CELEX: 62004TJ0477
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Žodinio Bendrijos prekių ženklo TDK paraiška
Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas TDK
Ankstesni žodiniai arba vaizdiniai nacionaliniai prekių ženklai TDK
Santykinis atmetimo pagrindas
Geras vardas
Nesąžiningas pasinaudojimas ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu
Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis

Ginčo aplinkybės
1999 m. birželio 21 d. ieškovė, remdamasi 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo
(OL L 11, 1994, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) Bendrijos
prekių ženklo paraišką.
Prekių ženklas, kurį buvo prašoma įregistruoti, yra žodinis žymuo TDK. Prekės, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą,
priskiriamos peržiūrėtos ir pataisytos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos
ženklams registruoti 25 klasei. Jos atitinka tokį aprašymą: „Drabužiai, apranga, avalynė, galvos apdangalai“. 2000 m. sausio
24 d. prekių ženklo paraiška buvo paskelbta
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 8/2000.
2000 m. balandžio 25 d.
TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
pateikė protestą dėl prašomo prekių ženklo registracijos.
Protestas grindžiamas Bendrijos prekių ženklu ir 35 ankstesniais nacionaliniais prekių ženklais, įregistruotais 9 klasei priskiriamoms
prekėms (t. y. „garso ir vaizdo įrašymo, perdavimo ar atkūrimo aparatūrai“).
Ankstesni prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra žodinis prekių ženklas TDK arba toliau pateikiamas žodinis ir vaizdinis
prekių ženklas:
Grįsdama protestą, įstojusi į bylą šalis rėmėsi Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu ir 8 straipsnio 5 dalimi.
Protestas buvo pateiktas dėl visų prekių, kurioms skirtas prašomas įregistruoti prekių ženklas. Siekdama įrodyti savo ankstesnių
prekių ženklų gerą vardą, įstojusi į bylą šalis pateikė priedus A-R.
2003 m. kovo 28 d. sprendimu Protestų skyrius konstatavo, kad nėra galimybės supainioti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
1 dalies b punkto prasme. Tačiau jis patenkino protestą remdamasis to paties reglamento 8 straipsnio 5 dalimi ir atmetė Bendrijos
prekių ženklo paraišką.
2003 m. gegužės 27 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais, pateikė apeliaciją dėl nurodyto sprendimo.
2004 m. spalio 7 d. sprendimu (byla R 364-2003-1) (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT pirmoji apeliacinė taryba atmetė ieškovės
pateiktą apeliaciją, taip patvirtindama Protestų skyriaus sprendimą.

Šalių reikalavimai
Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
VRDT ir įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

Šalių argumentai
Ieškovės argumentai
Savo ieškinį ieškovė grindžia vieninteliu pagrindu, susijusiu su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu.
Pirmiausia ieškovė tvirtina, kad įstojusi į bylą šalis neįrodė, jog ankstesni prekių ženklai turėjo skiriamąjį požymį ar gerą
vardą, kuriems galėtų būti taikoma Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalimi suteikiama didesnė apsauga.
Šiuo klausimu ieškovė nurodo, kad įstojusios į bylą šalies pateikti priedai ankstesnių prekių ženklų geram vardui įrodyti
neturi įrodomosios galios. Taigi, kalbant apie įstojusios į  bylą šalies pateiktą rinkos tyrimą (O priedas), šis tyrimas buvo
atliktas tuoj pat po 1995 m. Geteburge vykusio Pasaulio lengvosios atletikos čempionato, t. y. keleriais metais anksčiau,
nei buvo pateikta paraiška įregistruoti nagrinėjamą prekių ženklą. Gali būti, kad nuo to laiko ankstesnių prekių ženklų žinomumas
visuomenėje smarkiai sumažėjo. Ieškovė priduria, kad nagrinėjamu tyrimu neturėtų būti pasitikima taip, kaip nepriklausomu
tyrimu. Per posėdį ieškovė pažymėjo, kad O priede nenurodoma, kokie asmenys buvo apklausti, kiek asmenų dalyvavo aptariamame
čempionate, ir neatsižvelgiama į tam tikros rūšies atsakymus. Ji pridūrė, jog remdamasi minėtu O priedu  įstojusi į bylą šalis
padarė akivaizdžiai klaidingas išvadas, kad ankstesnius prekių ženklus žino iki 85 % Vokietijos, Švedijos ir Didžiosios Britanijos
gyventojų, nes jos nepateikiamos priede.
Be to, ieškovė pažymi, kad pagal nusistovėjusią VRDT praktiką skiriamąjį požymį arba gerą vardą prekių ženklas gali įgyti
tik dėl labai intensyvių rinkodaros pastangų. Taigi įstojusios į bylą šalies pateikti priedai, nors ir įrodantys ankstesnių
prekių ženklų naudojimą konkrečiai prekių kategorijai kai kuriose Sąjungos valstybėse, neatitinka Teisingumo Teismo suformuluotų
kriterijų nustatant prekių ženklo gerą vardą atitinkamoje visuomenėje (1999 m. rugsėjo 14 d. Sprendimas
General Motors
, C‑375/97, Rink. p. I‑5421, 26 ir 27 punktai).
Be to, reikia atsižvelgti į tai, kad įstojusios į bylą šalies išlaidos rinkodarai, kurias pastaroji įrodė, buvo patirtos didelėje
Bendrijos teritorijos dalyje. Taigi, nors A–R priedai gali įrodyti, kad ankstesni prekių ženklai tam tikrą laikotarpį buvo
naudojami didelėje Bendrijos teritorijos dalyje ir demonstruojami masinės informacijos priemonėmis bei vykdant rėmimo veiklą
(sponsorship), jie nepatvirtina, kad nagrinėjami ankstesni prekių ženklai įgijo skiriamąjį požymį arba tvirtą ar ilgalaikę
reputaciją.
Per posėdį atsakydama į Pirmosios instancijos teismo pateiktą klausimą, ieškovė pripažino, kad A–R priedai turi būti nagrinėjami
kartu. Tačiau ji patvirtino, jog net ir šiuo atveju šie priedai negali įrodyti ankstesnių prekių ženklų gero vardo Reglamento
Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies prasme.
Be to, ieškovė teigia, kad net ir darant prielaidą, jog ankstesnių prekių ženklų skiriamasis požymis arba geras vardas yra
patvirtinti, bet kuriuo atveju kitos Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlygos nėra įvykdytos.
Šiuo klausimu ieškovė pirmiausia nurodo, kad įrodymas dėl nesąžiningo pasinaudojimo ankstesnių prekių ženklų skiriamuoju požymiu
ar geru vardu arba dėl minėtiems prekių ženklams padarytos žalos, kurį turi pateikti įstojusi į bylą šalis, nebuvo pateiktas.
Iš tikrųjų pagal įstojusios į bylą šalies pateiktus priedus atrodo, kad platus įstojusios į bylą šalies prekių asortimentas
yra parduodamas specialių žinių turinčiai visuomenei, t. y. medicinos sektoriaus arba pramonės – sričių, kuriose ieškovės
prekių atžvilgiu nevykdoma rinkodara ir jomis neprekiaujama, – specialistams. Nors tam tikros įstojusios į bylą šalies prekės
pardavinėjamos plačiosios visuomenės galutiniams vartotojams, ieškovės prekės pardavinėjamos kitokio tipo parduotuvėse.
Aplinkybė, kad įstojusi į bylą šalis jau ženklino drabužius nagrinėjamais ankstesniais prekių ženklais, negali pakeisti pateikto
vertinimo, nes taip ženklinami buvo tik atletų skiriamieji numeriai arba kitokio prekių ženklo (pvz., „Adidas“) marškinėliai.
Tokiomis aplinkybėmis visuomenė ankstesnius prekių ženklus turėtų susieti ne su drabužiais, o tik su reklamos arba rėmimo
kampanijomis.
Tokiomis aplinkybėmis ieškovė nurodo, kad jai suteikta išimtinė teisė naudoti prekių ženklą TDK tik prekėms „drabužiai, apranga,
avalynė, galvos apdangalai“ negali suteikti galimybės nesąžiningai pasinaudoti ankstesnių prekių ženklų skiriamuoju požymiu
ar geru vardu arba gauti naudos iš su rinkodara susijusių įstojusios į bylą šalies pastangų.
Dėl įstojusios į bylą šalies argumento, pagal kurį tai, jog ieškovė naudos prekių ženklą TDK, turės neigiamą įtaką jos atžvilgiu,
o vartotojai susies įstojusią į bylą šalį ir ieškovę, ieškovė nurodo, kad įstojusi į bylą šalis nagrinėjamus prekių ženklus
naudoja tik tokioms prekėms, kurios savo pobūdžiu ir panaudojimu  labai skiriasi nuo prekių, kurioms prašoma įregistruoti
prekių ženklą. Be to, labai skiriasi šių prekių paskirstymo kanalai, pardavimo vietos ir panaudojimas, o konkurencijos požiūriu
jos nėra vienos kitas papildančios. Todėl nėra vaizdo perdavimo rizikos, vadinasi, ieškovei neįmanoma nesąžiningai pasinaudoti
ankstesnių prekių ženklų tariamai įgytu skiriamuoju požymiu arba geru vardu.
Dėl įstojusios į bylą šalies argumento, pagal kurį jos geram vardui galėtų būti pakenkta dėl ankstesnių prekių ženklų paplitimo
arba dėl prekių ženklo TDK naudojimo prastesnės kokybės prekėms ir ji negalėtų tam užkirsti kelio, ieškovė nurodo, kad toks
argumentas yra nepagrįstas. Jos nuomone, vartotojai galėtų aiškiai atskirti nagrinėjamus prekių ženklus. Be to, ieškovė nurodo,
kad ji pardavinėja tik prabangos prekes ir naudojasi aukščiausio lygio reklamomis su aukščiausio lygio modeliais. Apskritai
prekės, kurioms skirtas prašomas įregistruoti prekių ženklas, nesukelia neigiamo arba žalą darančio įspūdžio.
Galiausia ieškovė pateikia komentarus dėl A–R priedų. Taigi kai kurie iš įstojusios į bylą šalies pateiktų priedų nepatvirtina,
kad žymuo TDK naudojamas kaip prekių ženklas. Be to, ankstesnių prekių ženklų naudojimo dažnumas yra mažesnis, nei tvirtino
įstojusi į bylą šalis. Per posėdį ieškovė, be kita ko, nurodė, kad prieduose nepateiktas skaičius, kiek nagrinėjamų prekių
pardavė įstojusi į bylą šalis ir kiek išlaidų investuota į rinkodarą bei rėmimą. Ši informacija yra esminė.
VRDT argumentai
Pirmiausia VRDT primena, kad Apeliacinė taryba patvirtino, jog turi būti taikoma Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis
ir, remdamasi įstojusios į bylą šalies pateiktais įrodymais, nusprendė, kad pastaroji įrodė ginčijamo sprendimo 29 punkte
nurodytas aplinkybes (žr. 53 punktą). Būtent remdamasi šiuo pagrindu Apeliacinė taryba galėjo prieiti ginčijamo sprendimo
31 ir 32 punktuose pateikiamą išvadą, kad, kaip mano ir Protestų skyrius, įstojusios į bylą šalies ankstesniems prekių ženklams
galėjo būti suteikta Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies suteikiama didesnė apsauga ir kad dėl jų gero vardo jiems
būdingas ryškus skiriamasis požymis.
Ji tvirtina, kad Apeliacinės tarybos vertinime, susijusiame su ankstesnių prekių ženklų geru vardu, klaidų nėra. Kalbant apie
įstojusios į bylą šalies pateiktus įrodymus, Apeliacinė taryba teisingai 18 priedų nagrinėjo kartu, o ne atskirai. Šis smulkmeniškas
minėtų priedų nagrinėjimas apėmė ir su jais susijusius šalių paaiškinimus.
Dėl teritorijos, kurioje turi būti nustatomas geras vardas, VRDT tvirtina, kad įstojusi į bylą šalis sėkmingai įrodė, jog
ankstesni prekių ženklai ypač gerai žinomi Prancūzijoje, Vokietijoje, Švedijoje, Jungtinėje Karalystėje, ir taip patenkino
gero vardo nacionaliniu ir Bendrijos lygiu reikalavimus.
Be to, VRDT visiškai pritaria Apeliacinės tarybos vertinimui, pagal kurį per protesto procedūrą pateikti įrodymai patvirtina
gero vardo, kurį lėmė ilgą laikotarpį vykdoma aktyvi rėmimo veikla, atsiradimą ir išsaugojimą. Ji taip pat pažymi, kad sutinka
su Apeliacinės tarybos vertinimu, pagal kurį buvo sukurta ir išsaugota didelė komercinė vertė (goodwill), kuri sudaro pagrindą
augimui ir tolesnėms investicijoms.
Taigi, VRDT manymu, akivaizdu, jog ankstesni prekių ženklai turi labai gerą vardą dėl to, kad yra žinomi didelei atitinkamos
visuomenės daliai Bendrijoje, kaip tai patvirtina O priede pateikiamas tyrimas, net jeigu per posėdį VRDT vis dėlto pripažino,
kaip tai nurodė ieškovė (žr. 14 punktą), kad O priedas neatitinka parengimo reikalavimų, kuriuos VRDT paprastai kelia, kad
būtų atsižvelgta į rinkos tyrimus.
Toliau VRDT nepagrįstais laiko ieškovės argumentus, pagal kuriuos įstojusi į bylą šalis neįrodė, jog, naudojant prašomą įregistruoti
prekių ženklą, būtų nesąžiningai pasinaudota ankstesnių prekių ženklų skiriamuoju požymiu ar geru vardu ir kad bet kuriuo
atveju ieškovei prekių ženklu TDK ženklinant drabužius, kuriais ji prekiauja, nebūtų nesąžiningai naudojamasi skiriamuoju
požymiu arba įstojusios į  bylą šalies investicijomis, nes nagrinėjamos prekės labai skiriasi.
Ji tvirtina, kad Apeliacinė taryba teisingai pritaikė nesąžiningo naudojimosi ir žalos, padarytos ankstesnio prekių ženklo
skiriamajam požymiui, sąvokas. Taigi Apeliacinė taryba teisingai manė, kad įstojusios į bylą šalies pateikti įrodymai patvirtina,
jog gerą vardą, kurį ji įgijo, didelė visuomenės dalis labiausia siejo su ja kaip tam tikrų prekių gamintoja bei sporto renginių
ir pop muzikos žvaigždžių koncertų rėmėja.
VRDT nuomone, ieškovės argumentas, kad ji ketina prekių ženklą naudoti tik drabužiams (žr. 22 punktą), todėl negalėtų būti
nesąžiningai pasinaudota arba pakenkta, nes visuomenė atskirtų nagrinėjamus prekių ženklus ir prekes, yra netinkamas ir nepagrįstas.
Iš tikrųjų net jeigu įstojusi į bylą šalis neįrodė, kad ji veikia drabužių sektoriuje ir kad visuomenė žino ankstesnius prekių
ženklus kaip susijusius su šiuo sektoriumi, prekių panašumas nėra Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlyga.
Žala ankstesnio prekių ženklo reputacijai nėra būtina sąlyga. Pakanka, kad būtų pakenkta skiriamajam požymiui, o tai nebūtinai
reiškia prekių ženklo nuvertėjimą ar reputacijos sumenkinimą.
Šiuo atžvilgiu, VRDT nuomone, nėra pagrindo atmesti galimybę, kad ieškovė gamins sportinius drabužius (arba avalynę ir galvos
apdangalus, naudojamus sportinėje veikloje) ir juos ženklins žymeniu TDK. Taigi tai, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas
yra tapatus vienam iš įstojusios į bylą šalies prekių ženklų, leidžia manyti, jog atitinkama visuomenė galės pagalvoti, kad
ieškovė prekiauja prekėmis, įstojusios į bylą šalies arba pagal jos licenciją pagamintomis pastarajai vykdant įvairias rėmimo
veiklas.
Galiausia dėl paskutinės Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlygos, t. y. sąlygos, susijusios su neteisėtumu,
VRDT nurodo, kad nesant ieškovės patvirtinimo, kuriuo siekiama parodyti, jog ji nori teisėtai naudoti prašomą įregistruoti
prekių ženklą, ji pritaria Apeliacinės tarybos išvadai, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimas yra neteisėtas.
Įstojusios į bylą šalies argumentai
Įstojusi į bylą šalis iš esmės palaiko VRDT argumentus.
Kalbėdama apie ankstesnių prekių ženklų gerą vardą, ji pažymi kai kuriuos VRDT pateiktų įrodymų aspektus, pavyzdžiui, aplinkybę,
jog 1996 m. Europoje jos apyvarta siekė 628 milijonų JAV dolerių. Be to, įstojusi į bylą šalis pažymi, kad visos Europoje
parduodamos garso ir vaizdo kasetės yra taip pat ten pagamintos.
Kalbant apie nurodytame
General Motors
sprendime suformuluotus kriterijus, dėl pirmojo kriterijaus, susijusio su rinkos dalimi, ji nurodo, kad užima vieną didžiausių
rinkos dalių Europoje. Dėl antrojo kriterijaus, susijusio su dažnumu, geografiniu paplitimu ir ankstesnių prekių ženklų naudojimo
trukme, įstojusi į bylą šalis iš esmės nurodo, kad ankstesnių prekių ženklų naudojimo dažnumas yra susijęs su jos užimamomis
didelėmis rinkos dalimis, kad savo veiklą Europoje ji pradėjo nuo 1973 m., kad nuo to laiko ji ją išplėtojo ir kad jos prekės
visose Europos Sąjungos valstybėse reklamuojamos pažymėtos nagrinėjamais prekių ženklais. Be to, įstojusi į bylą šalis pažymi,
kad jos rėmimo veikla lėmė dar didesnį nagrinėjamų ankstesnių prekių ženklų demonstravimą. Iš tikrųjų ankstesni prekių ženklai
visuomenei buvo parodyti ne tik parduodant šiais prekių ženklais pažymėtas prekes, bet taip pat didesniu mastu įstojusiai
į bylą šaliai remiant muzikos ir sporto renginius.
Dėl kitų Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlygų, kurios nesusijusios su geru vardu, įstojusi į bylą šalis
tvirtina, jog ieškovės argumentas, pagal kurį ankstesniems prekių ženklams bet kuriuo atveju negali būti pakenkta, nes prašomas
įregistruoti prekių ženklas skirtas ženklinti prabangius drabužius, yra netinkamas ir kad žala egzistuoja nepaisant to, ar
nagrinėjamos prekės yra prabangios. Per posėdį įstojusi į bylą šalis, be kita ko, nurodė, kad nėra pagrindo atmesti galimybę,
jog ieškovė prekiaus žymeniu TDK pažymėtais marškinėliais per tuos pačius jos remiamus renginius.
Be to, įstojusi į bylą šalis pažymi, jog ieškovės nurodyta aplinkybė, kad nėra galimybės supainioti, yra nesvarbi Reglamento
Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymui.
Galiausia įstojusi į bylą šalis nurodo, kad ieškovė nepateikia jokio įrodymo dėl teisėto prašomo įregistruoti prekių ženklo
naudojimo.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Tam, kad ankstesniam prekių ženklui pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalį būtų suteikta didesnė apsauga, būtina įvykdyti
keletą sąlygų. Pirma, tariamai gerą vardą turintis ankstesnis prekių ženklas turi būti įregistruotas. Antra, pastarasis prekių
ženklas ir ženklas, kurį prašoma įregistruoti, turi būti tapatūs arba panašūs. Trečia, jis turi turėti gerą vardą Bendrijoje,
kai kalbama apie ankstesnį Bendrijos prekių ženklą, ir atitinkamoje valstybėje narėje, kai kalbama apie ankstesnį nacionalinį
prekių ženklą. Ketvirta, prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimas turi lemti tai, kad būtų įvykdyta bent viena iš šių
dviejų sąlygų: i) būtų nesąžiningai pasinaudojama ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu arba ii) būtų
pakenkiama ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui arba geram vardui. Galiausia toks prašomo įregistruoti prekių ženklo
naudojimas turi būti neteisėtas.
Šiuo atveju žinoma, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas yra tapatus ankstesniems prekių ženklams arba panašus į juos
(ginčijamo sprendimo 25 punktas) ir kad pastarieji yra įregistruoti.
Be to, kadangi Apeliacinė taryba konstatavo, kad naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą būtų nesąžiningai pasinaudota
ankstesnių prekių ženklų skiriamuoju požymiu arba geru vardu ir kad Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies taikymo sąlygos
yra alternatyvios, ji netikrino, ar įvykdyta 43 punkto ii) papunktyje nurodyta sąlyga. Be to, yra žinoma, kad ieškovė nenurodė
jokio pagrindo, susijusio su teisėtumu Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies prasme.
Tokiomis aplinkybėmis reikia patikrinti, pirma, ar ankstesniems prekių ženklams būdingas geras vardas ir, antra, ar naudojant
prašomą įregistruoti prekių ženklą būtų nesąžiningai pasinaudota ankstesnių prekių ženklų skiriamuoju požymiu ar geru vardu.
Dėl gero vardo
Iš esmės ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba suklydo vertindama įstojusios į bylą šalies pateiktų priedų, kuriais siekiama
patvirtinti ankstesnių prekių ženklų gerą vardą ir skiriamąjį požymį Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies prasme, įrodomąją
galią.
Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis nepateikia gero vardo apibrėžimo. Tačiau iš Teisingumo Teismo praktikos, susijusios
su 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais,
suderinti (OL L 40, 1989, p. 1), 5 straipsnio 2 dalies, kurios teisinis turinys iš esmės atitinka Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
5 dalį, išaiškinimu, matyti, jog tam, kad būtų įvykdyta gero vardo sąlyga, ankstesnis nacionalinis prekių ženklas turi būti
žinomas didelei visuomenės, kuriai skirtos šiuo prekių ženklu pažymėtos prekės ar paslaugos, daliai.
Nagrinėjant šią sąlygą, reikia atsižvelgti į visas svarbias bylos aplinkybes, t. y. ypač į prekių ženklo užimamą rinkos dalį,
jo naudojimo dažnumą, geografinį paplitimą ir trukmę bei įmonės investicijų, skirtų jo reklamai, dydį (nurodyto sprendimo
General Motors
26 ir 27 punktai). Nurodytame sprendime Teisingumo Teismas paaiškino, kad nei direktyvos 5 straipsnio 2 dalies formuluotė,
nei esmė neleidžia reikalauti, kad ankstesnį prekių ženklą žinotų konkreti suinteresuotosios visuomenės procentinė dalis (25 punktas)
ir kad šis geras vardas egzistuotų didelėje atitinkamos teritorijos dalyje (28 punktas). Dviejuose Pirmosios instancijos teismo
sprendimuose aiškiai (2004 m. gruodžio 13 d. Sprendimo
El Corte Inglés prieš VRDT – Pucci (EMILIO PUCCI)
, T‑8/03, Rink. p. II‑4297, 67 punktas) arba netiesiogiai (2005 m. gegužės 25 d. Sprendimo
Spa Monopole prieš VRDT – Spa-Finders Travel Arrangements (SPA-FINDERS)
, T‑67/04, Rink. p. II‑1825, 34 punktas) pritaikomi šiame Teisingumo Teismo sprendime suformuluoti kriterijai.
Pirmosios instancijos teismas pirmiausia nurodo, kad ginčijamame sprendime (26 punktas) vertinant gerą vardą Reglamento Nr. 40/94
8 straipsnio 5 dalies prasme teisingai pritaikomi nurodytame sprendime
General Motors
suformuluoti kriterijai.
Toliau Pirmosios instancijos teismas mano, kad Apeliacinė taryba nesuklydo vertindama įstojusios į bylą šalies pateiktus įrodymus,
kuriais siekiama patvirtinti ankstesnių prekių ženklų gerą vardą.
Ginčijamo sprendimo 27 punkte ji teisingai atsižvelgė į visus A–R priedus ir padarė išvadas remdamasi nagrinėjamų ankstesnių
prekių ženklų naudojimo dažnumu, trukme bei geografiniu paplitimu.
Ginčijamo sprendimo 29 punkte Apeliacinė taryba nurodo, jog per procedūrą Protestų skyriuje įstojusi į bylą šalis įrodė, kad:
–        „komercinę veiklą Europoje ji vykdo nuo 1973 m.“,
–        „garso ir vaizdo kasečių sudedamąsias dalis Europoje ji gamina nuo 1988 m.“.
–        „turi parduotuves Vokietijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Austrijoje, Švedijoje, Lenkijoje ir Jungtinėje Karalystėje“,
–        „be Bendrijos prekių ženklo, kaip nacionalinį prekių ženklą ji yra įregistravusi žodinį prekių ženklą TDK arba žodinį ir vaizdinį
prekių ženklą TDK, arba juos abu dvylikoje Europos bendrijos valstybių narių, ir pirmojoje iš šių registracija atlikta 1969 m.“,
–        „nuo 1998 m. spalio iki 1999 m. rugsėjo naudodama savo prekių ženklus TDK ji įgijo 49,5 % vaizdo magnetofonams skirtų 8 mm
kasečių rinkos Didžiojoje Britanijoje ir 22,1 % Europoje, ir tuo pačiu laikotarpiu jai priklausė 64,1 % garso kasečių rinkos
Didžiojoje Britanijoje ir 39,3 % Europoje“,
–        „naudodama savo prekių ženklus ji rėmė penkis turnė arba muzikos renginius Europoje, kuriuose dalyvavo „Rolling Stones“ (1990 m.),
Paul Mc Cartney (1991 m.), Phil Collins (1994 m.), Tina Turner (1996 m.) ir Janet Jackson (1998 m.), visus Pasaulio lengvosios
atletikos čempionatus nuo 1983 m., kartais Suomijos nacionalinę lengvosios atletikos ir ledo ritulio rinktinę, Italijos futbolo
klubą „Milan AC“, Olandijos futbolo klubą „Ajax Amsterdam“, Ispanijos krepšinio klubą „TDK Manresa“, Švedijos krepšinio klubą
„Uppsala Gators“ bei Anglijos futbolo klubą „Crystal Palace“,
–        „prekių ženklais buvo žymimi dalyvių skiriamieji numeriai arba sportininkų drabužiai; šie drabužiai buvo parduodami pažymėti
prekių ženklu TDK ir iš esmės tai buvo sportiniai drabužiai, t. y. futbolo marškinėliai ir šortai, krepšinio marškinėliai
ir šortai, sportiniai kostiumai ir t. t.“,
–        „prekių ženklai buvo matomi stadionuose, skelbimų lentose, ant balionų ir t. t.“.
Ginčijamo sprendimo 30 punkte Apeliacinė taryba mano, kad nurodyta komercinė ir rėmimo veikla paplito visoje Europoje ir reikalavo
didelių pinigų, laiko ir pastangų investicijų. Be to, ji nurodo, kad remiami renginiai dažnai būdavo transliuojami per televiziją
arba įrašomi, todėl ankstesni prekių ženklai visuomenei buvo dar dažniau demonstruojami.
Toliau ginčijamo sprendimo 31 ir 32 punktuose Apeliacinė taryba vertina įstojusios į bylą šalies pateiktus įrodymus ir pripažįsta
ankstesnių prekių ženklų gerą vardą ir skiriamąjį požymį. Ji nurodo:
„Tarybos nuomone, pateikti įrodymai parodo didelių pastangų, laiko ir pinigų investicijų, kurios neįprastai ilgą laikotarpį
tęsėsi protestą pareiškusios šalies garso ir vaizdo kasečių bei prekių ženklo reklamos atžvilgiu, rezultatus. Aplinkybė, kad
rinkos tyrimai apėmė realią pardavimo apimčių statistiką ir informaciją apie reklamą, patvirtina protestą pareiškusios šalies
argumentus, susijusius su jos prekių ženklų geru vardu ir žinomumu.
Pateikti dokumentai rodo, kad buvo pasiektas ir išsaugotas geras vardas, susijęs su ilgą laikotarpį trukusia rėmimo veikla,
bei sukurtas ir egzistuoja didelis žinomumas visuomenėje ir išskirtinė komercinė vertė, kurie pateisina naujas investicijas.
Iš pateiktų dokumentų ir protestą pareiškusios šalies investicijų savo prekių ženklo reklamai vykdant rėmimo veiklą aiškiai
matyti, kad prekių ženklas turi labai gerą vardą, kuris turėtų būti grindžiamas aplinkybe, jog prekių ženklą žino didelė suinteresuotosios
visuomenės dalis Bendrijoje. Kadangi tokia veikla kaip lengvoji atletika, krepšinis, futbolas ir muzikiniai renginiai sužadina
muzikos žvaigždžių, futbolo ir atitinkamų sporto šakų komandų „fanų“ bei aistringų gerbėjų atsidavimą ir ištikimybę, Taryba
yra įsitikinusi, kad ryšys tarp protestą pareiškusios šalies prekių ženklo ir šių veiklos rūšių lėmė labai didelį žinomumą
ir vardą, geresnį už tą, kuris siejamas tik su prekių ženklu žymimomis prekėmis. Todėl, kaip nusprendė Protestų skyrius, protestą
pareiškusi šalis turi teisę reikalauti, kad jos prekių ženklui būtų suteikta didesnė apsauga pagal (Reglamento Nr. 40/94)
8 straipsnio 5 dalį. Iš to išplaukia, kad prekių ženklas, neatsižvelgiant į galimą jam būdingą skiriamąjį požymį ir kadangi
žymuo TDK visiškai nesusijęs su ginčijamomis prekėmis, dėl įgyto gero vardo turi stipresnį skiriamąjį požymį“.
Atsižvelgęs į bylos medžiagą, Pirmosios instancijos teismas mano, kad ginčijamo sprendimo 29–32 punktuose pateiktoms išvadoms
turi būti pritarta. Iš tikrųjų įstojusi į bylą šalis, remdamasi visais A–R priedais, įrodė savo komercinės veiklos pobūdį
ir apimtį Europoje, įskaitant ir tankiai apgyvendintas valstybes nares, nuo 1988 m. su nagrinėjamais ankstesniais prekių ženklais
susijusios gamybos, prekybos, rėmimo ir reklamos atžvilgiu.
Be kita ko, reikia nurodyti, kad nagrinėjamais ankstesniais prekių ženklais pažymėtų prekių, kaip antai garso ir vaizdo kasečių,
labai paplitusių  tarp Europos vartotojų, pardavimo lygis bei daug žiūrovų pritraukiančių renginių, per kuriuos naudojami
minėti prekių ženklai, rėmimo apimtis, dažnumas ir reguliarumas patvirtina Apeliacinės tarybos vertinimą, pagal kurį nagrinėjami
ankstesni prekių ženklai atitinka teismų praktikoje suformuluotą gero vardo kriterijų, t. y. kad juos žino didelė visuomenės
dalis.
Dėl nurodyto kai kurių, siekiant įrodyti ankstesnių prekių ženklų gerą vardą Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies prasme,
įstojusios į bylą šalies pateiktų priedų (žr. 14 ir 15 punktus), ypač O priedo įrodomosios galios nebuvimo reikia konstatuoti,
kad, net ir darant prielaidą, jog įrodomoji galia yra nepakankama, tokia situacija negalėtų paneigti 56 ir 57 punktuose pateiktų
išvadų. Iš tikrųjų Apeliacinė taryba atliekamą nagrinėjamų ankstesnių prekių ženklų gero vardo tyrimą grindė visais įstojusios
į bylą šalies pateiktais priedais. Visus juos perskaičius paaiškėja, kad Apeliacinė taryba nesuklydo vertindama visų minėtų
priedų įrodomąją galią.
Taigi nereikia panaikinti ginčijamo sprendimo dėl nagrinėjamų ankstesnių prekių ženklų gero vardo Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
5 dalies prasme.
Dėl nesąžiningo pasinaudojimo ankstesnių prekių ženklų skiriamuoju požymiu ar geru vardu
Taigi reikia patikrinti, ar, naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą, būtų nesąžiningai pasinaudota ankstesnių prekių
ženklų skiriamuoju požymiu ar geru vardu.
Šiuo klausimu Apeliacinė taryba nurodo (ginčijamo sprendimo 33–39 punktai) priežastis, dėl kurių toks nesąžiningas pasinaudojimas
atsirastų, ir pateikia šiuos paaiškinimus:
„37      Tarybos nuomone, protestą pareiškusios šalies pateikti dokumentai įrodo, kad jos įgytą gerą vardą didelė visuomenės dalis
sieja ne tik su jos, kaip tam tikrų prekių gamintojos, bet ir kaip rėmėjos veikla, iš esmės susijusia su sportu ir didelių
muzikos renginių organizavimu.
38      Nenuginčijama, kad, vykdydama rėmimo veiklą, protestą pareiškusi šalis gamina jos prekių ženklu žymimus drabužius arba rūpinasi
jų gamyba. Nors pagrindinis prekių tikslas yra prekių ženklo reklama, vis dėlto tiesa, kad per sporto ir muzikos renginius
nagrinėjama visuomenė yra įpratusi matyti prekių ženklu pažymėtas tokias prekes.
39      Pareiškėja ketina naudoti prekių ženklą ant drabužių, avalynės ir galvos apdangalų be apribojimų. Tai reiškia, kad žymėjimas
apima visų rūšių drabužius, įskaitant sportinius. Nereikia daryti prielaidos, kad pareiškėja raidžių TDK nenaudos ant marškinėlių,
šortų, sportinių kostiumų arba panašių sporto prekių. Toks pats vertinimas turi būti taikomas avalynės ir galvos apdangalų,
naudojamų per sporto renginius, atžvilgiu. Kadangi prašomas įregistruoti prekių ženklas yra tapatus vienam iš protestą pareiškusios
šalies prekių ženklų, nagrinėjama visuomenė darys prielaidą, kad drabužiai, avalynė ir galvos apdangalai gaminami protestą
pareiškusios šalies arba pagal TDK licenciją pastarajai vykdant rėmimo veiklą. Kitaip tariant, pareiškėja prie savo prekių
pritrauks visus klientus, šiuo metu susijusius su protestą pareiškusia šalimi, kaip pasaulinių lengvosios atletikos ir Europos
muzikos renginių, į kuriuos protestą pareiškusi šalis investavo labai daug laiko, pastangų ir pinigų, rėmėja, kaip tai nurodoma
ginčijamame sprendime. Kartu kalbama apie piktybinį naudojimąsi gerą vardą turinčiais prekių ženklais ir bandymą komerciškai
pasinaudoti jų geru vardu. Tarybos nuomone, tai atitinka nesąžiningą pasinaudojimą ankstesnių prekių ženklų skiriamuoju požymiu
ir geru vardu“.
Taigi Apeliacinė taryba savo išvadas iš esmės grindė šiais paaiškinimais. Įrodytas ankstesnių prekių ženklų geras vardas ir
jų skiriamasis požymis susiję su įstojusios į bylą šalies vykdoma reklama remiant sporto ir muzikos renginius. Ypač kalbant
apie sporto renginius, visuomenė yra įpratusi matyti prekių ženklą TDK ant su šiais renginiais susijusių drabužių. Be to,
jeigu ieškovė naudotų prašomą įregistruoti prekių ženklą ant drabužių apskritai ir konkrečiai ant tų, kuriuos įstojusi į bylą
šalis naudoja vykdydama sportinių renginių rėmimą, visuomenė galėtų manyti, jog tokie drabužiai yra gaminami įstojusios į
bylą šalies arba pagal jos licenciją. Remdamasi jai pateiktais įrodymais, Apeliacinė taryba priėjo prie išvados, kad ieškovei
naudojant prašomą įregistruoti prekių ženklą visuomenė būtų skatinama pirkti ieškovės prekes dėl galimos asociacijos su prekių
ženklu TDK ir rinkos vertės, susijusios su ankstesnių prekių ženklų reputacija ir skiriamuoju požymiu.
Ieškovė iš esmės ginčija bylos dokumentų, kuriais grindžiama Apeliacinės tarybos išvada, įrodomąją galią. Ypač ji pažymi aplinkybę,
kad prekės, kurias ji ketina parduoti visuomenei, bus parduodamos visiškai kitais paskirstymo kanalais ir kad ankstesnius
prekių ženklus, kuriuos galima pamatyti ant atletų skiriamųjų numerių ir firminių marškinėlių (pvz., „Adidas“), visuomenė
susieja tik su įstojusios į bylą šalies vykdoma rėmimo veikla (žr. 33 ir 21 punktus).
Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad Apeliacinė taryba neprivalo įrodyti, jog egzistuoja faktinė ir reali galimybė pakenkti
ankstesniam prekių ženklui. Ji turi paprasčiausia turėti įrodymų, leidžiančių
prima facie
padaryti išvadą, kad egzistuoja nehipotetinė nesąžiningo pasinaudojimo galimybė ateityje (nurodyto sprendimo
SPA-FINDERS
40 punktas).
Pirmosios instancijos teismas taip pat primena, kad nesąžiningas pasinaudojimas ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu
arba geru vardu turi būti suprantamas kaip apimantis atvejus, kai garsus prekių ženklas akivaizdžiai išnaudojamas ir juo piktnaudžiaujama
arba kai bandoma pasinaudoti jo reputacija (nurodyto sprendimo
SPA-FINDERS
51 punktas). Šiuo atžvilgiu kuo ryškesnis ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis ir kuo geresnis jo vardas, tuo lengviau
pripažįstamas galimybės pakenkti buvimas (nurodyto sprendimo
General Motors
30 punktas ir nurodyto sprendimo
SPA-FINDERS
41 punktas).
Šiuo atveju reikia pažymėti, kad įstojusi į bylą šalis įrodė savo ankstesnių prekių ženklų gerą vardą Reglamento Nr. 40/94
8 straipsnio 5 dalies prasme ir kad Apeliacinė taryba padarė išvadą (ginčijamo sprendimo 32 punktas), jog ankstesniems prekių
ženklams būdingas ryškesnis skiriamasis požymis, įgytas dėl gero vardo, ir šiuo klausimu ji nesulaukė rimtų prieštaravimų.
Be to, šią išvadą patvirtina ankstesnių prekių ženklų paplitimas atitinkamose rinkose.
Tokiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas tvirtina, kad dėl įstojusios į bylą šalies vykdomos rėmimo veiklos, ypač
sporto srityje, Apeliacinė taryba galėjo pagrįstai manyti, kad dėl nepaneigiamos aplinkybės, jog ieškovė naudos prašomą įregistruoti
prekių ženklą ant sportinių drabužių, bus galima pagalvoti, jog tokie drabužiai gaminami įstojusios į bylą šalies arba pagal
jos licenciją. Ši situacija yra įrodymas, leidžiantis padaryti išvadą
prima facie
, kad egzistuoja nehipotetinė galimybė, jog ateityje ieškovė nesąžiningai pasinaudos ankstesnių prekių ženklų reputacija,
atsiradusia dėl įstojusios į bylą šalies daugiau nei 20 metų vykdomos veiklos, pastangų ir investicijų.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad vienintelis ieškovės nurodytas pagrindas, todėl ir ieškinys, turi būti atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas,
jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir įstojusios
į bylą šalies pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš ieškovės
Aktieselskabet af 21. november 2001
bylinėjimosi išlaidas.
García-Valdecasas
Cooke
Labucka
Paskelbta 2007 m. vasario 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

J. D. Cooke
*
Proceso kalba: anglų.