítélet 82–88. pontjában
sor került.
Az Elsőfokú Bíróság különösen arra hívta fel a figyelmet, hogy valamely jogi aktus csak akkor tekinthető hatáskörrel visszaélve
elfogadottnak, ha objektív, megalapozott és egybehangzó bizonyítékok alapján azt kell feltételezni, hogy kizárólag vagy legalábbis
döntően a megjelöltektől eltérő célok elérése érdekében hozták (lásd különösen a Bíróság C‑110/97. sz. Hollandia kontra Tanács
ügyben 2001. november 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑8763. o.] 137. pontját és az abban idézett ítélkezési gyakorlatot).
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 85–87. pontjában elemezte és értékelte a fellebbezők állításait és érveit. Úgy döntött,
hogy nem állnak fenn olyan objektív bizonyítékok, amelyekből arra a következtetésre lehetne jutni, hogy a Bizottság a megtámadott
határozat meghozatalával a valóságban adójogi harmonizáció végrehajtását célozta volna.
Ezáltal az Elsőfokú Bíróság a tényeket értékelte, ami – az elé terjesztett bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve – nem
jogkérdés, amely mint olyan a Bíróság felülvizsgálatának tárgya lehetne (lásd többek között a Bíróság C‑280/99. P.–C‑282/99. P. sz. Moccia
Irme és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2001. június 20‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑4717. o.] 78. pontját
és a Bíróság C‑238/99. P., C 244/99. P., C‑245/99. P., C‑247/99. P., C‑250/99–C‑252/99. P.és C‑254/99. P. sz. Limburgse Vinyl
Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. október 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑8375. o.]
285. pontját).
A fellebbezők csak ezen tények értékelésének állításaik általi megkérdőjelezésére szorítkoznak. Nem szolgáltatnak bizonyítékot
arra vonatkozóan, hogy az Elsőfokú Bíróság elferdítette volna a részére szolgáltatott bizonyítékokat. Azt mindenesetre nem
lehet állítani, hogy valamely versenytárs panaszának hiányából az Elsőfokú Bíróságnak arra kellett volna következtetnie, hogy
a Bizottság az általa megadottaktól eltérő célokat követett. A panasz puszta hiánya nem tesz lehetővé ilyen feltételezést.
Ezért a hatáskörrel való visszaélésre alapított jogalapot el kell utasítani.
A megtámadott ítélet e tekintetben való hiányos indokolására alapított jogalap tekintetében meg kell állapítani, hogy a Ramondín
ezt nem említette fellebbezésében.
2004. február 18‑án benyújtott beadványának azon megállapításával, hogy a megtámadott ítéletetnek a hatáskörrel való visszaélés
tekintetében való hiányos indokolására alapított jogalapot fenntartja, a Ramondín ténylegesen új fellebbezési jogalapot terjesztett
elő. Ez a fellebbezési jogalap az eljárási szabályzat 42. cikkének 2. §‑a és 118. cikke szerint elfogadhatatlan.
A Territorio Histórico de Álava tekintetében, amely a megtámadott ítéletetnek a hatáskörrel való visszaélés tekintetében való
hiányos indokolására alapított jogalapra hivatkozott, és azt a 2004. február 20‑án benyújtott beadványában fenntartotta, ki
kell emelni, hogy megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság:
–        a 85. pontban kimondja, hogy a fellebbezőnek a megtámadott határozat ki nem mondott indokairól szóló előterjesztései találgatásokon
alapulnak, és azt sem bizonyították, hogy ténylegesen létrejött az adójogi harmonizáció, melyet közösségi szinten a megtámadott
határozat vezetett be;
–        a 86. pontban kimondja, hogy a Territorio Histórico de Álava olyan eljárásokra hivatkozott, amelyekben a Bíróság elnöke a
C‑400/97–C-402/97. sz. Juntas Generales de Guipúzcoa és társai ügyben 2000. február 16-i végzést (EBHT 2000., I‑1073. o.)
hozta meg, és azt állította, hogy ezekben az ügyekben a Bizottság megkérdőjelezte a baszk hatóságok adóügyekre vonatkozó jogalkotói
hatáskörét, amikor azt az álláspontot képviselte, hogy a Norma Foralesek állami támogatásnak minősülnek, mivel azok valamely
tagállamnak csak bizonyos területén alkalmazandók;
–        a 87. pontban kimondja, hogy ezt az érvet el kell utasítani, mivel a Bizottság a megtámadott határozatban annak indokolásánál,
hogy a Ramondín számára nyújtott adókedvezményeket miért tekintette az EK‑Szerződés 92. cikke (jelenleg, módosítást követően,
EK 87. cikk) értelmében vett állami támogatásoknak, nem a regionális szelektivitás ismérvére támaszkodott.
Ez az indokolás kielégítőnek tűnik az Elsőfokú Bíróság előtt a keresetlevélben és a válaszokban kifejtett érvelésre tekintettel,
amelyben szó sem volt egy sor adójogi intézkedésnek a Tanács által felállított csoport listájáról való törléséről.
Következésképpen a Territorio Histórico de Álava által a megtámadott ítéletnek a hatáskörrel való visszaélés tekintetében
való hiányos indokolására alapított jogalapot el kell utasítani.

Azokról a fellebbezési jogalapokról, amelyekben a Territorio Histórico de Álava azt állítja, hogy a vitatott adójogi intézkedéseket
tévesen minősítették a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak, és hogy a megtámadott ítélet indokolása e
tekintetben hiányos
A felek érvei
A Territorio Histórico de Álava az Elsőfokú Bíróság előtt azt állította, hogy a Bizottság megsértette az EK‑Szerződés 92. cikkét,
amikor a 45%‑os adójóváírást és a társasági adó alapjának megállapításakor igénybe vehető csökkentést a közös piaccal összeegyeztethetetlen
állami támogatásnak tekintette, mert a 22/1994. sz. és a 24/1996. sz. Norma Foralesek olyan különleges intézkedések, amelyek
„bizonyos vállalkozásokat” részesítettek előnyben. Előadta, hogy az intézkedések esetlegesen szelektív jellegét mindenképpen
igazolja az adórendszer természete és rendszere.
A Territorio Histórico de Álava azt rója fel az Elsőfokú Bíróságnak, hogy a fenti érvelésnek a megtámadott ítélet 23–65. pontjában
történt elutasításával a jogban tévedett az EK‑Szerződés 92. cikkének alkalmazásakor.
A Territorio Histórico de Álava 2004. február 20‑án benyújtott beadványában kifejti, hogy a megsemmisítésre irányuló jogalapját
fenntartja, ám a vitatott adójogi rendelkezés állami támogatásnak minősítésénél korábbi szakaszban. Az elsőfokú eljárásban
azt állította, hogy ezek az intézkedések nem tartoznak az EK‑Szerződés 92. cikkének hatálya alá, mivel mint adójogi intézkedéseket
valamely gazdaságpolitikai cél elérése igazolta őket. Az Elsőfokú Bíróság azt az álláspontot képviselte, hogy ez nem zárja
ki a Szerződéssel összeegyeztethetlen állami támogatásnak minősítésüket. Ez a következtetés szerinte helytelen, mivel az értelmezés
folyamatának nem megfelelő pontján tették. Helyesen az Elsőfokú Bíróságnak bármilyen, az állami támogatás minősítésre vonatkozó
kérdés feltevése előtt figyelembe kellett volna vennie, hogy egy olyan adóintézkedés, amelyet az ECOFIN-tanács 1997. december
1‑jei tanácskozásának az adópolitikáról szóló következetései (HL 1998. C 2., 1. o.), és az állami támogatásokról szóló szabályoknak
a vállalkozások közvetlen adózására vonatkozó rendelkezésekre történő alkalmazásáról szóló 1998. december 10‑i bizottsági
közlemény (HL C 384., 3. o.) előtt hoztak, mentes az állami támogatások ellenőrzése alól. Ahol ugyanis ilyen intézkedések
az érintett tagállam által követett iparpolitika részét képezik, ott azok eleve nem tartoznak az EK‑Szerződés 92. cikkének
hatálya alá.
Ugyanebben a beadványban a Territorio Histórico de Álava még hozzáfűzte, hogy fenntartja arra vonatkozó fellebbezési jogalapját
is, miszerint a megtámadott ítélet indokolása hiányos a felvetett jogkérdés tekintetében.
A Bizottság azt az álláspontot képviseli, hogy a vitatott adójogi intézkedéseknek a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami
támogatásként történő helytelen minősítésére vonatkozó jogalap, jelen formájában, tekintet nélkül előadásának megváltoztatott
formájára, még mindig szükségessé teszi ezen intézkedés támogatási jellegének a Bíróság általi vizsgálatát. Az EK‑Szerződés
92. cikke szerint elvégzett elemzésnek ugyanis nincs azt megelőző szakasza, hogy a kérdéses intézkedést állami támogatásnak
kell-e minősíteni, mivel valamely intézkedés adójogi jellege lényegtelen abból a szempontból, hogy állami támogatásról van-e
szó. Ezenkívül az ECOFIN-tanács 1997. december 1‑jei tanácskozásának az adópolitikáról szóló következetései és az ahhoz csatolt
magatartási kódex sem tud változtani a Szerződés szerinti hatáskörmegosztáson. Ilyen körülmények között a Territorio Histórico
de Álava azáltal, hogy megkérdőjelezi a Bizottság hatáskörét, továbbra is kitart a vitatott adójogi intézkedés állami támogatásként
történő minősítésének megkérdőjelezése mellett.
A Comunidad Autónoma de La Rioja előadja, hogy a Territorio Histórico de Álava valójában továbbra is csak azt állítja, hogy
a vitatott adójogi rendelkezések nem állami támogatások, még ha ezt az állítást új érvekkel támasztja is alá. A Bíróság ezért
nem mellőzheti ezen intézkedéseknek az EK‑Szerződés 92. cikke szerinti vizsgálatát és minősítését.
A Bíróság álláspontja
Ha valamely félnek megengednék, hogy először a Bíróság előtt hozzon fel olyan jogalapot, amelyet az Elsőfokú Bíróságnál nem
terjesztett elő, az azt jelentené, hogy az Elsőfokú Bíróság által eldöntött jogvitán túlterjedő jogvitával fordulhatna a Bírósághoz,
amelynek hatásköre a fellebbezési eljárásban korlátozott. A fellebbezési eljárás keretében tehát a Bíróság hatásköre az első
fok bírái előtt megvitatott jogalapokról hozott jogi döntés megítélésére korlátozódik (lásd különösen a Bíróság C‑136/92 P. sz.
Bizottság kontra Brazelli és társai ügyben 1994. június 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 1994., I‑1981. o.] 59. pontját, a Bíróság
C‑7/95 P. sz. Deere kontra Bizottság ügyben 1998. május 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑3111. o.] 62. pontját és a
C‑217/01 P. sz. Hendrickx kontra Cedefop ügyben 2003. április 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑3701. o.] 37. pontját).
A jelen ügyben a Territorio Histórico de Álava az elsőfokú eljárásban nem hivatkozott arra, hogy
–        a vitatott adójogi intézkedések, mint olyanok, nem tartoznak az állami támogatások jogának hatálya alá;
–        az EK‑Szerződés 92. cikkét az adójogi rendelkezésekre csak az ECOFIN-tanács 1997. december 1‑jei tanácskozásának az adópolitikáról
szóló következetéseit és az állami támogatásokról szóló szabályoknak a vállalkozások közvetlen adózására vonatkozó rendelkezésekre
történő alkalmazásáról szóló 1998. december 10‑i bizottsági közleményt követően kell alkalmazni.
Valójában az intézkedés szelektív jellegének kifejtése során utalt az adóalap-csökkentés gazdaságpolitikai céljaira, azaz
abban a szakaszban, amikor az intézkedést az EK‑Szerződés 92. cikke értelmében a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami
támogatásnak minősítették.
Az Elsőfokú Bíróság a vonatkozó érveket megvizsgálta a megtámadott ítélet 51. pontjában.
A Bíróság elé a jelen fellebbezés keretében előterjesztett érv, amely szerint lényegében a vitatott adójogi intézkedések kezdettől
fogva, a jogi megfontolásokat megelőző szakaszban, nem esnek az EK‑Szerződés 92. cikkének hatálya alá, és ennek következtében
nem tartoznak a Bizottság ellenőrzése alá, olyan jogalap, amelyet először a fellebbezés keretében terjesztettek elő.
Ezt az új jogalapot, valamint a vele elválaszhatatlanul összetartozó, a megtámadott ítéletnek e jogkérdés tekintetében hiányos
indokolására alapított jogalapot elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
Mindezek alapján a fellebbezéseket el kell utasítani.

A költségekről
A Bíróság eljárási szabályzata 122. cikkének 1. §‑a alapján ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
A Bíróság eljárási szabályzata 69. cikkének 2. §‑a alapján, amely az eljárási szabályzat 118. cikke alapján a fellebbezési
eljárásra is megfelelően alkalmazandó, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselére, ha a pernyertes fél ezt
kérte. Mivel a fellebbezők pervesztesek lettek, saját költségeik mellett a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell
őket ez utóbbi költségeinek viselésére is.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A C‑186/02 P. és a C‑188/02 P. sz. ügyeket az ítélet meghozatala céljából egyesíti.
2)
A fellebbezéseket elutasítja.
3)
A fellebbező feleket saját költségeik viselése mellett kötelezi a Bizottság és a Comunidad Autónoma de La Rioja költségeinek
viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: spanyol.