CELEX: 62009CJ0356
Socialna politika
Enako obravnavanje moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu
Direktiva 76/207/EGS
Člen 3(1)(c)
Nacionalna ureditev, ki olajšuje odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcem, ki so pridobili pravico do starostne pokojnine
Cilj spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb
Nacionalna ureditev, ki starostno mejo za pridobitev te pokojnine določa na 60 let za ženske in 65 let za moške

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 76/207/EGS z dne 9. februarja 1976 o izvrševanju
načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter
delovnih pogojev (UL L 39, str. 40), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
23. septembra 2002 (UL L 269, str. 15) (v nadaljevanju: Direktiva 76/207).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med C. Kleist in Pensionsversicherungsanstalt (v nadaljevanju: zavod za pokojninsko
zavarovanje) glede okoliščin prenehanja pogodbe o zaposlitvi C. Kleist.

Pravni okvir

Pravo Unije
Direktiva 76/207, ki je bila razveljavljena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2006/54/ES z dne 5. julija 2006 o uresničevanju
načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (preoblikovano) (UL L 204,
str. 23) in je začela veljati 15. avgusta 2009, v členu 2 določa:
„1.      V naslednjih določbah načelo enakega obravnavanja pomeni, da ne sme biti nobene diskriminacije na podlagi spola, bodisi posredne
ali neposredne, še zlasti ne glede na zakonski ali družinski status.
2.      Za namene te direktive se uporabljajo naslednje opredelitve:
–        ‚neposredna diskriminacija‘: kadar se ena oseba zaradi spola obravnava manj ugodno, kakor se obravnava, se je obravnavala
ali bi se obravnavala oseba drugega spola v primerljivi situaciji;
–        ‚posredna diskriminacija‘: kadar bi bile zaradi navidezno nevtralnega predpisa, merila ali prakse osebe enega spola v posebej
neugodnem položaju v primerjavi z osebami drugega spola, razen če ta predpis, merilo ali praksa objektivno temelji na zakonitem
cilju in so sredstva za doseganje tega cilja ustrezna in potrebna;
[…]“
Člen 3(1)(c) te direktive določa, da „uporaba načela enake obravnave pomeni, da v javnem ali zasebnem sektorju, vključno z
javnimi organi, ni nikakršne neposredne ali posredne diskriminacije zaradi spola v zvezi s […] pogoji zaposlovanja in delovni[mi]
pogoj[i], vključno z odpuščanjem, ter plačilom, kakor [je določala] Direktiva [Sveta] 75/117/EGS“ z dne 10. februarja 1975
o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške in ženske (UL L 45, str. 19).
Člen 7(1) Direktive Sveta 79/7/EGS z dne 19. decembra 1978 o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk
v zadevah socialne varnosti (UL 1979, L 6, str. 24) določa:
„Ta direktiva ne vpliva na pravice držav članic, da s področja njene uporabe izvzamejo:
(a)      določanje upokojitvene starosti v namene dodeljevanja starostne pokojnine in morebitne vplive le-tega na druge dajatve;
[…]“

Nacionalno pravo
Členi od 1 do 3 zveznega ustavnega zakona o različnih starostnih mejah za moške in ženske, ki so socialno zavarovani (Bundesverfassungsgesetz
über unterschiedliche Altersgrenzen von männlichen und weiblichen Sozialversicherten) z dne 29. decembra 1992 (BGBl. 832/1992)
določajo:
„      Člen 1. Zakonske določbe, ki določajo različne starostne meje za zavarovance in zavarovanke obveznega socialnega zavarovanja, so dopustne.
Člen 2. V obdobju od 1. januarja 2019 do leta 2028 se starostna meja za pridobitev pravice do predčasne starostne pokojnine za ženske
vsako leto 1. januarja zviša za šest mesecev.
Člen 3. V obdobju od 1. januarja 2024 do leta 2033 se starostna meja za pridobitev pravice do starostne pokojnine za ženske
vsako leto 1. januarja zviša za šest mesecev.“
Zakon o socialnem zavarovanju (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz) z dne 9. septembra 1955 (BGBl. 189/1955), kakor je bil
spremenjen (v nadaljevanju: ASVG), se na podlagi njegovega člena 270 uporablja tako za delavce kot za uslužbence. Člen 253(1)
tega zakona določa, da imajo zavarovanci, ki dosežejo starost za redno upokojitev, to je 65 let za moške in 60 za ženske,
pravico do starostne pokojnine, če je bila spoštovana minimalna zavarovalna doba iz člena 236.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se po avstrijskem pravu zakonska starostna pokojnina (dodeljena na podlagi ASVG)
ne more zmanjšati zaradi nadaljevanja delovnega razmerja ali opravljanja samostojne poklicne dejavnosti po starosti, ko se
pridobi pravica do navedene pokojnine.
Kolektivna pogodba, ki se uporablja v obravnavanem primeru, je posebni pravilnik B za zdravnike in zobozdravnike pri nosilcih
socialnega zavarovanja v Avstriji (Dienstordnung B für die Ärzte und Dentisten bei den Sozialversicherungsträgern Österreichs,
v nadaljevanju: DO.B). Ta kolektivna pogodba določa posebno ureditev odpovedi pogodbe o zaposlitvi, v skladu s katero je mogoče
delavcem, ki so pri zavodu zaposleni vsaj deset let, pogodbo odpovedati samo iz nekaj natančno določenih razlogov.
Člen 134 DO.B določa:
„[…]
2)      Zdravniki, ki jim pogodbe o zaposlitvi ni mogoče odpovedati, imajo pravico, da se upokojijo, če
[…]
2.      so pridobili pravico do starostne pokojnine v skladu s členom 253 ASVG […]
[…]
4)      Vodstvo lahko zdravnika, ki mu pogodbe o zaposlitvi ni mogoče odpovedati, upokoji, če zdravnik
1.      izpolnjuje pogoje iz odstavka 2, točka […] 2 […]
[…]“

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
C. Kleist, rojena februarja 1948, je bila pri zavodu za pokojninsko zavarovanje zaposlena kot zdravnica na vodstvenem položaju.
Ta zavod se je odločil, da odpove pogodbe o zaposlitvi vsem zaposlenim, tako moškim kot ženskam, ki izpolnjujejo pogoje za
upokojitev v skladu z DO.B. C. Kleist je z dopisom z dne 9. januarja 2007 delodajalca obvestila, da se ne namerava upokojiti
pri starosti 60 let, temveč da želi delati do 65. leta. Delodajalec ji je kljub temu z dopisom z dne 6. decembra 2007 sporočil,
da jo bo 1. julija 2008 upokojil.
C. Kleist je odpoved izpodbijala pred Landesgericht Innsbruck (deželno sodišče v Innsbrucku). Njegova sodba z dne 14. marca 2008,
s katero ji ni bilo ugodeno, je bila spremenjena s sodbo Oberlandesgericht Innsbruck (višje deželno sodišče v Innsbrucku)
z dne 22. avgusta 2008, ki odloča kot pritožbeno sodišče v delovnih in socialnih sporih. Zavod za pokojninsko zavarovanje
je nato vložil revizijo pri Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče).
Oberster Gerichtshof poudarja, da ureditev odpovedi pogodbe o zaposlitvi v DO.B odstopa od splošne ureditve v avstrijski zakonodaji,
ki določa, da enostranske prekinitve delovnega razmerja načeloma ni treba utemeljiti. Vendar navaja, da to ne izključuje splošnega
varstva pred zlorabo instituta odpovedi, ki ga navedena zakonodaja določa v primerih, ko ta prekinitev krši bistvene interese
delavca in je delodajalec ne more utemeljiti s poslovnimi razlogi ali razlogi na strani delavca.
Predložitveno sodišče dalje navaja, da se pri ugotavljanju, ali navedena prekinitev krši bistvene interese delavca, upošteva
socialno kritje, do katerega je upravičen delavec, zlasti v zvezi s pridobitvijo starostne pokojnine. Isto merilo pa se uporablja
tudi v okviru določbe DO.B iz postopka v glavni stvari, ki delodajalcu dopušča, da v primeru delavcev, ki imajo pravico do
starostne pokojnine, ne upošteva varstva pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi – ki je še okrepljeno v primerjavi z zakonsko
ureditvijo – s čimer omogoča zaposlovanje mlajših delavcev.
Oberster Gerichtshof se sprašuje, ali je treba pri presoji primerljivosti položajev delavcev poleg merila starosti upoštevati
tudi merilo socialnega položaja delavca, na katero se tako opira avstrijsko pravo v zvezi z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi.
To sodišče poudarja, da so moški in ženske glede tega enako obravnavani, saj izgubijo ugodnost okrepljenega varstva pred odpovedjo
pogodbe o zaposlitvi, ki jim ga priznava DO.B, ker imajo socialno kritje.
Predložitveno sodišče meni, da pravna vprašanja, ki se zastavljajo v zadevi, ki mu je predložena – zlasti glede obsega polja
proste presoje držav članic pri oblikovanju ukrepov politike zaposlovanja – v sodni praksi Sodišča niso zadostno razjasnjena,
da bi lahko sprejelo odločitev.
V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali je treba člen 3(1)(c) Direktive [76/207] razlagati tako, da v okviru sistema delovnega prava, ki pri splošnem varstvu
delavcev pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi upošteva njihovo socialno (finančno) odvisnost od zaposlitve, nasprotuje določbi
kolektivne pogodbe o posebnem varstvu pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ki presega splošno zakonsko varstvo in ki se uporablja
le, če ima delavec socialno (finančno) kritje, kar pa se običajno zgodi, ko začne prejemati starostno pokojnino, s tem da
je ta čas različen glede na to, ali je delavec moški ali ženska?
2.      Ali člen 3(1)(c) Direktive [76/207] v okviru navedenega sistema delovnega prava nasprotuje temu, da delodajalec, ki je oseba
javnega prava, delavki odpove pogodbo o zaposlitvi nekaj mesecev po tem, ko je pridobila pravico do starostne pokojnine, zato
da bi zaposlil iskalce zaposlitve, ki jih je na trgu dela že veliko?“

Vprašanji za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(1)(c) Direktive
76/207 razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki z namenom spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb delodajalcu, ki je oseba
javnega prava, omogoča, da odpove pogodbe o zaposlitvi delavcem, ki so pridobili pravico do starostne pokojnine, s tem da
ženske to pravico pridobijo pri pet let nižji starosti kot moški, pomeni diskriminacijo zaradi spola, ki je s to direktivo
prepovedana.

Stališča, predložena Sodišču
C. Kleist meni, da nacionalna ureditev v postopku v glavni stvari, ki delodajalcu omogoča, da delavko upokoji, ko ta dopolni
starost, pri kateri pridobi pravico do starostne pokojnine, to je 60 let, s tem da se ta pravica pridobi ob različnem času
glede na to, ali je delavec moški ali ženska, pomeni diskriminacijo zaradi spola. Člen 3(1)(c) Direktive 76/207 bi bilo treba
razlagati tako, da taki ureditvi nasprotuje.
C. Kleist Sodišču predlaga, naj poda stališče tudi glede razlage določb Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000
o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL L 303, str. 16). Trdi, da te določbe nasprotujejo nacionalni
ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, saj ta povzroča tudi neposredno diskriminacijo zaradi starosti.
Zavod za pokojninsko zavarovanje trdi, da ureditev iz postopka v glavni stvari uvaja različno obravnavanje, ki posredno temelji
na spolu in je utemeljeno z vidika cilja spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb in torej ne pomeni protipravne diskriminacije.
Poleg tega meni, da je treba preprečevati položaje, ko lahko ženske kopičijo plačo in zakonsko pokojnino, medtem ko moški
nimajo te možnosti.
Evropska komisija meni, da je treba člen 3(1)(c) Direktive 76/207 razlagati tako, da nasprotuje temu, da kolektivna pogodba
vsebuje določbo o posebnem varstvu, ki presega splošno zakonsko varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, a se uporablja
samo, dokler delavec nima socialnega kritja, ki mu zagotavlja vir dohodka, kar se običajno zgodi, ko začne prejemati starostno
pokojnino, s tem da se pravica do te pokojnine pridobi ob različnem času glede na to, ali je delavec moški ali ženska, saj
cilj spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb ne more upravičiti te ureditve.

Odgovor Sodišča
Najprej je treba poudariti, da sta vprašanji pogojev dodelitve starostne pokojnine in pogojev prenehanja delovnega razmerja
ločeni (glej v tem smislu sodbo z dne 26. februarja 1986 v zadevi Marshall, 152/84, Recueil, str. 723, točka 32).
Člen 3(1)(c) Direktive 76/207 v zvezi z zadnjenavedenimi pogoji določa, da uporaba načela enakega obravnavanja v zvezi s pogoji
odpuščanja pomeni, da v javnem ali zasebnem sektorju, vključno z javnimi organi, ni nikakršne neposredne ali posredne diskriminacije
zaradi spola.
V zvezi s tem spada starostna meja, določena za obvezno prenehanje pogodbe o zaposlitvi delavcev v okviru splošne politike
upokojevanja, ki jo vodi delodajalec, v pojem odpuščanja iz te določbe – pojem, ki ga je treba razlagati široko – čeprav ta
upokojitev pomeni dodelitev pokojnine (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Marshall, točka 34, in sodbo z dne 26. februarja
1986 v zadevi Beets‑Proper, 262/84, Recueil, str. 773, točka 36).
Iz tega izhaja, da se zadeva v glavni stvari – upoštevajoč, da je delodajalec C. Kleist prisilno upokojil v skladu s svojo
odločitvijo o odpovedi pogodbe o zaposlitvi vsem delavcem, ki so pridobili pravico do starostne pokojnine – nanaša na pogoje
odpuščanja v smislu člena 3(1)(c) Direktive 76/207.
Najprej je treba spomniti, da je Sodišče razsodilo, da splošna politika odpuščanja, ki vključuje odpoved pogodbe o zaposlitvi
delavke samo zato, ker je dosegla ali presegla starost, pri kateri ima pravico do starostne pokojnine, ta starost pa je na
podlagi nacionalne zakonodaje različna za moške in ženske, pomeni diskriminacijo zaradi spola, ki je prepovedana z Direktivo
76/207/EGS (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Marshall, točka 38).
V zvezi s tem je treba poudariti, prvič, da v skladu s členom 2(2), prva alinea, Direktive 76/207 neposredna diskriminacija
obstaja, kadar se ena oseba zaradi spola obravnava manj ugodno, kakor se obravnava, se je obravnavala ali bi se obravnavala
oseba drugega spola v primerljivem položaju.
V obravnavani zadevi je iz člena 134(2), točka 2, in (4), točka 1, DO.B razvidno, da se lahko zdravnikom, ki jim ni mogoče
odpovedati pogodbe o zaposlitvi, ta vendarle lahko odpove, če pridobijo pravico do starostne pokojnine v smislu člena 253
ASVG. V skladu s členom 253(1) moški to pravico pridobijo, ko dopolnijo 65 let, ženske pa, ko dopolnijo 60 let. Iz tega izhaja,
da je mogoče delavkam pogodbo o zaposlitvi odpovedati, ko dopolnijo 60 let, medtem ko je mogoče delavcem pogodbo o zaposlitvi
odpovedati šele, ko dopolnijo 65 let.
Ker je merilo, uporabljeno v teh določbah, neločljivo povezano s spolom delavcev, torej v nasprotju s tem, kar trdi pokojninski
zavod, obstaja različno obravnavanje, ki temelji neposredno na spolu.
Drugič, preveriti je treba, ali so v okoliščinah, ki jih urejajo navedene določbe, delavke v starosti od 60 do 65 let v primerljivem
položaju z delavci iz enake starostne skupine v smislu člena 2(2), prva alinea, Direktive 76/207.
Predložitveno sodišče se v zvezi s tem v bistvu sprašuje, ali je lahko zaradi dejstva, da imajo delavke v starosti od 60 do
65 let socialno kritje iz naslova zakonske starostne pokojnine, njihov položaj poseben v primerjavi s položajem delavcev iz
enake starostne skupine, ki takega kritja nimajo.
Treba je preizkusiti primerljivost teh položajev, zlasti glede na cilj ureditve, ki določa različno obravnavanje (glej v tem
smislu sodbo z dne 9. decembra 2004 v zadevi Hlozek, C‑19/02, ZOdl., str. I‑11491, točka 46, in po analogiji sodbo z dne 16. decembra 2008
v zadevi Arcelor Atlantique in Lorraine in drugi, C‑127/07, ZOdl., str. I‑9895, točka 26).
Cilj sporne ureditve, ki določa različno obravnavanje v postopku v glavni stvari, je urejanje pogojev, v katerih lahko delavci
izgubijo zaposlitev.
V okoliščinah zadeve v glavni stvari ugodnost, priznana delavkam, in sicer možnost pridobitve starostne pokojnine pri pet
let nižji starosti od tiste, ki je določena za delavce, v nasprotju z zadevama, v katerih sta bili izdani sodba Roberts z
dne 9. novembra 1993 (C‑132/92, Recueil, str. I‑5579, točka 20) in zgoraj navedena sodba Hlozek (točka 48), nima neposredne
zveze s ciljem ureditve, ki določa različno obravnavanje.
Navedena ugodnost namreč delavk ne postavlja v poseben položaj v primerjavi z delavci, saj so moški in ženske v enakem položaju,
kar zadeva pogoje za odpoved pogodbe o zaposlitvi (glej v tem smislu sodbo z dne 26. februarja 1986 v zadevi Roberts, 151/84,
Recueil, str. 703, točka 36).
Poleg tega je iz predložitvene odločbe razvidno, da je dejstvo iz točke 33 te sodbe posledica tega, da je želela Republika
Avstrija na podlagi izjeme od načela enakega obravnavanja iz člena 7(1)(a) Direktive 79/7 uvesti ureditev, ki določa različno
zakonsko upokojitveno starost za moške in ženske, da bi se izravnal slabši socialni, družinski in finančni položaj, ki so
mu izpostavljene ženske.
Sodišče pa je večkrat razsodilo, da je treba izjemo od prepovedi diskriminacije zaradi spola ob upoštevanju temeljnega pomena
načela enakega obravnavanja razlagati ozko, tako da velja le glede določitve upokojitvene starosti za dodelitev starostne
pokojnine in glede posledic, ki lahko v zvezi s tem nastopijo za druge dajatve socialne varnosti (glej v tem smislu zgoraj
navedeno sodbo Marshall, točka 36, ter sodbi z dne 21. julija 2005 v zadevi Vergani, C‑207/04, ZOdl., str. I‑7453, točka 33,
in z dne 27. aprila 2006 v zadevi Richards, C‑423/04, ZOdl., str. I‑3585, točka 36).
Ker ureditev iz postopka v glavni stvari, kot je razvidno iz člena 27 te sodbe, zadeva področje odpuščanja v smislu člena 3(1)(c)
Direktive 76/207, in ne posledice iz člena 7(1)(a) Direktive 79/7, navedena izjema torej za to ureditev ne velja.
Tretjič, Direktiva 76/207 razlikuje med neposredno diskriminacijo zaradi spola na eni strani in tako imenovano „posredno“
diskriminacijo na drugi strani, tako da se lahko na podlagi njenega člena 2(2), druga alinea, kvalifikaciji diskriminatornosti
izognejo samo predpisi, merila ali prakse, ki lahko pomenijo posredno diskriminacijo, če „objektivno temeljijo na zakonitem
cilju in so sredstva za doseganje tega cilja ustrezna in potrebna“. Taka možnost pa ni predvidena za različno obravnavanje,
ki bi lahko pomenilo neposredno diskriminacijo v smislu člena 2(2), prva alinea, te direktive.
V teh okoliščinah, ko po eni strani različno obravnavanje, uvedeno z ureditvijo, kakršna je ta v postopku v glavni stvari,
neposredno temelji na spolu, čeprav je, kot je razvidno iz točke 37 te sodbe, položaj žensk in moških v obravnavani zadevi
enak, in ko po drugi strani Direktiva 76/207 ne določa izjeme od načela enakega obravnavanja, ki bi veljala v tem primeru,
je treba ugotoviti, da to različno obravnavanje pomeni neposredno diskriminacijo na podlagi spola (glej v tem smislu zgoraj
navedeno sodbo Vergani, točka 34).
Navedeno različno obravnavanje torej ne more biti upravičeno s ciljem spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb, kot trdi zavod
za pokojninsko zavarovanje.
Nazadnje, v zvezi z morebitnim obstojem diskriminacije zaradi starosti v smislu Direktive 2000/78 je treba spomniti, da v
okviru postopka, določenega v členu 234 ES, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za izrečeno
sodno odločbo, presoja – glede na posebnosti zadeve – tako nujnost sprejetja predhodne odločbe, da lahko izda sodbo, kot upoštevnost
vprašanj, ki jih postavi Sodišču (glej zlasti sodbo z dne 12. oktobra 2010 v zadevi Rosenbladt, C‑45/09, še neobjavljena v
ZOdl., točka 32).
Ker predložitveno sodišče Sodišču ni postavilo vprašanja glede razlage te direktive in ker iz predložitvene odločbe ni razvidno
niti, da bi se obstoj take diskriminacije zatrjeval v sporu o glavni stvari, obravnavanje tega vprašanja ni koristno za rešitev
navedenega spora.
Zato je treba na zastavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člen 3(1)(c) Direktive 76/207 razlagati tako, da nacionalna
ureditev, ki z namenom spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb delodajalcu omogoča, da odpove pogodbe o zaposlitvi delavcem,
ki so pridobili pravico do starostne pokojnine, s tem da ženske to pravico pridobijo pri pet let nižji starosti kot moški,
pomeni neposredno diskriminacijo zaradi spola, ki je s to direktivo prepovedana.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 3(1)(c) Direktive Sveta 76/207/EGS z dne 9. februarja 1976 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk
v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev, kakor je bila spremenjena
z Direktivo 2002/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. septembra 2002, je treba razlagati tako, da nacionalna ureditev,
ki z namenom spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb delodajalcu omogoča, da odpove pogodbe o zaposlitvi delavcem, ki so pridobili
pravico do starostne pokojnine, s tem da ženske to pravico pridobijo pri pet let nižji starosti kot moški, pomeni neposredno
diskriminacijo zaradi spola, ki je s to direktivo prepovedana.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.