CELEX: 62004CJ0140
Tolliliit
Tollivõla tekkimine impordil
Ajutiselt ladustatud kaup
Kauba tollijärelevalve alt väljaviimine
Tollivõla tasumise eest vastutav isik

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik
(EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307; edaspidi „tolliseadustik”), artikli 203 lõike 3 neljanda taande tõlgendamist.
Nimetatud taotlus esitati kohtuvaidluses Belgia riigi ning meretranspordiga tegeleva äriühingu United Antwerp Maritime Agencies
NV (edaspidi „Unamar”) ja ekspediitorteenuste osutamisega tegeleva äriühingu Seaport Terminals NV, praegune Katoen Natie Terminals
NV (edaspidi „Seaport Terminals”), vahel sellise tollivõla tasumise küsimuses, mis on tekkinud seetõttu, et kaup, millelt
tuleb tasuda imporditollimaks, viidi ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja.

Ühenduse õigusnormid

Tolliseadustik
Tolliseadustiku artikli 37 kohaselt:
„1.      Ühenduse tolliterritooriumile toodud kaup kuulub tollijärelevalve alla selle saabumisest alates. Toll võib seda kontrollida
kooskõlas kehtivate õigusaktidega.
2.      Kaup jääb tollijärelevalve alla nii kauaks, kui on vajalik selle tollistaatuse määramiseks […].”
Nimetatud seadustiku artikkel 38 sätestab:
„1.      Isik, kes kauba ühenduse tolliterritooriumile toob, toimetab selle viivitamata ja tolli määratud trassi mööda kooskõlas tolli
juhistega:
a)      tolli määratud tolliasutusse või mis tahes muusse tolli määratud või heakskiidetud kohta või
[…]
2.      Isik, kes on võtnud vastutuse kauba veo eest pärast kauba ühenduse tolliterritooriumile toomist, muuhulgas ümberlaadimise
tulemusel, vastutab ka lõikes 1 ettenähtud kohustuse täitmise eest.
[…]”.
Seadustiku artikli 40 järgi:
„Isik, kes kauba ühenduse tolliterritooriumile tõi, või vajadusel korral isik, kes on võtnud vastutuse kauba tolliterritooriumile
toomisele järgneva veo eest, esitab tollile kauba, mis on saabunud vastavalt artikli 38 lõike 1 punktile a tolliasutusse või
muusse tolli poolt määratud või heakskiidetud kohta.”
Tolliseadustiku artikli 43 kohaselt:
„Vastavalt artiklile 45 peab artikli 40 kohaselt tollile esitatud kauba kohta esitama ülddeklaratsiooni.
Ülddeklaratsioon esitatakse kohe, kui kaup on tollile esitatud. Toll võib lubada ülddeklaratsiooni esitada hiljemalt esimesel
tööpäeval, mis järgneb päevale, mil kaup tollile esitati.”
Nimetatud seadustiku artikli 44 lõige 2 sätestab:
„Ülddeklaratsiooni esitab:
a)      isik, kes kauba ühenduse tolliterritooriumile tõi, või isik, kes võtab vastutuse kauba tolliterritooriumile toomisele järgneva
veo eest, või
b)      isik, kelle nimel punktis a nimetatud isikud on tegutsenud.
Seadustiku artikli 46 lõige 1 sätestab:
„1. Kaubad laaditakse transpordivahendilt maha või teisele transpordivahendile ainult tolli loal tolli poolt määratud või
heakskiidetud kohas.
[…]”.
Tolliseadustiku artikkel 50 sätestab:
„Tollile esitatud kaubal on esitamise järgselt ajutiselt ladustatud kauba staatus, kuni sellele määratakse tollikäitlusviis.
Sellist kaupa nimetatakse edaspidi „ajutiselt ladustatud kaubaks”.”
Nimetatud seadustiku artikli 51 kohaselt:
„1.      Ajutiselt ladustatud kaupa ladustatakse ainult tolli poolt heakskiidetud kohtades ja tolli poolt ettenähtud tingimustel.
2.      Toll võib kaupa valdavalt isikult nõuda tagatist, et kindlustada artiklite 203 või 204 alusel tekkida võiva tollivõla tasumine.”
Nimetatud seadustiku artikli 53 lõike 2 kohaselt:
„2.      Kuni olukorra lahendamiseni võib toll kauba valdaja vastutusel ja kulul korraldada kõnealuse kauba toimetamise teatavasse
tollijärelevalve all olevasse kohta.”
Tolliseadustiku artikkel 203 sätestab:
„1.      Tollivõlg impordil tekib, kui:
–        kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja.
2.      Tollivõlg tekib kauba tollijärelevalve alt väljaviimise hetkel.
3.      Võlgnikud on:
–        isik, kes kauba tollijärelevalve alt välja viis,
–        isikud, kes selles väljaviimises osalesid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et kaupa viiakse tollijärelevalve alt
välja,
–        isikud, kes kõnealuse kauba omandasid või seda valdasid ja kes kauba omandamise või saamise ajal teadsid või oleksid pidanud
teadma, et see on tollijärelevalve alt välja viidud, ja
–        asjakohasel juhul isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest,
millele kaup on suunatud.”

Määrus (EMÜ) nr 2454/93
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele nr 2913/92
(EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3; edaspidi „rakendusmäärus”), artikli 183 lõigete 1 ja 2 kohaselt:
„1.      Ülddeklaratsioonile kirjutab alla selle esitaja.
2.      Toll võtab ülddeklaratsiooni vastu ja säilitab selle, et kontrollida, kas ülddeklaratsiooniga hõlmatud kaubale on määratud
tollikäitlusviis seadustiku artiklis 49 sätestatud tähtaja jooksul.”
Rakendusmääruse artikkel 184 sätestab:
„1.      Kui toll seda nõuab, peab artikli 183 lõikes 1 märgitud isik esitama ülddeklaratsiooniga hõlmatud kauba, mis ei ole seda vedavalt
transpordivahendilt maha laaditud, puutumatul kujul, kuni kõnesolevale kaubale määratakse tollikäitlusviis.
2.      Isik, kelle valduses kaup on peale mahalaadimist nende edasitoimetamiseks või ladustamiseks, on kohustatud tolli nõudel esitama
kõik kaubad puutumatul kujul.”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotluse kohaselt esitas Unamar Antwerpeni tolliasutusele sigarettide partii kui ühendusevälise kauba kohta ülddeklaratsiooni,
mis kinnitati 9. juunil 1996. Seaport Terminals laadis 18. juunil 1996 konteineri kõnealuse partiiga maha laevalt M/S Cap
Trafalgar, millega kõnealune kaup Paranaguast (Brasiilia) Antwerpeni oli transporditud. Seaport Terminals toimetas nimetatud
konteineri kaile ilma, et kaubale oleks määratud tollikäsitlusviis. 19. juunil 1996 avastati, et konteiner oli eelmisel päeval
varastatud ja seetõttu ei olnud seda enam võimalik tollile esitada.
Belgia aktsiisi- ja tolliamet leidis, et vaidlusalune konteiner toodi Euroopa Liidu tolliterritooriumile ebaseaduslikult ja
et seetõttu tekkis tollivõlg impordil.
Nimetatud asutus koostas ja esitas seetõttu 13. märtsil 1998 Unamarile ja Seaport Terminalsile nõude tasuda imporditollimaksu
ja aktsiisi 785 555,04 euro suuruses summas, millele lisandusid viivitusintress ja kulud.
Eelotsusetaotlusest nähtub samuti, et nimetatud asutus tugines õigusliku alusena tolliseadustiku artikli 202 lõigetele 1 ja
3 ning artiklile 203 ja Seaport Terminalsi puudutavas küsimuses rakendusmääruse artikli 184 lõikele 2.
Unamar ja Seaport Terminals esitasid neile esitatud nõude peale hagid. Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen’i 9. septembri
2002. aasta otsusega liideti nimetatud hagid, mis hiljem põhjendamatuse tõttu rahuldamata jäeti.
Unamar ja Seaport Terminals esitasid vastavalt 14. oktoobril 2002 ja 9. jaanuaril 2003 apellatsioonkaebuse Hof van berop te
Antwerpen’ile, kes otsustas menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas isikuks, kes (määrusega […] nr 2913/92 […] kehtestatud ühenduse tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande kohaselt)
peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest, tuleb lugeda seda isikut, kes peab kauba tollile esitama
(tolliseadustiku artikkel 40), mistõttu peab see isik või tema esindaja esitama ülddeklaratsiooni (tolliseadustiku artikli 44
lõige 2) ning sellele alla kirjutama (määrusega […] nr 2454/93 […] kehtestatud tolliseadustiku rakendussätete, edaspidi „rakendusmääruse”
artikli 183 lõige 1) ning kauba tollile esitama, kui kaupa ei ole seda ühendusse vedanud transpordivahendilt maha laaditud,
kuni kaubale määratakse tollikäsitlusviis?
2.      Kas isikuks, kes ( tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 viimase taande kohaselt) peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba
ajutisest ladustamisest, tuleb lugeda seda isikut, kes kaupa peale mahalaadimist edasitoimetamiseks ja ladustamiseks valdab,
mistõttu seda isikut peab lugema tolliseadustiku artikli 51 lõike 2 ja artikli 53 lõike 2 kohaselt kauba valdajaks, kellel
on sellest tulenevalt rakendusmääruse artikli 184 lõike 2 alusel kohustus tolli nõudel esitada kaup puutumata kujul?
3.      Juhul kui vastus esimesele ja teisele küsimusele on jaatav, siis kas nendes küsimustes nimetatud isikuid võib seega lugeda
tollivõla tasumise eest vastutavateks solidaarvõlgnikeks juhul, kui tegemist on erinevate isikutega (käesoleval juhul vastavalt
laevandusettevõtte, kes tõi kauba ühendusse, esindaja ja ekspediitor, kes vastutas tolli poolt määratud mahalaadimise kohas
/ kail kauba ladustamise ja edasitoimetamise eest)?
4.      Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas esimeses küsimuses nimetatud isikut tuleb lugeda võlgnikuks seni, kuni
kaubale on määratud tollikäsitlusviis, olenemata sellest, et peale kauba mahalaadimist selle ühendusse vedanud transpordivahendilt
ladustas teises küsimuses nimetatud isik kauba või toimetas selle edasi?
5.      Kui vastus kolmandale küsimusele on eitav, siis kas esimeses küsimuses nimetatud isikut tuleb lugeda võlgnikuks seni, kuni
kauba võtab enda valdusesse teises küsimuses nimetatud isik, ning teises küsimuses nimetatud isik muutub võlgnikuks alles
siis, kui ta asub kaupu ladustama ja edasi toimetama?
6.      Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav ja teisele küsimusele eitav, siis kas esimeses küsimuses nimetatud isikut tuleb
lugeda võlgnikuks seni, kuni teises küsimuses nimetatud isik võtab kauba enda valdusesse või seni, kuni kaubale on määratud
tollikäitlusviis?”

Eelotsuse küsimused
Küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, kas tolliseadustiku artikli 203
lõike 3 neljandat taanet tuleb tõlgendada nii, et „isikuks, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest”
tuleb pidada nii seda isikut, kes peab kauba nimetatud seadustiku artikli 40 tähenduses tollile esitama, kui ka seda isikut,
kes nimetatud kaupu peale mahalaadimist edasitoimetamiseks ja ladustamiseks valdab. Kui vastus on jaatav, küsib eelotsusetaotluse
esitanud kohus, kas nimetatud isikuid võib sellises olukorras nagu põhikohtuasjas pidada tollivõla tasumise eest solidaarselt
vastutavaiks.
Neile küsimustele vastamiseks tuleb analüüsida tolliseadustiku ja rakendusmääruse sätteid, mis käsitlevad ühenduse tolliterritooriumile
toodud sellisele kaubale kohaldatavat korda, millele ei ole tollikäsitlusviisi veel määratud.
Tolliseadustiku artikli 38 lõike 1 punkti a ja lõike 2 kohaselt peab isik, kes kauba ühenduse tolliterritooriumile toob, või
vastaval juhul isik, kes on võtnud vastutuse kauba veo eest pärast kauba sinna toomist, toimetama selle viivitamata tolli
määratud tolliasutusse või mis tahes muusse tolli määratud või heakskiidetud kohta. Seadustiku artikli 40 järgi peavad nimetatud
isikud esitama kauba tollile.
Seadustiku artikli 43 järgi peab tollile artikli 40 tähenduses esitatud kauba kohta esitama ülddeklaratsiooni, mis tuleb üldreeglina
esitada kohe, kui kaup on tollile esitatud. Tolliseadustiku artikli 44 lõike 2 punktidest a ja b tuleneb, et ülddeklaratsiooni
peab esitama isik, kes kauba ühenduse tolliterritooriumile tõi või asjakohasel juhul isik, kes on võtnud vastutuse kauba veo
eest kauba ühenduse tolliterritooriumile toomise järgselt või isik, kelle nimel kaks eespool nimetatud isikut on tegutsenud.
Tolliseadustiku artikkel 50 sätestab, et tollile esitatud kaubal on esitamise järgselt ajutiselt ladustatud kauba staatus,
kuni sellele määratakse tollikäitlusviis.
Seadustiku artikli 46 lõige 1 sätestab, et kaubad laaditakse transpordivahendilt maha ainult tolli loal tolli poolt määratud
või heakskiidetud kohas.
Seadustiku artikli 51 lõike 2 kohaselt võib toll kaupa valdavalt isikult nõuda tagatist, et kindlustada seadustiku artikli 203
alusel tekkida võiva tollivõla tasumine.
Tolliseadustiku artikli 203 lõikest 1 tuleneb, et tollivõlg impordil tekib, kui kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks,
viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja (vt eelkõige 20. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑300/03: Honeywell
Aerospace, EKL 2005, lk I‑689, punkt 18). Euroopa Kohtu praktika kohaselt hõlmab tollijärelevalve alt välja viimine igasugust
tegevust või tegevusetust, mille tulemusena takistatakse kas või korraks pädeva tolliasutuse juurdepääsu tollijärelevalve
all olevale kaubale ning tolliseadustiku artikli 37 lõikes 1 sätestatud kontrolli läbiviimist (vt eelkõige eespool viidatud
kohtuotsus Honeywell Aerospace, punkt 19).
Nimetatud seadustiku artikli 203 lõike 3 neljanda taande kohaselt vastutavad sellisel juhul tollivõla eest mitu isikut, muu
hulgas eelkõige tollijärelevalve alt väljaviijad, asjakohasel juhul „isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba
ajutisest ladustamisest”.
Nagu kohus on varem leidnud, soovis ühenduse seadusandja tolliseadustiku jõustumisest alates määratleda ammendavalt nende
isikute kindlaksmääramise tingimused, kes vastutavad tollivõla tasumise eest (23. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑414/02:
Spedition Ulustrans, EKL 2004, lk I‑8633, punkt 39, ja 3. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑195/03: Papismedov jt, EKL
2005, lk I‑1667, punkt 38).
Eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasjas vaidluse esemeks olev kaup esitati pädevale tolliasutusele, selle kohta esitati
ülddeklaratsioon kuni tollikäsitlusviisi määramiseni ja seega oli kaubal ajutiselt ladustatud kauba staatus. Pealegi on selge,
et kaup viidi tollijärelevalve alt välja varguse tõttu, mis toimus pärast laevalt mahalaadimist ja Seaport Terminalsi poolt
kai peale asetamist.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas sellisel juhul tuleb isikut, kes peab vaidlusaluse kauba tolliseadustiku
artikli 40 tähenduses tolliametile esitama ning kes peale kauba mahalaadimist seda edasitoimetamiseks või ladustamiseks valdab,
lugeda tollivõla tasumise eest vastutavaks samavõrd, kui eespool nimetatud „isikut, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad
kauba ajutisest ladustamisest” tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljanda taande tähenduses.
Nagu Unamar ja Euroopa Ühenduste Komisjon õigesti leidsid, et kui ajutiselt ladustatav kaup on transpordivahendilt maha laaditud
ja tollikäitlusviisi määramiseks ladustatud, on tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljanda taande kohaselt võlgnikuks nimetatud
kauba tollijärelevalve alt välja viimise hetkel seda vallanud isik.
Mis puudutab „kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest” viimati nimetatud artikli tähenduses, sätestab rakendusmääruse
artikli 184 lõige 1 tegelikult, et nimetatud määruse artikli 183 lõikes 1 nimetatud isik, st isik, kes kirjutas alla ülddeklaratsiooni,
peab tolli nõudel esitama puutumatul kujul kauba, mida ei ole seda vedanud transpordivahendilt maha laaditud. Nimetatud artikli
lõike 2 kohaselt vastutab nimetatud kohustuse täitmise eest „[i]sik, kelle valduses kaup on peale mahalaadimist […] edasitoimetamiseks
või ladustamiseks”.
Rakendusmääruse artiklist 184 nähtub samuti, et otsustavaks kriteeriumiks selle isiku kindlaksmääramisel, kes on kohustatud
tolli nõudel esitama ajutiselt ladustatud kauba, on kauba valdamine peale selle mahalaadimist. Kauba valdaja hoiab kaupa ning
saab selle nõudmisel esitada; ülddeklaratsioonile alla kirjutanud isikul puudub sel ajal tegelik võim nimetatud kauba üle.
Nimetatud kohustusega soovitakse valduse kriteeriumi kaudu tagada nii hästi kui võimalik tolli kontroll ajutiselt ladustatud
kaupade üle, mis on ette nähtud tolliseadustiku artikli 37 lõikes 1.
Sellist tõlgendust toetab nimetatud seadustiku artikli 51 lõige 2, mis sätestab, et toll võib kaupa „valdavalt” isikult nõuda
tagatist, et kindlustada artikli 203 alusel tekkida võiva tollivõla tasumine.
Mis puudutab kindlat kohustust määrata tolliseadustiku artiklis 49 määratud tähtaegade jooksul ajutiselt ladustatavatele kaupadele
tollikäitlusviis, mis on asjakohasel juhul deklarandi kohustuseks, ei olene see tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljandas
taandes ettenähtust, mis peab silmas vaid ajutiselt ladustatavate kaupadega seotud kohustusi.
Sellest järeldub, et „isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest” tolliseadustiku artikli 203
lõike 3 neljanda taande tähenduses, tähendab isikut, kes peale kõnealuse kauba mahalaadimist seda valdab.
Tolliseadustiku artikkel 213, mis sätestab, et kui ühest tollivõlast tuleneva maksusumma tasumise eest vastutab mitu isikut,
vastutavad nad selle eest solidaarselt, ei sea kahtluse alla nimetatud tõlgendust niivõrd, kuivõrd põhikohtuasja taolises
olukorras ei pea ülddeklaratsioonile alla kirjutanud isik, erinevalt isikust, kes peale kauba mahalaadimist seda valdab, enam
kaupa tolli nõudmisel esitama.
Eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljandat
taanet tuleb tõlgendada nii, et „isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest” tähendab isikut,
kelle valduses nimetatud kaup peale mahalaadimist edasitoimetamiseks või ladustamiseks on.

Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotamise siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 203 lõike 3
neljandat taanet tuleb tõlgendada nii, et „isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest”,
tähendab isikut, kelle valduses nimetatud kaup peale mahalaadimist edasitoimetamiseks või ladustamiseks on.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.