CELEX: 62005CJ0246
Právo ochranných známek
Článek 10 odst. 1 směrnice 89/104/EHS
Nedostatek skutečného užívání ochranné známky
Pojem ,den, kdy skončilo řízení o přihlášce‘

1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 10 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne
21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl.
vyd. 17/01, s. 92, dále jen „směrnice“).
2       Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi A. Häuplem a Lidl Stiftung & Co. KG (dále jen „Lidl“) ohledně zrušení ochranné
známky, jíž je posledně jmenovaná vlastníkem.

Právní rámec

Právní úprava Společenství
3        Článek 10 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Jestliže majitel bez řádného důvodu během období pěti let ode dne, kdy skončilo řízení o přihlášce, ochrannou známku [v dotyčném
členském státě] skutečně neužíval pro zboží či služby, pro které byla zapsána, nebo toto užívání přerušil na nepřetržité období
pěti let, podléhá ochranná známka sankcím stanoveným touto směrnicí.“
4       Podle čl. 12 odst. 1 směrnice „[m]ajitel ochranné známky může být zbaven svých práv, jestliže po nepřetržitou dobu pěti let
ochrannou známku skutečně neužíval v členském státě pro zboží či služby, pro které byla zapsána, a nejsou-li řádné důvody
pro její neužívání […]“

Mezinárodní právní úprava
5       Článek 3 odst. 4 Madridské dohody o mezinárodním zápisu ochranných továrních nebo obchodních známek ze dne 14. července 1967,
naposledy revidované ve Stockholmu dne 14. července 1967 a změněné dne 28. září 1979 (dále jen „Madridská dohoda“) stanoví,
že: „Mezinárodní úřad [Světové organizace duševního vlastnictví] zapíše ihned známky přihlášené podle článku prvního. Zápis
bude označen datem žádosti o mezinárodní zápis v zemi původu, pokud ji Mezinárodní úřad obdrží do dvou měsíců, počínaje od
tohoto data.“
6       Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví obsažená v příloze 1C Dohody z Marrákeše o zřízení Světové obchodní
organizace byla jménem Evropského společenství schválena rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod
jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných
jednání (1986–1994) (Úř. věst. L 336, s. 214, dále jen „dohoda TRIPS“). Ve svém čl. 19 odst. 1 zmiňuje povinnost užívání zapsané
ochranné známky následovně:
„Jestliže se pro udržení zápisu vyžaduje užívání, může být zápis vymazán pouze pro neužívání pro nepřerušené období nejméně
tří let, pokud majitel ochranné známky neprokáže dobré důvody, opírající se o existenci překážek pro takové užívání. Okolnosti
vzniklé nezávisle na vůli majitele ochranné známky, které zakládají překážku pro užívání ochranné známky, jako je dovozní
omezení nebo jiné podmínky států, vztahující se na zboží a služby chráněné ochrannou známkou, budou uznány jako dobré důvody
pro neužívání.“

Vnitrostátní právní úprava
7       Ustanovení § 19 zákona z roku 1970 o ochranných známkách (Markenschutzgesetz 1970, BGBl. 260/1970, dále jen „MSchG“) stanoví:
„Právo k ochranné známce vzniká dnem zápisu do rejstříku ochranných známek (zápis). Doba ochrany skončí po uplynutí deseti
let od konce měsíce, kdy došlo k zápisu známky.“
8       Ustanovení § 33a odst. 1 MSchG zní takto:
„Kdokoli má právo navrhnout zrušení ochranné známky zapsané v Rakousku po dobu nejméně pěti let nebo ochranné známky, která
v Rakousko požívá ochrany podle čl. 2 odst. 2, jestliže tato ochranná známka nebyla majitelem ani třetí osobou s jeho souhlasem
na rakouském území řádně užívána jako ochranná známka pro výrobky nebo služby, pro které byla zapsána v průběhu pěti let předcházejících
návrhu (§ 10a zákona), ledaže její majitel řádně odůvodní její neužívání.“
9       Podle svého článku 2 se MSchG použije obdobně na práva k ochranné známce nabytá pro území Rakouské republiky na základě mezinárodních
úmluv.

Spor v původním řízení a předběžné otázky
10     Lidl je majitelkou obrazové a slovní ochranné známky „Le Chef DE CUISINE“. Původní německá ochranná známka je chráněna od
8. července 1993 a mezinárodní ochranná známka – zapsaná rovněž pro Rakousko – od 12. října 1993. Posledně uvedená známka
byla zveřejněna Mezinárodním úřadem dne 2. prosince 1993 a oznámena označeným smluvním státům.
11     Lidl provozuje řetězec supermarketů, který v Německu existuje od roku 1973. První supermarket Lidl byl v Rakousku otevřen
dne 5. listopadu 1998. Žalovaná v původním řízení uvádí na trh polotovary označené ochrannou známkou „Le Chef DE CUISINE“
pouze ve svých prodejnách. Společnost Lidl dříve, než otevřela své první supermarkety v Rakousku, představila výrobek v rámci
podniku, dohodla se s dodavateli a začala uskladňovat již dodané výrobky.
12     Dne 13. října 1998 A. Häupl navrhl zrušení uvedené ochranné známky pro území Rakouské republiky na základě § 33a odst. 1 du
MSchG z důvodu jejího neužívání. Podle jeho názoru pětiletá lhůta stanovená v tomto ustanovení začala běžet od počátku doby
ochrany, tj. od 12. října 1993. Lidl návrh na zrušení zpochybnila. Uplatňuje, že uvedená lhůta začala běžet dne 2. prosince
1993, takže uplynula až 2. prosince 1998. K tomuto datu přitom nabízela ve svém prvním rakouském supermarketu výrobky s předmětnou
ochranou známkou. Dále zdůraznila, že od roku 1994 zamýšlela v Rakousku expandovat, avšak otevření nových supermarketů v tomto
členském státě bylo údajně pozdrženo kvůli „byrokratickým překážkám“, zejména kvůli prodlení při vydávání oprávnění k podnikání.
13     Nichtigkeitsabteilung des Patentamtes (zrušovací oddělení rakouského patentového úřadu) rozhodlo, že známka není v Rakousku
chráněna počínaje 12. říjnem 1998. Lidl se proti tomuto rozhodnutí odvolala k Oberster Patent- und Markensenat (nejvyšší senát
pro záležitosti patentů a ochranných známek).
14     Za těchto podmínek Oberster Patent- und Markensenat rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné
otázky:
„1)      Musí být čl. 10 odst. 1 směrnice […] vykládán v tom smyslu, že ,den, kdy skončilo řízení o přihlášce,‘, znamená počátek doby
ochrany?
2)      Musí být čl. 12. odst. 1 [této] směrnice vykládán v tom smyslu, že řádné důvody pro neužívání ochranné známky jsou dány tehdy,
když se realizace podnikové strategie sledované majitelem ochranné známky opozdí z příčin na podniku nezávislých, nebo je
majitel ochranné známky povinen změnit svou podnikovou strategii, aby mohl ochrannou známku včas užívat?“

K příslušnosti Soudního dvora
15     Dříve, než budou zodpovězeny položené otázky, je třeba ověřit, zda je Oberster Patent- und Markensenat soudem ve smyslu článku
234 ES, a zda je tedy Soudní dvůr příslušný vyslovit se k otázkám, které jsou mu položeny.
16     Z ustálené judikatury vyplývá, že pro posouzení toho, zda předkládající orgán je svojí povahou soudem ve smyslu uvedeného
ustanovení, což je otázka, která je upravena výlučně právem Společenství, bere Soudní dvůr v úvahu všechny skutečnosti, jako
je zákonný základ orgánu, jeho trvalost, závaznost jeho jurisdikce, kontradiktorní povaha řízení, použití právních předpisů
orgánem, jakož i jeho nezávislost (viz zejména rozsudek ze dne 17. září 1997, Dorsch Consult, C‑54/96, Recueil, s. I‑4961,
bod 23, a rozsudek ze dne 31. května 2005, Syfait a další, C‑53/03, Sb. rozh. I‑4609, bod 29).
17     V tomto ohledu je třeba se zabývat, jak to učinil generální advokát v bodech 25 až 29 svého stanoviska, ustanoveními patentového
zákona z roku 1970 (Patentgesetz 1970, BGBl. 259/1970, dále jen „Patentgesetz“).
18     Z ustanovení § 74 a 75 tohoto zákona, které upravují pravomoc a složení Oberster Patent- und Markensenat, předně vyplývá,
že tento orgán splňuje kritéria zákonného základu a nezávislosti. Ustanovení § 74 odst. 9 uvedeného zákona dále výslovně stanoví,
že členové uvedeného orgánu vykonávají svoji funkci nezávisle, aniž by byli vázáni jakýmikoli pokyny. Odstavce 6 a 7 téhož
ustanovení stanoví, že jejich funkční období je pětileté s možností opakovaného jmenování a že může předčasně skončit pouze
z výjimečných a přesně vymezených důvodů, jako jsou ztráta rakouského občanství nebo omezení způsobilosti k právním úkonům.
19     Trvalost Oberster Patent- und Markensenat lze vyvodit z § 70 odst. 2 a 3 a § 74 odst. 1 Patentgesetz, které stanoví, že tento
rozhodovací orgán je příslušný k rozhodování o opravných prostředcích podaných proti rozhodnutím Nichtigkeitsabteilung des
Patentamtes a Beschwerdeabteilung des Patentamtes (odvolací oddělení rakouského patentového úřadu) bez jakéhokoli časového
omezení. Z týchž ustanovení vyplývá i závazná povaha jurisdikce uvedeného rozhodovacího orgánu, neboť jeho příslušnost k rozhodování
o výše uvedených opravných prostředcích je stanovená zákonem a není ponechána volnému výběru.
20     Pokud se jedná o řízení před Oberster Patent- und Markensenat, § 140 odst. 1 Patentgesetz odkazuje na § 113 až 127 a § 129
až 136 uvedeného zákona, které upravují procesní pravidla, ze kterých je zřejmé, že tento orgán používá právní normy a že
řízení, ve kterém rozhoduje, je kontradiktorní.
21     Z výše uvedeného vyplývá, že Oberster Patent- und Markensenat je soudem ve smyslu článku 234 ES, a Soudní dvůr je tedy příslušný
k zodpovězení otázek, které mu předložil.

K předběžným otázkám

K první otázce
22     Svou první otázkou se předkládající soud táže, zda čl. 10 odst. 1 směrnice musí být vykládán tak, že výraz „den, kdy skončilo
řízení o přihlášce“ znamená začátek doby ochrany. Táže se tedy, zda lhůta pěti let stanovená k tomu, aby majitel ochranné
známky začal známku skutečně užívat, začíná běžet okamžikem, kdy začíná doba ochrany dotyčné ochranné známky.
23     Žalobce v původním řízení a rakouská vláda mají za to, že den zápisu, tj. okamžik, od kterého, v souladu s rakouským právem,
začíná doba ochrany, odpovídá „dni, kdy skončilo řízení o přihlášce“ ve smyslu čl. 10 odst. 1 směrnice.
24     Naopak podle žalované v původní věci, francouzské vlády a Komise Evropských společenství výraz „den, kdy skončilo řízení o přihlášce,“
neznamená začátek doby ochrany, nýbrž den, ke kterému končí průzkumové řízení u úřadu, který toto řízení provádí. V případě
mezinárodního zápisu na základě Madridské dohody, nemůže toto řízení skončit před uplynutím lhůty, kterou mají vnitrostátní
orgány k vyjádření prozatímního odmítnutí ochrany nebo před definitivním potvrzením ochrany těmito orgány.
25     V odpovědi na položenou předběžnou otázku je třeba nejprve zdůraznit, že do mezinárodního zápisu ochranné známky, jaký je
předmětem původního řízení, zasahuje několik právních řádů. Použijí se totiž jednak ustanovení Madridské dohody, která upravují
především tu část řízení o zápisu, která probíhá u Mezinárodního úřadu, a jednak vnitrostátní právní předpisy, které musí
být v souladu s právem Společenství, zejména pak se směrnicí. V této souvislosti článek 1 této směrnice stanoví, že: „směrnice
se vztahuje na ochranné známky […], které jsou předmětem mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát“.
26     Mimoto je třeba upřesnit, že, jak se uvádí ve třetím bodě odůvodnění směrnice, není jejím cílem provést sblížení právních
předpisů členských států o ochranných známkách v celém rozsahu. Pátý bod jejího odůvodnění v tomto ohledu zdůrazňuje, že:
„členské státy si podrží […] úplnou volnost v úpravě procesních ustanovení o zápisu, zrušení a neplatnosti ochranných známek
získaných zápisem; […] mohou například stanovit formu řízení ve věcech zápisu a neplatnosti, rozhodnout, zda starší práva
musejí být uplatněna v řízení o zápisu nebo v řízení o neplatnosti nebo v obou řízeních, a upravit řízení o námitkách či průzkumové
řízení z úřední povinnosti, popřípadě oboje […]“. Z těchto bodů odůvodnění směrnice tedy vyplývá, že tato směrnice neharmonizuje
procesní aspekt zápisu ochranných známek.
27     Tyto úvahy musí být zohledněny při výkladu čl. 10 odst. 1 směrnice. K tomu je třeba podotknout, že toto ustanovení jednoznačně
neurčuje počátek doby užívání, a tedy počátek pětileté lhůty, kterou stanoví. Jeho znění totiž vymezuje tento počátek ve vztahu
k řízení o přihlášce, tj. ve vztahu k oblasti, která není směrnicí harmonizována. Komise tvrdí, že toto znění umožňuje přizpůsobit
uvedenou lhůtu zvláštnostem vnitrostátních řízení.
28     Z toho vyplývá, že členské státy mají volnost při úpravě řízení o přihlášce, a je tedy na nich, aby zejména rozhodly, kdy
má být toto řízení považováno za skončené.
29     V případě takového mezinárodního zápisu, jaký je předmětem původního řízení, je tedy na členském státu, pro který byla přihláška
k zápisu podána, aby podle svých procesních předpisů určil okamžik, kterým končí řízení o přihlášce.
30      Nelze tedy přijmout tezi žalobce v původním řízení, podle které datum zápisu ochranné známky odpovídá „dni, kdy skončilo
řízení o přihlášce,“ ve smyslu čl. 10 odst. 1 směrnice. Podle této teze by totiž uvedené ustanovení bylo vykládáno pouze ve
světle rakouských procesních předpisů, ačkoli se určení dne, o kterém se v tomto ustanovení hovoří, může z důvodů uvedených
v předchozích bodech v jednotlivých právních úpravách lišit.
31     S ohledem na výše uvedené úvahy je na první předběžnou otázku třeba odpovědět tak, že „den, kdy skončilo řízení o přihlášce,“
ve smyslu čl. 10 odst. 1 směrnice musí být v každém členském státě určen podle procesních předpisů v oblasti zápisu ochranných
známek účinných v tomto státě.

Ke druhé otázce
32     Svou druhou otázkou se předkládající soud táže, zda čl. 12 odst. 1 směrnice musí být vykládán tak, že řádné důvody pro neužívání
ochranné známky jsou dány tehdy, když se realizace podnikatelské strategie sledované majitelem ochranné známky opozdí z příčin
na podniku nezávislých, nebo zda je majitel ochranné známky v takovém případě povinen změnit tuto podnikovou strategii tak,
aby mohl ochrannou známku včas užívat.
33     V tomto ohledu z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že uvádění výrobků s ochrannou známkou, které je předmětem původního řízení,
na rakouský trh bylo odloženo jednak proto, že strategie Lidl spočívala v prodeji těchto výrobků výhradně v jejích prodejnách,
a jednak proto, že otevření jejích prvních rakouských supermarketů bylo pozdrženo „byrokratickými překážkami“.
34     Rakouská vláda vyjádřila pochybnosti ohledně přípustnosti této otázky, neboť má za to, že je formulovaná příliš abstraktně
a popis skutkových okolností není dostatečně určitý.
35     I  když je pravda, že předkládací rozhodnutí uvádí pouze stručný popis skutkového rámce, ze kterého vychází druhá otázka,
přestože účastníci původního řízení naopak uvádějí celou řadu skutečností, nemůže mít tato okolnost v projednávané věci za
následek nepřípustnost této otázky. I když je skutkový rámec předkládajícím soudem vylíčen jen velmi stručně, umožňuje Soudnímu
dvoru pochopit kontext, do kterého tato otázka zapadá natolik, že může na tuto otázku poskytnout užitečnou odpověď, která
umožní uvedenému soudu rozhodnout o sporu v původním řízení s ohledem na veškeré skutkové okolnosti, které může posoudit jen
on sám. Je tedy namístě považovat druhou otázkou za přípustnou.
36     Po věcné stránce se vyjádření předložená Soudnímu dvoru shodují, pokud jde o výklad čl. 12 odst. 1 směrnice, na tom, že výraz
„řádné důvody“ je třeba chápat jako vnější okolnosti či okolnosti nezávislé na vůli dotyčného podniku.
37     Žalobce v původním řízení nicméně upřesňuje, že podniková strategie nemůže být sama o sobě ospravedlněním a že je v každém
případě třeba posoudit konkrétní jednání majitele ochranné známky při jeho reakci na těžkosti, které jsou na podniku nezávislé.
38     Žalovaná v původním řízení má za to, že na podniku nezávislé příčiny, které pozdržely realizaci z hospodářského hlediska smysluplné
podnikové strategie, jsou řádným důvodem pro neužívání ochranné známky.
39     Komise zastává názor, že řádné důvody pro neužívání ochranné známky nejsou dány tehdy, když realizace podnikové strategie
sledované majitelem této známky, která je obvykle v jeho moci, byla pozdržena z důvodů na něm nezávislých, ale tento v pravý
čas nepřizpůsobil tuto podnikovou strategii.
40     Podle rakouské vlády jsou řádné důvody pro neužívání ochranné známky dány tehdy, když je toto neužívání výsledkem zpoždění
v realizaci řádně sledované podnikové strategie, které je následkem příčin, které jsou na podniku nezávislé, jako jsou právní
důvody nebo kategorické hospodářské důvody.
41     Konečně, francouzská vláda uplatňuje, že „řádnými důvody“ je třeba rozumět okolnosti nezávislé na vůli podniku, jako jsou
rozhodnutí orgánů veřejné moci nebo případy vyšší moci.
42     V úvodu je třeba posoudit, zda pojem „řádné důvody“ ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice musí být vykládán jednotně.
43     Z požadavků na jednotné použití práva Společenství a ze zásady rovného zacházení vyplývá, že ustanovení práva Společenství
která neobsahují žádný výslovný odkaz na právo členských států k určení svého smyslu a působnosti, musí být v celém Evropském
společenství vykládána autonomně a jednotně (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 19. září 2000, Linster, C‑287/98, Recueil,
s. I‑6917, bod 43, a rozsudek ze dne 11. března 2003, Ansul, C‑40/01, Recueil, s. I‑2439, bod 26).
44     V bodě 31 výše uvedeného rozsudku Ansul Soudní dvůr uvedl, že pojem „skutečné užívání“ ochranné známky, jak je používán v článcích
10 a 12 směrnice, musí být vykládán jednotně. Ze sedmého, osmého a devátého bodu odůvodnění směrnice a z jejích článků 10
až 15 totiž vyplývá, že úmyslem zákonodárce Společenství bylo vázat zachování práv spojených s ochrannou známkou na stejnou
podmínku skutečného užívání ve všech členských státech tak, aby se úroveň ochrany zaručená ochranné známce neměnila podle
jednotlivých právních úprav (body 27 až 29 uvedeného rozsudku). Jelikož účelem řádných důvodů je umožnit ospravedlnění situací,
kdy ochranná známka není skutečně užívána, aby nedošlo k jejímu zrušení, jejich funkce je tedy natolik úzce spjata s funkcí
skutečného užívání, že pojem „řádné důvody“ podléhá stejným nárokům na jednotný výklad jako pojem „skutečné užívání“ ochranné
známky.
45     Z tohoto důvodu musí Soudní dvůr pojem „řádné důvody pro její neužívání“ v čl. 12 odst. 1 směrnice vykládat jednotně.
46     Toto ustanovení upravuje případ, kdy ochranná známka byla zapsána, ale její majitel ji neužije. Nastane-li tento případ po
nepřetržitou dobu pěti let, majitel může být zbaven svých práv, ledaže by mohl uplatnit řádné důvody.
47     Je však třeba konstatovat, že uvedené ustanovení neobsahuje žádný údaj o povaze a rysech „řádných důvodů“, o kterých se v něm
hovoří.
48     Nicméně, dohoda TRIPS, jíž je Evropské společenství smluvní stranou, rovněž upravuje ve svém čl. 19 odst. 1 povinnost užívání
ochranné známky, jakož i důvody, které mohou ospravedlnit její neužívání. Definice tohoto pojmu, která je tam uvedena, může
tedy přispět k výkladu obdobného pojmu řádných důvodů použitého ve směrnici.
49     Na základě čl. 19 odst. 1 dohody TRIPS jsou tedy za dobré důvody pro její neužívání považovány okolnosti vzniklé nezávisle
na vůli majitele ochranné známky, které zakládají překážku pro její užívání.
50     Je tedy třeba určit, jaké typy okolností zakládají překážku pro užívání ochranné známky ve smyslu uvedeného ustanovení. Není
totiž neobvyklé, že okolnosti nezávislé na vůli majitele ochranné známky v určitých okamžicích zkomplikují přípravné práce
k užívání této ochranné známky, přičemž se v řadě případů jedná o potíže, které lze překonat.
51     K tomuto je třeba podotknout, že v osmém bodě odůvodnění směrnice se uvádí, že: „pro snížení celkového počtu ochranných známek
zapsaných […] ve Společenství [...], je třeba vyžadovat, aby zapsané ochranné známky byly skutečně užívány pod hrozbou jejich
zrušení“. Ve světle tohoto bodu odůvodnění se jeví, že příliš široké pojetí pojmu „řádné důvody pro neužívání ochranné známky“
by šlo proti systematice čl. 12 odst. 1 směrnice. Dosažení cíle uvedeného v tomto bodě odůvodnění by totiž bylo ohroženo,
kdyby každá i sebemenší překážka, přestože nezávislá na vůli majitele ochranné známky, postačovala k odůvodnění jejího neužívání.
52     Konkrétně, jak generální advokát správně zdůraznil v bodě 79 svého stanoviska, nepostačuje, že „byrokratické překážky“, jako
jsou překážky uvedené v původní věci, nezávisí na svobodné vůli majitele ochranné známky, neboť tyto překážky musí mít navíc
natolik přímý vztah k ochranné známce, že její užití závisí na kladném vyřízení příslušných správních formalit.
53     Je však třeba upřesnit, že dotyčná překážka nemusí nutně znemožnit užití ochranné známky k tomu, aby byla považována za překážku
s dostatečně přímým vztahem k ochranné známce, o takový případ se může jednat i tehdy, když kvůli této překážce ztrácí užívání
této ochranné známky smysl. Je-li totiž určitá překážka způsobilá závažným způsobem ohrozit vhodné užívání ochranné známky,
nelze po jejím majiteli spravedlivě požadovat, aby ji přesto užíval. Po majiteli ochranné známky například nelze spravedlivě
požadovat, aby své výrobky uváděl na trh v prodejnách svých konkurentů. V takovýchto případech se nezdá spravedlivé vyžadovat
od majitele ochranné známky, aby změnil svoji podnikovou strategii tak, aby i přesto umožnila užívání této ochranné známky.
54     Z toho vyplývá, že pouze překážky s dostatečně přímým vztahem k ochranné známce, které znemožňují její užívání nebo kvůli
nimž užívání této ochranné známky ztrácí smysl a které jsou nezávislé na vůli majitele této ochranné známky, mohou být považovány
za řádné důvody pro neužívání této ochranné známky. Je třeba posuzovat případ od případu, zda kvůli změně podnikové strategie
s cílem obejít předmětnou překážku ztratí užívání uvedené známky smysl. Je na předkládajícím soudu, kterému byl předložen
spor v původním řízení a který je jako jediný schopen zjistit relevantní skutkové okolnosti, aby v tomto sporu učinil toto
posouzení.
55     S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na druhou předběžnou otázku odpovědět tak, že čl. 12 odst. 1 směrnice musí být vykládán
tak, že „řádnými důvody pro neužívání“ ochranné známky jsou překážky s přímým vztahem k této ochranné známce, které znemožňují
její užívání nebo kvůli nimž užívání této ochranné známky ztrácí smysl a které jsou nezávislé na vůli majitele uvedené ochranné
známky. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil skutkové okolnosti sporu v původním řízení ve světle těchto úvah.

K nákladům řízení
56     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
1)
„Den, kdy skončilo řízení o přihlášce,“ ve smyslu čl. 10 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988,
kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být v každém členském státě určen podle procesních
předpisů v oblasti zápisu ochranných známek účinných v tomto státě.
2)
Článek 12 odst. 1 směrnice 89/104 musí být vykládán tak, že „řádnými důvody pro neužívání“ ochranné známky jsou překážky s přímým
vztahem k této ochranné známce, které znemožňují její užívání nebo kvůli nimž užívání této ochranné známky ztrácí smysl a které
jsou nezávislé na vůli majitele uvedené ochranné známky. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil skutkové okolnosti sporu
v původním řízení ve světle těchto úvah.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.