CELEX: 62008CJ0508
Traktatbrud
fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport
forordning (EØF) nr. 3577/92
artikel 1 og 4
cabotage i en medlemsstat
pligt til at indgå kontrakter om offentlig tjeneste uden forskelsbehandling
indgåelse uden forudgående udbud af en eksklusiv kontrakt før datoen for en medlemsstats tiltrædelse af Unionen

I sin stævning har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Republikken Malta har
tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet
om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (EFT L 364, s. 7), navnlig
dennes artikel 1 og 4, idet den har indgået en eksklusiv kontrakt om offentlig tjeneste med Gozo Channel Co. Ltd (herefter
»GCCL«) den 16. april 2004 uden at gennemføre et forudgående udbud.

Retsforskrifter

Tiltrædelsesakten
Artikel 2 i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken
Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den
Slovakiske Republiks tiltrædelse af Den Europæiske Union og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske
Union (EUT 2003 L 236, s. 33, herefter »tiltrædelsesakten«) fastsætter:
»Fra tiltrædelsesdatoen er bestemmelserne i de oprindelige traktater og de retsakter, der er vedtaget af institutionerne og
Den Europæiske Centralbank før tiltrædelsen, bindende for de nye medlemsstater og gælder i disse stater på de vilkår, som
er fastsat i disse traktater og i denne akt.«

Forordning nr. 3577/92
Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3577/92 har følgende ordlyd:
»Fra 1. januar 1993 gælder princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i en medlemsstat (cabotagesejlads)
for EF-redere, hvis skibe er registreret i en medlemsstat og fører dennes flag, forudsat at skibene opfylder alle betingelserne
for at få adgang til cabotage i denne medlemsstat; dette gælder også skibe registreret i EUROS, så snart Rådet har godkendt
dette register.«
Samme forordnings artikel 4, stk. 1, lyder:
»En medlemsstat kan indgå kontrakter om offentlig tjeneste eller pålægge rederier, der deltager i fast fart til, fra og mellem
øer, forpligtelser til offentlig tjeneste som betingelse for adgang til at udføre den pågældende transport.
Når en medlemsstat indgår kontrakter om offentlig tjeneste eller pålægger rederier forpligtelser til offentlig tjeneste, skal
dette ske uden forskelsbehandling af EF-redere.«

Baggrunden for tvisten og den administrative procedure
I forbindelse med forhandlingerne om Republikken Maltas tiltrædelse af Den Europæiske Union vedtog sidstnævnte en fælles holdning
den 26. oktober 2001 (Konference om tiltrædelse af Den Europæiske Union – Malta – dok. 20766/01 CONF-M 80/01) vedrørende afsnittet
om transportpolitikken. Ifølge denne fælles holdning »noterer EU sig, at Malta inden den 30. juni 2002 agter at indgå 5-årige
aftaler om eksplicitte public service-forpligtelser både med Sea Malta Co. Ltd og [GCCL], og at der efter udløbet af disse
aftaler vil gælde udbudsprocedurer i overensstemmelse med de relevante fællesskabsregler«.
Ved skrivelse af 7. marts 2005 bekræftede Republikken Malta som svar på en anmodning om oplysninger, som Kommissionen havde
tilstillet den, at regeringen den 16. april 2004 for en periode på seks år havde indgået to eksklusive kontrakter om public
service-forpligtelser med GCCL og Sea Malta Co. Ltd til sikring af leveringen af tjenesteydelser inden for søtransport mellem
øerne Malta og Gozo.
Derpå besluttede Kommissionen at indlede den procedure, der er omhandlet i artikel 226 EF. I en åbningsskrivelse dateret den
10. april 2006 anførte denne institution, at de nævnte kontrakter, som ikke havde været i forudgående udbud, var uforenelige
med fællesskabsretten, dels fordi de ikke var blevet indgået inden for rammerne af en procedure uden forskelsbehandling, dels
fordi det ikke var blevet påvist, at de var nødvendige eller forholdsmæssige.
Republikken Malta besvarede denne åbningsskrivelse den 12. juni 2006.
Da Kommissionen ikke fandt dette svar tilfredsstillende, fremsatte den den 15. december 2006 en begrundet udtalelse, hvori
den anførte, at Republikken Malta havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordning nr. 3577/92, navnlig dennes
artikel 1 og 4, ved at indgå en eksklusiv kontrakt med GCCL den 16. april 2004 til sikring af leveringen af tjenesteydelser
inden for søtransport mellem øerne Malta og Gozo uden at gennemføre et forudgående udbud. Den opfordrede denne medlemsstat
til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen inden for en frist på to måneder fra datoen for
dens meddelelse.
Republikken Malta besvarede nævnte begrundede udtalelse ved skrivelse af 15. juni 2008, hvorved den underrettede Kommissionen
om, at et udbud af tjenesteydelserne inden for søtransport mellem øerne Malta og Gozo var under forberedelse, og at dette
udbud ville blive gennemført senest i oktober 2008.
På denne baggrund har Kommissionen anlagt den foreliggende sag.

Om søgsmålet
Kommissionen har til støtte for søgsmålet for det første gjort gældende, at der ifølge artikel 4, stk. 1, andet afsnit, i
forordning nr. 3577/92 skal gennemføres et åbent forudgående udbud på fællesskabsplan på en måde, som ikke indebærer forskelsbehandling,
før en offentlig tjenesteydelseskontrakt om cabotage indgås, hvorimod kontrakten indgået mellem den maltesiske regering og
GCCL den 16. april 2004 ikke har været genstand for en sådan procedure.
For det andet følger det af dommen af 20. februar 2001, Analir m.fl. (sag C-205/99, Sml. I, s. 1271), at en offentlig tjenesteydelseskontrakt
kun er forenelig med kravene i forordning nr. 3577/92, hvis der kan påvises et reelt behov for en public service. I relation
til kontrakten indgået med GCCL har Republikken Malta imidlertid ikke i tilstrækkeligt omfang påvist, hverken at der er et
sådant behov, eller nødvendigheden eller forholdsmæssigheden af en eksklusiv kontrakt.
Republikken Malta har til sit forsvar i det væsentlige gjort gældende, at forordning nr. 3577/92 ikke fandt anvendelse på
denne kontrakt, eftersom den var blevet indgået før den 1. maj 2004, hvor denne medlemsstat tiltrådte Unionen.
Kommissionen har i sit svarskrift ikke bestridt, at denne forordning ikke fandt anvendelse i forhold til Republikken Malta
på tidspunktet for indgåelsen af den omtvistede kontrakt, dvs. den 16. april 2004. Derimod har den gjort gældende, at det
netop var fra den 1. maj 2004, at denne medlemsstat ikke overholdt sine forpligtelser i henhold til nævnte forordning for
så vidt angår denne kontrakt. Under retsmødet præciserede Kommissionen yderligere, at denne manglende overholdelse bestod
i, at nævnte kontrakt blev opretholdt efter datoen for Republikken Maltas tiltrædelse af Unionen.
Hertil bemærkes, at det fremgår af artikel 38, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement og af retspraksis vedrørende
denne bestemmelse, at stævningen skal indeholde søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene, og at disse
angivelser skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og at Domstolen kan udøve
sin kontrol. Følgelig skal de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som et søgsmål støttes på, fremgå af selve stævningen
på en sammenhængende og forståelig måde, og påstandene heri skal være utvetydigt formuleret for at undgå, at Domstolen træffer
afgørelse ultra petita eller undlader at tage stilling til et klagepunkt (jf. dom af 21.2.2008, sag C-412/04, Kommissionen
mod Italien, Sml. I, s. 619, præmis 103, og af 15.6.2010, sag C-211/08, Kommissionen mod Spanien, endnu ikke offentliggjort
i Samling af Afgørelser, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
I det foreliggende tilfælde fremgår det utvetydigt af ordlyden af den begrundede udtalelse og af påstandene i Kommissionens
stævning, at den tilsidesættelse af forpligtelserne i henhold til forordning nr. 3577/92, som sidstnævnte foreholder Republikken
Malta, beror på indgåelsen af den omtvistede kontrakt den 16. april 2004.
Heraf følger, at anbringendet om, at Republikken Malta fra den 1. maj 2004 ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold
til denne forordning, ikke stemmer overens med påstandene i stævningen.
Følgelig kan Domstolen efter at have undersøgt velbegrundetheden af en sådan påstand ikke udtale sig om den uden at træffe
afgørelse ultra petita.
For så vidt angår genstanden for traktatbruddet som omhandlet i Kommissionens stævning bemærkes – således som Kommissionen
har medgivet – at i henhold til tiltrædelsesaktens artikel 2 fandt forordning nr. 3577/92 først anvendelse på Republikken
Malta fra datoen for denne stats tiltrædelse af Unionen den 1. maj 2004 (jf. analogt dom af 16.7.2009, sag C-168/08, Hadadi,
Sml. I, s. 6871, præmis 26).
Som generaladvokaten har anført i punkt 57 i forslaget til afgørelse, kan Kommissionen under disse omstændigheder kun gives
medhold i søgsmålet, hvis forordning nr. 3577/92 ikke desto mindre før denne dato pålagde Republikken Malta at overholde visse
forpligtelser. Sådanne forpligtelser ville i den sammenhæng, som den foreliggende tvist indgår i, navnlig indebære, at staterne
i tidsrummet forud for, at forordning nr. 3577/92 ville finde anvendelse på dem, skulle undlade at indgå en kontrakt om offentlig
tjeneste, der ikke ville være i overensstemmelse med denne forordnings artikel 1 og 4.
Det bemærkes imidlertid, at ingen af de af Kommissionen fremførte anbringender til støtte for søgsmålet bygger på en eventuel
forekomst af sådanne forpligtelser. Derimod har den som anført i denne doms præmis 15 både i replikken og under retsmødet
præciseret, at det var fra den 1. maj 2004, hvor forordning nr. 3577/92 trådte i kraft i forhold til Republikken Malta i medfør
af dens tiltrædelse af Unionen, at denne medlemsstat efter Kommissionens opfattelse ikke overholdt sine forpligtelser i henhold
til denne forordning.
Henset til det foregående bør Republikken Malta frifindes, uden at det er fornødent at tage stilling til dens øvrige subsidiære
indsigelser.

Sagens omkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt
påstand herom. Da Republikken Malta har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da
Kommissionen har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Anden Afdeling):
1)
Republikken Malta frifindes.
2)
Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
Underskrifter
*
Processprog: maltesisk.