CELEX: 62008TJ0097
Ochranná známka Společenství
Přihláška ochranné známky Společenství tvořené odstínem oranžové barvy
Absolutní důvod pro zamítnutí
Nedostatek rozlišovací způsobilosti
Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 29. srpna 2005 žalobkyně, společnost KUKA Roboter GmbH, podala u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky
a vzory) (dále jen „Úřad“) přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince
1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění pozdějších předpisů [nahrazeného
nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1)].
Označení, jehož zápis byl požadován, je následující odstín oranžové barvy:
Výrobky, pro které byl zápis ochranné známky požadován, spadají po omezení, ke kterému došlo v průběhu řízení před Úřadem,
do třídy 7 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957,
ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu: „Roboty s kloubovými rameny pro manipulaci, úpravu a sváření,
s výjimkou robotů pro čisté prostory, lékařských robotů a lakovacích robotů; součástky výše uvedených výrobků“.
Rozhodnutím ze dne 7. srpna 2007 zamítl průzkumový referent přihlášku k zápisu na základě čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení
č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009] z důvodu, že přihlašovaná ochranná známka postrádá rozlišovací
způsobilost.
Dne 2. října 2007 podala žalobkyně na základě článků 57 až 62 nařízení č. 40/94 (nyní články 58 až 64 nařízení č. 207/2009)
proti rozhodnutí průzkumového referenta odvolání.
Rozhodnutím ze dne 14. prosince 2007 (dále jen „napadené rozhodnutí“) zamítl čtvrtý odvolací senát Úřadu odvolání z důvodu,
že přihlašovaná ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94. Měl v podstatě
za to, že relevantní veřejnost nevnímá barvu uvedenou v přihlášce ochranné známky Společenství tak, že by byla sama o sobě
označením obchodního původu dotčených výrobků.

Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–        zrušil napadené rozhodnutí;
–        uložil Úřadu náhradu nákladů řízení.
Úřad navrhuje, aby Tribunál:
–        zamítl žalobu;
–        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

K přípustnosti důkazů předložených Tribunálu
Na podporu svého tvrzení, podle kterého má přihlašovaná ochranná známka inherentní rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7
odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, předložila žalobkyně dopisem ze dne 25. března 2009 výsledky dvou anket ze dne 27. června
2008, přičemž první z nich spočívala v telefonické anketě uskutečněné v Německu, Číně, Spojených státech a Itálii a druhá
v dotazníku předloženém veřejnosti v průběhu odborného veletrhu Automatica 2008, konaného v červnu 2008 v Mnichově (Německo).
Žalobkyně předložila rovněž CD-ROM obsahující reklamní brožury různých výrobců, jakož i fotografie stánků různých podniků
z oboru, které vystavovaly na odborných veletrzích.
Dopisem ze dne 12. května 2009 zpochybnil Úřad přípustnost uvedených dokumentů z důvodu, že představují nové skutečnosti.
Mimo skutečnost, že tyto dokumenty byly předloženy opožděně v průběhu řízení před Tribunálem, a to v rozporu s čl. 48 odst. 1
jednacího řádu Tribunálu, aniž bylo toto opožděné předložení odůvodněno, je třeba uvést, že podle ustálené judikatury se žaloba
před Tribunálem týká kontroly legality rozhodnutí odvolacích senátů Úřadu ve smyslu článku 63 nařízení č. 40/94 (nyní článku
65 nařízení č. 207/2009), takže funkcí Tribunálu není znovu zkoumat skutkové okolnosti ve světle dokumentů, které byly poprvé
předloženy až před Tribunálem [viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2005, Sadas v. OHIM – LTJ Diffusion
(ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, Sb. rozh. s. II‑4891, bod 19 a citovaná judikatura]. Legalita rozhodnutí odvolacího senátu
tudíž může být zpochybněna uplatněním nových skutečností před Tribunálem, pouze pokud bylo prokázáno, že odvolací senát musel
z moci úřední zohlednit tyto skutečnosti během správního řízení před přijetím jakéhokoli rozhodnutí v projednávaném případě
[rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2002, eCopy v. OHIM (ECOPY), T‑247/01, Recueil, s. II‑5301, bod 46].
Jelikož v projednávaném případě nemají dokumenty předložené žalobkyní zjevně žádnou spojitost se skutečnostmi, které by odvolací
senát musel zohlednit z moci úřední na základě čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009),
je třeba výše uvedené dokumenty odmítnout, aniž je nutné zkoumat jejich důkazní sílu.

K věci samé
Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně tři žalobní důvody, vycházející z porušení článku 28 ES, z porušení čl. 7 odst. 1
písm. b), jakož i článku 73 (nyní článek 75 nařízení č. 207/2009) a článku 74 nařízení č. 40/94 a, konečně, ze zneužití pravomoci.
Nejprve je třeba přezkoumat druhý žalobní důvod, následně pak třetí žalobní důvod a nakonec první žalobní důvod.
Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b), jakož i článků 73 a 74 nařízení č. 40/94
–       Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně tvrdí, že odvolací senát měl nesprávně za to, že přihlašovaná ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost pro
uvedené výrobky.
Žalobkyně především tvrdí, že odvolací senát nesprávně vyložil dosah rozsudku Soudního dvora ze dne 6. května 2003, Libertel
(C‑104/01, Recueil, s. I‑3793), z něhož vyplývá, že zápis barvy jako ochranné známky Společenství je vyloučen pouze tehdy,
postrádá-li barva rozlišovací způsobilost. Jakákoliv rozlišovací způsobilost ochranné známky, třebaže omezená, tak musí umožňovat
její zápis.
Žalobkyně tvrdí, že kritéria uvedená Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Libertel jsou v projednávaném případě splněna.
Přihlašovaná ochranná známka se totiž týká pouze jednoho specifického druhu výrobků, a sice robotů s kloubovými rameny pro
manipulaci, úpravu a sváření, s výjimkou robotů pro čisté prostory, lékařských robotů a lakovacích robotů. Krom toho je dotčený
trh velmi specifický, jelikož zaprvé roboty, jichž se týká přihlašovaná ochranná známka, jsou dlouhodobým investičním majetkem,
jehož jednotková cena vyjádřená v eurech je přinejmenším pětimístná, zadruhé jsou roboty využívány k vysoce specializovaným
účelům a zatřetí zakoupení robota žalobkyně s sebou pro kupujícího nese rozsáhlé úpravy.
Dále žalobkyně zpochybňuje analýzu odvolacího senátu týkající se relevantní veřejnosti, uvedenou v bodech 19 a 20 napadeného
rozhodnutí, a tvrdí, že tato veřejnost se v projednávaném případě skládá z kupujících robotů s kloubovými rameny pro manipulaci,
úpravu a sváření a obchodníků s nimi, kteří jsou dobře seznámeni s tímto trhem výrobků v Evropě. Staví se tak proti posouzení
odvolacího senátu, podle kterého pod dotčenou veřejnost spadají nejen kupující výrobků, jichž se týká přihlašovaná ochranná
známka, ale rovněž techničtí pracovníci pracující v provozovnách, ve kterých se tyto roboty nacházejí.
Žalobkyně zpochybňuje, že by ve vztahu k barvám existovala nezbytnost dostupnosti z důvodu omezeného počtu barev, které lze
rozlišit. Tvrdí, že slovní ochranné známky obsahující pouze několik znaků mohou být zapsány, i kdyby tyto znaky pocházely
ze zásoby, která není neomezená. Krom toho zdůrazňuje, že se monopolizace přihlašované ochranné známky týká pouze omezeného
souboru zboží. Navíc zápis přihlašované ochranné známky podle žalobkyně nebrání tomu, aby konkurenční podniky uváděly na trh
roboty oranžové barvy, jelikož takové uvádění na trh nepředstavuje užívání přihlašované ochranné známky ve smyslu článku 9
nařízení č. 40/94 (nyní článek 9 nařízení č. 207/2009). V tomto ohledu zdůrazňuje okolnost, že si zákazníci v zásadě vybírají
barvu výrobku při objednávce, takže je vyloučeno, aby bylo konkurentovi žalobkyně bráněno v prodeji robota oranžové barvy.
Přihlašovaná ochranná známka brání pouze tomu, aby byla tato barva užívána k reklamním a propagačním účelům, například na
veletrzích nebo v brožurách.
Zápisu přihlašované ochranné známky krom toho nebrání žádný jiný obecný zájem. Tato ochranná známka nebude předmětem popisného
užívání a nebude sledovat technický cíl.
Žalobkyně zpochybňuje rovněž úvahu odvolacího senátu, podle které se přihlašovaná ochranná známka velmi blíží barvě suříku,
antikoroznímu přípravku. Zaprvé se dotčené barvy jasně odlišují. Zadruhé je používání suříku zakázáno směrnicí Evropského
parlamentu a Rady 2002/95/ES ze dne 27. ledna 2003 o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických
zařízeních (Úř. věst L 37, s. 19; Zvl. vyd. 13/31, s. 127). A konečně, roboty žalobkyně se skládají hlavně z litého hliníku,
a sice materiálu, který nepotřebuje protikorozní úpravu.
Žalobkyně dále tvrdí, že nelze mít za to, že počet přihlášek ochranných známek, jejichž předmětem je červená nebo oranžová
barva bez okraje, naznačuje, že přihlašovaná ochranná známka není neobvyklá, a že v důsledku toho postrádá rozlišovací způsobilost.
Podle ní je samotný počet podaných přihlášek ochranných známek týkajících se barev bez okraje irelevantní, jelikož odvolací
senát je povinen provést hodnocení přihlašované ochranné známky v každém jednotlivém případě, a to s ohledem na výrobky a služby,
jichž se týká přihlašovaná ochranná známka.
Žalobkyně tvrdí, že tím, že v bodě 20 napadeného rozhodnutí uvedl, že se dotčená veřejnost rozhoduje o koupi dotčených výrobků
pouze na základě jejich technických nebo hospodářských aspektů, a nikoliv v závislosti na jejich barvě, odvolací senát nezohlednil
relevantnost skutečnosti, že barva umožňuje dotčené veřejnosti spojovat výrobek s určitým výrobcem a vytvořit představu o jeho
kvalitě. V tomto ohledu žalobkyně odkazuje na reklamní brožury předložené odvolacímu senátu, z nichž vyplývá, že barva robotů
s kloubovými rameny pro manipulaci, úpravu a sváření představuje v dotyčných kruzích označení obchodního původu.
Krom toho žalobkyně tvrdí, že dokument nazvaný „Icon Added Value“, týkající se ankety uskutečněné v roce 2005, jehož reprezentativnost
v rámci celé Evropské unie prokazuje dokument nazvaný „World Robotics 2006“, předložený odvolacímu senátu, prokazuje, že si
dotčená veřejnost vytvoří spojitost mezi barvou a původem výrobků. Podle žalobkyně funguje trh s roboty podle jiných zákonů
než trhy se spotřebním zbožím. Krom toho zpochybňuje, že by anketa prováděná u dotčené veřejnosti byla založena na špatně
položené otázce. Uvedení výrobce totiž nemůže výsledky zkreslit.
A konečně má žalobkyně za to, že odvolací senát porušil články 73 a 74 nařízení č. 40/94, jelikož neprovedl přezkum skutečností
a okolností projednávaného případu. Z tohoto důvodu je napadené rozhodnutí také nedostatečně odůvodněno.
Úřad opodstatněnost argumentů žalobkyně zpochybňuje.
–       Závěry Tribunálu
Podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 se do rejstříku nezapíšou „ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost“.
Mimoto čl. 7 odst. 2 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009) uvádí, že „odstavec 1 se použije, i když
důvody k zamítnutí existují jen v části Společenství“.
Rozlišovací způsobilost ochranné známky ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 znamená, že tato ochranná známka
umožňuje identifikovat výrobek, pro který je zápis požadován, jako pocházející od určitého podniku, a tedy odlišit tento výrobek
od výrobků jiných podniků (rozsudek Soudního dvora ze dne 29. dubna 2004, Henkel v. OHIM, C‑456/01 P a C‑457/01 P, Recueil,
s. I‑5089, bod 34).
Tato rozlišovací způsobilost musí být posuzována jednak vzhledem k výrobkům nebo službám, pro které je zápis požadován, a jednak
vzhledem k jejich vnímání relevantní veřejností (výše uvedený rozsudek Henkel v. OHIM, bod 35).
Pro účely určení, zda je barva samotná způsobilá odlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků nebo služeb jiných
podniků ve smyslu článku 4 nařízení č. 40/94 (nyní článek 4 nařízení č. 207/2009), je třeba posoudit, zda barvy samotné jsou
způsobilé přenášet přesné informace, zejména co se týče původu výrobku nebo služby (viz, obdobně, výše uvedený rozsudek Soudního
dvora Libertel, bod 39, a rozsudek Soudního dvora ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie, C‑49/02, Sb. rozh. s. I‑6129,
bod 37).
V tomto ohledu je třeba připomenout, že ačkoli jsou barvy způsobilé šířit určité asociace myšlenek a vyvolávat pocity, jsou
naproti tomu v důsledku své podstaty málo způsobilé sdělovat přesné informace. Jsou toho schopny tím méně, čím jsou obvykle
a ve značné míře užívány v oblasti reklamy a uvádění zboží a služeb na trh pro jejich přitažlivost, bez jakéhokoli přesného
vzkazu (výše uvedené rozsudky Libertel, bod 40, a Heidelberger Bauchemie, bod 38).
Vnímání veřejnosti není nutně stejné v případě označení tvořeného barvou jako v případě slovní nebo obrazové ochranné známky,
kterou tvoří označení, jež je nezávislé na vzhledu zboží, které označuje. Ačkoli je veřejnost zvyklá slovní nebo obrazové
ochranné známky bezprostředně vnímat jako označení identifikující obchodní původ výrobku, není tomu tak nutně stejně, jestliže
označení splývá se vzhledem zboží, pro které se zápis označení jako ochranné známky požaduje (výše uvedený rozsudek Soudního
dvora Libertel, bod 65, a rozsudek Soudního dvora ze dne 21. října 2004, KWS Saat v. OHIM, C‑447/02 P, Sb. rozh. s. I‑10107,
bod 78).
V případě barvy lze existenci rozlišovací způsobilosti před jakýmkoliv užitím připustit jen za výjimečných okolností, zejména
pokud je množství zboží nebo služeb, pro které je ochranná známka požadována, velmi omezeno a relevantní trh je velmi specifický
(výše uvedené rozsudky Libertel, bod 66, a KWS Saat v. OHIM, bod 79).
Je třeba rovněž zdůraznit, že jelikož tvoří právo ochranných známek základní prvek systému nenarušené hospodářské soutěže
zavedené Smlouvou, práva a možnosti, které ochranná známka poskytuje svému majiteli, musejí být zkoumány v závislosti na tomto
cíli. S ohledem na okolnost, že zapsaná ochranná známka přiznává svému majiteli pro určité zboží a služby výlučné právo, které
mu umožňuje monopolizovat označení zapsané jako ochranná známka bez časového omezení, přitom možnost zapsat ochrannou známku
může být omezena z důvodů založených na veřejném zájmu (viz, obdobně, výše uvedený rozsudek Libertel, body 48 až 50).
V tomto ohledu je výsledkem omezeného počtu skutečně dostupných barev to, že by malý počet zápisů jako ochranných známek pro
dané služby nebo zboží mohl vyčerpat celý rejstřík dostupných barev. Takto rozsáhlý monopol není slučitelný se systémem nenarušené
hospodářské soutěže, zejména v rozsahu, v němž by mohl vytvořit neoprávněnou soutěžní výhodu pro jediný hospodářský subjekt.
V oblasti práva ochranných známek je tedy třeba uznat obecný zájem na tom, aby nedocházelo k nepatřičnému omezení dostupnosti
barev pro ostatní subjekty nabízející zboží nebo služby takového typu jako zboží nebo služby, pro které je požadován zápis
(výše uvedený rozsudek Libertel, body 54 a 55).
Projednávaný žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, je třeba přezkoumat s přihlédnutím
k těmto úvahám.
Co se týče relevantní veřejnosti, odvolací senát zohlednil v bodě 19 napadeného rozhodnutí jednak to, jak techničtí pracovníci
pracující ve strojovně, tj. odborníci pověření řízením nebo ovládáním robotů s kloubovými rameny pro manipulaci, úpravu a sváření,
vnímají tyto roboty, a jednak v bodě 20 napadeného rozhodnutí vnímání podniků, které takové roboty nakupují.
Žalobkyně zpochybňuje, že by relevantní veřejnost zahrnovala rovněž technické pracovníky pracující v provozovnách, kde se
tyto roboty nacházejí. K tomu stačí uvést, jak správně podotkl Úřad, že přestože se techničtí pracovníci pravděpodobně přímo
neúčastní rozhodování o nákupu robotů, nelze vyloučit, že v některých podnicích toto rozhodování ovlivňují, jelikož mají přímo
na starost jejich uvedení do provozu a jejich každodenní užívání. Odvolací senát tedy nepochybil, když při posuzování rozlišovací
způsobilosti přihlašované ochranné známky zohlednil jednak vnímání technických pracovníků a jednak vnímání řídících pracovníků
podniku odpovědných za výběr a nákup výrobků, kterých se týká tato ochranná známka.
Z napadeného rozhodnutí každopádně jednoznačně vyplývá, že odvolací senát zohlednil odbornou veřejnost, která při svém rozhodování
o koupi věnuje zvláštní pozornost technickým funkcím uvedených strojů, včetně zejména jejich účelu, modelu či aspektů spojených
s bezpečností práce.
Co se týče posouzení rozlišovací způsobilosti přihlašovaného označení, je třeba poukázat na to, jak uvedl odvolací senát v bodech
11 a 12 napadeného rozhodnutí, že přihlašovanou ochrannou známku tvoří jediná barva, a to prostorově neohraničený odstín oranžové
barvy, která může zcela či částečně pokrývat výrobky, jichž se týká přihlašovaná ochranná známka, nebo jejich obal, či případně
být užívána v reklamě na uvedené výrobky.
V bodech 12 a 16 až 20 napadeného rozhodnutí dospěl odvolací senát k závěru, že přihlašovaná ochranná známka postrádá rozlišovací
způsobilost z důvodu, že není vnímána jako označení původu uvedených výrobků. V podstatě totiž uvedl, že přihlašovaná barva
není v odvětví průmyslových robotů a robotů pro výrobu zařízení neobvyklá a není sama o sobě natolik výjimečná, aby byla v posuzovaném
odvětví vnímána jako nápadná.
Žalobkyně přitom neprokázala, že by odvolací senát v tomto bodě pochybil. Je totiž třeba zdůraznit, že spotřebitelé obvykle
nevyvozují původ zboží z jeho barvy nebo z barvy jeho obalu v případě neexistence jakéhokoliv grafického nebo textového prvku,
protože barva sama o sobě není podle současných obchodních zvyklostí v zásadě užívána jako prostředek identifikace. Barva
obvykle nemá inherentní vlastnost spočívající v odlišení zboží určitého podniku (výše uvedený rozsudek Libertel, bod 65).
V tomto ohledu je třeba uvést, že odvolací senát v bodě 26 napadeného rozhodnutí konstatoval, aniž to žalobkyně zpochybňovala,
že v dotčeném odvětví jsou průmyslové roboty obvykle uváděny na trh v nejrůznějších barvách. Žalobkyně přitom neuvedla žádnou
skutečnost, která by prokazovala, že by v dotčeném odvětví byly barvy pokrývající průmyslové roboty obecně vnímány jako označení
obchodního původu těchto výrobků.
Každopádně je třeba zdůraznit, že nezbytnost dostupnosti barev, která ovlivňuje výklad čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94,
s výhradou výjimečných okolností směřuje k vytvoření překážky pro zápis ochranné známky tvořené barvou.
V tomto ohledu, co se týče zpochybnění nezbytnosti dostupnosti barev v odvětví robotů s kloubovými rameny žalobkyní, je třeba
zdůraznit, že by zápis odstínu oranžové barvy jako ochranné známky Společenství nevedl k monopolizaci pouze tohoto odstínu,
ale směřoval by k tomu, že by konkurenčním podnikům bylo zakázáno užívat veškeré odstíny oranžové barvy, či dokonce i jiné,
jelikož by nebylo možné vyloučit, že by mezi odstínem oranžové barvy, který je předmětem přihlášky ochranné známky v projednávaném
případě, a jinými odstíny oranžové barvy, případně jí blízkých barev, mohlo být prokázáno nebezpečí záměny. S ohledem na zvláště
omezenou povahu počtu dostupných barev by přitom monopolizace určité barvy, a tudíž případně celé škály jí blízkých barev
a odstínů, mohla vést k rychlému vyčerpání celého rejstříku dostupných barev a k tomu, že by určitým hospodářským subjektům
byla poskytnuta soutěžní výhoda neslučitelná se systémem nenarušené hospodářské soutěže a s obecným zájmem na tom, aby nedošlo
k nepatřičnému omezení dostupnosti barev pro ostatní hospodářské subjekty (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Libertel,
body 54 a 56).
V projednávaném případě je třeba mít za to, že žalobkyně před odvolacím senátem neuvedla žádnou skutečnost, na základě níž
by bylo možno dospět k závěru, že v projednávané věci existují výjimečné okolnosti, a zejména že množství výrobků, pro které
je ochranná známka požadována, je natolik omezeno a že relevantní trh je natolik specifický, že je jednak barva samotná způsobilá
označovat obchodní původ výrobků, na které je nanesena, a jednak by její monopolizace nevytvořila neoprávněnou soutěžní výhodu
pro majitele ochranné známky, která by byla v rozporu s veřejným zájmem.
Žalobkyně totiž v tomto ohledu uplatňuje zvláštnosti dotčeného odvětví, související zejména se skutečností, že roboty, jichž
se týká přihlašovaná ochranná známka, představují velmi specifické výrobky, že jsou nákladným dlouhodobým investičním majetkem
využívaným k vysoce specializovaným účelům a že zakoupení robota s sebou pro kupujícího nese rozsáhlé úpravy. Tyto skutečnosti
nicméně nemění okolnost uvedenou odvolacím senátem v bodě 26 napadeného rozhodnutí, podle které je v dotčeném odvětví výrobků
obvyklé, že jsou tyto výrobky dostupné v nejrůznějších barvách. Sama žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že si zákazníci vybírají
barvy výrobků při objednávce. Je tak nutno mít za to, že v dotyčném odvětví se relevantní veřejnost obvykle setkává s dotčenými
výrobky v různých barvách, aniž jsou vnímány jako označení obchodního původu uvedených výrobků.
Mimoto žalobkyně nevysvětluje, jakým způsobem by měly jí uplatňované skutečnosti umožňovat mít za to, že v dotyčném odvětví
by zápis přihlašované ochranné známky nepoškozoval obecný zájem na tom, aby nedošlo k nepatřičnému omezení dostupnosti barev.
Žalobkyně nicméně tvrdí, že hodlá užívat přihlašovanou ochrannou známku pouze k reklamním a propagačním účelům a že zápis
této ochranné známky nebude bránit tomu, aby si konkurenční společnosti volně vybíraly barvy, které mohou být naneseny na
jejich robotech. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle článku 9 nařízení č. 40/94 výlučné právo z ochranné známky
Společenství přiznává jejímu majiteli právní prostředky k tomu, aby zakázal všem třetím stranám užívat v obchodním styku podobné
nebo totožné označení. Článek 9 odst. 2 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 9 odst. 2 nařízení č. 207/2009) umožňuje zakázat zejména
umísťovat označení na výrobky nebo jejich obaly, nabízet výrobky pod tímto označením, uvádět je na trh nebo je skladovat za
tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením služby, dovážet nebo vyvážet pod tímto označením výrobky a užívat
toto označení v obchodních listinách a v reklamě.
Žalobkyně tudíž nemůže tvrdit, že použití oranžové barvy konkurenčními společnostmi na jejich robotech nepředstavuje užívání
přihlašované ochranné známky ve smyslu článku 9 nařízení č. 40/94.
Krom toho je třeba uvést, že koncept uvádění na trh závisí pouze na volbě dotyčného podniku, a tudíž může být po zápisu označení
jako ochranné známky Společenství změněn. Nemůže mít tedy jakýkoliv dopad na posouzení její způsobilosti k zápisu [rozsudek
Tribunálu ze dne 20. března 2002, DaimlerChrysler v. OHIM (TELE AID), T‑355/00, Recueil, s. II‑1939, bod 42]. Přestože žalobkyně
tvrdí, že bude přihlašovanou ochrannou známku užívat pouze k reklamním účelům, nelze vyloučit, že své výlučné právo bude vykonávat
tak, že svým konkurentům zakáže nanášet odstín oranžové barvy dotčený v projednávaném případě na samotné roboty. Argument
žalobkyně vycházející z toho, že užívání přihlašované ochranné známky bude omezeno na reklamní účely, tudíž nemůže mít užitečný
vliv na posouzení požadavku dostupnosti přihlašovaného označení.
Žalobkyně je nicméně oprávněna tvrdit, že okolnost uvedená odvolacím senátem v bodě 20 napadeného rozhodnutí, podle níž se
dotčená veřejnost rozhoduje o nákupu dotčených výrobků pouze na základě jejich technických nebo hospodářských aspektů, není
relevantní, pokud jde o to, zda je barva samotná způsobilá označovat obchodní původ výrobků. Tato úvaha nicméně vzhledem k ostatním
skutečnostem zohledněným v napadeném rozhodnutí neumožňuje dospět k závěru, že odvolací senát pochybil, když uvedl, že přihlašovaná
ochranná známka nevyhovuje ustanovení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.
Stejně tak ani argumenty žalobkyně zpochybňující relevantnost úvah odvolacího senátu, podle kterých je jednak barva, která
je předmětem přihlašované ochranné známky, blízká barvě suříku, protikoroznímu přípravku, a jednak se velký počet rozhodnutí
Úřadu týká přihlášek k zápisu odstínů pohybujících se mezi červenou a oranžovou barvou, neumožňují vzhledem k úvahám uvedeným
v bodech 42 až 48 výše zpochybnit opodstatněnost závěru odvolacího senátu.
Žalobkyně dále tvrdí, že dokument nazvaný „Icon Added Value“ prokazuje, že v dotyčném odvětví si relevantní veřejnost vytvoří
spojitost mezi barvou a původem výrobků.
V tomto ohledu je třeba nicméně konstatovat, že dotazník ankety, o které je v tomto dokumentu podána zpráva, obsahuje otázky,
jejichž formulace a pořadí mohly silně ovlivnit výsledky průzkumu. Dotčený dotazník se totiž skládá ze tří částí. První část,
a sice otázky K1 až K10, se zcela zaměřuje na obraz, který si dotazovaná osoba vytváří o žalobkyni, a jak uvádí odvolací senát,
vyzývá ji, aby si o ní obraz vytvořila. Druhá část, a sice otázky HW1 až HW3, se týká určitých konkurentů žalobkyně a posledně
uvedenou nezmiňují. Třetí část, skládající se z pěti otázek, zahrnuje dvě otázky směřující ke srovnání žalobkyně s jedním
z jejích konkurentů. V rámci této třetí části se na předposledním místě nachází otázka vyzývající dotazované osoby, aby žalobkyni
a třem jejím konkurentům přiřadily barvy.
Jak obsah otázek, tak pořadí, v jakém byly pokládány, tak dotazované osoby informovaly o skutečnosti, že se tento dotazník
soustřeďuje na žalobkyni. Za těchto podmínek otázka kladená dotazovaným osobám, jakou barvu si spojují s žalobkyní, neumožňuje
určit, zda má v dotčeném odvětví odstín oranžové barvy, který je předmětem přihlášky ochranné známky, inherentní rozlišovací
způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, ani zda relevantní veřejnost vnímá barvy jako označení obchodního
původu výrobků. Jak správně uvedl odvolací senát v bodě 25 napadeného rozhodnutí, použitá metoda může být relevantní pro účely
prokázání rozlišovací způsobilosti získané užíváním přihlašovaného označení ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 (nyní
čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009). Přihláška ochranné známky nicméně nebyla v projednávaném případě podána na tomto základě.
S ohledem na výše uvedené není namístě mít za to, že odvolací senát pochybil, když dospěl k závěru, že s ohledem na formulaci
a pořadí otázek dotčeného dotazníku výsledky dokumentu nazvaného „Icon Added Value“ neumožňují podat zprávu o zvyklostech
týkajících se ochranných známek v dotyčném odvětví ani prokázat inherentní rozlišovací způsobilost přihlašovaného označení
ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.
V důsledku toho argument žalobkyně, podle kterého je reprezentativnost dokumentu nazvaného „Icon Added Value“ pro celou Unii
prokázána dokumentem nazvaným „World Robotics 2006“, relevantní není.
Co se týče argumentu žalobkyně, podle kterého odvolací senát dostatečně neodůvodnil napadené rozhodnutí, je třeba uvést, že
podle článku 73 nařízení č. 40/94 musí povinnost odůvodnění rozhodnutí Úřadu případně umožnit seznámit se s důvody zamítnutí
přihlášky k zápisu a efektivně zpochybnit sporné rozhodnutí [viz rozsudek Tribunálu ze dne 9. října 2002, KWS Saat v. OHIM
(Odstín oranžové barvy), T‑173/00, Recueil, s. II‑3843, bod 55 a citovaná judikatura].
V projednávaném případě z napadeného rozhodnutí vyplývá, že odvolací senát uvedl jednotlivé skutečnosti, které je třeba vzít
v úvahu při určování, zda má barva rozlišovací způsobilost, a to zejména vnímání přihlašované ochranné známky relevantní veřejností,
obvyklost této barvy, jakož i zvyklosti týkající se ochranných známek v dotyčném odvětví. Odvolací senát provedl dále analýzu
nejen obecného vnímání odstínu oranžové barvy, ale rovněž specifického kontextu odvětví průmyslových robotů, a to na základě
důkazů předložených žalobkyní. Žalobkyně tudíž měla k dispozici skutečnosti nezbytné k tomu, aby mohla porozumět napadenému
rozhodnutí a zpochybnit jeho legalitu před soudem Unie. V důsledku toho není namístě mít za to, že odvolací senát porušil
článek 73 nařízení č. 40/94.
A konečně, co se týče argumentu žalobkyně, podle kterého odvolací senát neprovedl individuální a konkrétní přezkoumání skutečností
a okolností projednávaného případu podle čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94, je třeba konstatovat, že odvolací senát provedl,
jak vyplývá zejména z bodů 22 až 25 napadeného rozhodnutí, přezkum rozhodných skutečností předložených samotnou žalobkyní
pro účely zhodnocení rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky, co se týče výrobků uvedených v přihlášce k zápisu.
Je tedy třeba dojít k závěru, že odvolací senát čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94 neporušil.
S ohledem na výše uvedené je třeba druhý žalobní důvod zamítnout.
Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zneužití pravomoci
–       Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo zneužitím pravomoci, jelikož je založeno na úvahách, ohledně nichž bylo
podle ní prokázáno, že jsou irelevantní.
Úřad opodstatněnost argumentů žalobkyně zpochybňuje.
–       Závěry Tribunálu
Je třeba připomenout, že pojem „zneužití pravomoci“ má v právu Unie přesný dosah a že označuje situaci, kdy správní orgán
užívá své pravomoci s jiným cílem, než pro který mu byly svěřeny. Podle ustálené judikatury je v tomto ohledu rozhodnutí postiženo
zneužitím pravomoci pouze tehdy, pokud se jeví na základě objektivních, relevantních a shodujících se nepřímých důkazů, že
bylo přijato za účelem dosažení jiných než udávaných cílů [rozsudky Tribunálu ze dne 24. dubna 1996, Industrias Pesqueras
Campos a další v. Komise, T‑551/93 a T‑231/94 až T‑234/94, Recueil, s. II‑247, bod 168, a ze dne 12. ledna 2000, DKV v. OHIM
(COMPANYLINE), T‑19/99, Recueil, s. II‑1, bod 33].
V projednávaném případě přitom žalobkyně neprokázala existenci takových nepřímých důkazů, a dokonce ji ani netvrdila. Konkrétněji,
i za předpokladu, že by odvolací senát, jak tvrdí žalobkyně, založil napadené rozhodnutí na úvahách, ohledně nichž bylo podle
žalobkyně prokázáno, že jsou irelevantní, nepředstavuje tato okolnost nepřímý důkaz, z něhož by vyplývalo, že rozhodnutí bylo
přijato za výlučným nebo přinejmenším rozhodujícím účelem dosáhnout jiných než udávaných cílů. Krom toho je třeba připomenout,
že odvolací senát nepochybil při posouzení rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky (viz body 41 až 58 výše).
Třetí žalobní důvod je tedy třeba zamítnout.
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení článku 28 ES
–       Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně tvrdí, že zamítnutí zápisu přihlašované ochranné známky představuje opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu
omezení dovozu ve smyslu článku 28 ES. Toto zamítnutí totiž umožňuje přístup padělků na trh, jehož důsledkem je snížení obratu
žalobkyně. Podle žalobkyně není v projednávaném případě použitelná žádná z výjimek uvedených v článku 30 ES.
Úřad opodstatněnost argumentů žalobkyně zpochybňuje.
–       Závěry Tribunálu
Co se týče prvního žalobního důvodu žalobkyně, vycházejícího z porušení článku 28 ES, je třeba uvést, že práva k ochranné
známce Společenství, jakož i jí poskytovanou ochranu, lze nabýt pouze zápisem přihlašovaného označení. Ochrana proti uvádění
padělků na trh uváděná žalobkyní v jejím prvním žalobním důvodu se přitom může uplatnit pouze v rozsahu, v němž je žalobkyně
majitelkou ochranné známky Společenství (viz v tomto smyslu a obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 17. října 1990, HAG GF,
C‑10/89, Recueil, s. I‑3711, bod 14). Jelikož odvolací senát nepochybil, když dospěl k závěru, že přihlašovaná ochranná známka
postrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 (viz body 41 až 58 výše), je třeba zamítnout
rovněž projednávaný žalobní důvod.

K nákladům řízení
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Vzhledem k tomu, že Úřad požadoval náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit
náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (šestý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Společnosti KUKA Roboter GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
Meij
Papasavvas
Truchot
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 13. září 2010.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.