CELEX: 62004TJ0175
Tisztviselők
Megsemmisítés iránti kereset
Okafogyottság
Kártérítési kereset
Elfogadhatatlanság

1.
Tisztviselők – Kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek
(Személyzeti szabályzat, 53., 78., 90. és 91. cikk; VIII. melléklet, 14. cikk)
2.
Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények
(A Bíróság alapokmánya, 21. cikk és 53. cikk, első bekezdés; az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 44. cikk, 1. §, c) pont)
1.
A szakmai előmeneteli jelentés az értékelt személy érdekeit főszabály szerint csak szolgálati viszonyának végleges megszűnéséig
érinti, és e megszűnés után a tisztviselőnek többé nem fűződik érdeke az ilyen jelentés elleni keresetindításhoz, kivéve ha
a tisztviselő a kérdéses jelentés megsemmisítésére irányuló személyes és meglévő érdeket igazoló különleges körülményt bizonyít.
A teljes és végleges rokkantsága miatt – amely főszabály szerint a szakmai pályafutásának végét jelenti – a peres eljárás
során nyugdíjazott tisztviselő esetében a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 14. cikke értelmében vett szolgálatba
való visszahelyezésének esetleges lehetősége csak egyszerű, feltételezett érdeket létrehozó bizonytalan körülménynek minősül,
amely tehát elégtelen annak megállapításához, hogy a vitatott jelentés megsemmisítésének hiánya hatással van a jogi helyzetére.
Ebben a vonatkozásban az eljárási érdek fennállása értékelésének szempontjából nincs jelentősége annak, hogy a szolgálati
jogviszony megszűnése önkéntes volt‑e, vagy sem.
A hatékony bírói jogvédelemhez való jog egyebekben nem biztosíthat a felperes számára arra vonatkozó igényt, hogy a közösségi
bíróság határozzon az ilyen megsemmisítés iránti kérelemről, mivel a hatékony bírói jogvédelemhez való jog csupán a közösségi
intézmények olyan aktusainak bíróság előtti megtámadásához való jogot foglalja magában, amelyek a felperes érdekeit érintik,
és számára sérelmet okoznak.
(lásd a 28., 32–34. és 37. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 204/85. sz., Stroghili kontra Számvevőszék ügyben 1987. január 21‑én hozott ítéletének (EBHT 1987.,
389. o.) 11. pontja; C‑379/03. P. sz., Pérez Escolar kontra Bizottság ügyben 2004. október 1‑jén hozott végzésének (az EBHT‑ban
nem tették közzé) 41. és 42. pontja; T‑97/94. sz., N kontra Bizottság ügyben 1998. november 30‑án hozott végzésének (EBHT‑KSZ 1998.,
I‑A‑621. o. és II‑1879. o.) 26. és 27. pontja; T‑276/02. sz., Forum 187 kontra Bizottság ügyben 2003. június 2‑án hozott végzésének
(EBHT 2003., II‑2075. o.) 50. pontja; T‑105/03. sz., Dionyssopoulou kontra Tanács ügyben 2005. május 31‑én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑137. o. és II‑621. o.) 20. pontja; T‑200/03. és T‑313/03. sz., V kontra Bizottság egyesített ügyekben
2006. február 21‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑15. o. és II‑A‑2‑57. o.) 184. pontja.
2.
A Bíróság alapokmányának 21. cikkében és az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 44. cikke 1. §‑ának c) pontjában szereplő
követelmények teljesítése érdekében a valamely közösségi intézmény által állítólagosan okozott károk megtérítése iránti keresetnek
tartalmaznia kell azokat a tényeket, amelyek alapján meghatározható a közösségi intézmény felperes által kifogásolt magatartása,
azokat az okokat, amelyek miatt a felperes úgy véli, hogy ok-okozati összefüggés van a magatartás és az állítólagos kár között,
valamint e károk jellegét és mértékét. A valamely kártérítésre irányuló kérelem azonban nem kellőképpen meghatározott, és
ezért elfogadhatatlannak kell tekinteni.
Ez a helyzet valamely tisztviselő azon keresete esetében, amelyben az előmenetelében, az egészségében és a jólétében okozott
kár megtérítésének követelésére szorítkozik, anélkül hogy összegszerűen megjelölné a kárt, kellő pontossággal közölné a kár
mértékének meghatározását lehetővé tévő körülményeket, és olyan körülmények fennállását bizonyítaná vagy állítaná, amelyek
a felperest mentesíthették volna ezen pontos adatok szolgáltatása alól.
A nem vagyoni kárt illetően – függetlenül attól, hogy annak megtérítését jelképes vagy tényleges kártérítésként kérik – a
felperes köteles pontosan meghatározni az állítólagos nem vagyoni kárt, tekintettel a Bizottság terhére rótt magatartásra,
továbbá meghatározni, még ha megközelítőlegesen is, e kár összegzett értékét.
(lásd a 42–45. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 5/71. sz., Zuckerfabrik Schöppenstedt kontra Tanács ügyben 1971. december 2‑án hozott ítéletének (EBHT 1971.,
975. o.) 9. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑64/89. sz., Automec kontra Bizottság ügyben 1990. július 10‑én hozott ítéletének
(EBHT 1990., II‑367. o.) 75–77. pontja; T‑37/89. sz., Hanning kontra Parlament ügyben 1990. szeptember 20‑án hozott ítéletének
(EBHT 1990., II‑463. o.) 82. pontja; T‑505/93. sz., Osório kontra Bizottság ügyben 1994. július 1‑jén hozott végzésének (EBHT‑KSZ 1994.,
I‑A‑179. o. és II‑581. o.) 33. és 35. pontja; T‑112/94. sz., Moat kontra Bizottság ügyben 1995. február 15‑én hozott végzésének
(EBHT‑KSZ 1995., I‑A‑37. o. és II‑135. o.) 32., 37. és 38. pontja; T‑157/96. sz., Affatato kontra Bizottság ügyben 1998. január
29‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑41. o. és II‑97. o.) 38. pontja.