CELEX: 62009CJ0054
Överklagande
Jordbruk
Gemensam organisation av marknaden för vin
Stöd till omstrukturering och omställning av vinodlingar
Förordning (EG) nr 1493/1999
Definitiv fördelning av anslag till medlemsstaterna
Förordning (EG) nr 1227/2000
Artikel 16.1
Frist
Absolut

Republiken Grekland har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt
den 11 december 2008 i mål T‑339/06, Grekland mot kommissionen (REG 2008, s. II‑3525) (nedan kallad den överklagade domen).
Genom denna dom ogillade förstainstansrätten Republiken Greklands talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2006/669/EG
av den 4 oktober 2006 om definitiv fördelning av beloppen för budgetåret 2006 för ett visst antal hektar per medlemsstat för
omstrukturering och omställning av vinodlingar enligt rådets förordning (EG) nr 1493/1999 (EUT L 275, s. 62) (nedan kallat
det omtvistade beslutet).

Tillämpliga bestämmelser

Förordning (EG) nr 1493/1999
I artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 1493/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin
(EGT L 179, s. 1) föreskrivs följande:
”1.      Kommissionen skall göra preliminära anslagsfördelningar till medlemsstaterna på årsbasis, på grundval av objektiva kriterier
med beaktande av särskilda situationer och behov, och ansträngningar som skall göras med hänsyn till målet för systemet.
2.      De preliminära fördelningarna skall anpassas till de faktiska utgifterna och på grundval av de reviderade utgiftsprognoser
som medlemsstaterna överlämnar med beaktande av målet för systemet och tillgängliga medel.
3.      Fördelningen av finansiella anslag mellan medlemsstaterna skall ske med beaktande av hur stor andel av gemenskapens vinodlingsareal
som den berörda medlemsstaten har.
…”

Förordning (EG) nr 1227/2000
I artikel 16 i kommissionens förordning (EG) nr 1227/2000 av den 31 maj 2000 om tillämpningsföreskrifter till förordning nr 1493/1999
om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, särskilt beträffande produktionskapacitet (EGT L 143, s. 1), i den
lydelse som gäller för budgetåret 2006 (nedan kallad förordning nr 1227/2000), anges följande:
”1.      Medlemsstaterna skall senast den 10 juli varje år till kommissionen överlämna följande information beträffande omstrukturerings-
och omställningssystemet:
a)       En redovisning av de faktiskt utbetalade utgifterna per den 30 juni under budgetåret i fråga, samt den totala areal som berörs.
b)       En redovisning av kontrollerade utgifter per den 30 juni under budgetåret i fråga, samt den totala areal som berörs.
c)      Samtliga ansökningar om ytterligare finansiering under det pågående budgetåret, utöver de anslagsfördelningar som gjorts enligt
artikel 14.1 i förordning (EG) nr 1493/1999, samt den totala areal som berörs i varje enskilt fall.
d)      Uppdaterade utgiftsprognoser samt den totala areal som berörs, fram till utgången av den period under vilken omstrukturerings-
och omställningsplanerna skall vara genomförda, i enlighet med anslagsfördelningen till varje medlemsstat.
2. Om den information som medlemsstaterna enligt punkt 1 skall överlämna till kommissionen är ofullständig, eller om den inte
överlämnas i tid, skall kommissionen utan att det påverkar tillämpningen av de allmänna bestämmelserna om budgetdisciplin,
göra ett tillfälligt och schablonmässigt avdrag på förskotten på utgifter som verkställts[*].” [I förordning nr 1227/2000
talas om ”avdrag på förskotten när jordbruksutgifterna bokförs”. I överensstämmelse med terminologin i förordning nr 1258/1999
används nedan uttrycket förskott på utgifter som verkställts. Övers. anm.]
I artikel 17 i förordning nr 1227/2000 föreskrivs följande:
”1.      De utgifter som en medlemsstat kontrollerat och betalat och som deklarerats för ett visst räkenskapsår skall finansieras upp
till de belopp som har meddelats kommissionen i enlighet med artikel 16.1 a och 16.1 b, under förutsättning att dessa belopp
totalt sett inte överstiger det anslag som medlemsstaten beviljats enligt artikel 14.1 i förordning … nr 1493/1999.
…
3. De ansökningar som medlemsstaterna skickat in i enlighet med artikel 16.1 c skall godkännas proportionellt, genom utnyttjande
av de anslag som finns tillgängliga efter det att summan av de belopp som från alla medlemsstater har meddelats i enlighet
med artikel 16.1 a och de belopp som har deklarerats i enlighet med artikel 16.1 b dragits av från det totala belopp som beviljats
medlemsstaterna i enlighet med artikel 14 i förordning … nr 1493/1999. Kommissionen skall snarast möjligt efter den 30 juni meddela
medlemsstaterna i vad mån deras ansökningar kan godkännas.
4. Om den totala areal som meddelats i enlighet med artikel 16.1 a är mindre än det antal hektar som anges i samband med budgetårets
anslagsfördelning till medlemsstaten i enlighet med artikel 14.1 i förordning … nr 1493/1999 skall de utgifter som deklarerats
för budgetåret i fråga, trots bestämmelserna i punkterna 1 och 2, endast finansieras med ett belopp som uppgår till den totala
deklarerade arealen multiplicerad med det genomsnittliga stödbeloppet per hektar; det senare utgörs av förhållandet mellan
det belopp som beviljats medlemsstaten i enlighet med artikel 14.1 i förordning … nr 1493/1999 och antalet beräknade hektar.
Detta belopp får aldrig vara högre än de utgifter som deklarerats i enlighet med artikel 16.1 a.
Vid tillämpning av den här punkten får en avvikelse med 5 % tillåtas i fråga om den totala areal som meddelas, jämfört med
den areal som anges i anslaget för budgetåret i fråga.
De belopp som inte finansieras i enlighet med denna punkt skall inte vara tillgängliga med avseende på tillämpningen av punkt 3.
…
8. Hänvisningar till ett visst budgetår skall avse de utbetalningar som medlemsstaterna faktiskt gör mellan den 16 oktober och
den 15 oktober året efter.
…”

Förordning(EG) nr 1258/1999
I artikel 5.1 i rådets förordning (EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken
(EGT L 160, s. 103), föreskrivs följande:
”De ekonomiska resurser som krävs för att täcka de utgifter som avses i artiklarna 2 och 3 skall göras tillgängliga för medlemsstaterna
av kommissionen genom förskott på utgifter som verkställts under en referensperiod.
…”
Artikel 7.2 i nämnda förordning har följande lydelse:
”Kommissionen skall besluta om månatliga förskott på verkställda utgifter som betalas av de ackrediterade utbetalningsställena.
Utgifterna för oktober skall hänföras till oktober om de verkställs mellan den 1 och den 15 oktober och till november om de
verkställs mellan den 16 och den 31 oktober. Förskottsbetalningar skall göras till medlemsstaten senast den tredje arbetsdagen
i den andra månaden efter den månad då utgifterna verkställs.
…”

Bakgrund till tvisten
Förstainstansrätten har redogjort för bakgrunden till tvisten på följande sätt:
”6      För budgetåret 2006 (den 16 oktober 2005–15 oktober 2006) har den preliminära fördelningen av anslag som beviljats enligt
förordning nr 1493/1999 för omstrukturering och omställning av vinodlingar fastställts i kommissionens beslut 2005/716/EG
av den 10 oktober 2005 om preliminär fördelning av beloppen för ett visst antal hektar per medlemsstat för omstrukturering
och omställning av vinodlingar enligt rådets förordning (EG) nr 1493/1999, för regleringsåret 2005/06 (EUT L 271, s. 45).
I bilagan till detta beslut fastställdes det preliminära anslaget till Republiken Grekland till 8 574 504 euro för en areal
av 1 249 hektar.
7      De grekiska myndigheterna meddelade den 10 juli 2006, med tillämpning av artikel 14 i förordning nr 1493/1999 och artikel 16
i förordning nr 1227/2000, kommissionen hur stora utgifter de hade haft för omstrukturering och omställning av vinodlingar
i Grekland under budgetåret 2006, för att få anslag för dessa utgifter. Enligt detta meddelande uppgick dessa utgifter till
6 829 204,46 euro sammanlagt och den areal som berördes uppgick till 788,002 hektar.
8      De grekiska myndigheterna sände den 22 september 2006 en skrivelse till kommissionen, där de påtalade att ett fel hade uppstått
när uppgifter hämtats från en databas. Den sammanlagda areal som borde beaktas var i själva verket 1 102,271 hektar. De preciserade
att denna areal överensstämmer med den sammanlagda areal som anges i den tabell som bifogats till skrivelsen av den 10 juli 2006,
och i vilken det anges hur stora de verkliga kostnaderna för omstrukturering och omställning av vinodlingar i Grekland var
fram till den 30 juni 2006, det vill säga 1 085,391 hektar, och med den sammanlagda areal som angavs i den bilaga som bifogats
skrivelsen av den 10 juli 2006, i vilken angavs vilka utgifter för omstrukturering och omställning av vinodlingar i Grekland
som reglerats fram till den 30 juni 2006, det vill säga 16,88 hektar. De anmärkte även att de sammanlagda utgifterna uppgick
till 6 829 204,46 euro.
9      De grekiska myndigheterna upprepade vid det 890:e sammanträdet för förvaltningskommittén för vin den 26 september 2006 sin
begäran till kommissionen att denna skulle beakta de rättade uppgifterna. Kommissionen avslog muntligen de grekiska myndigheternas
begäran med motiveringen att uppgifterna hade inkommit för sent.
10       Kommissionen antog den 4 oktober 2006 [det omtvistade beslutet]. Samma dag träffade en företrädare för kommissionen några
företrädare för de grekiska myndigheterna. Denne förklarade att det med hänsyn till föreskrivna tidsfrister var omöjligt att
bifalla deras begäran om att beakta de rättade uppgifter som hade meddelats den 22 september 2006.
11      De grekiska myndigheterna sände den 16 oktober 2006 en skrivelse till kommissionen i vilken de begärde att bilagan till det
[omtvistade] beslutet skulle ändras. Kommissionen biföll inte denna begäran.”

Förfarandet vid förstainstansrätten och den överklagade domen
Republiken Grekland väckte talan mot det omtvistade beslutet genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den
30 november 2006. Republiken Grekland yrkade att förstainstansrätten skulle ogiltigförklara eller ändra det omtvistade beslutet,
i den del som rör fördelning av anslag för stöd till omstrukturering och omställning av vinodlingar i Grekland, så, att de
rättade uppgifter som sänts till kommissionen den 22 september 2006 skulle komma att beaktas och Grekland tilldelas motsvarande
bidrag.
Republiken Grekland åberopade fem grunder till stöd för sin talan. Grunderna avsåg att fristen i artikel 16.1 i förordning
nr 1227/2000 endast är vägledande, åsidosättande av principen om lojalt samarbete, åsidosättande av principerna om tro och
heder och god förvaltningssed, åsidosättande av proportionalitetsprincipen samt åsidosättande av principen om ändamålsenlig
verkan.
Genom den överklagade domen ogillade förstainstansrätten nämnda talan.
Vad avser den första grunden fann förstainstansrätten i punkt 25 i den överklagade domen att det framgår tydligt av ordalydelsen
i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 och av systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka denna bestämmelse
ingår att tidsfristen i denna artikel är en absolut frist.
I följande punkt i den överklagade domen tillade förstainstansrätten att det inte måste anges att det är en ”absolut frist”
för att en tidsfrist ska vara absolut.
Förstainstansrätten fann därefter att det förhållandet att det i tre språkversioner av artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000
föreskrivs att medlemsstaterna ska överlämna angiven information till kommissionen ”fram till” den 10 juli varje år inte ger
denna bestämmelse en annan innebörd än på andra språk.
Förstainstansrätten fann dessutom att den omständigheten att den föreskrivna fristen är absolut bekräftades av den funktion
som denna frist har i systemet för omstrukturering och omställning av vinodlingar samt av syftet med förklaringen avseende
aktuella utgifter och areal i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000, för vilken samma frist är föreskriven i det systemet.
Förstainstansrätten fann i punkt 29 i den överklagade domen att den i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 föreskrivna fristen
har som funktion att göra det möjligt att på ett effektivt sätt fördela de anslag som föreskrivs i artikel 14.1 och 14.2 i
förordning nr 1493/1999. Medlemsstaterna måste därför varje år sända uppgifterna till kommissionen senast den angivna dagen,
så att den preliminära anslagsfördelningen enligt artikel 14.1 i förordning nr 1493/1999 ska kunna ändras, bland annat med
hänsyn till de faktiska utgifterna, i enlighet med artikel 14.1 och 14.2 i samma förordning.
Förstainstansrätten angav även i punkterna 30–32 i den överklagade domen att det föreligger ett samband mellan den 10 juli och
den 15 oktober samma år, och detta tidsmässiga avstånd har bestämts i syfte att ge kommissionen nödvändig tid för att anta
och offentliggöra beslutet om anslagsfördelning enligt artikel 14.2 i förordning nr 1493/1999 före budgetårets slut.
Förstainstansrätten konstaterade dessutom i punkterna 33–35 i den överklagade domen att för att bestämmelserna i fråga ska
kunna ha ändamålsenlig verkan och för att medlemsstaterna ska kunna göra sina sista betalningar avseende utgifter som redovisats
enligt artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 före pågående budgetårs slut och erhålla ersättning därför från kommissionen
före budgetårets slut med utnyttjande av de medel som är tillgängliga för det budgetåret, måste beslutet om definitiv anslagsfördelning
mellan medlemsstaterna för budgetåret antas före budgetårets slut, det vill säga den 15 oktober.
Förstainstansrätten fann vidare i punkt 39 i den överklagade domen att artikel 16.2 i förordning nr 1227/2000  inte ger stöd
för något argument för att den tidsfrist som föreskrivs i artikel 16.1 i förordningen är absolut eller för att den inte är
absolut. Artikel 16.2 avser nämligen följderna av att ofullständig information sänds till kommissionen eller att den berörda
medlemsstaten inte iakttar tidsfristen för att sända in denna information.
Förstainstansrätten förkastade vidare i punkt 41 i den överklagade domen Republiken Greklands argument enligt vilket artikel 17.1
i förordning nr 1227/2000 bekräftar att den föreskrivna tidsfristen endast är vägledande, eftersom det i denna bestämmelse
uppställs en princip att kommissionen är skyldig att ersätta de utgifter som en medlemsstat har kontrollerat, vilket innebär
att medlemsstaterna har möjlighet att rätta till eventuella fel efter den 10 juli. Förstainstansrätten fann, efter att ha
konstaterat att artikel 17.1 i förordning nr 1227/2000 rör de utgifter som en medlemsstat har kontrollerat och betalat och
som deklarerats för ett visst räkenskapsår och inte bara utgifter som en medlemsstat har kontrollerat, att argumentet bygger
på ett ofullständigt citat från denna bestämmelse och således saknar betydelse.
I punkterna 50–60 i den överklagade domen fann förstainstansrätten att talan inte kunde vinna bifall på den andra och den
tredje grunden. Med dessa grunder gjorde Republiken Grekland gällande att det var uppenbart att den information som hade sänts
till kommissionen innan den i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 föreskrivna fristen löpte ut var felaktig och att kommissionen
följaktligen, enligt principerna om lojalt samarbete, tro och heder och om god förvaltningssed, var skyldig att beakta de
rättade uppgifter som lämnats in efter utgången av denna tidsfrist.
Efter att ha slagit fast att det inte var uppenbart att den information som de grekiska myndigheterna lämnade den 10 juli 2006
var felaktig drog förstainstansrätten i punkt 57 i den överklagade domen härav slutsatsen att Republiken Greklands argument
grundade sig på en felaktig beskrivning av de faktiska omständigheterna.
Vidare slog förstainstansrätten i punkt 58 i den överklagade domen fast att en medlemsstat, med hänsyn till att tidsfristen
i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 är absolut, inte har rätt att kräva att kommissionen ska beakta uppgifter som har
lämnats efter det att denna tidsfrist hade löpt ut. I punkt 59 i nämnda dom preciserade förstainstansrätten sedan att det
visserligen inte är helt omöjligt för kommissionen att beakta uppgifter som en medlemsstat har lämnat in för sent, men att
kommissionen däremot kan vägra att beakta uppgifter som en medlemsstat har lämnat in för sent, om detta kan medföra att det
inte går att anta beslutet om definitiv fördelning av medlemsstaternas anslag för det aktuella budgetåret i rätt tid. Förstainstansrätten
drog härav slutsatsen att kommissionen inte åsidosatte de åberopade principerna när den beslutade att inte ta hänsyn till
de rättade uppgifterna, eftersom Republiken Grekland hade lämnat in de rättade uppgifterna först den 22 september 2006, det
vill säga mer än två månader efter det att Grekland hade lämnat in de ursprungliga uppgifterna, som nu påstods vara felaktiga,
och endast tre veckor innan fristen för att anta beslutet gick ut den 15 oktober 2006.
Förstainstansrätten fann även att talan inte kunde vinna bifall på den fjärde grunden om åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
Förstainstansrätten slog för det första i punkt 66 i den överklagade domen fast att i motsats till Republiken Greklands argument
– enligt vilket kommissionen åsidosatte proportionalitetsprincipen när den påförde Grekland en dubbel påföljd genom att kumulativt
tillämpa både artikel 16.2 och artikel 17.4 i förordning nr 1227/2000, vilket strider mot principen
ne bis in idem –
framgår det inte av det omtvistade beslutet att kommissionen har tillämpat artikel 16.2 i samma förordning på Greklands fall.
Förstainstansrätten förkastade därefter i punkterna 69–75 i den överklagade domen Republiken Greklands argument, enligt vilket
kommissionen åsidosatte proportionalitetsprincipen när den gav Grekland en oproportionerlig påföljd med hänsyn till att de
grekiska myndigheterna hade fått fram felaktiga uppgifter från sin databas.
Förstainstansrätten fann även att talan inte kunde vinna bifall på den femte grunden om åsidosättande av principen om ändamålsenlig
verkan.
Förstainstansrätten drog i punkt 79 i den överklagade domen, efter att ha erinrat om att det är nödvändigt att fastställa
en absolut frist, så att kommissionen kan anta sitt beslut om definitiv fördelning av anslagen till medlemsstaterna före det
aktuella budgetårets slut, slutsatsen att den ändamålsenliga verkan av artiklarna 11, 13 och 14 i förordning nr 1493/1999
samt artiklarna 16 och 17 i förordning nr 1227/2000 inte utgör hinder mot att tillämpa en absolut frist och inte heller mot
att vägra att beakta uppgifter som en medlemsstat har lämnat in efter utgången av denna tidsfrist, inte ens om detta innebär
att den berörda medlemsstaten får mindre stöd.

Parternas yrkanden
Republiken Grekland har yrkat att domstolen ska
–        fastställa att överklagandet kan tas upp till prövning i sak,
–        upphäva den överklagade domen,
–        bifalla yrkandena som framställts i första instans och
–        förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna för såväl överklagandet som förfarandet i första instans.
Kommissionen har yrkat att domstolen ska
–        avvisa, alternativt ogilla överklagandet och
–        förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.

Överklagandet
Republiken Grekland har till stöd för sitt överklagande åberopat tre grunder. Grunderna avser en felaktig tolkning av artiklarna 16.1,
16.2 och 17 i förordning nr 1227/2000, att förstainstansrätten har gjort en felaktig bedömning av räckvidden av flera allmänna
rättsprinciper och motsägelsefull motivering.

Den första grunden: Felaktig tolkning av artiklarna 16.1, 16.2 och 17 i förordning nr 1227/2000
Parternas argument
Republiken Grekland har kritiserat förstainstansrätten för att ha gjort en felaktig tolkning av artiklarna 16.1, 16.2 och
17 i förordning nr 1227/2000. Vid en samlad tolkning framgår, i motsats till vad förstainstansrätten fann, att den frist som
avses i artikel 16.1 är vägledande.
Det framgår särskilt av artikel 16.2 i förordning nr 1227/2000 att nämnda frist är vägledande. Republiken Grekland har gjort
gällande att det följer av denna bestämmelses ordalydelse att överlämnande av ofullständig information eller överskridande
av fristen endast ska medföra ett tillfälligt och schablonmässigt avdrag på förskotten. Enligt medlemsstaten följer härav
att denna påföljd kan upphävas i efterhand om den berörda medlemsstaten kompletterar eller överlämnar information innan beslut
om definitiv fördelning av anslagen fattas. På så sätt skulle medlemsstaten inte komma att drabbas av någon påföljd eller
en minskning av de belopp som den har rätt till.
Det är enligt Republiken Grekland otänkbart att unionslagstiftaren med avseende på de medlemsstater som överlämnar felaktig
information inom fristen skulle ha antagit en strängare bestämmelse än vad som gäller för de medlemsstater som inte överlämnat
någon information alls eller som överlämnat ofullständig information.
Det framgår även av ordalydelsen av artikel 17.1 i förordning nr 1227/2000 att fristen är vägledande. Enligt denna bestämmelse
ska de utgifter som en medlemsstat faktiskt har haft för ett visst budgetår finansieras, och inte de utgifter som medlemsstaten
har haft och uppgivit som förstainstansrätten har funnit. Enligt Republiken Grekland följer härav att medlemsstaterna kan
rätta uppenbara fel, även efter den 10 juli.
Republiken Grekland har dessutom gjort gällande att i den grekiska språkversionen av artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000
saknas uttrycket ”senast”, som förekommer i övriga språkversioner, vilket förhållande bekräftar att den i bestämmelsen angivna
fristen är vägledande.
Även den omständigheten att kommissionen själv har godtagit information som överlämnats sedan den aktuella fristen löpt ut
talar för en sådan tolkning.
Kommissionen har hävdat att den första grunden inte kan tas upp till sakprövning, eftersom klaganden endast har upprepat de
argument som anfördes i första instans.
Kommissionen har särskilt gjort gällande att Republiken Greklands argument – enligt vilket det i artikel 17.1 i förordningen
bekräftas att den frist som avses i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 är vägledande – inte kan tas upp till sakprövning
eftersom argumentet avser en förnyad prövning av de faktiska omständigheterna.
Kommissionen har dessutom hävdat att det inte är möjligt att av artikel 16.2 i förordning nr 1227/2000 dra slutsatsen att
den i artikel 16.1 föreskrivna fristen är vägledande, eftersom dessa bestämmelser har olika uppgifter och syften. Artikel 16.2
är således endast tillämplig vid överlämnande av ofullständig information eller när informationen lämnats för sent, vilket
inte är aktuellt i förevarande mål.
Kommissionen har, vad gäller Republiken Greklands argument att ordet ”senast” saknas i den grekiska språkversionen av artikel 16.1
i förordning nr 1227/2000, hävdat att detta argument inte kan tas upp till sakprövning, eftersom det syftar till en förnyad
prövning av talan vid förstainstansrätten. Kommissionen har i sak gjort gällande att den omständigheten att nämnda ord saknas
i den grekiska språkversionen inte utgör en omständighet som det är nödvändigt att beakta vid bedömningen av huruvida den
aktuella fristen är vägledande eller ej, och att den under alla omständigheter inte visar att fristen är vägledande.
Kommissionen har slutligen, som svar på argumentet att den omständigheten att kommissionen har godtagit information som överförts
efter det att den i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 föreskrivna fristen löpt ut ger stöd för att denna frist är vägledande,
hävdat att förstainstansrätten gjorde en riktig bedömning när den fann att en medlemsstat inte har rätt att kräva att kommissionen
ska beakta uppgifter som har överlämnats efter det att denna tidsfrist löpt ut och att kommissionen kan vägra att godta en
sådan begäran om det visar sig att det är omöjligt att fatta beslut om definitiv fördelning av anslag till medlemsstaterna
i rätt tid.
Domstolens bedömning
–       Upptagande till sakprövning
Enligt fast rättspraxis följer det visserligen av artikel 256.1 andra stycket FEUF, artikel 58 första stycket i domstolens
stadga och artikel 112.1 c i rättegångsreglerna att det i ett överklagande klart ska anges på vilka punkter domen ifrågasätts
samt de rättsliga grunder som åberopas till stöd för yrkandet om upphävande. Ett överklagande som endast upprepar eller ordagrant
återger de grunder och argument som redan har framförts vid tribunalen uppfyller således inte de krav på motivering som följer
av dessa bestämmelser (se bland annat dom av den 24 september 2009 i de förenade målen C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P
och C‑137/07 P, Erste Group m.fl. mot kommissionen, REG 2009, s. I‑0000, punkt 131).
Det framgår emellertid av rättspraxis att när en klagande har ifrågasatt tribunalens tolkning eller tillämpning av gemenskapsrätten,
kan emellertid de rättsfrågor som prövades av tribunalen på nytt tas upp till diskussion i målet om överklagande. Om klaganden
inte på detta sätt kunde utforma sitt överklagande med stöd av grunder och argument som redan har åberopats vid tribunalen,
skulle överklagandeinstitutet nämligen mista en del av sin innebörd (dom av den 23 april 2009 i mål C‑425/07 P, AEPI mot kommissionen,
REG 2009, s. I‑3205, punkt 24).
Med sin första grund avser emellertid Republiken Grekland att ifrågasätta förstainstansrättens tolkning av artiklarna 16 och
17 i förordning nr 1227/2000. Denna grund kan följaktligen tas upp till sakprövning.
–       Prövning i sak
I artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 föreskrivs i flertalet språkversioner att medlemsstaterna ”senast” den 10 juli varje
år till kommissionen ska överlämna den information som anges i bestämmelsen.
Det är ställt utom allt tvivel att en sådan formulering medför att nämnda frist är absolut. Det förhållandet att det i tre
språkversioner, däribland den grekiska, föreskrivs att medlemsstaterna ska överlämna informationen till kommissionen fram
till den 10 juli varje år medför inte att denna bestämmelse ska ges en annan betydelse jämfört med övriga språkversioner.
Denna tolkning bekräftas av såväl systematiken i förordning nr 1227/2000 som av syftet med artikel 16.1 i förordningen.
För det första vilar Republiken Greklands argument enligt vilket det följer av artikel 16.2 i förordning nr 1227/2000 att
den i artikel 16.1 föreskrivna fristen är vägledande på den felaktiga förutsättningen att artikel 16.2 även avser sådana fall
när en medlemsstat inte har överlämnat en sådan redogörelse som avses i artikel 16.1 till kommissionen, medan det klart framgår
av den förstnämnda bestämmelsens ordalydelse att den enbart avser ofullständiga redogörelser som inte har kompletterats före
den 10 juli varje år.
Enligt artikel 16.2 i förordning nr 1227/2000 ska nämligen kommissionen, om den information som medlemsstaterna enligt punkt 1
i nämnda artikel ska överlämna till kommissionen är ofullständig eller om den inte överlämnas i tid, göra ett tillfälligt
och schablonmässigt avdrag på förskotten när jordbruksutgifterna bokförs.
Härav följer att Republiken Greklands argument inte kan godtas.
Artikel 16.2 i förordning nr 1227/2000 avser för övrigt avdrag på förskotten på utgifter som verkställts i den mening som
avses i artikel 5.1 i förordning nr 1258/1999, och inte de definitiva anslagen.
Enligt denna artikel ska de ekonomiska resurser som krävs för att täcka de utgifter som avses i artiklarna 2 och 3 i nämnda
förordning göras tillgängliga för medlemsstaterna av kommissionen genom förskott på utgifter som verkställts under en referensperiod.
Enligt artikel 7.2 i förordningen ska kommissionen besluta om månatliga förskott på verkställda utgifter som betalas av de
ackrediterade utbetalningsställena. Dessa förskottsbetalningar ska göras till medlemsstaten senast den tredje arbetsdagen
i den andra månaden efter den månad då utgifterna verkställs.
Det är i detta sammanhang som det i artikel 16.2 i förordning nr 1227/2000 föreskrivs att om den information som medlemsstaterna
enligt punkt 1 i nämnda artikel ska överlämna till kommissionen är ofullständig, eller om den inte överlämnas i tid, ska kommissionen
göra ett tillfälligt och schablonmässigt avdrag på förskotten på de verkställda utgifterna.
Syftet med artikel 16.2 i förordnig nr 1227/2000 är följaktligen att få medlemsstaterna att iaktta sin skyldighet att lämna
en redogörelse enligt artikel 16.1.
För det andra kan Republiken Greklands argument, enligt vilket ordalydelsen i artikel 17.1 i förordning 1227/2000 bekräftar
att den i artikel 16.1 i förordningen föreskrivna fristen är vägledande, inte godtas.
Enligt denna artikel ska de utgifter som en medlemsstat kontrollerat och betalat och som deklarerats för ett visst räkenskapsår
finansieras upp till de belopp som har meddelats kommissionen i enlighet med artikel 16.1.
I motsats till vad Republiken Grekland har påstått finns det ingenting i denna bestämmelses ordalydelse som anger att kommissionen
är skyldig att grunda sitt beslut på de faktiska utgifterna och således beakta de rättelser som medlemsstaterna gjort efter
det att den frist som föreskrivs i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 har löpt ut.
Det framgår däremot uttryckligen av artikel 17.4 i nämnda förordning att med undantag från artikel 17.1 ska en påföljd tillämpas
om den totala areal som meddelats i enlighet med artikel 16.1 a i förordningen är mindre än det antal hektar som anges i samband
med budgetårets anslagsfördelning till medlemsstaten i enlighet med artikel 14.1 i förordning nr 1493/1999.
Härav följer, i motsats till vad Republiken Grekland har hävdat, att kommissionen när den antar beslutet om de definitiva
anslagen inte är skyldig att grunda beslutet på den faktiska totala arealen, utan endast på den areal som meddelats till kommissionen
inom den frist som föreskrivs i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000.
För det tredje framgår det av syftet med den redogörelse som föreskrivs i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 att avsikten
med datumet den 10 juli är att möjliggöra för kommissionen att i rätt tid anta beslutet om definitiv fördelning av anslag
till medlemsstaterna. Detta innebär att kommissionen inte är skyldig att grunda beslutet på rättade uppgifter som överlämnats
efter nämnda datum.
Det ska erinras om att kommissionen, med stöd av artikel 14.1 i förordning nr 1493/1999, ska göra preliminära anslagsfördelningar
till medlemsstaterna på årsbasis, på grundval av objektiva kriterier med beaktande av särskilda situationer och behov, ansträngningar
som ska göras med hänsyn till målet för systemet. Enligt artikel 14.2 i förordningen ska de preliminära fördelningarna, i
ett andra led, anpassas till de faktiska utgifterna och de reviderade utgiftsprognoser som medlemsstaterna överlämnar med
beaktande av målet för systemet och tillgängliga medel.
Den skyldighet som föreskrivs i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 syftar till att möjliggöra för kommissionen att ha
tillgång till de uppgifter som är nödvändiga för att i enlighet med artikel 14.2 i förordning nr 1493/1999 kunna fastställa
de definitiva anslagen.
Det är emellertid endast genom en strikt tolkning av den frist som föreskrivs i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 som
kommissionen kan säkerställa att de anslag som inledningsvis, i enlighet med artikel 14.1 i förordning nr 1493/1999, preliminärt
tilldelas medlemsstaterna i rätt tid kan anpassas till de faktiska utgifterna.
Det ska erinras om att enligt artikel 17.8 i förordning nr 1227/2000 ska dels hänvisningar till ett visst budgetår avse de
utbetalningar som medlemsstaterna faktiskt gör mellan den 16 oktober ett år och den 15 oktober året efter, dels kommissionen,
i enlighet med artikel 7.2 i förordning nr 1258/1999, besluta om månatliga förskott på verkställda utgifter som betalas av
de ackrediterade utbetalningsställena. Utgifterna för oktober ska hänföras till oktober om de verkställs mellan den 1 och
den 15 oktober och till november om de verkställs mellan den 16 och den 31 oktober. Dessa förskottsbetalningar ska göras till
medlemsstaten senast den tredje arbetsdagen i den andra månaden efter den månad då utgifterna verkställs.
För att medlemsstaterna före utgången av det aktuella budgetåret ska kunna genomföra de sista betalningarna avseende de utgifter
som redovisats i enlighet med artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 och dessa ska kunna ersättas av kommissionen före utgången
av budgetåret med utnyttjande av de budgetposter som är tillgängliga för nämnda budgetår, är det mot denna bakgrund nödvändigt
att beslutet om definitiv fördelning av anslag till medlemsstaterna för det aktuella budgetåret antas innan budgetårets slut,
det vill säga före den 15 oktober.
För att kommissionen ska kunna anta och offentliggöra beslutet om definitiv fördelning av nämnda anslag före den 15 oktober är
det, med hänsyn till de krav hänförliga till förfarandet som kommissionen måste uppfylla, nödvändigt att kommissionen har
tillgång till information avseende samtliga medlemsstater senast den 10 juli det aktuella budgetåret.
I likhet med vad som framgår av artikel 17.3 i förordning nr 1227/2000 kan inte några enskilda ändringar av anslagen till
en medlemsstat göras. Enligt nämnda bestämmelse kan nämligen ansökningar om ytterligare finansiering av utgifter för det aktuella
budgetåret i enlighet med artikel 16.1 c i förordning nr 1227/2000 endast godkännas om det finns anslag tillgängliga efter
det att summan av de belopp som från alla medlemsstater har meddelats i enlighet med artikel 16.1 a i samma förordning och
de belopp som har deklarerats i enlighet med artikel 16.1 b dragits av från det totala belopp som beviljats medlemsstaterna.
Det följer av vad som anförts ovan att kommissionen inte är tvungen att godta information som överlämnats efter det att fristen
har löpt ut, eftersom detta kan utgöra ett hinder för att i rätt tid anta beslutet om definitiv fördelning av anslag till
medlemsstaterna.
Den omständigheten att kommissionen har medgett att det inte helt kan uteslutas att information som lämnats för sent beaktas
påverkar inte denna tolkning, eftersom det är fråga om ett kort överskridande av fristen och det är möjligt att anta beslutet
om definitiv fördelning av anslagen till medlemsstaterna före den 15 oktober.
Av det anförda följer att den första grunden inte kan godtas. Överklagandet kan således inte vinna bifall på den första grunden.

Den andra grunden: felaktig bedömning av flera allmänna rättsprinciper
Förevarande grund består av två delar.
Den andra grundens första del: åsidosättande av de allmänna principerna om lojalt samarbete, tro och heder samt god förvaltningssed
Parternas argument
Republiken Grekland har hävdat att förstainstansrätten felaktigt slagit fast att kommissionen, genom att inte beakta de rättade
uppgifter som överlämnats till den av de grekiska myndigheterna och genom att använda sig av uppgifter som var uppenbart felaktiga,
trots att kommissionen hade tillräckligt med tid för att inarbeta de rättade uppgifterna i sitt beslut, inte har åsidosatt
principerna om lojalt samarbete, god förvaltningssed och tro och heder.
Kommissionen har för sin del hävdat att dessa argument inte kan tas upp till sakprövning, eftersom de innebär en upprepning
av de argument som anförts i första instans utan att det visas på vilket sätt förstainstansrätten gjort en felaktig bedömning.
–       Domstolens bedömning
Republiken Grekland har med den andra grundens första del gjort gällande att principerna om lojalt samarbete, god förvaltningssed
och tro och heder skulle ha medfört att kommissionen dels inte hade beaktat uppenbart felaktiga uppgifter som överlämnats,
dels hade beaktat de rättade uppgifterna, eftersom det fanns tillräckligt med tid för att inarbeta dem i det omtvistade beslutet.
Det ska inledningsvis erinras om att Republiken Grekland härigenom har ifrågasatt den bedömning av de faktiska omständigheterna
som förstainstansrätten gjorde i punkterna 57–59 i den överklagade domen. Förstainstansrätten fann nämligen i punkt 57 i den
överklagade domen att det inte var uppenbart att den information som de grekiska myndigheterna lämnade den 10 juli 2006 var
felaktig. Förstainstansrätten fann vidare i punkt 59 att när de rättade uppgifterna lämnades in till kommissionen hade denna
inte tillräckligt med tid för att beakta dessa i det omtvistade beslutet.
Enligt artikel 225.1 EG och artikel 58 första stycket i domstolens stadga ska ett överklagande till domstolen vara begränsat
till rättsfrågor. Tribunalen är därför ensam behörig att fastställa och bedöma de relevanta omständigheterna liksom att bedöma
bevisningen. Bedömningen av dessa omständigheter och denna bevisning är därför inte, utom i det fall då uppgifter som underställts
rätten har missuppfattats, en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll i ett mål om överklagande (se bland
annat, dom av den 19 september 2002 i mål C‑104/00 P, DKV mot harmoniseringsbyrån, REG 2002, s. I‑7561, punkt 22, av den 12 januari 2006
i mål C‑173/04 P, Deutsche SiSi-Werke mot harmoniseringsbyrån, REG 2006, s. I‑551, punkt 35, och av den 15 april 2010 i mål C‑38/09
P, Schräder mot växtsortsmyndigheten, REU 2010, s. I‑0000, punkt 69).
I förevarande mål har emellertid Republiken Grekland inte visat eller ens åberopat en sådan missuppfattning av omständigheterna
eller bevisningen i målet vid förstainstansrätten.  Den andra grundens första del kan följaktligen inte tas upp till sakprövning.
Den andra grundens andra del: Åsidosättande av den allmänna principen om likabehandling
–       Parternas argument
Republiken Grekland har med den andra grundens andra del hävdat att förstainstansrätten felaktigt slog fast att kommissionen,
när den inte beaktade de för sent överlämnade rättade uppgifterna, inte åsidosatte principen om likabehandling.
Enligt medlemsstaten i fråga strider kommissionens agerande mot principen om likabehandling mellan medlemsstaterna, eftersom
kommissionen godtyckligt har godtagit uppgifter som överlämnats av andra medlemsstater, efter det att fristen löpt ut.
Kommissionen har för sin del gjort gällande att detta argument inte kan tas upp till sakprövning, eftersom det åberopats för
första gången i överklagandet och att de rättsliga och faktiska grunderna för invändningen inte har angetts. Kommissionen
har i andra hand hävdat att argumentet saknar grund.
–       Domstolens bedömning
Om en part tilläts att vid domstolen åberopa en grund som denne inte har åberopat vid tribunalen, skulle det, enligt fast
rättspraxis, innebära att vederbörande vid domstolen, vilken har en begränsad behörighet i mål om överklagande, kunde anhängiggöra
en mer omfattande tvist än den som tribunalen har prövat. Domstolen är i ett mål om överklagande således endast behörig att
pröva den lägre instansens rättsliga bedömning av de grunder som har åberopats i den lägre instansen (se, för ett liknande
resonemang, dom av den 1 juni 1994 i mål C‑136/92 P, kommissionen mot Brazzelli Lualdi m.fl., REG 1994, s. I‑1981, punkterna 58
och 59, av den 30 mars 2000 i mål C‑266/97 P, VBA mot VGB m.fl., REG 2000, s. I‑2135, punkt 79, av den 29 april 2004 i de
förenade målen C‑456/01 P och C‑457/01 P, Henkel mot harmoniseringsbyrån, REG 2004, s. I‑5089, punkt 50, och av den 18 december 2008
i mål C‑16/06 P, Les Éditions Albert René mot harmoniseringsbyrån, REG 2008, s. I‑10053, punkt 126).
Republiken Greklands invändning mot att kommissionen åsidosatte principen om likabehandling när den godtog uppgifter som hade
överlämnats av andra medlemsstater efter fristen har emellertid aldrig åberopats vid förstainstansrätten.
Den andra grundens andra del kan mot denna bakgrund inte tas upp till sakprövning.
Överklagandet ska följaktligen avvisas vad avser den andra grunden.

Den tredje grunden: Motsägelsefull motivering
Parternas argument
Republiken Grekland har hävdat att förstainstansrätten motsade sig själv när den dels, i punkterna 25, 36 och 43 i den överklagade
domen, angav att den frist som föreskrivs i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 är absolut, dels, i punkt 59 i nämnda dom,
angav att kommissionen kan beakta uppgifter som en medlemsstat har lämnat in för sent, om det är fråga om en kort försening
och den fortfarande har möjlighet att fatta sitt beslut om definitiv fördelning av anslag till medlemsstaterna.
Enligt kommissionen är motiveringen till den överklagade domen inte motsägelsefull, utan följer en och samma logik, nämligen
en korrekt tillämpning av lagstiftningen samtidigt som principen om lojalt samarbete med den berörda medlemsstaten iakttas.
Domstolens bedömning
Det ska inledningsvis erinras om att enligt fast rättspraxis är frågan huruvida skälen i en dom från tribunalen är motsägelsefulla
en rättsfråga som kan åberopas i ett mål om överklagande (se bland annat dom av den 9 september 2008 i de förenade målen C‑120/06
P och C‑121/06 P, FIAMM m.fl. mot rådet och kommissionen, REG 2008, s. I‑6513, punkt 90, och av den 16 juli 2009 i mål C‑385/07
P, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland mot kommissionen, REG 2009, s. I‑0000, punkt 71).
I förevarande fall har förstainstansrätten i punkterna 25, 36 och 43 i den överklagade domen bekräftat att den frist som föreskrivs
i artikel 16.1 i förordning nr 1227/2000 är absolut.
Republiken Grekland har gjort gällande att förstainstansrätten motsade sig själv när den i punkt 59 i den överklagade domen
slog fast att det inte är helt omöjligt för kommissionen att beakta uppgifter som en medlemsstat, i enlighet med artikel 16.1
i förordning nr 1227/2000, har lämnat in för sent.
Detta argument kan emellertid inte godtas.
Förstainstansrätten fann nämligen i punkterna 31 och 32 i den överklagade domen att datumet 10 juli, som föreskrivs i artikel 16.1
i förordning nr 1227/2000, fastställts så att kommissionen kan anta och offentliggöra beslutet om definitiv fördelning av
anslag före den 15 oktober. Förstainstansrätten angav likaledes i punkt 43 i den överklagade domen att eftersom denna frist
är absolut, har en medlemsstat inte rätt att kräva att kommissionen ska beakta uppgifter som lämnats efter det att tidsfristen
har gått ut.
Förstainstansrätten kunde därefter, utan att motsäga sig själv, i punkt 59 i den överklagade domen slå fast att kommissionen
endast kan beakta uppgifter som en medlemsstat har lämnat in för sent, om det är fråga om en kort försening och den fortfarande
har möjlighet att fatta sitt beslut om definitiv fördelning av medlemsstaternas anslag för det aktuella budgetåret. Även om
medlemsstaterna är skyldiga att senast den 10 juli varje år till kommissionen överlämna de uppgifter som avses i artikel 16.1
i förordning nr 1227/2000 är det nämligen möjligt för kommissionen att beakta uppgifter som en medlemsstat har lämnat in efter
detta datum, detta för att de medlemsstater som endast överskridit fristen med några få dagar ska kunna beaktas i det slutliga
beslutet.
Republiken Greklands argument om motsägelsefull motivering kan således inte godtas. Överklagandet kan följaktligen inte vinna
bifall på den tredje grunden.
Av ovanstående överväganden följer att överklagandet inte kan vinna bifall på någon av de grunder som Republiken Grekland
har åberopat till stöd för sitt överklagande. Överklagandet ska således ogillas.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 69.2 första stycket i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 i samma regler ska tillämpas i mål om överklagande,
ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
Kommissionen har yrkat att Republiken Grekland ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Grekland
har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen följande:
1)
Överklagandet ogillas.
2)
Republiken Grekland ska ersätta rättegångskostnaderna.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: grekiska.