CELEX: 62001TJ0210
Ničnostna tožba
Konkurenca
Odločba Komisije o razglasitvi koncentracije za nezdružljivo s skupnim trgom
Uredba (EGS) št. 4064/89
Letalski trgi
Prevzem podjetja Honeywell s strani podjetja General Electric
Vertikalna integracija
Vezana prodaja
Izključevalni učinek
Horizontalno prekrivanje
Pravica do obrambe

Pravni okvir
Uredba Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij (UL L 395, str. 1, popravki v UL 1990,
L 257, str. 13), kakor je bila zadnjič spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1310/97 z dne 30. junija 1997 (UL L 180, str. 1,
v nadaljevanju: Uredba št. 4064/89), kakor je bila spremenjena, v členu 2(2) in (3) določa:
„2.   Koncentracija, ki ne ustvari ali krepi prevladujočega položaja, katerega posledica bi bila resno oviranje učinkovite konkurence
na skupnem trgu ali na njegovem znatnem delu, se razglasi za združljivo s skupnim trgom.
3.     Koncentracija, ki ustvari ali krepi prevladujoči položaj, katerega posledica bi bila resno oviranje učinkovite konkurence
na skupnem trgu ali na njegovem znatnem delu, se razglasi za nezdružljivo s skupnim trgom.“

Dejansko stanje
General Electric Company (v nadaljevanju: GE ali tožeča stranka) je diverzificirano industrijsko podjetje, ki med drugim posluje
na področju letalskih motorjev, gospodinjskih aparatov, informacijskih storitev, energetskih sistemov, svetil, industrijskih
sistemov, medicinske opreme, plastike, teledifuzije, finančnih storitev in prevoznih storitev.
Honeywell International Inc. je podjetje, ki med drugim posluje na trgih letalskih proizvodov in storitev, avtomobilskih proizvodov,
elektronske opreme, posebnih kemikalij, visokozmogljivih polimerov, prevoznih in energetskih sistemov ter nadzora stanovanjskih
in industrijskih objektov.
Podjetji GE in Honeywell sta 22. oktobra 2000 sklenili sporazum, po katerem naj bi GE odkupilo celoten kapital podjetja Honeywell
(v nadaljevanju: koncentracija), tako da bi to postalo odvisna družba v stoodstotni lasti GE.
Komisija je 5. februarja 2001 uradno prejela priglasitev koncentracije v skladu s členom 4 Uredbe št. 4064/89.
Komisija je 1. marca 2001 glede na to, da je obstajala možnost, da koncentracija spada na področje uporabe Uredbe št. 4064/89,
odločila, da uvede postopek po členu 6(1)(c) navedene uredbe in člena 57 Sporazuma o enotnem gospodarskem prostoru (EGP) (v
nadaljevanju: odločba o uvedbi postopka).
GE in Honeywell sta 15. marca 2001 Komisiji skupaj predložili svoja stališča glede odločbe o uvedbi postopka.
Komisija je 8. maja 2001 GE poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (v nadaljevanju: OUMK), na katero je to odgovorilo
24. maja 2001.
29. in 30. maja 2001 je bilo pri Komisiji opravljeno zaslišanje podjetij GE in Honeywell.
GE in Honeywell sta 14. in 28. junija 2001 skupaj predlagali dva niza zavez, na podlagi katerih bi koncentracija postala za
Komisijo sprejemljiva.
Komisija je 3. julija 2001 sprejela Odločbo 2004/134/ES (zadeva COMP/M.2220 – General Electric/Honeywell, UL 2004, L 48, str.
1), s katero je koncentracijo razglasila za nezdružljivo s skupnim trgom in Sporazumom EGP (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).

Izpodbijana odločba
Izrek izpodbijane odločbe se glasi:
„Člen 1
Koncentracija, po kateri [GE] pridobi nadzor nad podjetjem Honeywell International Inc., se razglasi za nezdružljivo s skupnim
trgom in Sporazumom EGP.
Člen 2
Ta odločba je naslovljena na
[GE]
[...]“
Obrazložitev izpodbijane odločbe je mogoče povzeti, kot je navedeno v nadaljevanju.
Po mnenju Komisije je GE že pred koncentracijo imelo prevladujoč položaj na svetovnem trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala oziroma velika regionalna letala (glej uvodne navedbe od 45 do 83 oziroma od 84 do 87 izpodbijane odločbe in uvodne
navedbe od 107 do 229). Med dejavniki, ki so omogočili ugotovitev obstoja prevladujočega položaja tožeče stranke na tem trgu,
so bili njen močan položaj na trgu v kombinaciji s komercialnimi vzvodi, ki jih predstavlja njena finančna moč in vertikalna
integracija pri lizingu letal. Preiskava naj bi prav tako pokazala, da je bilo podjetje Honeywell že glavni dobavitelj letalskih
in neletalskih proizvodov (uvodne navedbe od 241 do 275) ter reaktivnih motorjev za poslovna letala (uvodni navedbi 88 in
89) in zaganjalnikov za reaktivne motorje, zlasti za reaktivne motorje velikih komercialnih letal, saj so ti zaganjalniki
ključni sestavni del pri izdelavi reaktivnih motorjev (uvodne navedbe od 331 do 340).
Kombinacija dejavnosti obeh družb naj bi povzročila nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja na več trgih. Komisija
je med drugim menila, da naj bi se prevladujoč položaj GE na svetovnem trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
okrepil zaradi „vertikalnih“ učinkov koncentracije kot posledice integracije dejavnosti GE kot proizvajalca teh reaktivnih
motorjev in dejavnosti proizvodnje zaganjalnikov podjetja Honeywell za iste reaktivne motorje (uvodne navedbe od 419 do 427
izpodbijane odločbe). Prav tako je sklepala o nastanku prevladujočega položaja na različnih svetovnih trgih letalskih in neletalskih
proizvodov, na katerih je Honeywell že pred koncentracijo imelo močan položaj zaradi dveh vrst „konglomeratnih“ učinkov. Po
mnenju Komisije so bili ti učinki, prvič, posledica t. i. procesa „prerazporejanja tržnih deležev“ (share shifting), to je
razširitvi finančne moči družbe GE Capital – družbe iz skupine tožeče stranke – na te trge, ter ekonomskih koristi zaradi
dejavnosti nakupa in lizinga letal v glavnem s strani družbe GE Capital Aviation Services (GECAS) – prav tako družbe iz skupine
tožeče stranke (uvodne navedbe od 342 do 348 in od 405 do 411). Komisija je, drugič, predvidela učinke zaradi prihodnjega
ravnanja v obliki vezane prodaje – čiste, tehnične ali mešane – s strani združenega subjekta, ki bi vključevala reaktivne
motorje nekdanjega GE na eni strani ter letalske in neletalske proizvode podjetja Honeywell na drugi strani (uvodne navedbe
od 349 do 404). Komisija je presodila, da bi taka prihodnja vezana prodaja prav tako okrepila že prej obstoječi prevladujoči
položaj GE na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala.
Poleg tega je Komisija zaključila, da bi prišlo do okrepitve že prej obstoječega prevladujočega položaja GE na svetovnem trgu
reaktivnih motorjev za velika regionalna letala ter nastanek prevladujočega položaja združenega subjekta na svetovnem trgu
reaktivnih motorjev za poslovna letala, zlasti zaradi „horizontalnega prekrivanja“ (horizontal overlap) GE in Honeywell, glede
na to, da sta oba kot proizvajalca že pred koncentracijo delovala na teh dveh trgih (uvodne navedbe od 428 do 431 in od 435
do 437 izpodbijane odločbe). Prav tako je presodila, da bi zlasti zaradi horizontalnega prekrivanja med tema strankama priglašene
koncentracije nastal prevladujoč položaj na svetovnem trgu majhnih ladijskih plinskih turbin (uvodne navedbe od 468 do 477).
Komisija je – glede na to, da je menila, da zaveze, ki sta jih predlagali stranki koncentracije, niso zadostne za odpravo
konkurenčnih težav zaradi koncentracije (uvodne navedbe od 500 do 533 in od 546 do 563 izpodbijane odločbe) – v uvodni navedbi
567 izpodbijane odločbe zaključila, da bi koncentracija povzročila nastanek ali okrepitev več prevladujočih položajev, posledica
tega pa bi bila, da bi bila učinkovita konkurenca na skupnem trgu bistveno ovirana in da bi bilo treba zato posel v skladu
s členom 8(3) Uredbe št. 4064/89 razglasiti za nezdružljiv s skupnim trgom.

Postopek
Tožeča stranka je v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 12. septembra 2001 vložila to tožbo. Tudi Honeywell je istega dne
vložila tožbo zoper izpodbijano odločbo (zadeva T-209/01).
Podjetja Rolls-Royce plc., Rockwell Collins Inc. (v nadaljevanju: Rockwell) in Thales SA so 11., 15. in 16. januarja 2002
v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila predlog za intervencijo v podporo Komisiji.
Tožeča stranka je zaprosila za zaupno obravnavo določenih informacij iz njenih pisanj in pisanj Komisije v razmerju do intervenientov.
Predsednik prvega senata Sodišča prve stopnje je s sklepom z dne 26. junija 2002 dopustil intervencijo podjetij Rolls-Royce
in Rockwell. Z istim sklepom je odobril zaupno obravnavo, ki jo je zahtevala tožeča stranka, s pridržkom glede stališč teh
dveh intervenientov. Podjetju Thales je bilo v skladu s členom 116(6) Poslovnika Sodišča prve stopnje dopuščeno intervenirati
med ustnim postopkom na podlagi poročila za obravnavo.
Glede na to, da je bila sestava senatov Sodišča prve stopnje z odločbo Sodišča prve stopnje z dne 13. septembra 2004 (UL C
251, str. 12) spremenjena, je bil sodnik poročevalec dodeljen drugemu senatu, ki mu je bila zato dodeljena tudi obravnavava
zadeva.
Sodišče prve stopnje je na podlagi člena 14 Poslovnika in na predlog drugega senata ter po opredelitvi strank v skladu s členom
51 navedenega poslovnika odločilo, da zadevo dodeli razširjenemu senatu.
Thales je z dopisom, vloženem v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 2 februarja 2004, umaknil svojo intervencijo. Predsednik
drugega razširjenega senata Sodišča prve stopnje se je po opredelitvi ostalih strank s sklepom z dne 23. marca 2004 uradno
seznanil s tem umikom.
Tožeča stranka je z dopisom z dne 17. marca 2004 zaprosila za združitev obravnavane zadeve in zadeve T-209/01. Predsednik
drugega razširjenega senata je odločitev o morebitni združitvi v skladu s členom 50 Poslovnika predložil v odločanje tej sestavi.
Sodišče prve stopnje je po poročilu sodnika poročevalca odločilo začeti ustni postopek in je v smislu ukrepov procesnega vodstva
iz člena 64 Poslovnika strankam postavilo vprašanja. Prav tako je Komisijo pred obravnavo zaprosilo za predložitev določenih
dokumentov. Stranke so ravnale v skladu s temi zaprosili.
Stranki sta na obravnavi 27. maja 2004 podali ustne navedbe in odgovore na vprašanja Sodišča prve stopnje. Na tej obravnavi
je bil ustni postopek tudi zaključen.
Tožeča stranka je z dopisom z dne 8. junija 2004 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila zahtevo za ponovno odprtje
ustnega postopka in dodatna stališča glede določenih vidikov zadeve, ki jim je bilo priloženih več novih dokumentov. Sodišče
prve stopnje je s sklepom z dne 8. julija 2004 v skladu s členom 62 Poslovnika odredilo ponovno odprtje ustnega postopka.
Sodišče prve stopnje je po opredelitvi strank v skladu s členom 64 Poslovnika sprejelo ukrep procesnega vodstva, da se v spis
vloži dokumente in stališča, ki jih je tožeča stranka vložila 8. junija 2004. V spis so bila vložena tudi stališča Komisije
in intervenientov glede relevantnosti navedenih listin.
Stranki sta na zaprosilo Sodišča prve stopnje predložili dodatna stališča in dokumente v zvezi z vprašanji, ki jih je tožeča
stranka izpostavila v začetnih stališčih. Tudi te listine so bile vložene v spis.
Nato je bil ustni postopek 23. novembra 2004 ponovno zaključen.

Predlogi strank
Tožeča stranka predlaga Sodišču prve stopnje, naj:
–        razglasi izpodbijano odločbo za nično;
–        Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija ob podpori podjetij Rolls-Royce in Rockwell predlaga Sodišču prve stopnje, naj:
–        tožbo zavrne;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo
Tožeča stranka v pisanjih izpostavlja številna vprašanja v zvezi s področjem uporabe svoje tožbe, nadzora Sodišča prve stopnje
in splošnih meril, ki jih je Komisija uporabila v izpodbijani odločbi. Ta vprašanja bodo obravnavana v uvodu.
Tožeča stranka nasprotuje ugotovitvi Komisije iz izpodbijane odločbe, ki je izhodišče za druge vidike analize konkurenčnosti,
po kateri naj bi tožeča stranka pred koncentracijo imela prevladujoč položaj na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala. Ta vidik bo obravnavan najprej.
Tožeča stranka prav tako zavrača zaključke Komisije v zvezi z vertikalnim prekrivanjem, s konglomeratnimi učinki in horizontalnim
prekrivanjem zaradi koncentracije. Ta vprašanja bodo obravnavana zaporedno na drugem, tretjem in četrtem mestu.
Končno, tožeča stranka se sklicuje na kršitve postopka, ki so vplivale na izpodbijano odločbo. Ti vidiki bodo obravnavani
zadnji.
A –
Uvodna vprašanja
1.
Zaprosilo za združitev
Treba je ugotoviti, da združitev dveh zadev z različnima tožečima strankama – brez poseganja v neodvisnost in avtonomijo njunih
ločenih tožb – ne more spremeniti področja uporabe tožb, ki sta jih ločeno vložili (sodba Sodišča z dne 21. junija 2001 v
zadevi Moccia Irme in drugi proti Komisiji, od C-280/99 P do C‑282/99 P, Recueil, str. I-4717, točke od 61 do 68, zlasti točka
66).
Sodišče meni, da obravnavane zadeve in zadeve T-209/01 ni treba združiti, še posebej glede na različno področje uporabe obeh
tožb. To zahtevo tožeče stranke iz dopisa z dne 17. marca 2004 se torej zavrne.
2.
Razmerje med različnimi stebri, na katerih temelji zaključek Komisije glede nezdružljivosti koncentracije s skupnim trgom
a)     Trditve strank
Tožeča stranka opozarja na to, da je Komisija v odgovoru na tožbo poudarila, da se elementi njenega sklepanja iz izpodbijane
odločbe medsebojno ujemajo, tako da presojanje vsakega posebej ne bi bilo smiselno. Tako naj v obravnavani zadevi ne bi bilo
mogoče podobno uporabiti rešitve iz sodbe Sodišča prve stopnje z dne 22. oktobra 2002 v zadevi Schneider Electric proti Komisiji
(T-310/01, Recueil, str. II‑4071), po kateri napačna analiza določenih trgov s strani Komisije ne zadošča za utemeljitev razglasitve
ničnosti odločbe, kolikor ta temelji tudi na analizi drugih trgov, ki pa se izkaže za utemeljeno. Tožeča stranka je glede
tega na obravnavi poudarila, da Sodišče prve stopnje ne more nadomestiti presoje Komisije z svojo presojo koncentracije. Tako
naj – če bi bilo razsojeno, da nekateri izmed razlogov iz izpodbijane odločbe niso utemeljeni, drugi pa so – ne bi bilo v
pristojnosti sodišča Skupnosti, da presoja, ali utemeljeni elementi sklepanja zadoščajo za utemeljitev zaključka Komisije
glede nezdružljivosti priglašene koncentracije s skupnim trgom.
Komisija opozarja na to, da izpodbijana odločba temelji na kombinaciji dejanskih in pravnih okoliščin, ki se dopolnjujejo
ter vključujejo horizontalne učinke, vertikalne učinke in konglomeratne učinke. Kljub temu pa Komisija poudarja, da bi vsak
od teh dejavnikov samostojno utemeljil prepoved koncentracije.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Najprej je treba opozoriti na to, da kadar določeni razlogi neke odločitve zadostujejo, da jo pravno utemeljijo, potem napake
v zvezi z drugimi razlogi tega akta v nobenem primeru ne vplivajo na njegov izrek (glej po analogiji sodbo Sodišča z dne 12.
julija 2001 v zadevi Komisija in Francija proti TF1, C‑302/99 P in C‑308/99 P, Recueil, str. I-5603, točke od 26 do 29).
Poleg tega je treba, kadar izrek odločbe Komisije temelji na več stebrih razlogovanja, med katerimi vsak od njih zadostuje
za utemeljitev tega izreka, tak akt načeloma razglasiti za ničen samo, če vsak od teh stebrov ni zakonit. V takem primeru
napaka ali druga nezakonitost, ki bi vplivala le na enega od stebrov razlogovanja, ne bi mogla zadostovati za utemeljitev
razglasitve ničnosti sporne odločbe, saj taka napaka ni mogla odločilno vplivati na izrek, ki ga je sprejela institucija,
ki je avtor te odločbe (glej po analogiji sodbo Sodišča prve stopnje z dne 14. maja 2002 v zadevi Graphischer Maschinenbau
proti Komisiji, T‑126/99, Recueil, str. II-2427, točke od 49 do 51, in navedena sodna praksa).
To pravilo se še posebej uporablja v kontekstu odločb s področja nadzora nad koncentracijami (glej v tem smislu zgoraj v točki
40 navedeno sodbo Schneider Electric proti Komisiji, točke od 404 do 420).
V zvezi s tem je treba spomniti, da mora Komisija prepovedati koncentracijo, če ta izpolnjuje pogoje iz člena 2(3) Uredbe
št. 4064/89. Iz člena 2(1)(a) navedene uredbe izhaja, da mora Komisija v okviru presoje koncentracije med drugim upoštevati
potrebo, da se ohrani in razvije učinkovita konkurenca na skupnem trgu, med drugim glede na strukturo vseh zadevnih trgov.
Tako mora Komisija vprašanje, ali določen posel ustvarja oziroma krepi enega ali več prevladujočih položajev, posledica česar
bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence, presoditi glede na obstoječe pogoje na vsakem od trgov, ki jih lahko zadeva
priglašena koncentracija. Če ugotovi, da so navedena merila v zvezi z enim od zadevnih trgov izpolnjena, je treba koncentracijo
razglasiti za nezdružljivo s skupnim trgom.
Komisija je v obravnavani zadevi v uvodni navedbi 567 izpodbijane odločbe pojasnila, da „je treba na podlagi vseh navedenih
razlogov zaključiti, da bi predvidena koncentracija vodila v nastanek ali krepitev prevladujočega položaja na trgih [motorjev
za velika komercialna letala], [motorjev za regionalna velika letala], [motorjev za poslovna letala], letalskih in neletalskih
proizvodov ter majhnih plinskih turbin za plovila, posledica česar bi bilo resno oviranje konkurence na skupnem trgu“.
Treba je ugotoviti, da izpodbijana odločba ne ustvarja hierarhije med konkurenčnimi problemi, ugotovljenimi za vsak trg, ki
jih je Komisija preučila in naštela v zaključku iz prejšnje točke. Nasprotno – in ob upoštevanju med drugim določb člena 2
Uredbe št. 4064/89 – pa je ta zaključek mogoče razumeti le tako, da bi priglašeni posel na vsakem od naštetih trgov vodil
v nastanek ali krepitev prevladujočega položaja, posledica česar bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu.
Ob upoštevanju navedenega je treba ugotoviti, da bi bilo treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično samo, če bi bilo treba
ugotoviti, da ne samo, da določeni njeni razlogi niso zakoniti, ampak tudi, da tudi tisti razlogi, ki so zakoniti, ne zadoščajo
za utemeljitev nezdružljivosti priglašene koncentracije s skupnim trgom. Kljub temu pa ta ugotovitev ne zmanjšuje potrebe
po preučitvi vprašanja, ali se določeni vidiki konkurenčnosti iz izpodbijane odločbe – kot v svojem odgovoru na tožbo navaja
Komisija – medsebojno podpirajo, tako da bi jih bilo umetno presojati vsakega posebej.
3.
Predlagane zaveze
Prvič, glede veljavnosti drugega niza zavez z dne 28. junija 2001 ni sporno, da sta stranki koncentracije 14. junija 2001
predložili prvi niz zavez (glej uvodne navedbe od 485 do 533 izpodbijane odločbe). Komisija navaja – ne da bi ji tožeča stranka
glede tega nasprotovala –, da je bil navedeni dan zadnji mogoč dan za predložitev zavez v skladu s členom 18(2) Uredbe Komisije
(ES) št. 447/98 z dne 1. marca 1998 o priglasitvah, rokih in zaslišanjih, predpisanih z Uredbo 4064/89 (UL L 61, str. 1).
Vendar pa sta stranki koncentracije 28. junija 2001 predlagali drugi niz zavez (glej uvodne navedbe od 534 do 566 izpodbijane
odločbe) in navedli, da te zaveze nadomeščajo tisti, ki sta ju predlagali 14. junija 2001.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da edina razlika med obema nizoma zavez zadeva vedenjske zaveze v zvezi z GECAS in v strukturnih
zavezah v zvezi s predvideno odsvojitvijo nekaterih dejavnosti podjetja Honeywell na različnih trgih letalskih in neletalskih
proizvodov. Morebiten vpliv te razlike bo preučen spodaj, in sicer v okviru vsebinske presoje konglomeratnih učinkov.
Tožeča stranka je – potem ko je v svoji vlogi izpodbijala dejstvo, da Komisija ni hotela upoštevati vedenjskih zavez – na
obravnavi prav tako opozorila na to, da je Komisija s to zavrnitvijo okužila ves upravni postopek in da je stranki koncentracije
prikrajšala za možnost predlagati zaveze, ki bi lahko razrešile ostale probleme konkurenčnosti, ki izhajajo iz horizontalnega
prekrivanja, ugotovljenega s strani Komisije. Glede na zelo široko področje uporabe tega očitka, ga je treba preučiti v okviru
tega uvodnega poglavja.
Komisija je v zvezi s tem v OUMK z dne 8. maja 2001 v obravnavani zadevi jasno navedla ugotovitve o možnih kršitvah glede
vseh protikonkurenčnih posledic združitve, zlasti tistih, ki zadevajo horizontalne in vertikalne učinke, ki izhajajo iz nje
ter so bili kasneje upoštevani v izpodbijani odločbi (glej zlasti točke od 118 do 122, od 124 do 126, od 459 do 468, od 469
do 471, 473, 474, od 578 do 586 in od 612 do 633 navedenega OUMK). Treba je ugotoviti, da je tožeča stranka v odgovor na ugotovitve
Komisije o možnih kršitvah iz OUMK med drugim 14. junija 2001 predlagala strukturne zaveze, ki jih je Komisija preučila in
nato zavrnila, ker jih iz praktičnih razlogov ne bi bilo mogoče uresničiti. Tožeča stranka Sodišču prve stopnje ni predložila
nobenih dokazov ali argumentov v pojasnilo, v kakšnem smislu zavrnitev teh zavez ni bila zakonita ali utemeljena (glej zlasti
spodaj navedene točke 487, 555 in naslednje, 564
in fine
, ter 610). Če so bile v zadevnih zavezah tehnične ali komercialne praznine, zaradi katerih je Komisija menila, da navedene
obveznosti niso zadostne, da bi lahko v obravnavani zadevi odobrila koncentracijo, potem teh praznin ni mogoče pripisati Komisiji
niti, natančneje, njeni morebitni zadržanosti do tega, da bi soglašala s potencialno učinkovitostjo drugih vedenjskih zavez.
Stranki priglašene koncentracije sta namreč morali predložiti z vseh vidikov popolne in učinkovite zaveze, in sicer načeloma
pred 14. junijem 2001.
Tožeča stranka je v stališčih po ponovnem odprtju ustnega postopka popravila svoj odgovor na vprašanje z obravnave in priznala,
da jo je Komisija 22. junija 2001 dejansko obvestila o razlogih, zaradi katerih je bilo treba njene zaveze, predložene 14. junija 2001,
zavrniti. Nato pa je v njih navedla tudi, da je pri Komisiji dobila vtis, da je dovolj, da okrepi svojo zavezo v zvezi s prihodnjim
ravnanjem GECAS in posel bi bil razglašen za združljiv s skupnim trgom. V podporo tej trditvi je v pozni fazi postopka predložila
obvestili za javnost z dne 14. in 18. junija 2001 ter članek z dne 11. februarja 2002, ki povzemajo vsebino pogovora s članom
Komisije, takrat pristojnim za konkurenco. Tožeča stranka Komisiji v bistvu očita, da ji je dala taka zagotovila, zaradi katerih
je pri njej nastalo zaupanje v pravo.
Najprej je treba ugotoviti, da je ponovno odprtje ustnega postopka glede zavez zahtevala tožeča stranka in to samo zato, da
bi lahko popravila dejansko napako, navedeno v prejšnji točki. Njena stališča so tako, kolikor se sklicuje na stike s Komisijo,
prepozna in torej niso dopustna. Poleg tega pa je argumentacija v zvezi z zaupanjem v pravo, ki je bila prvič predstavljena
na obravnavi, nov razlog in jo je treba v skladu s členom 48(2) Poslovnika zavrniti.
Kakor koli, na načelo varstva zaupanja v pravo pa se ima pravico sklicevati vsak posameznik, ki je v položaju, iz katerega
izhaja, da je ravnanje upravnih organov Skupnosti pri njem povzročilo nastanek utemeljenega zaupanja (sodbi Sodišča z dne
11. marca 1987 v zadevi Van den Bergh en Jurgens proti Komisiji, 265/85, Recueil, str. 1155, točka 44, in z dne 26. junija
1990 v zadevi Sofrimport proti Komisiji, C-152/88, Recueil, str. I-2477, točka 26). V obravnavani zadevi stiki med tožečo
stranko in službami Komisije, na katere se sklicuje tožeča stranka, in sicer glede možnosti, da se predloži drugi niz zavez,
delno različen od prvega, potem ko je 14. junija 2001 predložila prvi niz zavez, niso mogli ustvariti takega upanja in tako
tudi ne upravičenega pričakovanja.
Iz navedenega izhaja, da je treba zavrniti argumente tožeče stranke v zvezi z zavezami, ki jih je navedla na obravnavi v okviru
ponovnega odprtja ustnega postopka.
4.
Dokazni standard in obseg nadzora sodišča Skupnosti
a)     Trditve strank
Tožeča stranka navaja, da konglomeratna vrsta koncentracije, kot je ta, priglašena v obravnavani zadevi, v nasprotju s horizontalnimi
oziroma vertikalnimi koncentracijami zelo redko povzroči nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja. Zato bi morala kakršna
koli nasprotna argumentacija še posebej prepričljivo dokazati poseben mehanizem, ki bi vodil v omejevanje konkurence.
Tožeča stranka se v stališčih do intervencijskih vlog in na obravnavi v zvezi s tem opira na sodbo Sodišča prve stopnje z
dne 25. oktobra 2002 v zadevi Tetra Laval proti Komisiji (T-5/02, Recueil, str. II-4381) ter poudarja, da zahteva dokazovanje
konglomeratnih učinkov podrobno presojo, podprto s trdnimi dokazi, da upoštevanje prihodnjega ravnanja zahteva posebno previdnost
in da mora biti Komisijina analiza učinkov, ki naj bi nastali po preteku določenega časa, še posebej verodostojna. Prav tako
je opozorila na to, da mora po tej sodbi Komisija upoštevati odvračilni učinek, ki bi ga lahko imela za določeno podjetje
prepoved zlorabe prevladujočega položaja iz člena 82 ES.
Po mnenju Komisije in intervenientov niti Uredba št. 4064/89 niti sodna praksa ne zahtevata višjega dokaznega standarda za
konglomeratno vrsto koncentracije.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Splošne ugotovitve
Najprej je treba spomniti na to, da ima Komisija na ekonomskem področju določeno območje proste presoje za izvajanje materialnih
določb Uredbe št. 4064/89, zlasti člena 2. Iz tega sledi, da je nadzor sodišča Skupnosti omejen na presojo resničnosti dejanskega
stanja in neobstoja očitnih napak v presoji (sodba Sodišča z dne 31. marca 1998 v zadevi Francija in drugi proti Komisiji,
imenovana „Kali & Salz“, C-68/94 in C-30/95, Recueil, str. I-1375, točki 223 in 224, ter sodba z dne 15. februarja 2005 v
zadevi Komisija proti Tetra Laval, C-12/03 P, Recueil, str. I‑987, točka 38).
Poleg tega Uredba št. 4064/89 ne vsebuje domneve glede združljivosti ali nezdružljivosti priglašene koncentracije s skupnim
trgom. Ne gre šteti, da mora Komisija odobriti neko koncentracijo iz svoje pristojnosti, če ima določene dvome, ampak da se
mora vedno aktivno opredeliti tako ali drugače (glej v tem smislu zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji,
točka 120).
Glede nadzora sodišča Skupnosti je treba poudariti bistveno razliko med dejanskimi podatki in ugotovitvami, katerih morebitno
nepravilnost lahko ugotovi sodišče glede na argumente in dokaze, ki so mu predloženi, ter ekonomsko presojo.
Čeprav je treba Komisiji priznati določeno polje proste presoje za izvajanje materialnih določb Uredbe št. 4064/89, pa to
ne pomeni, da sodišče Skupnosti ne more nadzirati pravne kvalifikacije ekonomskih podatkov s strani Komisije. Sodišče Skupnosti
mora namreč med drugim ne le preveriti pravilnsot predloženih dokazov ter njihovo verodostojnost in skladnost, ampak tudi
nadzirati, ali ti dokazi predstavljajo celoto relevantnih podatkov, ki jo je treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja,
ter ali so taki, da podpirajo zaključke, ki so bili izvedeni na njihovi podlagi (zgoraj v točki 60 navedena sodba Komisija
proti Tetra Laval, točka 39).
Čeprav se ta načela uporabljajo za vsako ekonomsko presojo, pa je učinkovit sodni nadzor še toliko nujnejši takrat, kadar
Komisija opravi prospektivno analizo razvoja na nekem trgu, ki ga lahko povzroči predvidena koncentracija. Prospektivno Analizo,
kot so tiste, ki so potrebne na področju nadzora nad koncentracijami, je treba – kot je Sodišče opozorilo v svoji sodbi v
zgoraj v točki 60 navedeni sodbi Komisija proti Tetra Laval (točki 42 in 43) – opraviti zelo pozorno, saj ne gre niti za analizo
preteklih dogodkov, v zvezi s katerimi pogosto obstajajo številni dokazi, ki omogočajo razumeti razloge zanje, niti za analizo
trenutnih dogodkov, ampak za predvidevanje dogodkov, ki se bodo bolj ali manj verjetno zgodili v prihodnosti, če se ne sprejme
odločba o prepovedi predvidene koncentracije ali določitvi pogojev zanjo (v tem smislu glej zgoraj v točki 58 navedeno sodbo
Tetra Laval proti Komisiji, točka 155). Prospektivna analiza, ki pomeni preučitev vprašanja, v čem bi lahko koncentracija
spremenila dejavnike, ki določajo stanje konkurence na nekem trgu, da bi se tako preverilo, ali bi to povzročilo resno oviranje
učinkovite konkurence, zahteva predstavo o različnih verigah vzročnosti in upoštevanje tistih, katerih verjetnost je največja.
Obravnava konglomeratnih učinkov
Konglomeratna vrsta koncentracije je tista, ki ne povzroča niti horizontalnega prekrivanja dejavnosti strank koncentracije
niti vertikalnega razmerja med tema strankama v ožjem smislu. Čeprav take koncentracije splošno nimajo protikonkurenčnih učinkov,
pa imajo lahko kljub temu v določenih primerih take učinke (zgoraj v točki 58 navedena sodba Tetra Laval proti Komisiji, točka 142).
Če Komisija v okviru analize učinkov konglomeratne vrste koncentracije prospektivno ugotovi, da bi se zaradi konglomeratnih
učinkov v sorazmerno bližnji prihodnosti po vsej verjetnosti ustvaril ali okrepil prevladujoč položaj, posledica katerega
bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence na zadevnem trgu zaradi posla, mora tako koncentracijo prepovedati (zgoraj v
točki 58 navedena sodba Tetra Laval proti Komisiji, točka 153, in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem – kot je Sodišče opozorilo že zgoraj v točki 60 navedeni sodbi Komisija proti Tetra Laval – povzroča konglomeratna
vrsta koncentracij določene posebne probleme, zlasti kolikor lahko na eni strani analiza takega posla vključuje prospektivno
analizo, ki zajema obdobje, ki sega daleč v prihodnost, na drugi strani pa lahko posebno ravnanje združenega subjekta vpliva
na velik del učinkov te koncentracije. Tako je veriga vzročnosti po taki koncentraciji lahko slabo prepoznavna, negotova in
težko ugotovljiva. V teh okoliščinah je še posebej pomembna kakovost dokazov, ki jih Komisija predloži za utemeljitev odločbe,
ki neko koncentracijo razglaša za nezdružljivo s skupnim trgom, ti dokazi pa morajo podpirati ugotovitve Komisije, po katerih
bi bil brez sprejetja take odločbe verjeten scenarij ekonomskega razvoja dogodkov, na katerem temelji odločba (zgoraj v točki
60 navedena sodba Komisija proti Tetra Laval, točka 44, v tem smislu glej tudi zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval
proti Komisiji, točka 155).
Komisija je v obravnavani zadevi v izpodbijani odločbi ugotovila, da bi koncentracija povzročila, prvič, neposredno vertikalno
integracijo med proizvodnjo zaganjalnikov in motorjev, drugič, konglomeratne učinke, in tretjič, horizontalno prekrivanje
na določenih trgih.
Iz opisa konglomeratnih učinkov v izpodbijani odločbi v bistvu izhaja, da bi po mnenju Komisije koncentracija takoj ali v
kratkem času zaradi teh učinkov spremenila pogoje konkurence na določenih trgih, prav tako pa bi zaradi moči in komercialnih
možnosti, ki izhajajo iz že obstoječega prevladujočega položaja na prvem trgu, povzročila nastanek ali okrepitev prevladujočega
položaja na teh trgih (glej spodaj navedeno točko 325 in naslednje, ter spodaj navedeno točko 399 in naslednje). Vendar pa
je treba ugotoviti, da bi te posledice izhajale iz koncentracije samo, če bi združeni subjekt po sklenitvi posla ravnal na
določen način, za kar pa je Komisija menila, da je verjetno. Po mnenju Komisije gre pri tem ravnanju za predvidljivo razširitev
določenih za konkurenco škodljivih komercialnih praks – ki jih je Komisija pred koncentracijo ugotovila pri eni ali drugi
stranki koncentracije – na nove trge po koncentraciji.
V teh pogojih mora Komisija predložiti trdne dokaze v podporo zaključku, da bi združeni subjekt verjetno ravnal tako, kot
je bilo pri njem ugotovljeno. Če takega ravnanja ni, potem kombinacija položajev obeh strank koncentracije na sosednjih, vendar
ločenih, trgih ne bi mogla povzročiti nastanka ali okrepitve prevladujočih položajev, saj ti položaji ne bi komercialno vplivali
drug na drugega.
Obravnava dejavnikov, ki bi lahko združeni subjekt odvrnili od določenega ravnanja, predvidenega z izpodbijano odločbo
Sodišče prve stopnje je v zgoraj v točki 58 navedeni sodbi Tetra Laval proti Komisiji ugotovilo, da čeprav je treba upoštevati
objektivne spodbude za protikonkurenčno ravnanje, ki jih ustvari združitev, mora Komisija prav tako preučiti, v kolikšnem
obsegu bi bile navedene spodbude zmanjšane ali celo odstranjene zaradi zadevnega nezakonitega ravnanja, zlasti glede na prepoved
zlorabe prevladujočega položaja po členu 82 ES, verjetnost njihovega odkritja, njihovega pregona s strani pristojnih organov
– na ravni Skupnosti in tudi na nacionalni ravni – ter denarnih sankcij, ki bi bile lahko naložene (točka 159 sodbe). Tožeča
stranka se v stališčih do intervencijskih vlog na to sodno prakso sklicuje, da bi podprla svojo argumentacijo, po kateri se
določene prakse, za katere je Komisija menila, da bi lahko vodile v nastanek ali okrepitev prevladujočih položajev, v resnici
niso zgodile.
Sodišče je glede tega po pritožbi v zgoraj v točki 60 navedeni sodbi Komisija proti Tetra Laval (točke od 74 do 78) razsodilo,
da je Sodišče prve stopnje utemeljeno menilo, da je treba verjetnost nastanka določenega prihodnjega ravnanja preučiti v celoti,
to je z upoštevanjem spodbud za nastanek takega ravnanja in tudi dejavnikov, ki zmanjšujejo ali celo odstranjujejo take spodbude,
vključno z morebitno nezakonitostjo takih ravnanj.
Vendar pa je prav tako razsodilo, da bi bilo v nasprotju s preventivnim namenom Uredbe št. 4064/89, če bi od Komisije zahtevali,
da za vsako predlagano koncentracijo preuči, v kolikšnem obsegu bi se spodbude za nastanek protikonkurenčnega ravnanja zmanjšale
ali celo odpravile zaradi nezakonitosti zadevnih ravnanj, verjetnosti njihovega odkritja, njihovega pregona s strani pristojnih
organov – na ravni Skupnosti in tudi na nacionalni ravni – ter sankcij, ki bi lahko iz tega izhajale. Zato je razsodilo, da
je Sodišče prve stopnje storilo pravno napako, kolikor je zavrnilo zaključke Komisije glede zadevnega protikonkurenčnega ravnanja
novega subjekta v navedeni zadevi (zgoraj v točki 60 navedena sodba Komisija proti Tetra Laval, točki 76 in 77).
Iz navedenega izhaja, da mora Komisija načeloma kot dejavnik, ki zmanjšuje ali celo odstranjuje spodbude za to, da neko podjetje
ravna na določen način, upoštevati morebitno nezakonitost in torej sankcioniranost nekega ravnanja. Nasprotno pa taka presoja
ne zahteva podrobne in izčrpne preučitve pravne ureditve v različnih pravnih redih, ki bi se lahko uporabila, ter represivne
politike v slednjih, saj bi bila analiza, s katero bi se želelo ugotoviti verjetnost nastanka kršitve in se prepričati, da
bo slednja sankcionirana v več pravnih redih, preveč špekulativna.
Tako mora Komisija – kolikor lahko, ne da bi vodila posebno in podrobno preiskavo glede tega, identificira nezakonitost zadevnega
ravnanja v smislu člena 82 ES ali drugih določb prava Skupnosti, ki jih je pristojna izvajati – to ugotoviti in upoštevati
za presojo verjetnosti nastanka takega ravnanja s strani združenega subjekta (v tem smislu glej zgoraj v točki 60 navedeno
sodbo Komisija proti Tetra Laval, točka 74).
V zvezi s tem, čeprav se Komisija lahko opira na sumarno analizo nezakonitosti zadevnih ravnanj in stopnje verjetnosti, s
katero se bodo zgodila, in sicer na podlagi podatkov, s katerimi razpolaga v trenutku sprejetja odločbe s področja nadzora
nad koncentracijami, mora kljub temu v okviru svoje presoje identificirati ravnanja, ki jih predvideva in, odvisno od primera,
oceniti ter upoštevati odvračilni učinek, ki bi ga lahko imela njihova morebitna očitna ali zelo verjetna protipravnost glede
na pravo Skupnosti.
Tako je treba v nadaljevanju te sodbe preučiti, ali je Komisija prospektivno analizo verjetnosti konglomeratnih učinkov oprla
na dovolj trdne dokaze, ob upoštevanju zgoraj navedenih načel.
5.
Nedokazanost resnega oviranja učinkovite konkurence
a)     Trditve strank
Tožeča stranka navaja, da mora Komisija po členu 2(2) in (3) Uredbe št. 4064/89, če želi koncentracijo prepovedati, dokazati,
prvič, da ta koncentracija ustvarja ali krepi prevladujoč položaj, in drugič, da ta prevladujoč položaj resno ovira učinkovito
konkurenco na skupnem trgu. Kumulativnost teh meril naj bi potrjevalo gradivo iz postopka sprejemanja Uredbe št. 4064/89 (travaux
préparatoires), iz katerega izhaja, da je bilo drugo od navedenih meril vneseno na predlog Ekonomsko-socialnega odbora in
na zahtevo francoske vlade. Kumulativnost naj bi potrdilo tudi Sodišče prve stopnje, zlasti v sodbi z dne 19. maja 1993 v
zadevi Air France proti Komisiji (T-2/93, Recueil, str. II‑323, točka 79) in zgoraj v točki 58 navedeni sodbi Tetra Laval
proti Komisiji.
Komisija mora dokazati izpolnjevanje obeh meril. Komisija naj bi morala še posebej dokazati, da bi do protikonkurenčnih učinkov
prišlo z veliko verjetnostjo, in ne le, da bi lahko nastali, te učinke mora ovrednotiti in dokazati, da izhajajo iz koncentracije,
ne pa le iz že prej obstoječih tržnih razmer. Ta zahteva je še posebej pomembna, če je – kot v obravnavani zadevi – koncentracija
konglomeratne vrste, za katero velja, da ima redko protikonkurenčne učinke.
Komisija po mnenju tožeče stranke v izpodbijani odločbi ni preučila vprašanja, ali bi koncentracija povzročila resno oviro
za učinkovito konkurenco. Glede vsakega od trgov, v zvezi s katerimi je Komisija menila, da bi prišlo do nastanka ali okrepitve
prevladujočega položaja, naj bi namreč z nejasnimi in neovrednotenimi navedbami ugotovila le izrinjanje konkurentov na teh
trgih ter negativen vpliv na konkurenco.
Tožeča stranka navaja, da se drugi pogoj iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 v izpodbijani odločbi omenja samo v splošnem zaključku
iz uvodne navedbe 567. Očitno naj bi bilo, da se je Komisija zadovoljila s tem, da je domnevala, da bi domneven nastanek ali
domnevna okrepitev prevladujočih položajev na zadevnih trgih samodejno povzročila protikonkurenčne učinke, ki jih zahteva
drugi pogoj iz člena 2 navedene uredbe.
Poleg tega naj Komisija ne bi mogla trditi, da naj bi bil drugi pogoj implicitno izpolnjen v okviru presoje nastanka ali okrepitve
prevladujočih položajev. Ne bi bilo dovolj „reciklirati“ dejanskega stanja, uporabljenega za dokazovanje prevladujočega položaja,
in ga brez dodatnih analiz uporabiti za utemeljitev zaključka glede resnega oviranja. Neizogibna posledica take napake v analizi
naj bi bila razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Tožeča stranka navaja, da mora izpodbijana odločba zadoščati. Zato ni
mogoče upoštevati dokazov, ki so jih po izdaji te odločbe predložili Komisija in intervenienti.
Sicer pa naj bi bil neobstoj obrazložitve uporabe drugega merila iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 očitna kršitev dolžnosti obrazložitve,
kolikor tožeči stranki ne omogoča seznanitve z razlogi, na podlagi katerih je Komisija menila, da je koncentracija
de facto
resna ovira za učinkovito konkurenco.
Komisija priznava, da je v teoriji sporno, ali člen 2 Uredbe št. 4064/89 vsebuje enojni ali dvojni test, vendar pa navaja
tudi, da to ni preveč pomembno. Meni, da se je treba osredotočiti na pogoj nastanka ali okrepitve prevladujočega položaja
in oviranje konkurence obravnavati kot njegovo posledico. Kakor koli, Komisija in Rockwell – če gre za dvojni test – menita,
da so bili verjetni učinki koncentracije v obravnavani preučeni poglobljeno in podrobno.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Iz sedaj že ustaljene sodne prakse Sodišča prve stopnje izhaja, da vsebuje člen 2(2) in (3) Uredbe št. 4064/89 dva kumulativna
pogoja, ki, prvič, zadevata nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja, in drugič, resno oviranje konkurence na skupnem
trgu (v tem smislu glej zgoraj v točki 77 navedeno sodbo Air France proti Komisiji, točka 79, sodbo Sodišča prve stopnje z
dne 27. novembra 1997 v zadevi Kaysersberg proti Komisiji, T-290/94, Recueil, str. II‑2137, točka 156, in zgoraj v točki 58
navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji, točka 146). Zato je koncentracijo mogoče prepovedati le, če sta oba pogoja iz člena
2(3) izpolnjena.
V zvezi s tem je treba spomniti, da prevladujoč položaj iz člena 2(2) in (3) Uredbe št. 4064/89 zadeva ekonomski položaj enega
podjetja ali več teh, ki jim daje moč preprečevati ohranjanje učinkovite konkurence na zadevnem trgu, s tem da jim daje možnost
precej neodvisnega ravnanja glede na njihove konkurente, stranke in, končno, potrošnike (sodba Sodišča prve stopnje z dne
25. marca 1999 v zadevi Gencor proti Komisiji, T-102/96, Recueil, str. II-753, točka 200).
Treba je opozoriti na to, da je Sodišče v kontekstu zlorabe prevladujočega položaja v smislu člena 82 ES menilo, da dejstvo,
da podjetje s prevladujočim položajem tak položaj okrepi do te mere, da bi taka prevlada resno ovirala konkurenco, to je da
dovoljuje obstoj le podjetjem, ki so glede ravnanja odvisna od prevladujočega podjetja, lahko predstavlja zlorabo prevladujočega
položaja (sodba Sodišča z dne 21. februarja 1973 v zadevi Europemballage in Continental Can proti Komisiji, 6/72, Recueil,
str. 215, točka 26). Iz te sodne prakse izhaja, da lahko okrepitev prevladujočega položaja resno ovira konkurenco, in sicer
do te mere, da pomeni zlorabo tega položaja.
Tako okrepitev ali nastanek prevladujočega položaja v smislu člena 2(3) Uredbe št. 4064/89 lahko
a fortiori
v določenih primerih predstavlja dokaz za resno oviro za učinkovito konkurenco. Ta ugotovitev pa nikakor ne pomeni, da je
drugi pogoj iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 vsebovan v prvem, ampak izključno to, da lahko iz iste dejanske analize določenega
trga izhaja, da sta oba pogoja izpolnjena.
Okoliščine, na katere se lahko sklicuje Komisija pri ugotavljanju, ali konkurenti nekega podjetja niso bili svobodni v svojem
poslovanju do te mere, da je mogoče sklepati o nastanku ali okrepitvi prevladujočega položaja tega podjetja, so pogosto enake
tistim, ki so pomembne za presojo, ali je posledica tega nastanka oziroma okrepitve resno oviranje učinkovite konkurence na
skupnem trgu. Posledica okoliščine, ki pomembno vpliva na svobodo odločanja konkurentov o njihovi komercialni politiki na
avtonomen način, je lahko namreč prav tako oviranje učinkovite konkurence.
Iz tega sledi, da kolikor iz uvodnih navedb neke odločbe, ki ugotavlja nezdružljivost neke priglašene koncentracije s skupnim
trgom – tudi tistih, v kateri se uradno analizira nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja –, izhaja, da bo tak posel
povzročil precejšnje protikonkurenčne učinke, za tako odločbo ni mogoče šteti, da ni zakonita samo zato, ker Komisija svojega
opisa teh zadev ni izrecno in posebej povezala z drugim pogojem iz člena 2 Uredbe št. 4064/89, in to ne glede na to, ali se
zakonitost odločbe obravnava v zvezi z dolžnostjo obrazložitve iz člena 253 ES ali vsebino. Nasprotni pristop bi pomenil,
da bi Komisiji naložili izključno uradno dolžnost, da dvakrat navede iste uvodne navedbe, najprej pri analizi nastanka ali
okrepitve prevladujočega položaja na določenem trgu, nato pa še v zvezi z resnim oviranjem konkurence na skupnem trgu.
Komisija je v obravnavani zadevi v uvodni navedbi 567 izpodbijane odločbe izrecno navedla, da bi „z vseh navedenih razlogov“
predvidena koncentracija vodila v nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja na več različnih trgih, posledica česar bi
bilo resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu (glej zgoraj v točki 46 navedeno polno navedbo). V nasprotju s tem,
kar glede tega trdi tožeča stranka, in v skladu s stališčem Komisije pred Sodiščem prve stopnje, zlasti na obravnavi, iz tega
splošnega zaključka izhaja, da sta oba pogoja iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 v razmerju do vsakega od izrecno navedenih trgov
izpolnjena in ne že zaradi kumulativnega učinka ugotovitev v zvezi z vsemi trgi (glej zgoraj navedeno točko 47).
Kakor koli, Komisija je v določenih delih izpodbijane odločbe izrecno ugotovila, da bi nastanek ali okrepitev prevladujočega
položaja združenega subjekta na določenih trgih resno oviral konkurenco. Natančneje, konkretne ugotovitve iz izpodbijane odločbe
glede takojšnjega učinka koncentracije na trg reaktivnih motorjev za velika regionalna letala zadostujejo za dokaz, da bi
bila posledica okrepitve prevladujočega položaja tožeče stranke na tem trgu resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem
trgu (glej uvodno navedbo 428 in naslednje izpodbijane odločbe).
B –
Predhodni obstoj prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
1.
Uvod
Komisija je v izpodbijani odločbi ugotovila, da je tožeča stranka pred koncentracijo imela prevladujoč položaj na trgu reaktivnih
motorjev za velika komercialna letala, kar tožeča stranka izpodbija. Komisija ta zaključek v bistvu opira na velikost tržnega
deleža tožeče stranke, ki je bil v ta namen kumuliran s tržnim deležem skupnega vlaganja CFMI, pri katerem sodeluje skupaj
s Snecma (uvodne navedbe od 45 do 83 izpodbijane odločbe), na komercialne koristi iz vertikalne integracije proizvodnje motorjev
za velika komercialna letala s finančno močjo GE Capital ter z dejavnostjo nakupa in lizinga letal GECAS (uvodne navedbe od
107 do 145), na analizi konkurenčnega položaja na trgu (uvodne navedbe od 163 do 170), ter končno, na neobstoj konkurenčnega
in komercialnega pritiska s strani konkurentov in strank tožeče stranke (uvodne navedbe od 173 do 228). Predhodni obstoj prevladujočega
položaja tožeče stranke je pomemben element Komisijine analize, saj je od njega odvisnih več delov njenega razlogovanja v
izpodbijani odločbi, zlasti delov, navedenih v naslednji točki.
Prvič, po mnenju Komisije naj bi vertikalno prekrivanje, ki izhaja iz prevzema dejavnosti proizvodnje zaganjalnikov podjetja
Honeywell s strani tožeče stranke, povzročilo okrepitev predhodno obstoječega prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu
reaktivnih motorjev za velika komercialna letala. Drugič, analiza Komisije v zvezi z nastankom prevladujočega položaja na
različnih trgih letalskih in neletalskih proizvodov zaradi vpliva, ki ga ima lahko tožeča stranka glede na komercialno moč
svojih odvisnih družb, je odvisna od obstoja njenega prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala. Tretjič, možnost vezane prodaje, ki naj bi po mnenju Komisije v prihodnje obstajala, je odvisna od navedenega prevladujočega
položaja, posledica te pa bi bila okrepitev tega prevladujočega položaja.
Izpodbijano odločbo je torej treba ločeno preizkusiti glede utemeljenosti obstoja prevladujočega položaja tožeče stranke na
trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala (v tem poglavju) in glede utemeljenosti v prejšnji točki navedenih treh
delov izpodbijane odločbe (v nadaljevanju sodbe).
2.
Trditve strank
Po mnenju tožeče stranke je Komisija napačno zaključila, da je imelo GE pred koncentracijo prevladujoč položaj na trgu motorjev
za velika komercialna letala (to je letal z več kot 100 sedeži, z doletom več kot 2000 navtičnih milj in ceno nad 35 milijonov
ameriških dolarjev (USD)). GE opozarja na to, da prevladujoč položaj izhaja iz moči nekega podjetja, ki mu omogoča neodvisno
ravnanje na trgu. Položaj na zadevnem trgu, kot izhaja iz zadnjih odločb Komisije s področja letalstva, kaže na to, da GE
ne more ravnati neodvisno in da njegovi glavni konkurenti, zlasti Rolls-Royce in Pratt&Whitney (v nadaljevanju: P&W), niso
v nevarnosti, da bodo izrinjeni s trga. Celotna analiza Komisije naj bi se podrla zaradi neobstoja predhodno obstoječega prevladujočega
položaja GE.
Tožeča stranka glede dejstvo, da je Komisija v izpodbijani odločbi uporabila številke tržnih deležev, najprej navaja, da so
tržni deleži le delno uporabni za presojo prevladujočega položaja na trgu, ki je odvisen od razpisov. Trg letalskih motorjev
je, kot izhaja iz prakse Komisije na področju letalstva, trg razpisov, na katerem ponudniki konkurirajo za sklenitev občasnih
pogodb velike vrednosti. Proizvajalci letal naj bi za vsako novo letalsko platformo izbrali enega ali več motorjev, razvitih
posebej za to platformo. Zato naj bi bil vsak konkurent, ki ima neki proizvod, ki ga lahko ponudi, kljub preteklim uspehom
močno spodbujen h kandidiranju pri naslednjem razpisu. Tako pretekli tržni deleži ne izražajo pravilno trenutne ravni konkurence
na trgu, kot to ponazarja nedavna zgodovina te industrije. Tožeča stranka zavrača analizo, po kateri naj bi 50-odstotni tržni
delež za reaktivne motorje, ki poganjajo velika komercialna letala, zadoščal za dokaz prevladujočega položaja.
Drugič, izračun tržnih deležev tožeče stranke v izpodbijani odločbi naj bi bil umeten, saj se je Komisija samovoljno odločila
nekatera merila za tržne deleže uporabiti, drugih pa ne. Natančneje, Komisija in Rolls-Royce naj bi storila napako, ko sta
se oprla na številke v zvezi z motorji letal, ki so trenutno v proizvodnji, saj naj bi taka opredelitev ne samo izključevala
motorje P&W za letala, ki se ne proizvajajo več, ampak tudi naročila za motorje letal, ki še ne letijo, s tem da je ta dejavnik
za analizo konkurence na trgu najpomembnejši.
Tožeča stranka prav tako navaja, da je Komisija njene tržne deleže, ki so sorazmerno majhni, napačno seštela s tržnimi deleži
skupnega vlaganja CFMI („50/50 joint venture“, uvodna navedba 15 izpodbijane odločbe; glej tudi uvodni navedbi 45 in 46),
ki sta ga ustanovila skupaj tožeča stranka in francosko podjetje Snecma. Poleg tega naj bi bil domnevni velik tržni delež
GE, kot to ugotavlja ameriško pravosodno ministrstvo, v bistvu posledica tega, da je CFMI izključni dobavitelj motorjev za
samo eno letalo – Boeing B737 –, ki je bilo komercialno najuspešnejše v zgodovini letalstva. Komisija naj bi torej storila
napako, s tem ko je tožeči stranki pripisala vse prihodnje prihodke iz tega tržnega deleža. Poleg tega naj Komisija ne bi
mogla pravilno uskladiti tržnega deleža CFMI s svojo teorijo mešanih vezanih prodaj, saj naj Snecma ne bi imelo nobenega interesa
za odobritev cenovne politike, ki bi dajala prednost proizvodom podjetja Honeyewell. Končno, ta pristop naj bi bil v nasprotju
s pristopom, ki ga je Komisija imela v Odločbi 2000/182/ES z dne 14. septembra 1999 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe
ES (zadeva IV/36.213/F2 – GEAE/P&W, UL 2000, L 58, str. 16, v nadaljevanju: odločba Engine Alliance), v kateri je tožečo stranko
in CFMI obravnavala kot ločeni podjetji.
Tretjič in zadnjič, Komisija naj bi glede tržnih deležev precenjevala pomen historičnih tržnih deležev in naj bi napačno menila,
da ti deleži tožeči stranki omogočajo prihodnji razvoj na njihovi podlagi. V zvezi s tem tožeča stranka zavrača Komisijino
teorijo, po kateri se flote letalskih družb standardizirajo, letalske družbe pa so zato nagnjene k nakupu motorjev pri samo
enem proizvajalcu motorjev, da bi zmanjšale stroške vzdrževanja motorjev za svoja letala. GE navaja, da je učinek standardizacije
celo v okviru ene vrste motorjev omejen in da poleg tega uspeh motorja CFM56, s katerim je opremljen Boeing B737, ne pomeni
nobene prednosti pred opremljanjem z motorji vrste CF6 ali GE90. Odgovori letalskih družb Komisiji naj bi potrjevali, da je
standardizacija pri opremljanju z motorji drugoten dejavnik.
Poleg tega tožeča stranka Komisiji očita – v zvezi s presojo, po kateri naj bi tožeča stranka na zadevnem trgu lahko ravnala
neodvisno –, da ni navedla nobene pomembne spremembe v letalski industriji, ki bi lahko utemeljila, zakaj so njeni zaključki
iz izpodbijane odločbe v neposrednem nasprotju z zaključki iz odločbe Engine Alliance iz leta 1999. Tožeča stranka je tako
že desetletja ena izmed 500 najmočnejših družb (Fortune 500), GECAS pa od leta 1996 preračunljivo in preferencialno nabavlja
letala, ne da bi bila konkurenca zaradi tega marginalizirana.
Izpodbijana odločba naj bi vsebovala številne primere, ki kažejo na to, da tožeča stranka ni mogla ravnati neodvisno. Komisija
naj bi priznala, da je pogosto mogoče izbirati med motorji za platforme velikih komercialnih letal, kar strankam omogoča koristi
iz naslova konkurence. Tožeča stranka je tako morala pristati na precejšnje popuste zaradi pridobitve naročila v zvezi z opremljanjem
letala Boeing B777X, saj je bil njen reaktivni motor za klasično različico te platforme manj konkurenčen kot reaktivni motor
podjetij P&W in Rolls-Royce. Tožeča stranka je morala pri neki letalski družbi enako storiti tudi glede letal Airbus A330,
da bi s tem nadomestila manjši tehnični ugled enega od svojih motorjev v razmerju do motorjev konkurentov, in je morala zato
razviti nov motor. Ti popusti, ki so jih dajali vsi, naj bi dokazovali obstoj učinkovite konkurence. Tožeča stranka se v zvezi
s tem sklicuje na sodbo Sodišča z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-La Roche proti Komisiji (85/76, Recueil, str. 461,
točka 71).
Tožeča stranka poleg tega izpodbija navedbe Komisije, po katerih je že pred koncentracijo imela finančno moč, ki ji je omogočala
ponujati popuste in tako povzročiti izrinjenje konkurentov. Komisija naj ne bi dokazala, v čem naj bi popusti izražali prevladujoč
položaj ali povzročali oslabitev oziroma izrinjenje konkurentov.
Glede domnevne vloge GECAS na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala naj Komisijina teorija „prerazporejanja
tržnih deležev“, ki se je pojavila pozno v postopku, ne bi bila verjetna glede na majhen tržni delež GECAS (manj kot 10 %).
Tožeča stranka v zvezi s tem poudarja, da je neko drugo podjetje, ILFC, veliko večji kupec velikih komercialnih letal kot
GECAS. Komisija naj ne bi upoštevala tega, da druga lizinška podjetja nadomeščajo preferenco za GECAS z motorji GE in CFMI
ter tako upoštevajo želje uporabnikov. Podjetje Rolls‑Royce naj, s tem ko je navedlo, da ne more „reproducirati“ GECAS, ne
bi odgovorilo na argument, po katerem so Rolls‑Royce in drugi konkurenti kljub obstoju GECAS še vedno konkurenčni.
Ta neobičajna teorija nima opore v dejanskem stanju. Komisija in Rolls-Royce naj bi napačno menila, da je GECAS „launch customer“,
ter da naj bi bila domnevna naročila za dajanje na trg s strani GECAS odločilna pri odločitvi proizvajalcev letal za motorje
GE. Ta zaključek naj ne bi upošteval pričanj proizvajalcev letal (Bombardier, Embraer, BAe, Airbus, Fairchild Dornier in Boeing).
Edini dejanski dokaz, ki ga je Komisiji predložila, temelji na ugotovitvi, da se je prodaja motorjev GE lizinškim podjetjem
po nastanku GECAS povečala za 60 %, medtem ko se je prodaja teh motorjev letalskim družbam zmanjšala le za 10 %. Ta ugotovitev
pa ne more dokazati spremembe skupnega tržnega deleža GE na teh trgih in še manj vlogo, ki jo je pri tem imela GECAS.
Komisija naj bi prav tako ravnala v nasprotju z zaključki iz odločbe Engine Alliance, po katerih sta bili podjetji P&W in
Rolls-Royce upoštevna konkurenta, ki sta lahko razvijala nove motorje. Tožeča stranka opozarja na to, da je odločba Engine
Alliance vsebovala poglobljeno raziskavo trga motorjev za velika komercialna letala in da Komisija ni nikoli navedla razlogov,
zakaj je odstopila od presoje v navedeni odločbi. Komisija naj bi tako zanemarila zahtevo iz zgoraj v točki 86 navedene sodbe
Europemballage in Continental Can proti Komisiji, po kateri mora pravno zadostno utemeljiti, da preostali konkurenti ne morejo
predstavljati zadostne protiuteži ugotovitvi prevladujočega položaja.
Komisijina analiza konkurenčne okoliščine na trgu naj bi bila prav tako v nasprotju z nekaterimi nedavnimi odločbami s področja
letalske industrije, to je z Odločbo Komisije 2001/417/ES z dne 1. decembra 1999 o nezdružljivosti koncentracije s skupnim
trgom in delovanjem Sporazuma EGP (zadeva COMP/M.1601 – AlliedSignal proti Honeywell, UL 2001, L 152, str. 1, v nadaljevanju:
odločba AlliedSignal proti Honeywell) ter Odločbo z dne 11. maja 2000 o nezdružljivosti koncentracije s skupnim trgom (zadeva
COMP/M.1745 – EADS, v nadaljevanju: odločba EADS), v katerih je Komisija ugotovila, da imajo proizvajalci letal in tudi letalske
družbe veliko kupno moč. Medsebojna odvisnost ponudnikov in kupcev naj bi slednjim dajala dejansko izravnalno moč, ki je pomemben
konkurenčni dejavnik. Komisija je imela poleg tega na voljo druge dokaze skupnega vlaganja P&W in Rolls-Royce, zlasti izjave
Airbus in IAE, ki potrjujejo obstoj take kupne moči. V zvezi s tem naj bi bilo pomembno dejstvo, da proizvajalci letal koncentraciji
niso nasprotovali.
Komisija naj poleg tega ne bi predložila nobenega podatka ali dokaza, ki bi dokazoval, kako, zakaj in kdaj Rolls-Royce, P&W
in IAE ne bi mogla več zagotavljati učinkovite trenutne ali prihodnje konkurence. Upoštevnost in vitalnost teh treh podjetij
je glavni dejavnik intenzivnosti konkurence na trgu letalskih motorjev. Tožeča stranka naj bi v odgovor na OUMK predložila
poročilo strokovnjakov, ki dokazuje, da niti GE, niti P&W, niti Rolls-Royce niso mogla ravnati neodvisno drugo od drugega.
Rolls-Royce je navedlo samo to, da nima finančne moči tožeče stranke, ne pa, da njegova finančna moč ali dostop do kapitala
ni zadostna, njegovo finančno stanje pa je dobro, kot je to potrdil profesor Shapiro, eden od strokovnjakov. V zvezi z argumentom
Rolls-Royce glede […](
) naj bi bil ta podatek znak dobrega zdravja.
Edini ekonomski dokaz, ki podpira Komisijino teorijo glede nesposobnosti Rolls‑Royce in P&W za učinkovito prihodnje konkuriranje
GE, naj bi bil ekonomski model profesorja Choija, ki ga je prek svetovalnega podjetja Frontier Economics naročilo Rolls-Royce
(v nadaljevanju: model Choi), ki pa ga je Komisija opustila. Komisija naj poleg tega ne bi zavračala analiz konkurenčnih strokovnjakov,
ki so prišli do nasprotnih zaključkov. Sicer pa naj niti Rolls-Royce niti P&W v upravnem postopku ne bi navajali, da bi po
koncentraciji zapustili trg.
Komisija opozarja na opredelitev prevladujočega položaja v sodni praksi in meni, da je utemeljeno zaključila, da je tak položaj
na zadevnem trgu obstajal že pred koncentracijo. V tem jo podpira Rolls-Royce.
Komisija opozarja na to, da je GE daleč največji dobavitelj reaktivnih motorjev in ima najvišjo rast na trgu. GE naj bi glede
na naročila to prednost še povečalo.
Poleg tega naj dejstvo, da je velik del velikost tržnega deleža GE posledica le ene platforme – B737 –, ne bi zmanjšalo relevantnosti
ocene tržne moči GE.
Po mnenju Komisije in Rolls-Royce obstoj popustov pri nakupih določenih motorjev ni znak za prednosti konkurence, saj nakupna
cena ne predstavlja celotnih stroškov motorjev, vključno z vzdrževanjem. Natančneje, primer B777X ni primer zdrave konkurence,
ampak nasprotno ponazarja komercialna sredstva, s katerimi razpolaga GE, zlasti zaradi moči GE Capital in GECAS glede na konkurente.
3.
Presoja Sodišča prve stopnje
a)     Uvodne ugotovitve
Najprej je treba spomniti, da se glede na ustaljeno sodno prakso prevladujoč položaj kaže v tem, da ima zadevno podjetje tako
ekonomsko moč, zaradi katere lahko ovira ohranjanje učinkovite konkurence na zadevnem trgu, in sicer tako, da lahko v veliki
meri ravna neodvisno od svojih konkurentov, strank in končno potrošnikov (glej na primer sodbo Sodišča z dne 9. novembra 1983
v zadevi Michelin proti Komisiji, 322/81, Recueil, str. 3461, točka 30, in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 23. oktobra 2003
v zadevi Van den Bergh Foods proti Komisiji, T‑65/98, Recueil, str. II-4653, točka 154). Že v izhodišču je treba opozoriti
na to, da Komisiji za dokazovanje obstoja prevladujočega položaja ni treba dokazati, da bodo konkurenti nekega podjetja izrinjeni
s trga, čeprav dolgoročno.
Poleg tega pa, čeprav se lahko pomen tržnih deležev razlikuje glede na trg, so zelo veliki tržni deleži, razen v izjemnih
okoliščinah, dokaz za obstoj prevladujočega položaja (zgoraj v točki 110 navedena sodba Hoffmann-La Roche proti Komisiji,
točka 41, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 28. aprila 1999 v zadevi Endemol proti Komisiji, T-221/95, Recueil, str. II-1299,
točka 134). Sodišče je v sodbi z dne 3. julija 1991 v zadevi AKZO proti Komisiji (C-62/86, Recueil, str. I‑3359, točka 60)
razsodilo, da gre za tak primer, kadar je tržni delež 50‑odstoten.
Poleg tega in kot navaja tožeča stranka, iz zgoraj v točki 110 navedene sodbe Hoffmann-La Roche proti Komisiji (točka 71)
izhaja, da to, da je neko podjetje prisiljeno znižati cene pod pritiskom znižanj pri konkurentih, na splošno ni združljivo
z neodvisnim ravnanjem, ki je značilno za prevladujoč položaj.
Vendar pa obstoj konkurence, čeprav živahne, na nekem trgu ne pomeni, da na tem trgu ni prevladujočega položaja, saj je bistvena
značilnost navedenega položaja sposobnost v zvezi z lastno tržno strategijo ravnati brez upoštevanja te konkurence in tako
brez škodljivih posledic zaradi takega ravnanja (zgoraj v točki 110 navedena sodba Hoffmann-La Roche proti Komisiji, točka
70, in sodba Sodišča z dne 14. februarja 1978 v zadevi United Brands proti Komisiji, 27/76, Recueil, str. 207). Tako je morebiten
obstoj konkurence na trgu sicer res med pomembnimi okoliščinami za presojo obstoja prevladujočega položaja, vendar pa ni odločilna
okoliščina v zvezi s tem.
Če Komisija na podlagi priglasitve koncentracije in spisa v zvezi s to zadevo odloči o združljivosti koncentracije s skupnim
trgom, potem tožeča stranka nima pravice dvomiti v te ugotovitve zato, ker se razlikujejo od ugotovitev iz neke predhodne
druge zadeve, obravnavane na podlagi priglasitve in drugega spisa, čeprav sta zadevna trga v obeh zadevah podobna, celo enaka.
Tako ni pomembna argumentacija tožeče stranke v obravnavani zadevi, kolikor se ta sklicuje na analize Komisije v njenih predhodnih
odločbah, zlasti v odločbi Engine Alliance.
Gospodarski subjekti niso upravičeni – pa čeprav pod domnevo, da bi te očitke lahko drugače kvalificirali kot očitke v zvezi
s kršitvijo načela varstva upravičenega pričakovanja – zaupati v nadaljevanje predhodne prakse odločanja, ki se lahko spremeni
(v tem smislu glej sodbi Sodišča prve stopnje z dne 14. maja 1998 v zadevi Mayr-Melnhof proti Komisiji, T-347/94, Recueil,
str. II‑1751, točka 368, in z dne 30. septembra 2003 v zadevi Michelin proti Komisiji, T-203/01, Recueil, str. II-4071, točki
254 in 255 ter 292 in 293).
A fortiori
pa se na tako zaupanje za izpodbijanje ugotovitev ali presoje v nekem postopku ne morejo sklicevati na podlagi ugotovitev
ali presoje le v okviru ene predhodne zadeve.
Kakor koli, niti Komisija niti
a fortiori
Sodišče prve stopnje v obravnavani zadevi nista vezana na dejanske ugotovitve in ekonomsko presojo iz odločbe Engine Alliance.
Sodišče prve stopnje lahko v tem postopku razglasi izpodbijano odločbo za nično le, če ima napake ta in ne odločba Engine
Alliance, celo če je analiza v obeh zadeva različna in ta razlika ni objektivno utemeljena.
Poleg tega je treba pri presoji zakonitosti Komisijine analize v zvezi z obstojem prevladujočega položaja ločevati med materialno
resničnostjo ugotovljenega dejanskega stanja in njegovo pravno kvalifikacijo, ki izhaja iz pooblastila za prosto presojo Komisije,
ter tudi spomniti, da ima Komisija določeno območje proste presoje pri vprašanju, ali lahko glede na pravilno ugotovljeno
dejansko stanje sklepa o obstoju prevladujočega položaja nekega podjetja na določenem trgu (glej zgoraj navedeno točko 60
in naslednje).
Komisija je svoj zaključek v zvezi s predhodno obstoječim prevladujočim položajem GE na trgu reaktivnih motorjev za velika
komercialna letala v obravnavani zadevi utemeljila najprej glede na tržni delež (glej uvodne navedbe od 38 do 83 izpodbijane
odločbe), nato pa glede na določeno število drugih dejavnikov (uvodne navedbe od 107 do 229 izpodbijane odločbe). Tožeča stranka
ne nasprotuje Komisijini opredelitvi svetovnega trga za reaktivne motorje za ta letala iz izpodbijane odločbe (glej uvodno
navedbo 10 izpodbijane odločbe in zgoraj navedeno točko 95). Nasprotno pa navaja, da je Komisija napačno menila, da je imela
pred koncentracijo prevladujoč položaj na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala.
Treba je torej – ob upoštevanju argumentov tožeče stranke v zvezi s to teorijo – preučiti dokaze, ki jih je Komisija v izpodbijani
odločbi upoštevala v podporo zaključku glede obstoja zadevnega prevladujočega položaja. Najprej bodo analizirani dejavniki
v zvezi s tržnim deležem tožeče stranke, nato dejavniki v zvezi z vertikalno integracijo tožeče stranke, končno pa tudi tisti
v zvezi s stanjem konkurence na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala.
b)     Tržni deleži
Komisija v uvodni navedbi 41 izpodbijane odločbe navaja razloge, na podlagi katerih „so vgrajeni motorji in neizpolnjena naročila
za letala, ki so še v proizvodnji, najustreznejše merilo za merjenje ter razlago položaja konkurentov v sektorju“. Poleg tega
trdi, da bi bilo treba tožečo stranko in CFMI za komercialne namene in tudi za namene konkurence namene šteti za en subjekt
ter da je treba v takih okoliščinah pri presoji prevladujočega položaja GE ves tržni delež CFMI pripisati GE (uvodni navedbi
65 in 66 izpodbijane odločbe).
Tako Komisija v uvodni navedbi 70 izpodbijane odločbe navaja, da tržni delež GE/CFMI pri vgrajenih motorjih za velika komercialna
letala, ki so še v proizvodnji, znaša 51 % za ozkotrupna letala, 54 % za širokotrupna letala in 52,5 % skupaj, medtem ko znaša
tržni delež P&W 26,5 %, Rolls-Royce/IAE pa 21 %. Poleg tega v uvodnih navedbah od 74 do 76 izpodbijane odločbe navaja, da
je potekal razvoj vgrajenih motorjev v zadnjih petih letih v korist GE. Glede neizpolnjenih naročil za letala, ki so še v
proizvodnji, pa Komisija v uvodni navedbi 77 izpodbijane odločbe navaja preglednico, iz katere izhaja, da je imela tožeča
stranka 65-odstotni tržni delež glede na to merilo.
V nadaljevanju je treba torej preučiti, ali je Komisija v okoliščinah obravnavane zadeve lahko utemeljeno tržni delež CFMI
pripisala tožeči stranki, nato pa ali so bile utemeljene tudi druge ugotovitve v zvezi s tržnim deležem in tudi iz tega izvedeni
zaključki.
Pripisovanje tržnega deleža CFMI tožeči stranki
–       Uvod
Tožeča stranka Komisiji očita, da je njen tržni delež prištela tržnemu deležu CFMI (glej uvodne navedbe od 46 do 66 izpodbijane
odločbe).
Tožeča stranka navaja, da je njen tržni delež znašal le […] %, delež CFMI pa […] % (številke temeljijo na neizpolnjenih naročilih
leta 2000), ter da če bi mu Komisija pripisala polovico tržnega deleža skupnega vlaganja in ne vsega tržnega deleža tega –
kot je to storila za skupno vlaganje njenih konkurentov Rolls-Royce in P&W –, bi njen tržni delež znašal […] %, kar precej
pod pragom 40 %.
Glede na to, da je Komisija v uvodnih navedbah 65 in 66 izpodbijane odločbe zaključila, da bi bilo treba tožečo stranko in
CFMI „za komercialne namene in tudi za namene konkurence šteti za en subjekt“ ter da je bilo treba torej pri presoji prevladujočega
položaja na zadevnih trgih GE tržni delež CFMI pripisati GE, je treba na eni strani preučiti, ali ugotovitve Komisije v zvezi
z notranjo organizacijo skupnega vlaganja utemeljujejo zaključek, da sta ti podjetji „za komercialne namene“ en sam subjekt,
na drugi strani pa, ali ugotovitve v zvezi z ravnanjem GE, CFMI in Snecma na trgu utemeljujejo zaključek, da sta GE in CFMI
„za namene konkurence“ en subjekt.
V tem kontekstu je treba ugotoviti, da je vprašanje pravilnosti navedb iz izpodbijane odločbe v zvezi z delovanjem skupnega
vlaganja CFMI, razmerja med njegovimi delničarji in njegovega ravnanja na trgu dejansko vprašanje, medtem ko ima Komisija
glede vprašanja, ali je tržni delež CFMI treba pripisati tožeči stranki, pooblastilo za prosto presojo.
–       Analiza notranje organizacije CFMI
Komisija navaja, da način organiziranosti skupnega vlaganja glede tehnološke in finančne ločenosti (uvodne navedbe od 53 do
55 izpodbijane odločbe) ter prodaje in distribucije motorjev CFMI (uvodni navedbi 57 in 58), kaže na prevladujočo vlogo GE
v skupnem vlaganju.
Tožeča stranka izpodbija to analizo in natančneje navaja, da Komisijina teorija iz uvodne navedbe 82 izpodbijane odločbe
glede verjetnosti, da bi bil dobiček CFMI reinvestiran v razvoj novih motorjev, ne ustreza dejanskemu stanju, zlasti ker CFMI
sredstev ne zadržuje za vlaganje v razvoj prihodnjih motorjev, ampak svoj dobiček, nasprotno, enakomerno deli med GE in Snecma.
Komisija ne nasprotuje tej trditvi tožeče stranke glede dejanskega stanja, ki jo je ta navedla pred Sodiščem prve stopnje,
in treba je ugotoviti, da je v zvezi s tem v izpodbijani odločbi napravila dejansko napako. Ta napaka je v obravnavanem kontekstu
pomembna, saj poudarja medsebojno odvisnost GE in Snecma v okviru njunega skupnega vlaganja CFMI, medtem ko Komisija poudarja
pretežen vpliv tožeče stranke. Glede na to, da se dobiček CFMI deli med delničarje, je sposobnost razvoja CFMI nujno odvisna
od volje teh.
Prav tako je treba ugotoviti, da Komisija v uvodni navedbi 56 izpodbijane odločbe priznava, da je predsednik in hkrati generalni
direktor CFMI v praksi vedno prišel iz podjetja Snecma. Iz opisa teh vidikov delovanja CFMI v izpodbijani odločbi izhaja,
da čeprav dejanska udeležba vsakega od partnerjev ne izraža natančno razmerja 50/50 pri delitvi deležev na vseh področjih,
je to podjetje resnično skupno podjetje in ne nekakšna kvaziodvisna družba tožeče stranke.
Komisija je v zvezi s tem v izpodbijani odločbi utemeljeno ugotovila, da je komercialno sodelovanje tožeče stranke in Snecma
v okviru CFMI zelo tesno ter da enako velja za komercialno sodelovanje tožeče stranke in CFMI, zlasti glede trženja motorjev
CFMI (uvodni navedbi 57 in 58 izpodbijane odločbe). Za Snecma bi bilo zelo težko ohranjati prisotnost na trgu reaktivnih motorjev
za velika komercialna letala na drug način kot prek njegove udeležbe v skupnem vlaganju CFMI. Poleg tega iz analize delovanja
CFMI v izpodbijani odločbi izhaja, da je bilo kakršno koli zvišanje tržnega deleža CFMI vedno v komercialnem interesu GE in
Snecma, česar tožeča stranka pred Sodiščem prve stopnje ne izpodbija. Tako dejansko napako iz zgoraj navedene točke 133 ter
ugotovitev v zvezi z identiteto predsednika in hkrati generalnega direktorja CFMI v precejšnji meri relativizira siceršnja
visoka stopnja komercialne integracije med CFMI in njenima delničarjema.
Vendar pa, glede na to, da ima Snecma, ki je neodvisno podjetje v razmerju do tožeče stranke, kot drugi delničar CFMI prav
tako pomembno vlogo pri vodenju CFMI in prejema del njegovega dobička, CFMI ostaja zunaj skupine GE in zanj ni mogoče šteti,
da popolnoma pripada podjetju tožeče stranke. Ob upoštevanju navedenega je treba ugotoviti, da je Komisija, s tem ko je štela,
da to skupaj s tožečo stranko komercialno predstavlja en subjekt, v določeni meri pretirano ocenila vlogo tožeče stranke v
okviru skupnega vlaganja CFMI.
–       Analiza konkurenčnega položaja GE, CFMI in Snecma
Komisija je v izpodbijani odločbi navedla – ne da bi ji tožeča stranka v tem nasprotovala –, da Snecma niti trenutno niti
v prihodnje ne prodaja reaktivnih motorjev za velika komercialna letala neodvisno od CFMI ter da si reaktivni motorji CFMI
in GE med seboj niso konkurenčni (uvodne navedbe od 50 do 52 in od 59 do 61 izpodbijane odločbe).
Komisija poleg tega v uvodni navedbi 64 ugotavlja – tožeča stranka pa tega v obravnavani zadevi ne izpodbija –, da GECAS,
odvisna družba GE, pri izvajanju svoje politike preferencialnih nabav „GE-only“, ki je podrobno analizirana v spodaj navedeni
točki 191 in naslednjih, kolikor je mogoče kupuje izključno reaktivne motorje GE in CFMI (uvodna navedba 121 in naslednje
izpodbijane odločbe, zlasti uvodna navedba 132). To, da GECAS obravnava motorje CFMI enako kot motorje GE, dodatno okrepi
Komisijino teorijo.
Končno, Komisija opozarja na to – ne da bi ji v tem nasprotovala tožeča stranka –, da je ta v svojih letnih poročilih od leta
1995 naprej prištevala svoj tržni delež k deležu CFMI in da to počnejo tudi vodilni finančni analitiki (uvodna navedba 65
izpodbijane odločbe ter opombi 22 in 23 v izpodbijani odločbi).
Komisija je na podlagi teh dejanskih ugotovitev, ki v tem postopku niso bile izpodbijane, utemeljeno zaključila, ne da bi
s tem storila očitno napako, da sta se tožeča stranka ter CFMI na trgu do svojih konkurentov in strank obnašala kot en subjekt.
–       Povzetek in zaključek glede pripisovanja tržnega deleža CFMI tožeči stranki
Najprej je treba spomniti na to, da je služilo pripisovanje tržnega deleža CFMI tožeči stranki na eni strani in primarno presoji
morebitnega obstoja prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala, na drugi strani in dodatno
pa presoji drugih vidikov koncentracije, kot so na primer konglomeratni učinki.
To pripisovanje – kolikor je namenjeno presoji prevladujočega položaja – sodi v okvir analize, s katero se je želelo opredeliti
konkurenčna razmerja na trgu in ne komercialnih razmerij med obravnavanimi podjetji v kakšnem drugem smislu.
Treba je ugotoviti, da je v okviru tega zaključek Komisije, po katerem sta CFMI in tožeča stranka z vidika konkurence en subjekt
(glej zgoraj navedeno točko 129), bistvenega pomena. Nasprotno pa je natančen značaj notranjih razmerij med delničarji CFMI
in stopnja njihove komercialne integracije drugotnega pomena pri splošni shemi tega dela izpodbijane odločbe, še toliko bolj,
ker je ugotovitev Komisije glede visoke stopnje integracije med tožečo stranko in CFMI v bistvu pravilna.
Poleg tega bi metodologija za izračun tržnega deleža, ki jo je predlagala tožeča stranka in ki pomeni, da se polovico tržnega
deleža CFMI, to je […] % trga, ne pripiše GE, dajala napačen vtis o položaju GE na trgu. Nasprotno pa dejstvo, da je Komisija
GE pripisala tržni delež CFMI zato, ker v nasprotju z njegovim partnerjem Snecma tudi to neodvisno proizvaja reaktivne motorje
za velika komercialna letala, izraža konkurenčno realnost trga, ki je bila v izpodbijani odločbi pravilno ugotovljena.
Poleg tega pa je pristop Komisije glede pripisovanja tržnega deleža skupnega vlaganja, kolikor je tržni delež skupnega vlaganja
IAE, v katerem sta udeležena konkurenta tožeče stranke Rolls-Royce in P&W, obravnavala podobno, s tem ko je polovico tržnega
deleža IAE pripisala vsakemu od teh dveh podjetij, saj sta edini med delničarji IAE, ki neodvisno opravljata dejavnost proizvodnje
reaktivnih motorjev na trgu (uvodna navedba 67 izpodbijane odločbe), skladen in se ne zdi očitno napačen.
V takih okoliščinah niti zgoraj navedena dejanska napaka v zvezi z obravnavo dobička CFMI (zgoraj navedena točka 133) niti
sorazmerno pretirana vloga tožeče stranke pri vodenju skupnega vlaganja CFMI (zgoraj navedena točka 134), obravnavani skupaj
ali ločeno, ne moreta vzbuditi dvoma v navedbo Komisije, da je treba tožečo stranko in CFMI šteti za en subjekt. Zato ob upoštevanju
vsega navedenega ni dokazano, da je Komisija, s tem ko se je odločila – glede vgrajenih motorjev in tudi neizpolnjenih naročil
– za širšo presojo obstoja prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
tržni delež CFMI pripisati tožeči stranki, storila očitno napako v presoji okoliščin obravnavane zadeve.
Nasprotno pa – kolikor to pripisovanje tržnih deležev zadeva druge vidike zadeve – tožeča stranka utemeljeno ugotavlja, da
Snecma ni imelo interesa, da se finančno žrtvuje za to, da bi združenemu podjetju omogočilo trženje letalskih in neletalskih
proizvodov Honeywell. Ta argument je treba upoštevati v okviru presoje tistih delov izpodbijane odločbe, ki zadevajo navedene
druge vidike zadeve, zlasti dele v zvezi s konglomeratnimi učinki. Komisija mora namreč – kolikor ta okoliščina, na katero
se sklicuje tožeča stranka, vpliva na ekonomsko in konkurenčno analizo teh drugih vidikov zadeve – to okoliščino upoštevati
(glej zlasti analizo „učinka Cournot“ v uvodni navedbi 374 in naslednjih izpodbijane odločbe).
Tržni deleži, na katere se Komisija opira pri presoji moči proizvajalcev na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala
–       Ugotovitve v zvezi z značajem trga reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
Tožeča stranka navaja, da sklicevanje na njen tržni delež v izpodbijani odločbi, da bi se s tem dokazalo obstoj njenega prevladujočega
položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala, zaradi značaja trga ni primerno, saj gre za trg razpisov.
Treba je namreč ugotoviti, da so tržni deleži na določen dan za analizo trga, kot je trg reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala, manj pomembni kot tržni deleži na trgu običajnih potrošnih proizvodov. Komisija pred Sodiščem prve stopnje priznava
– ne da bi uradno priznala, da je trg reaktivnih motorjev za velika komercialna letala „trg razpisov“ –, da je za ta trg značilno
sklepanje omejenega števila pogodb velike vrednosti. Na tem trgu dejstvo, da je neko podjetje uspelo na zadnjem razpisu, ne
pomeni nujno tega, da eden od njegovih konkurentov ne bi mogel uspeti na naslednjem. Določen konkurent bi lahko, če ima konkurenčen
proizvod in če drugih dejavniki niso pretežno v prid prve družbe, vedno uspel na pomembnem razpisu in tako naenkrat precej
povečal svoj tržni delež.
Vendar pa ta ugotovitev ne utemeljuje zaključka, da tržni deleži nimajo skoraj nobene vrednosti pri presoji moči različnih
proizvajalcev na takem trgu, zlasti kolikor so ti tržni deleži sorazmerno stabilni ali kažejo na težnjo krepitve položaja
posameznega podjetja. Komisija je v obravnavani zadevi iz številk iz izpodbijane odločbe, povzetih zgoraj v točki 125, utemeljeno
sklepala, da GE v petih letih pred dnevom sprejetja izpodbijane odločbe „ni samo uspelo ohraniti svojega položaja prvega dobavitelja,
ampak je izkazovalo tudi najvišjo stopnjo rasti svojega tržnega deleža“ (uvodna navedba 74 izpodbijane odločbe).
Tudi na trgu razpisov je dejstvo, da proizvajalec ohranja ali celo krepi svoj tržni delež v več zaporednih letih, kazalnik
moči na trgu. Neizogibno namreč pride do tega, da razlike med tržnim deležem določenega proizvajalca in tržnim deležem njegovih
konkurentov ni več mogoče pripisati omejenemu številu razpisov, ki predstavljajo povpraševanje na trgu. Tako je rastoča težnja,
ki jo predstavlja nedavno povečanje tržnega deleža GE, še posebej prepričljiv element v okviru Komisijine analize, ki ji torej
ni mogoče očitati, da je storila očitno napako pri presoji.
–       Ugotovitve v zvezi s poprodajnimi trgi (aftermarkets)
Komisija je ugotovila, da se vlaganja proizvajalcem reaktivnih motorjev vedno bolj povrnejo zaradi poprodajnih storitev in
prodaje nadomestnih delov, ne pa zaradi dobička, ki ga dosežejo z začetno prodajo reaktivnega motorja (uvodne navedbe od 72
do 82 in od 90 do 106 izpodbijane odločbe). Ta dejanska ugotovitev Komisije – v katero tožeča stranka ni podvomila in ki celo
temelji na trditvah strank (uvodni navedbi 39 in 95) – zadošča za dokaz, da je pomen trenutnega prihodka proizvajalca reaktivnih
motorjev v veliki meri odvisen od njegovih preteklih prodaj.
Tožeča stranka utemeljeno navaja, da so njeni prihodki, glede na to, da se pomemben del tržnega deleža, ki se ji ga pripisuje,
nanaša na prodajo reaktivnih motorjev CFMI, manjši, kot če bi bilo mogoče to prodajo neposredno pripisati njej (glej zgoraj
navedeno točko 147). Zato je ekonomska moč tožeče stranke zaradi njenega tržnega deleža, merjenega po vgrajenih reaktivnih
motorjih, manjša, kot to izhaja iz številk tržnega deleža, ki jih je Komisija upoštevala v izpodbijani odločbi. Vendar pa
– kolikor je v interesu Snecma in tudi tožeče stranke, da zagotovita uspešnost CFMI v prihodnje – ne gre povsem zanemariti
dela dobička CFMI, ki ga je prejelo Snecma. Končno, navedena argumentacija nima nobenega vpliva na pomembnost visokega tržnega
deleža tožeče stranke glede neizpolnjenih naročil, še posebej ob upoštevanju okoliščine iz zgoraj navedene točke 140, in sicer
da sta FCMI in tožeča stranka konkurenčno en subjekt v razmerju do tretjih, konkurentov in strank.
Komisija poleg tega v uvodni navedbi 104 izpodbijane odločbe ugotavlja – ne da bi ji tožeča stranka glede tega nasprotovala
–, da GE zagotavlja več poprodajnih storitev za reaktivne motorje na proizvode svojih konkurentov, kot jih zagotavljajo ti.
Ta okoliščina je, ob upoštevanju zgoraj navedenih prihodkov od poprodajnih storitev, pomembna, saj iz nje izhaja, da tržni
delež GE za vgrajene reaktivne motorje v določeni meri podcenjuje njegovo moč na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala glede poprodajnih storitev.
–       Ugotovitve v zvezi s „standardizacijo“ na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
Komisija prav tako navaja institut „standardizacije“ (commonality), po katerem letalska družba privarčuje, s tem ko vsa letala
v svoji floti opremi z enakimi reaktivnimi motorji ali vsaj reaktivnimi motorji iste serije (uvodna navedba 41 in od 146 do
162 izpodbijane odločbe). V zvezi s tem navaja, da „se koristi [standardizacije] reaktivnih motorjev za neko letalsko družbo
kažejo na različnih ravneh njenih dejavnosti in so tako gotovo dejavnik, ki ga letalske družbe upoštevajo pri naročanju letal“
(uvodna navedba 161 izpodbijane odločbe).
Treba je opozoriti na to, da te koristi poudarjajo prednost, ki jo ima za prodajo večjega števila motorjev v prihodnje proizvajalec
teh motorjev zato, ker je prisoten na velikem številu platform ali na platformah, ki dosegajo veliko prodajo. Velikost te
prednosti za nekega proizvajalca motorjev je nujno odvisna od vgrajenih motorjev, predvsem v letalih, ki so še v proizvodnji.
Standardizacija je torej še posebej pomemben dejavnik pri Komisijini analizi, ki utemeljuje uporabo številk v zvezi s tržnim
deležem tožeče stranke za dokazovanje njene komercialne moči. Kljub temu pa tožeča stranka dvomi v prednosti zaradi standardizacije
(zgoraj navedena točka 99).
Komisija je v okviru analize vloge GECAS v uvodni navedbi 135 izpodbijane odločbe navedla del letnega poročila GE za leto
1999, ki se glasi: „Dosegli smo [GECAS] pomemben napredek v zvezi s svojimi zavezami za pomoč strankam, da dosežejo svoje
cilje v smislu flote in bilance. GECAS je na primer pomagala družbi China Eastern, eni največjih kitajskih letalskih družb,
zmanjšati njene kratkoročne kapacitete, [standardizirati] njeno floto z ozkotrupnimi letali Airbus, opremljenimi z reaktivnimi
motorji CFM[I], in pridobiti devize.“ Ta primer je relevanten in pomemben kazalnik dejanskih pozitivnih učinkov standardizacije
reaktivnih motorjev. Za tožečo stranko se v tem poročilu zdi, da je kot samoumevno sprejela dejstvo, da standardizacija letalske
flote pomeni določene ekonomske prednosti z vidika posamezne letalske družbe.
V nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, pa večina odgovorov letalskih družb glede tega vprašanja ni v nasprotju s Komisijino
teorijo (zgoraj navedena točka 99,
in fine
).
Lufthansa v zvezi s tem navaja, da je vpliv standardizacije v njenem primeru zanemarljiv, saj vzdrževanje njenih motorjev
zagotavljajo tretje osebe, opozarja pa na to, da je standardizacija flote operativno pomembna. United Airlines neposredno
navaja, da je standardizacija med drugim pomemben element pri izbiri motorja, Alitalia pa priznava, da lahko nakup enakih
reaktivnih motorjev zmanjša skupne povprečne stroške zaradi manjših stroškov vzdrževanja, čeprav lahko tudi iz različne flote
izhajajo določene prednosti. US Airways navaja, da poskuša s standardizacijo svoje flote, vendar pa je v preteklosti motorje
izbirala glede na druge dejavnike, zato je njena flota trenutno le delno standardizirana in torej trenutno ne vpliva pomembno
na njeno izbiro motorjev. Po mnenju družbe Iberia splošno ni mogoče trditi, da je standardizacija odločilna, saj če je izbira
motorjev ekonomsko, tehnično, finančno in z vidika presoje tveganj jasna, potem standardizacija ni pomemben dejavnik. Nasprotno
pa priznava prednosti, ki izhajajo iz standardizacije opreme, če se ostali dejavniki izenačijo. Končno, odgovor družbe British
Airways iz priloge k vlogi se nanaša izključno na letalske proizvode, vendar pa splošno potrjuje stališče, da standardizacija
opreme omogoča varčevanje. Tako iz celote odgovorov, na katere se sklicuje tožeča stranka, ne izhaja, da standardizacija reaktivnih
motorjev v okviru neke flote nima nobenega vpliva na izbiro motorjev posamezne letalske družbe.
Poleg tega je treba opozoriti na to, da je Komisija v izpodbijani odločbi, še posebej v uvodnih navedbah 154 in 155, navedla
več konkretnih primerov, v katerih so letalske družbe izrecno dale prednost določenemu reaktivnemu motorju pred nekim drugim
in to zato, ker so prvega že uporabljale v svoji floti. Ni bilo zatrjevano, še manj pa dokazano, da teh primerov ni, zato
je treba zaključiti, da podpirajo Komisijino teorijo.
Treba je poudariti, da Komisija v izpodbijani odločbi ni trdila, da je standardizacija vedno odločilna pri izbiri motorja,
saj v uvodni navedbi 148 navaja, da „čeprav je standardizacija motorjev le eden od tistih dejavnikov, ki jih upravljavci letal
upoštevajo pri nakupu letala, je preiskava Komisije pokazala, da ima organizacija dejavnosti vzdrževanja letalskih družb pomembno
vlogo pri odločitvah o nakupu reaktivnih motorjev“. Komisija v tem smislu ni storila dejanske napake, s tem ko je menila,
da obstajajo prednosti zaradi standardizacije flote, vsaj v okviru iste družine motorjev, te prednosti pa lahko načeloma dajejo
prednost nakupu motorjev, ki jih letalske družbe že uporabljajo v svoji floti, pred tistimi, ki jih še niso kupile. Prav tako,
s tem ko je presodila, da tudi ta pojav prispeva k prevladujočemu položaju GE, ni storila očitne napake v presoji.
–       Izračun tržnega deleža, na kateri se Komisija opira pri presoji moči tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika
komercialna letala
Komisija je iz analize tržnega deleža tožeče stranke glede vgrajenih motorjev izključila letala, ki niso več v proizvodnji,
in sicer zato, ker „za dobavitelje reaktivnih motorjev predstavljajo manjši vir prihodkov kot letala, ki so še v proizvodnji“
(uvodna navedba 42 izpodbijane odločbe). Natančneje, ugotavlja – ne da bi ji tožeča stranka v tem smislu nasprotovala –, da
so starejši reaktivni motorji preprostejši kot sodobni reaktivni motorji, da torej prinašajo manj prihodkov iz naslova poprodajnih
storitev in da postopoma izginjajo iz flote letalskih družb. Glede na to razlago je treba ugotoviti, da Komisija, s tem ko
ni upoštevala tega dela vgrajenih motorjev za presojo trenutne moči različnih proizvajalcev na trgu reaktivnih motorjev za
velika komercialna letala, prav tako ni storila očitne napake pri presoji.
Tožeča stranka glede številk za neizpolnjena naročila opozarja na to, da Komisija za velika komercialna letala ni upoštevala
neizpolnjenih naročil za letala, ki še niso operativna, medtem ko je ta del upoštevala pri velikih regionalnih letalih (uvodna
navedba 85 izpodbijane odločbe). Tožeča stranka v zvezi s tem napotuje na preglednico iz priloge 8 k vlogi („GE's and Honeywell's
slides presentation at oral hearing“, datoteka 8/14, zavihek 3, preglednica na deveti strani, z naslovom „Backlog of Engine
Sales for Aircraft not Yet in Service“), po kateri neizpolnjena naročila za letala, ki še niso operativna, kaže na 38‑odstotni
tržni delež GE, 21‑odstotni tržni delež P&W in 40‑odstotni tržni delež Rolls-Royce.
Najprej je treba glede dejstva – na katero opozarja tožeča stranka –, da je Komisija številke v zvezi z neizpolnjenimi naročili
za letala, ki še niso operativna, uporabila za presojo tržne okoliščine motorjev za velika regionalna letala, opozoriti na
to, da tožeča stranka ni nasprotovala njihovi uporabi v ta namen, tako da ni treba presoditi o primernosti njihove uporabe
v zvezi s tem trgom (spodaj navedena točka 540). Mogoče pa je upoštevanje teh številk glede trga reaktivnih motorjev za velika
regionalna letala utemeljiti s hitro rastjo navedenega trga (navedeno spodaj v točki 552), kar pa ne velja za trg reaktivnih
motorjev za velika komercialna letala, in sicer iz razlogov, navedenih spodaj v točki 165 in naslednjih. Tako v različni obravnavi
neizpolnjenih naročil za letala, ki še niso operativna na obeh trgih, ni mogoče zaznati nasprotja v Komisijinem pristopu,
še manj pa njene očitne napake v presoji.
Iz navedb obeh glavnih strank na obravnavi izhaja, da številke iz zgoraj v točki 163 navedene preglednice in tiste iz preglednice
iz uvodne navedbe 77 izpodbijane odločbe v zvezi z neizpolnjenimi naročili za motorje, ki opremljajo velika komercialna letala,
ki so še v proizvodnji, zadevajo skupno število reaktivnih motorjev. Zato je treba ugotoviti, da je število reaktivnih motorjev,
ki so bili predmet naročil za letala, ki še niso operativna, po preglednici, ki jo je predložila tožeča stranka (936 naročenih
reaktivnih motorjev), zelo majhno v primerjavi s številom naročil za reaktivne motorje za letala, ki so še v proizvodnji (5466
naročenih reaktivnih motorjev). Tako dejstvo, da ima Rolls-Royce nekaj več naročil za letala, ki še niso operativna, kot tožeča
stranka, le obrobno vpliva na konkurenčno razmerje med njima, če se upošteva celotno število naročil.
Če se združi zgoraj v točki 163 navedeno preglednico in tisto iz uvodne navedbe 77 izpodbijane odločbe, ima tožeča stranka
60,9‑odstotni tržni delež za neizpolnjena naročila (3542 + 360 = 3902 naročenih reaktivnih motorjev), P&W 17‑odstotni delež
(887 + 200 = 1087 naročenih reaktivnih motorjev) in Rolls‑Royce 22,1‑odstotni delež (1037 + 376 = 1413 naročenih reaktivnih
motorjev).
Treba je ugotoviti, da so številke, ki izhajajo iz združitve teh dveh preglednic dovolj blizu tistim, ki jih Komisija navaja
v uvodni navedbi 77 izpodbijane odločbe za zaključek, da obrobna razlika med številkami ni vplivala na zaključek Komisije,
po katerem je tržni delež tožeče stranke v smislu naročenih reaktivnih motorjev kazal na prevladujoč položaj.
Poleg tega je Komisija na obravnavi v odgovor na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje navedla, da številke za letala, ki še
niso operativna, ne izražajo reprezentativno in verodostojno konkurenčnega položaja na trgu. V zvezi s tem je treba namreč
ugotoviti, da kar zadeva platformo iz več virov (multi-source platform) – to je veliko komercialno letalo, glede katerega
je proizvajalec letal potrdil dva ali več različnih motorjev, s tem da je končni izbor motorjev opravila letalska družba –,
ki še ni operativna, se lahko začasni tržni deleži različnih proizvajalcev motorjev za to platformo kasneje precej spremenijo,
če je ta v zgodnji fazi trženja. Velika komercialna letala so v nasprotju s poslovnimi in z velikimi regionalnimi letali,
ki so vedno iz enega vira – to je da je za vsako platformo potrjen le en reaktivni motor –, lahko iz enega vira ali več teh.
Komisija je v zvezi s tem opozorila na to, da je tržni delež P&W iz preglednice iz zgoraj navedene točke 163, na katerega
se tožeča stranka sklicuje v zvezi z motorji, s katerimi so opremljeni A318-100, to je 69 % (200 naročil od 290), danes le
[…] %, medtem ko je tržni delež tožeče stranke od takrat presegel […] %. Poleg tega Komisija navaja, da je tržni delež Rolls-Royce
iz preglednice, to je […] % pri naročilih za A380, ne ustreza kasnejši spremembi na trgu, saj naj bi imela tožeča stranka
marca 2004 […]‑odstotni tržni delež naročil za to letalo. Treba je ugotoviti, da čeprav številke nimajo neposrednega vpliva
na njeno analizo v izpodbijani odločbi, saj se nanašajo na obdobje po sprejetju te, pa podpirajo argumentacijo Komisije, po
kateri ni bilo primerno, da bi upoštevala pretekla naročila za velika komercialna letala, ki še niso bila operativna.
Tožeča stranka v odgovor na to argumentacijo ni nasprotovala verodostojnosti teh primerov. Navedla je le, da je […] za A318-100
[…], kar naj bi pojasnilo zmanjšanje tržnega deleža te družbe za zadevno platformo, in da je Komisija glede tega navedla selektivne
številke, še posebej glede na to, da „se je tržni delež Rolls-Royce marca 2004 povečal s/z […] % na [...] %“. Tožeča stranka
ni pojasnila, na katere motorje se nanaša številka […] %, na katero se sklicuje. Domneva, da se – kot se zdi glede na okoliščine
– nanaša na naročila za motorje za letala, ki na dan obravnave še niso v proizvodnji, pa ne zmanjša pomena Komisijine teorije,
kolikor iz primerov, navedenih na obravnavi z njene strani, izhaja, da številke v zvezi s tržnim deležem proizvajalca motorjev
za opremo neke platforme iz več virov načeloma niso sorazmerno zanesljive v tem smislu, da se lahko kasneje zelo spremenijo.
Glede […] za A318-100 pa ta argumentacija, ki jo navaja tožeča stranka, s primeri krepi Komisijino teorijo, po kateri lahko
številke, ki temeljijo na preteklih naročilih za letala iz več virov, ki še niso na trgu, dajo napačen vtis glede končnega
razmerja moči med proizvajalci motorjev na tem trgu. Tako je treba ob upoštevanju namena, zaradi katerega se je Komisija sklicevala
na zadevne primere – to je za pojasnitev tega, zakaj ni upoštevala preteklih naročil za prihodnje platforme –, zaključiti,
da protiargumenti tožeče stranke ne zmanjšajo utemeljenosti razlogovanja iz prejšnje točke.
Ob upoštevanju vsega navedenega Komisijina analiza ni nepravilna, ker v izpodbijani odločbi ni upoštevala preteklih naročil
za letala, ki še niso bila operativna, in torej glede tega, s tem ko je te številke izključila iz svojih izračunov, ni storila
očitne napake pri presoji.
–       Obravnava letala Boeing 737
Tožeča stranka se opira tudi na argument, ki je povezan konkretno z letalom B737 družbe Boeing. Velik del tržnega deleža GE
naj bi bilo – kot naj bi ugotovilo ameriško ministrstvo za pravosodje – v bistvu mogoče pripisati temu, da je CFMI izključni
opremljevalec z motorji samo enega letala, to je druge in tretje generacije B737, ki naj bi bil najuspešnejše letalo v zgodovini
civilnega letalstva.
Argumentacija tožeče stranke glede tega v bistvu ponavlja splošno navedbo, ki je bila obravnavana zgoraj, in sicer da tržni
deleži niso pomembni za presojo konkurenčne okoliščine na trgu razpisov. Neposredni in posredni učinki komercialnega uspeha
na takem trgu iz vseh zgoraj navedenih razlogov ter še posebej ob upoštevanju tega, da imajo vgrajeni reaktivni motorji nekega
proizvajalca vpliv na njegove trenutne in prihodnje prihodke, kljub precejšnjem preteku časa še vedno obstajajo.
To, da je GE z motorji opremljal B737, je torej mogoče v obravnavani zadevi šteti za pomembno, saj povečuje tržni delež tožeče
stranke in ji še danes omogoča koristi zaradi pritoka dodatnih prihodkov ter pozitivnih komercialnih učinkov, ki izhajajo
iz tega, da ima neki obstoječ proizvajalec motorjev za določeno platformo prednost zaradi standardizacije flote letalskih
družb.
Tožeča stranka je na obravnavi navedla, da je profesor Vives – ekonomist, ki ga je za svetovanje svojim uslužbencem med upravnim
postopkom najela Komisija – v nekem elektronskem sporočilu Komisije z dne 26. aprila 2004 v odgovor na pisno vprašanje Sodišča
prve stopnje navedel, da je to, da je tožeča stranka uspela na razpisih za opremo B737 „bolj naključje (ki pa ima ogromen
učinek) kot primer inercije tržnega deleža“ [„more a case of luck (with tremendous impact) than a case of market share inertia“].
Profesor Vives ni imel nobenega posebnega statusa v okviru upravnega postopka in to, da je izrazil svoje stališče, ki ga je
mogoče šteti za nezdružljivo s končnim stališčem Komisije v izpodbijani odločbi, ne more zmanjšati utemeljenosti te. Nasprotno,
to kaže, da je bila Komisija pripravljena prisluhniti različnim stališčem.
Kakor koli, Komisija v izpodbijani odločbi ne trdi, da je imela tožeča stranka prevladujoč položaj ob pridobitvi zadevnega
naročila v začetku osemdesetih in devetdesetih let. Kar je pomembno v obravnavani zadevi je to, da ima ta pretekli komercialne
uspeh posledice za današnji konkurenčni položaj tožeče stranke, kot je bil opisan zgoraj.
Čeprav uspeh tožeče stranke pri javnem razpisu za opremljanje B737 „izkrivlja“ številke v zvezi s tržnim deležem različnih
proizvajalcev motorjev v tem smislu, da zelo povečuje tržni delež tožeče stranke, pa je Komisija lahko upravičeno menila,
da lahko znatni tržni delež te, ki je delno rezultat navedenega uspeha, spremeni konkurenčen položaj na trgu v korist tožeče
stranke. Nasprotno pa bi to, da bi Komisija zanemarila dejstvo, da je razpis, na katerem je tožeča stranka uspela, predstavljal
največji komercialni uspeh na zadevnem trgu, gotovo lahko izkrivilo njeno analizo v zvezi s tem.
Dejstvo, da je ameriško ministrstvo za pravosodje očitno menilo, da je prodajo motorjev, ki jo je mogoče pripisati prodaji
B737, primerno izključiti iz presoje moči tožeče stranke v tem sektorju, na kar se sklicuje tožeča stranka, za obravnavi postopek
ni pomembno. V zvezi s tem to, da pristojni organi ene ali več tretjih držav neko vprašanje presojajo na določen način v okviru
svojih postopkov, ne zadošča za zmanjšanje utemeljenosti drugačne presoje s strani pristojnih organov Skupnosti. Dejavniki
in argumenti, navedeni v okviru upravnega postopka Skupnosti, ter tudi veljavna pravna pravila niso nujno enaki kot tista,
ki jih upoštevajo organi zadevnih tretjih držav, zato se lahko presoja enih in drugih razlikuje. Če posamezna stranka meni,
da je razlogovanje, na katerem temelji določen zaključek organov tretje države, še posebej pomemben in prenosljiv v postopek
Skupnosti, se lahko nanj vedno vsebinsko sklicuje, tako kot je tožeča stranka storila v obravnavani zadevi, vendar pa dokazna
vrednost takega razlogovanja ne more biti odločilna.
Ob upoštevanju navedenega Komisija, s tem ko je upoštevala prodajo motorjev za B737, ni storila očitne napake v presoji.
Zaključek glede tržnih deležev
Ob upoštevanju navedene analize je treba zaključiti, da je dejansko stanje, ki ga je Komisija upoštevala pri analizi tržnega
deleža tožeče stranke, v bistvu dokazano. Komisija, s tem ko je zaključila, da lahko tržni delež tožeče stranke v okoliščinah
obravnavane zadeve kaže na obstoj prevladujočega položaja te na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala pred
koncentracijo, ni storila očitne napake v presoji. Poleg tega je treba opozoriti na to, da je Komisija v izpodbijani odločbi
svoj zaključek glede predhodnega obstoja prevladujočega položaja tožeče stranke oprla na druge dejavnike, ki bodo preučeni
v nadaljevanju.
c)     Vertikalna integracija – GE Capital in GECAS
Uvod
Komisija se je v izpodbijani odločbi pri analizi položaja GE na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala za ugotovitev
obstoja prevladujočega položaja oprla tudi na ekonomsko ter komercialno moč dveh odvisnih družb GE, to je družb GE Capital
in GECAS. Komisija je v uvodnih navedbah od 107 do 120 navedla razloge, na podlagi katerih je menila, da finančna moč GE Capital
krepi prevladujoč položaj tožeče stranke, v uvodnih navedbah od 121 do 139 pa razloge, na podlagi katerih je menila, da obstoj
in komercialna politika GECAS prav tako prispeva k temu. Nato je Komisija v uvodnih navedbah od 140 do 145 navedla, da za
konkurente tožeče stranke ne bi bilo mogoče ustvariti primerljive moči, kot je moč GECAS. Končno, Komisija v uvodnih navedbah
od 163 do 172, pod naslovom „Prevladujoči položaj GE“, navaja tudi številne primere in druge dejavnike v zvezi z vplivom družb
GE Capital in GECAS.
Tožeča stranka kritizira to analizo, s tem da navaja zlasti to, da ni običajna, zlasti kolikor glede GECAS temelji na domnevnem
izvrševanju tržne moči kot kupca primeru subjekta, katerega delež nakupov je manjši od 10 % (zgoraj navedeni točki 103 in
104). Komisijina teorija naj ne bi temeljila na ekonomski analizi, ki bi jo lahko podprla. Tožeča stranka navaja, da kolikor
Komisija navaja nekatere primere v podporo svoji teoriji, dejavnosti njenih odvisnih družb za promocijo njenih motorjev kažejo
na obstoj ostre konkurence.
Treba je spomniti na to, da obstoj določene stopnje konkurence na posameznem trgu ni nezdružljiv z obstojem prevladujočega
položaja na tem trgu (glej zgoraj v točki 101 navedeno sodbo Hoffmann-La Roche proti Komisiji, točki 39 in 70, ter zgoraj
v točki 117 navedena sodba United Brands proti Komisiji, točka 113). Komisija je v obravnavani zadevi namreč ugotovila, da
med različnimi proizvajalci motorjev za velika komercialna letala obstaja konkurenčno razmerje. Vendar pa je ugotovila tudi,
da je imela tožeča stranka po zaslugi svojih odvisnih družb v nasprotju s svojimi konkurenti na razpolago sredstva, ki so
ji omogočala izvrševati prevlado v konkretnih primerih s pridobivanjem naročil, če jih sicer ne bi nujno pridobila samo na
podlagi konkurence na področju tehnike in cen. Tako obstoj konkurenčnih ponudb, na katere se sklicuje tožeča stranka, ni nezdružljiv
s Komisijino teorijo o pomembnosti teh drugih sredstev za izvrševanje vpliva.
Poleg tega pa obstoj GE Capital in to, da ima skupina GE zato najvišjo oceno kreditne sposobnosti „AAA“ (uvodna navedba 142
izpodbijane odločbe), nista okoliščini, ki bi kazali na prevladujoč položaj tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za
velika komercialna letala. Tožeča stranka v zvezi s tem utemeljeno navaja, da pravo konkurence ne sankcionira podjetij samo
zaradi njihove velikosti ali njihovih finančnih sredstev.
Podobno okoliščina, da je GECAS aktivna na področju nakupov, financiranja in lizinga velikih komercialnih letal, ni škodljiva
za konkurenco. Dejstvo, da je neko podjetje prek ene svojih odvisnih družb, v obravnavani zadevi GECAS, ena glavnih strank
svojih strank, v obravnavani zadevi Boeing in Airbus, takemu podjetju ne daje take tržne moči, ki bi pomenila prevladujoči
položaj.
Vendar pa je treba opozoriti na to, da Komisija v izpodbijani odločbi ne navaja ekonomske teorije, po kateri ima kupec reaktivnih
motorjev, ki ima od 8‑ do 10‑‑odstotni delež vseh nakupov, samo zato ekonomsko moč, ki mu daje možnost izriniti enega ali
drugega proizvajalca teh motorjev s trga. Prav tako ne trdi, da dejstvo, da je eden od proizvajalcev reaktivnih motorjev za
velika komercialna letala finančno močnejši od svojih konkurentov, pomeni, da lahko te izrine niti da združeni učinek teh
okoliščin pripelje do tega, če sta kupec in proizvajalec letal iz iste skupine družb.
Nasprotno, Komisija je analizi predhodnega prevladujočega položaja tožeče stranke navedla, da ta „strateško“ izkorišča ekonomsko
moč svojih odvisnih družb za povečanje svoje obstoječe moči na trgu reaktivnih motorjev, in sicer zaradi obsega svoje prodaje
na trgu. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je ta dejanska ugotovitev za velika komercialna letala utemeljena, in sicer ne
na podlagi ekonomske analize vprašanja, ali je tako ravnanje učinkovito in objektivno v komercialnem interesu tožeče stranke,
ampak na podlagi dejanskih podatkov, zbranih med upravnim postopkom, ki kažejo na to, da tako ravnanje obstaja ter da v praksi
daje prednost prodaji motorjev tožeče stranke v razmerju do motorjev njenih konkurentov.
Komisija je iz ugotovitve obstoja takega strateškega ravnanja sklepala, da vertikalna integracija tožeče stranke z njenima
odvisnima družbama GE Capital in GECAS prispeva k njenemu predhodnemu prevladujočemu položaju na trgu reaktivnih motorjev,
zlasti pa na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala (uvodna navedba 107 in naslednje oziroma 121 in naslednje
izpodbijane odločbe).
Sodišče prve stopnje mora v obravnavanih okoliščinah preveriti, ali je Komisija, s tem ko je ugotovila obstoj zgoraj opisanega
strateškega ravnanja, storila dejanske napake, poleg tega pa tudi, ali je, s tem ko je zaključila, da tako ravnanje prispeva
k predhodnemu prevladujočemu položaju tožeče stranke na trgu velikih komercialnih letal, storila očitno napako v presoji.
Ugotovitve v zvezi s tema vprašanjema so najprej, zlasti glede navedenih primerov, neločljivo povezane in bodo zato v nadaljevanju
presojane skupaj v okviru presoje, prvič, komercialnega vpliva GECAS, drugič, finančne moči GE Capital, tretjič, ugotovitev
v zvezi z vplivanjem GECAS in GE Capital na stranke GE, ter četrtič, ugotovitev v zvezi s številkami glede sprememb tržnega
deleža tožeče stranke po nastanku GECAS v njeni skupini.
Komercialni vpliv GECAS
–       Politika družbe GECAS „GE-only“
Gotovo je, da vodi GECAS nakupno politiko „GE-only“, kar pomeni izključno nabavo letal, ki jih je opremilo GE. Edina izjema
od te politike je nakup osmih B757 (od 1040 letal, glej uvodni navedbi 122 in 132 izpodbijane odločbe), to je letala, za katero
GE ne ponuja nobenega motorja. Zato flota GECAS vključuje več kot 99 % letal, ki jih poganjajo motorji tožeče stranke oziroma
skupnega vlaganja CFMI.
Tožeča stranka meni, da Komisija ne more šteti, da ta okoliščina prispeva k njenemu prevladujočemu položaju. Tožeča stranka
v zvezi s tem napotuje na svojo vlogo, še posebej na poročilo Lexecon v prilogi k njej, po katerem je za lizinško podjetje,
ki je integrirano s proizvajalcem motorjev, logično, da kupuje od tega, saj bi drugačna izbira lahko dajala vtis, da znotraj
skupine ni zaupanja v njegove reaktivne motorje, določeni stroški nakupa so manjši, prav tako pa bi bilo za tako lizinško
podjetje težko pridobiti ugodne pogoje pri neposrednih konkurentih družbe iz njegove skupine.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da Komisiji za dokaz utemeljenosti teorije glede vpliva ravnanja GECAS na trg velikih komercialnih
letal ni treba izpodbijati logičnosti ravnanja GECAS niti dokazati, da je namen tožeče stranke v tem, da je hotela z nastopom
na trgu lizinga spodbuditi prodajo svojih motorjev. Če je namreč dokazano, da izključna nakupna politika GECAS spodbuja prodajo
motorjev tožeče stranke na trgu, ta ugotovitev zadošča za to, da lahko Komisija utemeljeno zaključi, da ta dejavnik prispeva
k prevladujočemu položaju tožeče stranke. Iz tega sledi, da argumentacija glede domnevno logičnega ravnanja GECAS v obravnavani
zadevi ni pomembna.
Kakor koli pa argumenti, navedeni zgoraj v točki 192, niso prav prepričljivi, saj to, da se je GECAS omejila samo na transakcije
v zvezi z motorji tožeče stranke, nujno pomeni določen komercialni strošek. To, da kateri koli kupec prostovoljno in načeloma
ter ne glede na komercialna merila omeji svoje dobaviteljske vire, mu namreč že v osnovi povzroča določene stroške, razen
če so proizvodi, ki jih kupuje, izjemoma konsistentno boljši in cenejši od alternativnih proizvodov. Nasprotno pa domnevne
negativne posledice tega, da bi GECAS sprejela nevtralno nakupno politiko, na katero se sklicuje tožeča stranka, niso gotove
in jasne, predvsem kolikor v bistvu temeljijo na komercialnih stališčih, ki naj bi jih imeli tretji subjekti, če bi se GECAS
odločila za tako politiko.
Če se torej ti argumenti zanemarijo, potem komercialna politika GE do GECAS, če bi bila pravilna teorija tožeče stranke, da
preferencialna politika družbe GECAS ne povečuje skupne prodaje reaktivnih motorjev GE, ne bi imela nobenega smisla. Tako
rekoč absolutni značaj te preferencialne politike glede motorjev GE, česar GECAS ne skriva, je namreč močan kazalnik strateškega
značaja te politike.
–       Komercialni položaj GECAS
Tožeča stranka navaja, da je ILFC veliko večji kupec velikih komercialnih letal kot GECAS. Natančneje, navaja da je imelo
ILFC 1. marca 2001 skoraj dvakrat tolikšno število naročil za velika komercialna letala kot GECAS, to je 529 proti 268 družbe
GECAS. Komisija pa nasprotno v izpodbijani odločbi navaja, da je GECAS največji svetovni kupec letal in da je dvakrat večja
od ILFC glede števila letal v svoji floti, saj ima skupno 1040 letal proti [od 400 do 500] letal podjetja ILFC. Komisija prav
tako navaja skupne številke za vsa letala na reaktivni pogon, po katerih je bilo konec leta 2000 naročil družbe GECAS 796,
medtem ko je bilo naročil podjetja ILFC 535. Glede teh številk je treba opozoriti na to, da se nanašajo na velika regionalna
letala in velika komercialna letala, kar pojasnjuje razliko glede na številke, ki jih je navedla tožeča stranka.
To, da je ILFC po drugih merilih večje od GECAS, ob upoštevanju velikosti flote te, ne pomeni, da je Komisija, s tem ko je
menila, da je GECAS največja lizinška družba, storila dejansko napako ali očitno napako v presoji, niti s tem ko je menila,
da je bila GECAS v letih pred koncentracijo največji svetovni kupec letal.
Dodati je treba, da pravilnost razlogovanja Komisije ni odvisna od tega, ali je bil pravilen nakupni delež velikih komercialnih
letal in zato motorjev, ki jih poganjajo, s strani GECAS 10-odstoten, kot v uvodni navedbi 122 izpodbijane odločbe navaja
Komisija, ali od 7‑ do 8‑odstoten, kot navaja tožeča stranka. Razlika med temi številkami namreč ne vpliva bistveno na Komisijino
analizo. Kar je pomembno v obravnavanih okoliščinah, je vprašanje, ali je GECAS zaradi svoje dejavnosti nakupov in lizinga
letal lahko dejansko bistveno vplivala na izbiro motorjev s strani proizvajalcev letal in letalskih družb.
V zvezi s tem je to, da je imela tožeča stranka od 7‑ do 10-odstoten tržni delež, ki ji je bil po zaslugi preferencialnih
nakupov GECAS praktično zagotovljen, nezanemarljiva prednost zanjo. Ob domnevi, da so bili preferencialni nakupi GECAS v praksi
vsaj v določeni meri izravnani z nakupi s strani drugih lizing podjetij, je namreč tožeča stranka v nasprotju s svojimi konkurenti
lahko z visoko stopnjo gotovosti predvidela določen del svoje prodaje, medtem ko so morebitni izravnalni nakupi drugih lizinških
podjetij z vidika drugih proizvajalcev motorjev do njihove uresničitve predstavljali v najboljšem primeru potencialno prodajo.
Poleg tega Komisija v uvodnih navedbah od 140 do 145 izpodbijane odločbe opozarja na to, da konkurenti tožeče stranke ne morejo
replicirati lizinškega podjetja, ki bi bilo enakovredno GECAS, v uvodnih navedbah 209 in 210 pa navaja, da Pembroke – lizinško
podjetje, v katerem je s 50 % udeleženo Rolls‑Royce – ni primerljivo z GECAS in nima izključne nakupne politike v korist motorjev
Rolls‑Royce. Tožeča stranka ne izpodbija teh dejanskih ugotovitev, ampak navaja, da lahko konkurenti tožeči stranki konkurirajo
ne glede na obstoj GECAS. Treba je zaključiti, da so zadevne uvodne navedbe pravilne in pomembne, saj ugotavljajo izključevanje
ene od možnosti konkurentov tožeče stranke, da ji lahko konkurirajo.
Finančna moč GE Capital
Komisija je – ne da bi ji tožeča stranka nasprotovala – ugotovila, da ima od finančne moči GE Capital korist celotna skupina
podjetij, katere del je, zlasti ker uživajo oceno kreditne sposobnosti „AAA“, ki jim omogoča lažji dostop do finančnih trgov
kot njihovim konkurentom (glej uvodno navedbo 142 izpodbijane odločbe in opombo 32).
Sodišče prve stopnje mora torej to dejstvo upoštevati.
Ugotovitve v zvezi z vplivanjem GECAS in GE Capital na stranke tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala
Komisija v razlogovanju analizira dve različni okoliščini, in sicer, prvič, tisto, v kateri proizvajalec letal izbere samo
en motor za vgradnjo v novo platformo, in drugič, tisto, v kateri končni izbor motorja med različnimi potrjenimi motorji za
neko platformo iz več virov opravi letalska družba. Po njenem mnenju je treba pri prvi okoliščini upoštevati vpliv odvisnih
družb tožeče stranke na proizvajalca letal, medtem ko je v drugem primeru pomembnejši njun vpliv na letalske družbe.
Tožeča stranka v celoti zavrača tako razlogovanje in zlasti navaja, da po ekonomski teoriji ni mogoče, da bi kupec, ki predstavlja
manj kot 10 % nakupov na določenem trgu, lahko bistveno komercialno vplival na ta trg. Zato naj različni primeri in ugotovitve
Komisije glede tega ne bi bili pomembni.
–       Vpliv GE na proizvajalce motorjev zaradi moči njenih odvisnih družb
Komisija se glede vpliva GE Capital in GECAS na proizvajalce letal glede velikih komercialnih letal med drugim opira na primer,
ki zadeva letalo družbe Boeing B777X (podaljšana različica B777). Komisija v uvodni navedbi 166 izpodbijane odločbe navaja,
da je tožeča stranka to izključnost (ekskluzivnost) pridobila po zaslugi kombinacije dejavnikov, ki jim njeni konkurenti ne
morejo konkurirati, pa čeprav so vsi tehnično sposobni dobavljati tak motor. V zvezi s tem se sklicuje na interne dokumente
GE, ki naj bi potrjevali, da je kombinirana ponudba, ki je uspela na razpisu, vključevala […]
Natančneje, dokumenta z dne 12. maja 1999 s številkami 120 CID 000168 oziroma 120 CID 000166 vsebujeta besedilo: „ […]“ in
„[…]“
Tožeča stranka je na obravnavi priznala, da je GECAS „imela določeno vlogo“ pri izbiri reaktivnega motorja za to letalsko
platformo, vendar pa navaja tudi, da pogodba, ki sta jo oktobra 1999 podpisali tožeča stranka in Boeing, ne izraža vsebine
teh dokumentov, zlasti ker naročila GECAS niso bila obravnavana kot naročila za lansiranje in bi morala biti predmet nadaljnjih
pogajanj. Kljub temu pa zadevna pogodba Sodišču prve stopnje ni bila predložena. Nasprotno pa je Komisija v odgovoru na tožbo
navedla – ne da bi ji tožeča stranka glede tega nasprotovala –, da je Boeing julija 2000 najavila, da ima GECAS […], kar je
skladno z informacijami iz obeh zgoraj navedenih dokumentov.
Ob upoštevanju vsega navedenega je pravno zadostno dokazano, da se je GECAS pred lansiranjem letala B777X družbe Boeing zavezal,
pa naj bo to pravno zavezujoče ali samo komercialno, da bo […], in da je ta obveznost tožeči strani pomagala pri tem, da je
sklenila pogodbo, s katero je postala izključni dobavitelj reaktivnih motorjev, s katerimi je bilo treba opremiti zadevno
platformo.
Tožeča stranka je glede […] na obravnavi navedla, da ni imela GE Capital nobene vloge pri pogajanjih o tem projektu […].To
ni nezdružljivo s Komisijino teorijo, saj ta v izpodbijani odločbi ne trdi, da je GE Capital tista, ki je […] Identiteta pravne
osebe iz skupine GE, ki je […], ni pomembna, saj ni sporno, da gre za [...]
Komisija v zvezi s tem primerom v uvodni navedbi 160 izpodbijane odločbe navaja tudi, da je GE „v resnici zaostajalo za [Rolls-Royce],
vendar pa je v smislu naročil za reaktivne motorje za klasično različico [B777] tesno sledil P&W“, vendar pa je to morebitno
omejitev pri koristih od standardizacije nadomestilo, s tem da je pridobilo izključnost pri dobavi reaktivnih motorjev za
B777X. Po mnenju Komisije dogodki, ki so vodili v to, da je Boeing za B777X izbrala motor tožeče stranke, kažejo na to, da
je lahko tožeča stranka po zaslugi komercialnega prispevka svojih odvisnih družb uspela na tem razpisu in postala izključna
dobaviteljica motorjev kljub pomanjkljivostim svojega proizvoda v določenem smislu, česar tožeča stranka ne zanika.
Tožeča stranka v zvezi s tem navaja, da je morala za opremljanje B777X pristati na velike popuste, saj je bil njen reaktivni
motor manj konkurenčen kot motorja P&W in Rolls-Royce za klasično različico te platforme. Iz tega sklepa, da je konkurenca
na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala ostra.
Kolikor tožeča stranka navaja, da je morala zagotoviti popuste, da bi uspela na javnem razpisu v zvezi z B777X, tega, da neki
dobavitelj reaktivnih motorjev [...] (glej zgoraj navedeno točko 205), ni mogoče enačiti z zagotavljanjem popustov. Namreč,
[…]
Treba je ugotoviti, da to, da je tožeča stranka lahko ponudila take komercialne pogoje, kot jih je v obravnavani zadevi za
Boeing, kaže njeno neodvisnost v razmerju do njenih konkurentov v smislu sodne prakse, navedene zgoraj v točki 117. To, da
ni mogla razviti motorja, ki bi bil objektivno enak motorjema njenih konkurentov, ji namreč ni preprečilo uspeha na razpisu.
GE se je lahko v okviru razpisa, na katerem verjetno ne bi uspelo, če bi bili edini pomembni merili kakovost njegovega proizvoda
in dobavna cena, odločilo, da je bilo treba to okoliščino popraviti z uporabo sredstev zunaj upoštevnega trga.
Iz tega sledi, da je tožeča stranka glede tega bistvenega vidika svoje komercialne politike lahko ravnala neodvisno. Komisija
je torej v izpodbijani odločbi (glej zlasti uvodno navedbo 121 in naslednje, 162 in naslednje ter 229) zakonito ugotovila,
da to, da se je tožeča stranka lahko tako žrtvovala – v nasprotju s konkurenti ali vsaj bolj kot oni –, kaže njeno komercialno
neodvisnost. Različne komercialne možnosti, ki jih ima, jo namreč ščitijo pred takojšnjimi komercialnimi pritiski zaradi konkurence
P&W in Rolls-Royce. Lahko si torej dovoli […], ne da bi zaradi takega ravnanja trpela škodljive posledice.
V zvezi s tem je treba prav tako spomniti na to, da se zgoraj v točki 101 navedena sodba Hoffmann-La Roche proti Komisiji
nanaša na trge proizvodov tekoče porabe, medtem ko se obravnavana zadeva nanaša na proizvode, ki se prodajajo v okviru občasnih
razpisov, od katerih se vsak nanaša na prodajo visoke vrednosti in za katere so značilna daljša pogajanja. V teh okoliščinah
nujno pride do finančnih koncesij ponudnikov v taki ali drugačni obliki, saj je to sestavni del takega postopka pogajanj.
Tako dejstvo, da je tožeča stranka ponudila popuste za to, da je uspela na določenih razpisih, v obravnavanih okoliščinah
ni nezdružljivo z obstojem njenega prevladujočega položaja.
Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ugotoviti, da je Komisija upravičeno lahko zaključila, ne da bi s tem storila očitno
napako v presoji, da dejstvo, da je tožeča stranka na razpisu v zvezi z izključnim opremljanjem B777X z motorji uspela po
zaslugi komercialnega prispevka svojih odvisnih družb, ne kaže na zdravo stanje konkurence, ampak na njeno tržno moč.
Tožeča stranka prav tako izpodbija navedbo Komisije, da je GECAS ravnala kot „launch customer“ ali „boost customer“ (uvodni
navedbi 133 in 193 izpodbijane odločbe), zlasti za […], ter navaja, da če GECAS ni ravnala v tem smislu, potem Komisijina
teorija glede velikosti komercialnega vpliva GECAS ni pravilna. Tožeča stranka navaja, da pričanja […] kot tudi […] in […]
potrjujejo, da GECAS ni bila „launch customer“. Po mnenju tožeče stranke je „launch customer“ stranka, ki izvede prednaročilo,
na katero se proizvajalec letal opre pri odločanju, ali bo začel proizvodnjo določenega letala. Po njenem mnenju naj lizinških
podjetij ne bi bilo mogoče splošno šteti za „launch customerje“. Komisija meni, da je ravnanje […] glede tega „čudno“. Navaja,
da je […] najprej navedlo, da je imel vlogo „launch customerja“ za več letal [...] in [...], vendar pa se zdi, da je [...]
kasneje spremenilo opredelitev tega pojma in je uradno ta status priznalo […], v nasprotju z udeležbo pri lansiranju, samo
za […]
Najprej je treba ugotoviti, da sklicevanja na pojem „launch customer“ v izpodbijani odločbi v ničemer ne prispevajo k njenemu
razlogovanju. Čeprav to, da GECAS kasneje naroči letala, lahko poveča število letal, ki jih poganjajo motorji GE, v flotah
letalskih družb, pa so taka kasnejša naročila prepozna za to, da bi lahko neposredno vplivala na izbiro s strani proizvajalcev
letal. Proizvajalec nekega letala se glede tega, s katerim motorjem bo opremil letalo ali kateri motorji bodo na voljo na
platformi, odloča ob začetnem lansiranju. Iz tega načeloma sledi, da lahko GECAS vpliva na izbiro motorja ali motorjev s strani
proizvajalcev letal samo ob lansiranju platforme.
Kljub temu pa je treba opozoriti na to, da je to, ali je v zvezi z vlogo lizinških podjetij na splošno in GECAS posebej v
razmerju do proizvajalcev letal izraz „launch customer“ primeren in ali je izraz „boost customer“ uporaben ali ne, minimalno
pomembno v širšem kontekstu razlogovanja Komisije. Kar je v zvezi s tem pomembno, je vprašanje, ali lahko GECAS vpliva na
izbiro motorjev za opremljanje določenih platform s strani proizvajalcev letal. Iz zgoraj navedenega primera v zvezi z letalom
B777X izhaja, da je ravnanje GECAS pomembno prispevalo k temu, da se je Boeing odločila za izključno opremljanje z motorjem
tožeče stranke. Zato je treba zaključiti, da GECAS dejansko ima vpliv, ki ga je ugotovila Komisija, ne da bi bilo treba presoditi
o tem, ali je bila po mnenju proizvajalcev letal „launch customer“ ali za „boost customer“.
–       Vpliv GE na letalske družbe zaradi moči njenih odvisnih družb
Glede vpliva odvisnih družb tožeče stranke na letalske družbe Komisija navaja, da vpliv GECAS precej presega njen nakup približno
10 % velikih komercialnih letal, ki se prodajo po svetu, saj kupuje letala, ki jih poganjajo motorji GE, na preračunljiv način,
to je preden obstaja končna stranka za ta letala (uvodna navedba 123 izpodbijane odločbe), tako da lahko „zaseje“ (seed) prodajo
motorjev GE pri majhnih letalskih družbah, kar ustvarja, ohranja in krepi položaj GE, še posebej glede na zgornje ugotovitve
v zvezi s standardizacijo (glej uvodno navedbo 125 izpodbijane odločbe).
Komisija se v zvezi s tem v uvodni navedbi 135 izpodbijane odločbe sklicuje na primer China Eastern, opisan zgoraj v točki
157 v kontekstu učinkov standardizacije. Iz odlomka letnega poročila GE za leto 1999, navedenega v navedeni uvodni navedbi,
izhaja da je GECAS tej družbi pomagala na več načinov, vključno s standardizacijo njene flote „z ozkotrupnimi letali Airbus,
opremljenimi z reaktivnimi motorji CFM[I]“. Taka standardizacija flote po zaslugi posega GECAS ustreza pojavu „sejanja“, ki
ga opisuje Komisija, saj si GECAS prizadeva ustvariti okoliščino, v kateri standardizacija pretehta v korist prihodnjega nakupa
motorjev tožeče stranke s strani določene letalske družbe. Zato zadevni odlomek podpira Komisijino teorijo glede obstoja tega
pojava.
Komisija se je v uvodni navedbi 136 izpodbijane odločbe, natančneje v opombi 45 v zvezi z njo, sklicevala na primer v zvezi
z […], ki ga je podrobneje opisala v uvodni navedbi 192 iz tistega dela izpodbijane odločbe, ki je posvečen analizi P&W. Iz
internega elektronskega sporočila tožeče stranke, navedenega v navedeni uvodni navedbi 192, izhaja med drugim to: „[…]“ Avtor
zadevnega sporočila si je prav tako čestital, da je ta uspeh imel […] Poleg tega je navedel, da „[…]“
Iz teh konkretnih primerov izhaja, da je tožeča stranka menila, da so lizinške storitve, ki jih GECAS lahko ponudi letalskim
družbam, v določenih primerih imele pomembno vlogo, s tem da so tožeči stranki omogočile pridobiti pogodbe za opremljanje
letal določene letalske družbe.
Drugi element, na kateri se za zavrnitev navedbe tožeče stranke, da namen družbe GECAS ni bil tržiti motorje tožeče stranke,
pred Sodiščem prve stopnje sklicuje Komisija, to je interni dokument GECAS št. 702 CID 000080, se glasi: „[…]“ Ta dokument
namreč potrjuje obstoj takega strateškega cilja.
Komisija glede strateškega prispevka GE Capital v razmerju do letalskih družb v uvodni navedbi 117 izpodbijane odločbe navaja
tudi članek, ki naj bi ga napisal takratni predsednik in hkrati generalni direktor tožeče stranke Jack Welch:
„In kaj je [GE] Capital prispevala k GE? Na eni strani dragocene stranke: [GE] Capital strankam oddelkov GE, kot so Aircraft,
Power System in Automotive, ponuja financiranje, kar tem pomaga pri sklepanju velikih pogodb. Grožnja stečaja Continental
Airlines leta 1993 je eden od najbolj opaznih primerov obstoja morebitne povezave. Posojila GE Capital so Continental Airlines
pomagala pri ponovni vzpostavitvi letov. Kasneje je Continental izvedla veliko naročilo novih letal – večinoma opremljenih
z reaktivnimi motorji GE. Svetovalec Tichy je povedal: ,[GE] Capital je del ponudbe industrijskega dela GE, s katero se želi
premagati konkurenco.‘“
Tožeča stranka glede navedb iz istega članka v odgovoru na tožbo ugotavlja, da je ta članek napisal novinar revije Fortune.
Vendar pa Komisija v izpodbijani odločbi, opombah 37 in 38, navaja, ne da bi tožeča stranka temu nasprotovala, da je tožeča
stranka sama objavila zadevni članek na svoji spletni strani. Iz te elektronske objave izhaja, da tožeča stranka ni nasprotovala
in je celo podpirala v njem navedeno analizo.
Komisija nato v uvodnih navedbah od 118 do 120 izpodbijane odločbe navaja, da je Continental Airlines od finančne pomoči,
opisane v zadevnem navedku, vedno ko je kupoval velika komercialna letala, pri katerih je bila taka izbira mogoča, izbral
motorje tožeče stranke. Komisija iz tega sklepa, da se zdi, da je bila finančna pomoč GE Capital Continental Airlines pogojevana
s tem, da ta pristane na preferencialno politiko glede reaktivnih motorjev tožeče stranke.
Tožeča stranka ne izpodbija dejanskega stanja v zvezi s temi primeri. Tako na primer ne komentira primera China Eastern, glede
primera iz zgoraj navedene točke 222 pa navaja, da je v zadevnem elektronskem sporočilu navedeno tudi, da je bila komercialna
akcija „zelo naporna“. Za primer Continental Airlines tožeča stranka navaja, da gre za osamljen primer, in trdi, da Komisija
noče presoditi o pomenu ali vplivu prakse, ki jo opisuje. Treba je zaključiti, da ti argumenti ne zmanjšujejo utemeljenosti
Komisijine teorije, saj je v izpodbijani odloči ustrezno pojasnila pomembnost teh primerov v zvezi z vlogo GECAS in GE Capital
pri trženju motorjev tožeče stranke za velika komercialna letala pri letalskih družbah.
–       Zaključek glede vpliva GE zaradi moči njenih odvisnih družb
Ob upoštevanju vsega navedenega in glede na konkretne primere, ki jih je predstavila Komisija, da bi prikazala vpliv GE zaradi
komercialne moči njenih odvisnih družb, katere pravilnost in pomembnost v tem postopku ni bila zmanjšana, je treba zavrniti
očitek tožeče stranke, po katerem takega vpliva ni bilo. Natančneje, njeni argumenti, ki temeljijo na neobičajnosti ugotovitev
Komisije glede na ekonomsko teorijo, ne morejo prevladati nad trdnimi dokazi, ki jih je ta predložila.
Ugotovitve v zvezi s številkami glede spremembe tržnega deleža tožeče stranke, potem ko je GECAS začela s kupovanjem in z
lizingom letal
Komisija je v uvodni navedbi 138 izpodbijane odločbe primerjala položaj tožeče stranke na trgu, preden je GECAS začela s preračunljivimi
nakupi (od 1988 do 1995), s položajem po tem datumu (od 1996 do 2000). Ugotovila je, da čeprav je prodaja reaktivnih motorjev
GE lizinškim podjetjem, vključno z GECAS, za več kot 20 odstotnih točk povečala tržni delež (to je za več kot 60 %), pa so
se neposredni nakupi motorjev GE s strani letalskih družb zmanjšali za manj kot 5 točk (to je za manj kot 10 %). Komisija
je iz tega zaključila, da nakupi drugih lizinških podjetij in letalskih družb niso izravnali preferencialnih nakupov GECAS,
ter da je torej dejavnost te povzročila neto preusmeritev tržnega deleža v korist GE.
Tožeča stranka utemeljeno opozarja na to, da zgoraj navedeno razlogovanje ne pomeni primerljivosti velikosti tržnega deleža,
ki ga predstavljajo nakupi lizinških podjetij, s tržnim deležem, ki ga predstavljajo neposredni nakupi letalskih družb. Iz
tega namreč sledi, da Komisija s sklicevanjem na navedene podatke ni dokazala, da se je zaradi GECAS tržni delež tožeče stranke
na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala skupno povečal.
Tožeča stranka poleg tega navaja, da številke, ki jih je predložila, zlasti tiste iz priloge k njeni tožbi, to je iz analize
profesorja Nalebuffa (priloga 7.4), v zvezi z nakupi vseh lizinških podjetij, vključno z družbo GECAS, dokazujejo to, da pozitivnega
učinka dejavnosti GECAS na prodajo tožeče stranke ni bilo, prav tako pa dokazujejo tudi resničen obstoj izravnave v korist
nakupov motorjev drugih proizvajalcev motorjev, ki niso GE, s strani drugih lizinških podjetij, in sicer kot odziv na preferencialno
politiko GECAS. Tožeča stranka se v zvezi s tem sklicuje na navedbo Komisije iz njene duplike, po kateri se je prodaja tožeče
stranke zmanjšala na samo […] % namesto [...] %, in sicer po zaslugi nakupov s strani GECAS, s katero želi dokazati napačnost
Komisijine teorije glede povečanja tržnega deleža tožeče stranke zaradi GECAS.
Treba je opozoriti na to, da se številke iz poročila profesorja Nalebuffa nanašajo samo na platforme iz več virov, pri katerih
obstaja izbira med motorji CFMI/GE in drugimi motorji. Te številke torej izključujejo letala, za katera je potrjen le en motor,
še posebej B737, ki ga poganja izključno motor tožeče stranke. Tako gre pri tem, ko tožeča stranka navaja, da se je njen tržni
delež po mnenju Komisije zmanjšal, za navedbe zunaj konteksta, ki zadevajo le del trga reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala.
Poleg tega Komisija kritizira izbiro dejanskega stanja s strani profesorja Nalebuffa glede njegove obravnave statističnih
podatkov, zlasti kolikor je domneval, da naj bi že opravljena izbira končnih uporabnikov za določeno število letal pomenila
prihodnjo izbiro drugih letal, ki jih naročajo lizinška podjetja in za katera motorji še niso bili izbrani. Treba je namreč
ugotoviti, da je bilo v številkah, ki jih je uporabil profesor Nalebuff, število naročil, pri katerih motor še ni bil izbran,
v zadnjih nekaj letih še posebej veliko, kar ni izogibno, vendar pa to zelo zmanjša zanesljivost teh številk. Glede na to,
da je profesor Nalebuff do zaključka, da so se druga lizinška podjetja odzvala na preferencialne nakupe s strani GECAS, prišel
s primerjavo zadnjih treh let, to je 1998, 1999 in 2000, ter predhodnega obdobja od 1991 do 1997 velja to pomanjkanje zanesljivosti
tudi za navedeni zaključek.
Treba je ugotoviti, da določeno povečanje deleža reaktivnih motorjev s strani konkurentov tožeče stranke, ki jih kupijo lizinška
podjetja, ni izogibno, razen če je učinek prenosa tržnega deleža zaradi nakupov GECAS popoln v tem smislu, da vsak motor,
ki ga proizvede tožeča stranka in kupi GECAS, predstavlja dodatno prodajo glede na tisto prodajo, ki bi bila dosežena, če
GECAS ne bi bilo. Seveda obstaja povpraševanje po reaktivnih motorjih konkurentov tožeče stranke, zlasti ob upoštevanju zgoraj
navedenih prednosti standardizacije, saj so se nekatere letalske družbe za te reaktivne motorje odločile že v preteklosti.
Glede na to, da ima GECAS pomemben tržni delež pri lizingu in načeloma ne kupuje reaktivnih motorjev, ki jih proizvajajo konkurenti
tožeče stranke, bodo povpraševanje po drugih motorjih nujno zadovoljila druga lizinška podjetja.
Argumenta tožeče stranke, da se bodo druga lizinška podjetja zavestno odzvala na preferencialne nakupe GECAS zaradi trženja
drugih reaktivnih motorjev, je lahko pomemben samo, če ta podjetja sama izbirajo motorje, s katerimi so opremljena letala.
Komisija pa v izpodbijani odločbi glede nedavnih naročil ILFC ugotavlja, da ostaja izbira motorjev v večini primerov „odprta“,
v nasprotju s politiko družbe GECAS „GE-only“, kar prihodnjim strankam ILFC, to je letalskim družbam, omogoča sodelovanje
pri izbiri reaktivnih motorjev (uvodna navedba 137 izpodbijane odločbe). To dejansko okoliščino potrjujejo številke, ki jih
je predložila tožeča stranka, in sicer v poročilu profesorja Nalebuffa.
Komisija je – kot je bilo ugotovljeno zgoraj – v izpodbijani odločbi ugotovila, da se je tržni delež tožeče stranke, merjen
v smislu vgrajenih reaktivnih motorjev, od konca leta 1995 povečeval (uvodne navedbe od 74 do 76 izpodbijane odločbe ter priloga I).
Kljub temu pa tožeča stranka ugotavlja, da povečanje števila vgrajenih motorjev tožeče stranke od leta 1995 ni mogoče pripisati
GECAS, saj je mogoče od tega povečanja [...] motorjev le [...] motorjev mogoče pripisati naročilom GECAS. Komisija teh številk
ne izpodbija, izpostavlja pa zapozneli učinek naročil po začetku dejavnosti GECAS glede vgrajenih motorjev, saj so ti merilo
tržnega deleža, ki je odvisno od dejanske dobave letal z reaktivnimi motorji, ki jih poganjajo. Prav tako opozarja na to,
da se je število vgrajenih motorjev tožeče stranke precej povečalo od leta 1999, to je odkar se je lahko občutilo učinek GECAS.
Treba je torej ugotoviti, da čeprav motorji, ki jih kupuje GECAS, prispevajo k povečanju vgrajenih motorjev tožeče stranke,
na kar se sklicuje izpodbijana odločba, in čeprav se zdi, da se ta prispevek postopoma povečuje, pa je ostal minimalen. Kljub
temu pa ta okoliščina ne dokazuje, da GECAS ni imela pomembnega vpliva na razmerje moči na trgu reaktivnih motorjev za velika
komercialna letala. Dejansko – in zlasti ob upoštevanju ugotovitev iz prejšnje točke – pa je prezgodaj presojati o velikosti
vpliva GECAS glede na številke v zvezi s spremembami števila vgrajenih reaktivnih motorjev. Zato čeprav iz izpodbijane odločbe
izhaja, da je začetek nakupovanja GECAS sovpadal s povečanjem tržnega deleža tožeče stranke glede števila vgrajenih motorjev,
Komisija v izpodbijani odločbi ni dokazala vzročne zveze med tema okoliščinama.
Na podlagi vsega navedenega je treba zaključiti, da Komisija ni dokazala, da se je zaradi nakupov GECAS tržni delež tožeče
stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala skupno povečal. Nasprotno pa tožeča stranka tudi ni dokazala,
da GECAS ni imela nobenega pozitivnega vpliva na skupni tržni delež tožeče stranke niti da so se druga lizinška podjetja odzvala
na preferencialne nakupe GECAS s tem, da so sprejela nasprotno preferencialno politiko v korist motorjev njenih konkurentov.
Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba zaključiti, da je zgornja statistična argumentacija strank brez zmagovalca. Pomanjkanje
statistične podpore razlogovanju Komisije je treba upoštevati pri presoji pravilnosti tega kot celote. Vendar pa je treba
prav tako upoštevati tudi to, da tudi nasprotna teorija tožeče stranke, po kateri dejavnost GECAS ni imela nobenega vpliva
na trg, ni bila dokazana z zadevnimi številkami.
Zaključek glede vertikalne integracije
Komisija je na podlagi zgoraj navedenih dokazov lahko utemeljeno zaključila, da je tožeča stranka zaradi dejavnosti svojih
odvisnih družb imela na voljo komercialna sredstva, ki jih je, vsaj v določenih primerih, uporabila za to, da je uspela na
razpisih, na katerih brez njihove dejavnosti verjetno ne bi uspela. GECAS in/ali GE Capital sta namreč v določenih primerih
imeli odločilno vlogo pri izbiri motorjev s strani proizvajalcev letal ali letalskih družb. Poleg tega dokumenti, ki jih navaja
Komisija, dokazujejo, da je imela tožeča stranka komercialno politiko, ki je vključevala uporabo te možnosti za povečanje
svoje moči na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala.
To, da Komisija s sklicevanjem na statistične podatke v izpodbijani odločbi ni uspela dokazati, da je to, da je tožeča stranka
uporabljala to moč, imelo pozitiven učinek na njen svetovni tržni delež na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala, ne zmanjšuje utemeljenosti njene teorije o komercialnem vplivu GECAS. Glede na to, da je Komisija za konkretne primere
uspela dokazati, da je tožeča stranka namenoma uporabila komercialne možnosti iz naslova dejavnosti GECAS in finančno moč
GE Capital za trženje svojih motorjev ter da je bila ta politika uspešna, je pravno zadostno dokazala svojo analizo glede
tega, da uporaba teh komercialnih vzvodov prispeva k njenemu prevladujočemu položaju.
d)     Konkurenčno stanje na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
Tožeča stranka izpodbija navedbo Komisije, da je bila tožeča stranka sposobna izničiti vsakršno učinkovito konkurenco s strani
P&W in Rolls-Royce na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala (uvodna navedba 163 izpodbijane odločbe in zgoraj
navedena točka 109). Glede tega je dovolj ugotoviti, da Komisiji, da bi dokazala, da je bil položaj tožeče stranke prevladujoč,
ni bilo treba dokazati, da bi bilo tako izničenje posledica prevladujočega položaja tožeče stranke na tem trgu (glej zgoraj
navedeno točko 114). Čeprav bi bila namreč taka posledica najskrajnejši primer obstoja takega položaja, pa ni nujno, da bi
bila njegova posledica. Navedena argumentacija tožeče stranke, ki temelji na domnevni nedokazanosti takega izničenja, torej
v obravnavanih okoliščinah ni pomembna.
Prav tako je treba ugotoviti, da je Komisija v izpodbijani odločbi v uvodni navedbi 164 navedla, da je tožeča stranka uspela
svoje proizvode vgraditi v desetih od zadnjih dvanajstih platform, za katere so proizvajalci letal ponujali izključnost (ekskluzivnost).
Komisija je v odgovoru na tožbo glede tega opozorila na to, da je tožeča stranka uspela na vseh razpisih za platforme, pri
katerih je sodelovala. Tožeča stranka nasprotuje tej analizi in meni, da je, nasprotno, konkurenca na trgu ostra.
Tožeča stranka utemeljeno opozarja na to, da več od teh platform ni bilo platform za velika komercialna letala, ampak so bile
platforme za velika ali majhna regionalna letala. Glede na to, da je Komisija za presojo obstoja prevladujočega položaja opredelila
tri ločene trge, ki ustrezajo tem trem kategorijam letal, številka, na katero se sklicuje glede tega, ni pomembna za posamezen
trg, med drugim tudi za trg velikih komercialnih letal.
Podobno se primer, na kateri se sklicuje tožeča stranka, da bi dokazala, da ni uspela na vseh razpisih glede izključnosti,
na katerih je sodelovala, nanaša na majhno regionalno letalo ERJ-145. Ta primer je torej brez pomena za obravnavano zadevo,
saj Komisija tega trga v izpodbijani odločbi ni analizirala.
Tožeča stranka je na obravnavi analizirala zadnje štiri razpise za opremljanje velikih komercialnih letal z motorji. Navaja,
da je bil za letalo družbe Airbus A318 v začetku potrjen le en motor, to je motor P&W, kasneje pa je bil potrjen še motor
CFMI. Po neuspešnih pogajanjih med GE in Airbus glede opremljanja z motorji A340 500‑600, je slednja izbrala motor Rolls-Royce.
Za A380 sta potrjena motorja Rolls-Royce in Engine Alliance, tako da je tožeča stranka, končno, kljub ostri konkurenci Rolls-Royce
uspela na razpisu za B777X. Tožeča stranka iz teh primerov sklepa, da če se jih upošteva kot celoto, nima prevladujočega položaja
na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala.
Komisija je glede konkretnega primera v zvezi z opremljanjem z motorji A 340 500‑600 v uvodni navedbi 170 izpodbijane odločbe
preučila zadevni razpis in ugotovila, da […] Tožeča stranka tega ne izpodbija, ampak navaja, da […] Vendar pa […] ta argumentacija
ne zmanjšuje utemeljenosti Komisijinega zaključka, da ta primer kaže na prevladujoč položaj GE.
Splošno gledano štirje razpisi, ki jih je tožeča stranka navajala na obravnavi, ne dokazujejo očitne napake Komisije v presoji
glede obstoja prevladujočega položaja tožeče stranke. Iz teh primerov res izhaja, da je obstajala konkurenca na trgu motorjev
za velika komercialna letala. Vendar pa, kot je bilo navedeno zgoraj, obstoj konkurence na trgu ni nezdružljiv s tem, da ima
eden od konkurentov na voljo taka sredstva, da v veliki meri ravna neodvisno od svojih konkurentov. Obstoj prevladujočega
položaja namreč ni sinonim za monopol, zato dejstvo, da so konkurenti prevladujočega podjetja uspeli na nekaterih razpisih,
ne zadošča za zmanjšanje utemeljenosti zaključka, da ima to prevladujoč položaj.
Podobno ugotovitve iz zgoraj navedenih točk 244 in 245 glede pomembnosti določenih navedb iz izpodbijane odločbe niso odločilne
v razmerju do splošne zgradbe analize predhodnega prevladujočega položaja tožeče stranke na zadevnem trgu. Zato ne zmanjšujejo
utemeljenosti zaključka Komisije v zvezi z obstojem tega predhodnega prevladujočega položaja.
e)     Neobstoj ali šibkost konkurenčnega in komercialnega pritiska
Pritisk konkurentov
Komisija glede konkurentov tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala v izpodbijani odločbi ugotavlja,
da se tržni delež P&W na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala postopoma zmanjšuje (uvodne navedbe od 174
do 195 izpodbijane odločbe) in da je Rolls-Royce, čeprav je tehnično gledano upošteven konkurent, vendar pa […], ob upoštevanju
njegove majhnosti v razmerju do tožeče stranke (uvodne navedbe od 196 do 223).
Tožeča stranka opozarja na to, da je Komisija v odločbi Engine Alliance menila, da sta P&W in Rolls-Royce resna ter upoštevna
konkurenta tožeče stranke. V zvezi s tem je treba spomniti, da niti Komisija niti
a fortiori
Sodišče prve stopnje v obravnavani zadevi nista vezana na ugotovitve iz odločbe Engine Alliance (glej zgoraj navedeni točki
118 in 120 ter navedeno sodno prakso).
Treba je opozoriti na to, da razmerje moči med različnimi podjetji, ki si konkurirajo na nekem trgu, izhaja načeloma iz zapletene
ekonomske presoje, v zvezi s katero ima Komisija določeno območje proste presoje (glej zlasti zgoraj navedeno točko 60 in
naslednje ter navedeno sodno prakso).
Komisija v obravnavani zadevi ne zanika obstoja določene konkurence s strani P&W in Rolls-Royce na trgu reaktivnih motorjev
za velika komercialna letala.
–       Položaj P&W
Natančneje, glede P&W Komisija navaja dokumentarne dokaze in številke, iz katerih izhaja, da motorji, ki jih proizvaja ta
proizvajalec motorjev, poganjajo v glavnem letala, ki niso več v proizvodnji, ter da se njen tržni delež zmanjšuje.
To sorazmerno zmanjševanje se še posebej kaže v tem, da je njegov tržni delež glede vgrajenih motorjev v letalih, ki niso
več v proizvodnji, višji od tržnega deleža glede vgrajenih motorjev v letalih, ki so še v proizvodnji (uvodna navedba 81 izpodbijane
odločbe). Poleg tega je njegov tržni delež za vgrajene motorje v letalih, ki so še v proizvodnji (26,5 %), višji od tržnega
deleža za naročene motorje, ki znaša samo 16 %.
Komisija se med drugim sklicuje na trditve predsednika UTC, obvladujoče družbe P&W, z dne 22. septembra 1999, ki jih je eden
od zaposlenih povzel v interni zabeležki in po katerih se trenutno več motorjev P&W umika iz uporabe kot motorjev drugih proizvajalcev
ter po katerih je bila polovica od 450 „prizemljenih“ („parked“) letal leta 1999 opremljenih z motorji P&W (uvodna navedba 177
izpodbijane odločbe). Glede na letno poročilo UTC za leto 2000 so se prihodki P&W med letoma 1998 in 1999 zmanjšali za 202
milijona USD, to je za 3 %, kar izraža zmanjšanje dobav civilnih in vojaških motorjev ter zmanjšanje obsega komercialnih nadomestnih
delov, kar je bilo deloma izravnano zlasti s povečanjem dejavnosti komercialne prenove in popravil (uvodna navedba 181). Komisija
v uvodni navedbi 183 izpodbijane odločbe prav tako ugotavlja, da […]
Komisija v uvodnih navedbah od 185 do 187 izpodbijane odločbe nadaljuje s tem, da se zdi, da […]. Komisija iz tega sklepa,
da bodo neodvisne dejavnosti P&W v prihodnje v glavnem osredotočene na druge trge motorjev, ki niso reaktivni motorji za velika
komercialna letala.
Tožeča stranka neposredno ne nasprotuje dejanskemu stanju, kot ga v zvezi s tem ugotavlja Komisija, navaja pa, da P&W še naprej
vlaga v izboljšanje svojih motorjev in da je sodelovala s tožečo stranko v Engine Alliance zaradi razvoja popolnoma novega
motorja za opremljanje A380 in B747‑400. Prav tako opozarja na to, da prodaja motorjev P&W, ki poganjajo A318, presega prodajo
alternativnih motorjev CFMI za to platformo. Treba je ugotoviti, da te okoliščine, čeprav dejansko kažejo na to, da je P&W
še naprej dejavno na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala, ne zmanjšujejo utemeljenosti Komisijine teorije.
Res je, kot s sklicevanjem na navedbo iz uvodne navedbe 192 izpodbijane odločbe [...] navaja tožeča stranka, da si s P&W na
določenih trgih konkurirata, včasih celo ostro. Nasprotno pa trend in višina tržnega deleža P&W poudarjata omejenost te konkurence,
spodaj navedeno dejstvo, da je tožeča stranka kljub temu in standardizaciji uspela na zadevnem razpisu, zlasti po zaslugi
pojava GECAS, pa je zgovornejše od obstoja konkurence na tem trgu. Kot je navedel avtor elektronske pošte, navedene v uvodni
navedbi 192 izpodbijane odločbe, „[...]“ in ta primer konkretno ponazarjata možnost soobstoja določene ravni konkurence ter
prevladujoče moči enega od konkurentov na trgu.
Ob upoštevanju vsega navedenega je Komisija lahko v uvodni navedbi 194 utemeljeno zaključila, zlasti na podlagi številk in
dokumentarnih dokazov, na katere se izrecno sklicuje v izpodbijani odločbi, da P&W ni bilo več neposreden, neodvisen in pomemben
konkurent GE v velikem delu trga reaktivnih motorjev za velika komercialna letala.
–       Položaj podjetja Rolls-Royce
Komisija glede podjetja Rolls-Royce v izpodbijani odločbi navaja, da je na njegov konkurenčni položaj v razmerju do tožeče
stranke vplival [...] (uvodna navedba 196 in naslednje).
Komisija se med drugim sklicuje na elektronsko pošto, ki jo je poslal predsednik GECAS in v kateri navaja [...] (uvodni navedbi
200 in 204 izpodbijane odločbe).
Komisija se prav tako sklicuje na interni dokument [...] (uvodna navedba 205).
[...] Rolls-Royce je moralo po mnenju Komisije imeti dostop do zunanjega financiranja za razvoj novih motorjev, in sicer prek
programov delitve tveganja in prihodkov (Risk and Revenue Sharing Partner programmes, „RRSP“). V zvezi s tem se sklicuje na
komentarje finančnih analitikov Schroder Salomon Smith Barney, iz katerih izhaja, da so ti programi za Rolls-Royce postali
zelo pomembni. Glede na analizo Deutsche Bank je zaskrbljujoče, da rast čistega dobička podjetja Rolls‑Royce pred obrestmi
in davki v približno 60‑odstotno izhaja iz programov RRSP, katerih predvidljivost je omejena, analiza pa kaže tudi, da bo
pričakovana sprememba pritoka kapitala iz naslova navedenih programov pomenila rastoč pritisk na dolgoročno poslovanje podjetja
Rolls-Royce, saj naj bi se prihodki po letu 2001 zmanjšali (uvodne navedbe od 201 do 203 izpodbijane odločbe).
Komisija navaja, da [...] (uvodne navedbe od 211 do 214).
Končno, Komisija v tem smislu navaja, da je tožeča stranka „obstoječi dobavitelj“ za veliko število letalskih družb, in sicer
v tem smislu, da njegovi motorji predstavljajo več kot 60 % vgrajenih motorjev na letalih, ki so še v proizvodnji (uvodne
navedbe od 215 do 217 izpodbijane odločbe). V uvodni navedbi 218 navedene odločbe je navedena navedba podjetja Rolls-Royce,
iz katere izhaja, da [...]
Tožeča stranka navaja, da je Rolls-Royce tehnično zelo močan konkurent in opozarja na to, da je Komisija v odločbi Engine
Alliance ugotovila, da „predvideva, da se bo njegov tržni delež povečal in da ima ustrezno sposobnost za razvoj novih motorjev
iz različic, izvedenih iz obstoječih motorjev“. Tožeča stranka zlasti meni, da je absurdno sklicevati se na to, da [...],
saj ta okoliščina v resnici izraža precejšen komercialni uspeh tega podjetja.
Ob upoštevanju vseh okoliščin v zvezi z njim iz izpodbijane odločbe in ob upoštevanju navedenih ugotovitev tožeče stranke
je treba zaključiti, da je dejavnost proizvodnje motorjev za velika komercialna letala podjetja Rolls‑Royce dejansko v dobrem
komercialnem stanju in ni v neposrednih komercialnih ali finančnih težavah. Sicer pa je pravilno, da je [...] načeloma znak
komercialnega uspeha in dokaz finančne stabilnosti.
Vendar pa Komisija v izpodbijani odločbi ni zanikala komercialnega uspeha podjetja Rolls-Royce. Natančneje, ni menila, da
je [...] dejavnik komercialne šibkosti, kot to navaja tožeča stranka. Nasprotno, navedla je, da je to podjetje kljub svoji
kakovosti [...] in ga zato v splošnem ni mogoče šteti za ustrezno protiutež na trgu velikih komercialnih letal, ki bi tožeči
stranki preprečila precejšnje neodvisno ravnanje.
Komisija je namreč v izpodbijani odločbi ugotovila, da [...] (uvodne navedbe od 211 do 213 izpodbijane odločbe). Tožeča stranka
v svojih vlogah ne izpodbija pravilnosti elementov, na katerih temelji ta analiza, saj navaja le, da [...] Vendar pa je treba
zaključiti, da to razlogovanje podpira zaključek Komisije iz uvodne navedbe 214 izpodbijane odločbe, po katerem [...]
Glede finančnega položaj podjetja Rolls-Royce pa iz razlogovanja Komisije, navedenega zgoraj v točkah od 263 do 265, izhaja
[...] in da bo imel način, s katerim financira najnovejše projekte, to je z uporabo RRSP, negativen vpliv na njegove prihodke
v prihodnjih letih. Komisija se je v podporo temu delu svojega razlogovanja oprla na navedbe neodvisnih finančnih analitikov,
ki se nanašajo prav na posledice, ki so podjetju Rolls-Royce nastale zaradi takega financiranja njegovih projektov. Nasprotno
pa tožeča stranka navaja le, da je Rolls-Royce načeloma v dobrem komercialnem stanju, ne da bi pojasnila, v čem Komisijina
analiza glede [...]podjetja Rolls-Royce ni pravilna.
Iz vsega navedenega izhaja, da Komisija ni storila očitne napake v presoji zato, ker je v uvodni navedbi 196 izpodbijane odločbe
navedla, da „čeprav je Rolls‑Royce zelo uspešen dobavitelj z vidika tehnike, pa ga torej ni mogoče šteti za verodostojnega
ponudnika za vse motorje na vseh trgih, zlasti pa za pridobitev izključnih pogodb na področju reaktivnih motorjev“.
Pritisk kupcev
Končno, Komisija v izpodbijani odločbi navaja razloge, zaradi katerih s strani družb Boeing in Airbus, ki sta edini proizvajalki
velikih komercialnih letal, niti s strani letalskih družb, ni izravnalne kupne moči (uvodne navedbe od 224 do 228).
Komisija v bistvu navaja, da je velik del letalskih družb odvisnih od tožeče stranke, saj ima ta položaj obstoječega dobavitelja
za njihovo floto. Poleg tega navaja, da je povpraševanje letalskih družb, ki so končni porabniki motorjev, razdrobljeno, saj
nobena družba posamično ne predstavlja več kot 5 % nakupov (uvodna navedba 226).
Komisija glede proizvajalcev letal navaja, da ima tožeča stranka prek svojih strank velik vpliv nanje, in sicer zaradi tržnega
deleža pri vgrajenih motorjih v njihovi floti. V tem smislu opozarja na to, da lahko GECAS pri letalskih družbah „zaseje“
povpraševanje po letalih, ki jih poganjajo motorji tožeče stranke, ter da sta GE Capital in GECAS lahko celo neposredno vplivali
na njihovo izbiro motorjev (uvodna navedba 228), česar tožeča stranka ne izpodbija.
Tožeča stranka ima v zvezi s tem dva očitka. Prvič, navaja, da je Komisija v odločbi Allied Signal/Honeywell ugotovila, da
sta družbi Boeing in Airbus močna kupca, v isti odločbi in v odločbi EADS pa tudi, da imajo letalske družbe kot kupci precejšnjo
moč. V zvezi s tem je dovolj opozoriti na to − kot je to storila Komisija −, da se je v zvezi z drugimi proizvodi moč kupcev
iz zadevnih odločb nanašala na druge družbe in ne na tožečo stranko. Glede na to, da se Komisija v zvezi s tem opira na koristi
tožeče stranke in na njen poseben položaj na trgih reaktivnih motorjev, ta argumentacija torej v obravnavani zadevi ni pomembna.
Drugič, tožeča stranka navaja, da niti Boeing niti Airbus nista nasprotovali koncentraciji. Neobstoj takega nasprotovanja
ni pomemben za vprašanje, ali je imela tožeča stranka pred koncentracijo prevladujoč položaj. To nenasprotovanje bi bilo mogoče
pojasniti z različnimi razlogi, zlasti s tem – kar je Komisija navedla na obravnavi –, da Boeing in Airbus nista imeli močnega
interesa za zmanjšanje cen motorjev, kolikor so sorazmerno visoke cene prizadevale obe enako. Poleg tega, če bi takemu nenasprotovanju
pripisovali preveliko težo, bi to v bistvu pomenilo, da lahko stranke nekega podjetja prek nekakšnega zasebnega nadzora koncentracij
odločajo o tem, ali ima njihov dobavitelj prevladujoč položaj na določenem trgu.
Zato je treba argumente tožeče stranke v zvezi s tem zavrniti. V teh okoliščinah in ob upoštevanju različnih zgornjih ugotovitev
glede močnega položaja tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala, Komisija, s tem ko je zaključila,
da Boeing, Airbus in letalske družbe komercialno ne pritiskajo na tožečo stranko tako zelo, da bi to zmanjšalo utemeljenost
zaključka glede obstoja prevladujočega položaja te, ni storila niti dejanske niti očitne napake v presoji.
f)     Zaključek glede prevladujočega položaja
Komisija je lahko ob upoštevanju vsega navedenega – ne da bi s tem storila očitno napako v presoji – v uvodni navedbi 229
izpodbijane odločbe utemeljeno zaključila, da je imelo GE pred koncentracijo prevladujoč položaj na trgu reaktivnih motorjev
za velika komercialna letala.
C –
Vertikalno prekrivanje
1.
Trditve strank
Tožeča stranka glede tistega stebra izpodbijane odločbe, ki se nanaša na vertikalno prekrivanje, ki naj bi nastalo zaradi
združitve zaganjalnikov za reaktivne motorje podjetja Honeywell in reaktivnih motorjev GE, meni, da je Komisija zanemarila
dejstvo, da Honeywell svoje zaganjalnike dobavlja tudi proizvajalcem motorjev, ki so konkurenčni GE. Komisija naj ne bi predložila
nobenega dokaza za to, da bi koncentracija vodila v izrinjenje konkurentov s strani subjekta, ki bi s koncentracijo nastal,
še posebej ker zaganjalnik predstavlja le 0,2 % cene motorja.
Tožeča stranka je v vlogi v odgovor na stališča podjetij Rolls-Royce in Rockwell ter na obravnavi dodala, da bi Komisija morala
upoštevati obveznosti združenega subjekta iz naslova člena 82 ES v skladu z zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti
Komisiji.
GE je za zaveze glede zaganjalnikov predlagalo odsvojitev Honeywellovih dejavnosti proizvodnje zaganjalnikov za letalske motorje.
Očitki glede teh zavez v izpodbijani odločbi naj ne bi bili utemeljeni.
Komisija ob podpori podjetja Rolls-Royce opozarja na to, da je Honeywell glede na položaj na trgu edini neodvisni in upoštevni
dobavitelj zaganjalnikov za velika komercialna letala ter da bi njegova vključitev v isto podjetje skupaj s prevladujočim
dobaviteljem reaktivnih motorjev združenemu podjetju omogočala neodvisno ravnanje, ki prej ni bilo mogoče. Komisija prav tako
opozarja na to, da je kritika tožeče stranke v zvezi z zavrnitvijo zavez glede tega trga le na ravni trditev.
Rolls-Royce med drugim navaja, da so zaganjalniki bistven sestavni del vsakega reaktivnega motorja in da bi lahko združeni
subjekt po koncentraciji ta del pridobil pod ugodnejšimi pogoji. Za Rolls-Royce bi bilo finančno in tehnično težko, da bi
odločilo za drugega dobavitelja in ne za Honeywell.
2.
Presoja Sodišča prve stopnje
Komisija je v uvodnih navedbah od 331 do 340 izpodbijane odločbe opisala položaj podjetja Honeywell na različnih trgih določenega
števila dodatkov in krmilnih naprav za reaktivne motorje. Natančneje, navedla je, da je imelo Honeywell [od 50- do 60]‑odstotni
tržni delež na trgu za enega od teh proizvodov, zaganjalnike motorjev, Hamilton Sundstrand, sestrska družba P&W, pa je bila
drugi proizvajalec z [od 40‑ do 50]‑odstotnim tržnim deležem v smislu obsega proizvodnje (uvodni navedbi 337 in 338 izpodbijane
odločbe).
Prav tako je treba spomniti na to, da Komisija v izpodbijani odločbi ni zaključila, da bi bila posledica koncentracije nastanek
ali okrepitev prevladujočega položaja podjetja Honeywell na tem trgu.
Nasprotno, Komisija je v uvodni navedbi 419 izpodbijane odločbe zaključila, da „bo predvidena koncentracija, neodvisno od
posledic vezane prodaje proizvodov, zaradi vertikalnega izrinjenja konkurenčnih proizvajalcev motorjev, ki izhaja iz vertikalnega
razmerja med GE kot proizvajalcem motorjev ter Honeywell kot [dobaviteljem] zaganjalnikov GE in njegovim konkurentom, okrepila
prevladujoč položaj GE na trgu reaktivnih motorjev [za velika komercialna letala]“. Po njenem mnenju „bo združeni subjekt
po predvideni koncentraciji spodbujen k zadrževanju ali motenju dobav zaganjalnikov podjetja Honeywell konkurenčnim proizvajalcem
motorjev, kar bo škodovalo dobavam, distribuciji, dobičkonosnosti in konkurenčnosti proizvajalcev motorjev, konkurenčnih GE.
Podobno bo lahko združeni subjekt zvišal cene zaganjalnikov ali njihovih nadomestnih delov ter s tem povečal stroške konkurenčnih
proizvajalcev motorjev in dodatno zmanjšal njihovo sposobnost konkuriranja navedenemu subjektu“ (uvodna navedba 420 izpodbijane
odločbe).
Komisija je v nadaljevanju zavrnila različne argumente tožeče stranke, s katerimi je ta poskušala zmanjšati utemeljenost njene
analize. Med drugim navaja, da Hamilton Sundstrand zdaj proizvaja zaganjalnike izključno za motorje P&W, in trdi, da nima
komercialnega interesa za to, da bi svoje zaganjalnike prodajala drugim proizvajalcem motorjev, pa čeprav bi to pomenilo zvišanje
cen (uvodni navedbi 338 in 421). Zato Komisija meni, da Hamilton Sundstrand ne gre šteti za konkurenta podjetja Honeywell
(uvodna navedba 338). Komisija ugotavlja, da ni nobenega drugega konkurenta, ki bi lahko učinkovito konkurenčno pritiskal
na Honeywell na trgu, in da so ovire za vstop na trg visoke, tako da možnost novega vstopa na trg dejansko tudi ni pritisk
(uvodni navedbi 422 in 423).
Poleg tega je Komisija preučila navedbo iz upravnega postopka, da pogodbe, ki jih je sklepalo Honeywell, dejansko onemogočajo
nevarnost, da to zavrne dobavo svojih zaganjalnikov določenim strankam, celo da se umakne s trga kot dobavitelj tretjim strankam.
Zavrača učinkovitost te prisile, saj bi kljub tem pogodbenim določbam zavrnitev prodaje podjetja Honeywell povzročila motnje
in velike stroške podjetju GE konkurenčnim proizvajalcem motorjev, še toliko bolj, ker „so te ostre pogodbene omejitve, ki
omejujejo možnost ene ali druge stranke, da konkurente izrine brez utemeljenega razloga, značilne za najnovejše programe motorjev,
medtem ko starejši takih določb ne vsebujejo“ (uvodna navedba 424).
Komisija prav tako zavrača argument, po katerem do zdaj ni bilo izrinjenja konkurentov s trga, kljub tržnemu deležu podjetja
Honeywell glede zaganjalnikov zračnih turbin, saj v zvezi s tem ugotavlja, da so ti majhni motorji predmet izključnih pogodb,
tako da je spodbuda za izrinjenje konkurentov s tega trga precej manjša kot tista, ki bi jo imel združeni subjekt glede platform
za velika komercialna letala, za katere je lahko potrjenih več reaktivnih motorjev (uvodna navedba 425 izpodbijane odločbe).
Končno, Komisija glede argumenta, da je mogoče zaganjalnike dobavljati tudi neposredno proizvajalcem letal in da bi bilo mogoče
vsakršno zavrnitev dobave proizvajalcem motorjev zaobiti, s tem da bi proizvajalci letal zaganjalnike neposredno naročali,
navaja, da se večina zaganjalnikov za reaktivne motorje proda dobavitelju motorja, da se vgradijo v pakete motorjev, ki se
dobavijo proizvajalcu motorja (uvodna navedba 426 izpodbijane odločbe).
Treba je ugotoviti, da tožeča stranka pred Sodiščem prve stopnje ni vzbudila dvoma v Komisijino zavrnitev argumentov iz upravnega
postopka iz razlogov, navedenih v izpodbijani odločbi in povzetih v zgornjih točkah. Za ta postopek je torej treba te razloge
obravnavati tako, da načeloma utemeljujejo to zavrnitev. Nasprotno pa je na Sodišču prve stopnje, da preuči argumente tožeče
stranke iz zgoraj navedenih točk od 281 do 283.
Komisijina teorija o okrepitvi predhodno obstoječega prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za
velika komercialna letala temelji zlasti na dejstvu, da bi bil združeni subjekt po koncentraciji spodbujen k „zadrževanju
ali motenju dobave zaganjalnikov podjetja Honeywell konkurenčnim proizvajalcem motorjev“ in da bi lahko zvišal cene. Prav
tako je ob tem, ko je zavrnila argumente v zvezi s pogodbenim pritiskom, ki naj bi preprečevali zavrnitev prodaje s strani
Honeywell, navedla da bi taka zavrnitev v praksi konkurenčnim proizvajalcem motorjev povzročila precejšnje motnje in stroške.
Gotovo je, da se dodatki in krmilne naprave za reaktivne motorje Honeywell, ki vključujejo zaganjalnike, uporabljajo v precejšnjem
številu motorjev konkurentov, še posebej motorjev Rolls-Royce. Rolls-Royce bi bil ob upoštevanju komercialne politike glavnega
konkurenta podjetja Honeywell (Hamilton Sundstrand), da se zaganjalnikov na trgu ne trži več, od takrat naprej odvisen od
podjetja Honeywell, tako da [od 50‑ do 60]‑odstotni tržni delež podjetja Honeywell ne izraža ustrezno obsega komercialnega
vpliva tega na Rolls-Royce. Komisija je v uvodni navedbi 425 navedla tudi, da to, da je v nasprotju z letali, ki jih poganjajo
zračne turbine, pogosto mogoče izbirati med motorji za velika komercialna letala, za proizvajalce motorjev pomeni posebno
spodbudo, da svoje konkurente izrinejo v bližnji prihodnosti in da take spodbude ni na drugih področjih proizvodnje motorjev.
Učinki zadevne koncentracije v tem delu sodbe niso konglomeratni učinki, saj izhajajo iz neposrednega vertikalnega razmerja
dobavitelja in stranke. Vendar pa iz zgornjega opisa in zlasti iz zgoraj navedene točke 293 izhaja, da je Komisijina teorija
glede protikonkurenčnih učinkov koncentracije zaradi tega razmerja odvisna od prihodnjega ravnanja združenega podjetja, brez
katerega ta vidik združitve ne bi imel nobene škodljive posledice. Komisija mora torej prepričljivo dokazati verjetnost tega
ravnanja (glej po analogiji zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji ter točko 65 in naslednje).
V določenih primerih so lahko ti dokazi ekonomske študije, ki kažejo na verjetni razvoj stanja na trgu in na obstoj spodbude
za združeno podjetje, da ravna na določen način. Kot navaja tožeča stranka, pa Komisija takih dokazov v obravnavani zadevi
ni predložila.
Kljub temu pa je treba spomniti na to, da kolikor v pravu Skupnosti velja načelo proste presoje dokazov (v tem smislu glej
sklepni predlog sodnika Vesterdorfa v funkciji generalnega pravobranilca v zvezi s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 24. oktobra 1991
v zadevi Rhône-Poulec proti Komisiji, T-1/89, Recueil, str. II‑867, 869 in 954, ter navedeno sodno prakso), neobstoj takih
dokazov ni odločilen. Natančneje, kadar je očitno, da se komercialni interes nekega podjetja odločilno nagiba k določenemu
ravnanju, kot je uporaba možnosti motenja konkurenčnega podjetja, takrat Komisija z zaključkom, da je verjetno, da bo združeni
subjekt ravnal na predvideni način, ne stori očitne napake v presoji. V takem primeru lahko samo ekonomska in komercialna
realnost obravnavane zadeve predstavlja prepričljiv dokaz, ki ga zahteva sodna praksa.
Komisija je v obravnavani zadevi ugotovila, prvič, da je ponudba na trgu zaganjalnikov zelo koncentrirana, kar pomeni, da
so tožeča stranka in njeni konkurenti, zlasti Rolls-Royce, v veliki meri odvisni od Honeywell, in drugič, nastanek vertikalno
integrirane komercialne strukture zaradi koncentracije, ki kombinira dejavnost proizvodnje bistvenega dela (zaganjalnika)
z dejavnostjo proizvodnje končnega proizvoda, prodajanega na prodajnem trgu, na katerem že obstaja prevladujoč položaj. Glede
na te tržne pogoje je Komisija zaključila, da bi komercialni interes združeno podjetje spodbudil k temu – če se v tej fazi
zanemari morebitne pravne omejitve, ki bi lahko vplivale na to –, da svojo moč kot neizogibni ponudnik, v določenih primerih,
sorazmerno zelo poceni dela, ki pa je bistven za delovanje reaktivnega motorja, uporabi za motenje proizvodnje reaktivnih
motorjev svojih konkurentov.
Komisijina analiza v zvezi s tem je prepričljiva, čeprav brez ekonomskih študij, saj je jasno izkazala, da bi bilo predvideno
ravnanje, ki bi združenemu subjektu omogočalo precejšnje škodovanje interesom njegovih konkurentov, v komercialnem interesu
združenega subjekta. Med strankami namreč ni sporno, da predstavlja zaganjalnik le majhen del stroškov motorja, po mnenju
tožeče stranke v njenih stališčih o intervencijah 0,2 %. Zato je dobiček, ki bi ga združeni subjekt lahko ustvaril s prodajo
tega proizvoda podjetjema Rolls-Royce in P&W nujno minimalen glede na dobiček, ki bi ga lahko ustvaril s povečanjem tržnega
deleža na trgu motorjev za velika komercialna letala na račun teh dveh podjetij.
Komisija je v zvezi s tem v izpodbijani odločbi v okviru analize možnosti, da Hamilton Sundstrand začne ponovno tržiti zaganjalnike
na prostem trgu, natančneje navedla, da „pričakovanega dobička zaradi prodaje zaganjalnikov [podjetju Rolls-Royce] na nabavnem
trgu ne bi mogla nadomestiti izguba dobička, s katero bi lahko bilo soočeno P&W na prodajnem trgu motorjev“ (uvodna navedba
338 izpodbijane odločbe; glej tudi uvodno navedbo 421).
Glede možnosti, da bi pravne omejitve pogodbenega značaja lahko preprečile ravnanje, ki ga je predvidela Komisija, je treba
najprej opozoriti na to, da v tem postopku iz razlogov, navedenih zgoraj v točkah od 290 do 292, zlasti zaradi neizpodbijanja
pred Sodiščem prve stopnje, ki je navedeno v zadnji od teh točk, ni dokazano, da bi lahko pogodbene določbe, s katerimi se
želi prepovedati morebitno zavrnitev prodaje, preprečile za konkurente škodljivo ravnanje, ki ga je pri združenem subjektu
predvidela Komisija.
Vendar pa tožeča stranka uveljavlja tudi argument, ki temelji na ugotovitvah Sodišča prve stopnje iz zgoraj v točki 58 navedeni
sodbi Tetra Laval proti Komisiji, ki je bila izdana po vložitvi tožbe v obravnavani zadevi, in sicer da bi Komisija morala
upoštevati obveznosti združenega subjekta iz naslova člena 82 ES (točke od 156 do 160 sodbe). Po njenem mnenju in ob domnevi,
da je analiza komercialnega in konkurenčnega stanja na teh trgih pravilna, naj bi s strani Komisije predvideno ravnanje, po
katerem bi združeni subjekt zavestno motil dejavnosti proizvodnje reaktivnih motorjev svojih konkurentov, očitno predstavljalo
zlorabo predhodno obstoječega in s strani Komisije ugotovljenega prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika
komercialna letala. Glede na to, da Komisija ni preučila odvračilnega učinka, ki bi lahko v obravnavani zadevi izhajal iz
morebitne uporabe člena 82 ES, naj bi bila njena analiza glede obstoja spodbude za to, da združeni subjekt ravna na predvideni
način, izkrivljena.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je Sodišče po pritožbi v zgoraj v točki 60 navedeni sodbi Komisija proti Tetra Laval (točke
od 74 do 78) razsodilo, da je Sodišče prve stopnje v zgoraj v točki 58 navedeni sodbi Tetra Laval proti Komisiji utemeljeno
zaključilo, da je treba verjetnost nastanka določenega prihodnjega ravnanja preučiti v celoti, to je ob upoštevanju spodbud
za tako ravnanje in tudi dejavnikov, ki take spodbude zmanjšujejo ali odpravljajo, vključno z morebitno nezakonitostjo takega
ravnanja. Vendar pa je Sodišče med drugim tudi razsodilo, da bi bilo to, da bi od Komisije zahtevali, naj za vsako koncentracijo
preuči, v kolikšni meri bi bile spodbude za nastanek protikonkurenčnega ravnanja zmanjšane ali celo odpravljene zaradi nezakonitosti
zadevnega ravnanja, verjetnost njegovega odkritja in pregona s strani pristojnih organov, v nasprotju s preventivnim namenom
Uredbe št. 4064/89 (glej zgoraj navedeno točko 72 in naslednje).
Tako mora načeloma Komisija upoštevati morebitno nezakonitost in s tem podvrženost sankcioniranju v zvezi z določenim ravnanjem
kot dejavnikom, ki lahko zmanjša ali celo odpravi spodbude za to, da neko podjetje ravna na določen način (zgoraj navedena
točka 74). Nasprotno pa ji ni treba dokazati, da bo predvideno prihodnje ravnanje dejansko kršitev člena 82 ES ali ne, niti
da bi lahko to kršitev, odvisno od primera, odkrili in sankcionirali, ter se lahko v zvezi s tem omeji le na sumarno analizo,
oprto na dokaze, ki so na voljo.
Komisija je v obravnavani zadevi predvidela tako prihodnje ravnanje na trgu zaganjalnikov, katerega namen, in če bi bilo to
učinkovito, učinek bi bil v okrepitvi prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala z oslabitvijo
konkurentov združenega podjetja na tem trgu. Zadevno ravnanje, to je motenje dobav zaganjalnikov ali celo zavrnitev prodaje
tega dela in zvišanje cen, bi namreč na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala učinkovalo le, kolikor bi znatno
škodilo dejavnosti proizvodnje reaktivnih motorjev konkurentov združenega subjekta.
V zvezi s tem je treba spomniti na to, da čeprav ima določeno podjetje prevladujoč položaj, mu to ne more onemogočiti pravice
do varstva svojih komercialnih interesov, iz ustaljene sodne prakse pa izhaja, da je tako ravnanje zloraba, če je njegov posebni
namen okrepiti tak prevladujoč položaj in ga zlorabiti (zgoraj v točki 117 navedena sodba United Brands proti Komisiji, točka 189,
sodba Sodišča prve stopnje z dne 1. aprila 1993 v zadevi BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji, T-65/89, Recueil,
str. II‑389, točka 117 in naslednje; glej tudi sodbo Sodišča prve stopnje z dne 8. oktobra 1996 v zadevi Compagnie maritime
belge transports in drugi proti Komisiji, od T‑24/93 do T‑26/93 in T‑28/93, Recueil, str. II-1201, točka 149). Tako predstavlja
na primer zavrnitev prodaje nekega bistvenega dela konkurentom s strani prevladujočega podjetja zlorabo tega položaja (v tem
smislu glej sodbo Sodišča z dne 6. marca 1974 v zadevi Istituto Chemioterapico Italiano in Commercial Solvents proti Komisiji,
6/73 in 7/73, Recueil, str. 223, točka 25).
Glede morebitnega zvišanja cen njegovih zaganjalnikov s strani združenega podjetja je treba opozoriti na to, da bi moralo
biti tako zvišanje, da bi lahko imelo dejanski vpliv na konkurenčnost podjetja Rolls-Royce na trgu reaktivnih motorjev za
velika komercialna letala, tako veliko, da bi jasno predstavljalo zlorabo. Morebitno 50‑odstotno zvišanje cen zaganjalnikov
brez jasne komercialne utemeljitve namreč predstavlja le 0,1‑odstotno zvišanje cene reaktivnega motorja in zato nima praktično
nobenega vpliva na trg reaktivnih motorjev. Poleg tega bi lahko zvišanje cen zaganjalnikov, če ne bi bilo diskriminatorno,
negativno vplivalo na določene stranke združenega podjetja in tako škodljivo komercialno vplivalo nanj. Tako zvišanje bi lahko
še posebej vplivalo na njegove odnose z letalskimi družbami, ki so stranke glede zaganjalnikov tako posredno kot kupci letal
ter tudi neposredno na trgu poprodajnih storitev, hkrati pa so lahko tudi stranke združenega podjetja glede motorjev ter letalskih
in neletalskih proizvodov. Nasprotno pa bi bil, če bi bilo tako zvišanje diskriminatorno glede na njegove konkurente, namen
izrinjenja s trga zaradi takega zvišanja in torej značaj tega kot zlorabe očiten.
Podobno bi morebitno motenje dobav s strani združenega podjetja po koncentraciji negativno vplivalo na njegove stranke, če
bi se izvajalo splošno, in bi bilo jasna zloraba, če bi se izvajalo diskriminatorno, zlasti v razmerju do podjetja Rolls-Royce.
Iz navedenega izhaja, da lahko ravnanje, ki ga predvideva Komisija, predstavlja zlorabo prevladujočega položaja. V obravnavani
zadevi je tako, da bolj ko je Komisijina teorija glede učinkovitosti zadevnega ravnanja prepričljiva in bolj ko je obstoj
komercialnih spodbud za njegov nastanek jasen, več je možnosti za to, da je to ravnanje protikonkurenčno. Prav najskrajnejše
oblike ravnanja, ki jih je predvidela Komisija, so namreč tiste, ki so najučinkovitejše za škodovanje dejavnostim konkurentov
ter so tudi najjasnejša in najočitnejša zloraba prevladujočega položaja združenega subjekta, zato je tudi najverjetneje, da
bodo sankcionirane.
V zvezi s tem okoliščina, da je bila na določenem trgu (v obravnavani zadevi trgu zaganjalnikov) storjena zloraba, ne onemogoča
zaključka, da je upoštevni trg za presojo obstoja prevladujočega položaja prodajni trg, povezan s tem (v obravnavani zadevi
trg reaktivnih motorjev za velika komercialna letala), saj se želi z ravnanjem, ki ga je na prvem trgu predvidela Komisija,
prav ohraniti ali okrepiti prevladujoč položaj na drugem trgu (v tem smislu glej zgoraj v točki 115 navedeno sodbo AKZO proti
Komisiji, točke od 40 do 45, in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 17. decembra 2003 v zadevi British Airways proti Komisiji,
T‑219/99, Recueil, str. II-5917, točke od 270 do 300).
Tako je imela Komisija, ob upoštevanju ugotovitve o obstoju prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev
za velika komercialna letala pred koncentracijo (glej zgoraj navedeno točko 280), v obravnavani zadevi nujno na voljo vse
dokaze, potrebne za presojo, v kolikšni meri bi lahko ravnanje, ki ga je predvidela na trgu zaganjalnikov, predstavljalo kršitev
člena 82 ES in bilo kot tako sankcionirano, ne da bi morala voditi podrobno preiskavo v zvezi s tem. Torej je, s tem ko ni
upoštevala odvračilnega učinka, ki bi ga lahko ta okoliščina imela za združeni subjekt, storila pravno napako.
Poleg tega je jasno, da bi lahko upoštevanje tega učinka dejansko vplivalo na presojo Komisije glede verjetnosti zadevnega
ravnanja. V teh okoliščinah Sodišče prve stopnje ne more s svojo presojo nadomestiti presojo Komisije s tem, da bi poskušalo
dokazati to, kaj bi ta storila, če bi upoštevala navedeni odvračilni učinek člena 82 ES. Tako ima Komisijina analiza tega
vidika zadeve, kolikor ni upoštevala sicer pomembnega dokaza, to je odvračilnega učinka člena 82 ES očitno napako v presoji.
3.
Zaključek
Treba je torej zaključiti, da tisti steber izpodbijane odločbe, ki zadeva okrepitev predhodno obstoječega prevladujočega položaja
tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala, ki izhaja iz vertikalnega prekrivanja med njeno dejavnostjo
proizvodnje teh motorjev in Honeywellovo dejavnostjo proizvodnje zaganjalnikov za te motorje, ni pravno zadostno dokazan.
V tem postopku torej ni treba preučiti pravilnosti Komisijine zavrnitve obveznosti v zvezi z zaganjalniki, ki sta jo predlagali
strani koncentracije.
D –
Konglomeratni učinki
1.
Finančna moč in vertikalna integracija
a)     Trditve strank
Glede tistega stebra izpodbijane odločbe, ki se nanaša na finančno moč in vertikalno integracijo, ki izhaja iz učinka GE Capital,
finančne družbe GE, GECAS in GE Capital Corporate Aviation Groupa (GECCAG), podjetij za lizing letal GE, tožeča stranka navaja,
da Komisija ni dokazala nastanka ali okrepitve prevladujočega položaja zaradi teh družb na katerem koli trgu reaktivnih motorjev
ali na katerem koli trgu letalskih oziroma neletalskih proizvodov.
Finančna moč
Glede GE Capital naj za navedbe Komisije glede protikonkurenčnih učinkov kombinacije domnevne finančne moči te družbe in Honeywell
ne bi bilo nobene pravne, ekonomske ali dejanske podlage. Glede na neobičajnost te teorije z vidika ekonomske analize bi morala
Komisija opraviti podrobno pravno in ekonomsko analizo.
Komisija opozarja na objektivne dejavnike, navedene v uvodni navedbi 107 izpodbijane odločbe, ki potrjujejo prevladujoči položaj
GE. Vendar pa navaja tudi, da GE ni kaznovala zaradi njegove velike tržne kapitalizacije, ampak je to finančno moč upoštevala
v okviru značilnosti letalske industrije. Glede na obseg in dolgoročnost naložb v tej industriji naj bi bila finančna sposobnost
bistveni element konkurenčnosti. Finančna sposobnost GE naj ne bi bila primerljiva s finančno močjo njegovih konkurentov.
Ti objektivni dejavniki, ki so že pred koncentracijo GE omogočali prevladujoč položaj, saj je bilo mogoče to moč uporabiti
v podporo njegovi komercialni in industrijski politiki na trgih letalskih motorjev, naj bi združenemu subjektu pomagali pri
doseganju prevladujočega položaja na trgih različnih letalskih in neletalskih proizvodov.
Rockwell v zvezi s tem navaja, da ima GE Capital vlogo interne banke in tudi neposrednega financerja strank tožeče stranke.
Rolls-Royce opozarja na to, da je Komisiji predložilo številne primere, v katerih je GE svojo finančno moč uporabilo za pridobitev
izključnosti pri dobavi motorjev.
Vertikalna integracija
Tožeča stranka glede GECAS in GECCAG izpodbija utemeljenost Komisijine teorije glede „prerazporejanja tržnih deležev“ (share-shifting),
po kateri sta ti družbi dajali prednost nakupu proizvodov Honeywell pred proizvodi njegovih konkurentov. Tudi ob domnevi,
da je imela dejavnost GECAS tak učinek na trg reaktivnih motorjev pred koncentracijo, pa naj ne bi bilo dokazano, da bi tak
učinek v korist Honeywell nastal po koncentraciji, še posebej na različnih trgih letalskih in neletalskih proizvodov. Tožeča
stranka je v zvezi s tem na obravnavi navedla, da Komisija ni analizirala stanja na posameznem trgu, ampak se je omejila na
splošne navedbe in zanemarila razlike med njimi.
Komisija pojasnjuje, da je GECAS z 10-odstotnim tržnim deležem največji kupec velikih komercialnih letal in da že prispeva
k prevladujočemu položaju tožeče stranke na trgih reaktivnih motorjev za velika komercialna letala.
Komisija glede učinkov v zvezi s Honeywell zaradi vertikalne integracije napotuje na izpodbijano odločbo in navaja, tako kot
Rockwell, da je verjetno, da bo GE svoje metode razširilo na proizvode podjetja Honeywell. Še posebej opozarja na to, da proizvode
SFE (supplier-furnished equipment ali oprema, ki jo dobavljajo dobavitelji) izbirajo izključno proizvajalci letal in da zagotavljajo
dolgoročni vir prihodka. Po mnenju Komisije in Rockwell bi Honeywell imelo takoj po koncentraciji korist od sposobnosti in
spodbude GE Capital, da prek GECAS zagotovi izključnost za dobavo njegovih proizvodov.
Komisija ne navaja, da bi GECAS kupovala izključno letala Honeywell, ampak da bi bila GECAS uporabljena kot vzvod za spodbudo
proizvajalcem letal in letalskim družbam, da izberejo Honeywell oziroma da mu zagotovijo izključnost. Komisija v zvezi s tem
poudarja neuravnoteženo razmerje med združenim subjektom in njegovimi strankami, in sicer zaradi velikega deleža letal, ki
jih bo dobavljal. Komisija in Rockwell navajata, da bodo konkurenti podjetja Honeywell postopoma marginalizirani in omejeni
na to, da izkoristijo tržne niše, v katerih Honeywell ni prisotno.
Komisija glede GECCAG priznava, da to podjetje v preteklosti ni imelo interesa za izvajanje politike preračunljivih nakupov.
Ta položaj naj bi se s prihodom Honeywell, velikega dobavitelja opreme in storitev za poslovna letala po koncentraciji, bistveno
spremenil.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Uvod
Najprej je treba opozoriti na to, da je Komisija iz razlogov, navedenih zgoraj v točki 182 in naslednjih, lahko utemeljeno
zaključila, da so dejavnosti GECAS in komercialni vzvod, ki ga predstavlja moč tožeče stranke zaradi finančnega položaja GE
Capital, prispevale k predhodno obstoječemu prevladujočemu položaju tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala.
Nasprotno pa, kot utemeljeno navaja tožeča stranka, iz teh ugotovitev nujno ne izhaja, da bi združeni subjekt po koncentraciji
na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala uporabil podobno prakso, kot je bila pretekla, in to s ciljem, da
trži svoje letalske in neletalske proizvode na tak način, da bi na trgih teh proizvodov nastal ali se okrepil prevladujoč
položaj.
V skladu s sodno prakso iz zgoraj v točki 58 navedene sodbe Tetra Laval proti Komisiji, ki jo je Sodišče potrdilo z zgoraj
v točki 60 navedeno sodbo Komisija proti Tetra Laval, mora Komisija dokazati ne le to, da bi združeni subjekt svojo prakso
na trgih letalskih in neletalskih proizvodov lahko prenesel, ampak tudi prepričljivo dokazati, da je verjetno, da bi združeni
subjekt tako ravnal. Poleg tega mora Komisija tudi dokazati, da bi tako ravnanje v sorazmerno bližnji prihodnosti vsaj na
določenih trgih zadevnih letalskih in neletalskih proizvodov povzročilo nastanek prevladujočega položaja (v tem smislu glej
zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji, točke od 146 do 162, ki jo je Sodišče glede tega potrdilo z zgoraj
v točki 60 navedeno sodbo Komisija proti Tetra Laval, točke od 37 do 45, ter zgoraj navedeno točko 60 in naslednje). Ta vidika
analize, ki ju je morala izvesti Komisija, bosta zaporedno preučena v nadaljevanju.
Verjetnost prihodnjega ravnanja, ki ga je predvidela Komisija
Komisijina teorija glede „vertikalnega“ konglomeratnega učinkovanja zaradi procesa „prerazporejanja tržnih deležev“ se razlikuje
glede na to, ali gre za letalske oziroma neletalske proizvode SFE-standard (standard supplier‑furnished equipment, standardna
oprema, ki jo dobavijo in ponudijo izključno dobavitelji) (uvodne navedbe od 342 do 348) ali za proizvode BFE (buyer-furnished
equipment, oprema, ki jo dobavijo kupci) oziroma SFE‑option (kupec izbira med dvema ali več ponujenimi SFE) (uvodne navedbe
od 405 do 411 izpodbijane odločbe). Proizvode SFE-standard namreč proizvajalec letal dokončno izbere takrat, ko je letalo
še v razvoju, medtem ko letalska družba končni izbor BFE in –vsaj med dvema predizbranima proizvodoma – izbor SFE‑option opravi
takrat, ko izvede naročilo.
–       Proizvodi SFE-standard
Komisija glede letalskih in neletalskih proizvodov SFE-standard – potem ko je opozorila na svoj zaključek glede sposobnosti
tožeče stranke, da zagotovi izključnost svojih motorjev na platformah (uvodna navedba 343 izpodbijane odločbe) – navaja, da
bi ta sposobnost po koncentraciji takoj koristila Honeywell. Komisija v zvezi s tem navaja, da so letalske družbe sorazmerno
neopredeljene do izbora letalskih in neletalskih delov, tako da „bi bile prednosti druge ponudbe GE za proizvajalce letal
manjše od tistih, ki bi lahko izhajale iz nakupa dodatnih letal s strani GECAS“ (uvodna navedba 344 izpodbijane odločbe).
Po izpodbijani odločbi „bo lahko združeni subjekt tržil izbor proizvodov SFE podjetja Honeywell, s tem da bo pri lansiranju
novih platform izkoriščal svojo finančno moč in svojo vertikalno integracijo (prek na primer financiranja in/ali naročil GECAS),
kar bo konkurentom onemogočilo vgradnjo njihovih proizvodov v te nove platforme“ (uvodna navedba 344), poleg tega pa „bo Honeywell
po koncentraciji lahko izkoristilo financiranje GE in njegovo sposobnost križnega subvencioniranja različnih segmentov dejavnosti“
(uvodna navedba 345). Komisija zato predvideva, da bodo konkurenti Honeywell z združitvijo zelo oslabljeni (uvodni navedbi
347 in 348) in da „bo s strani GE strateška uporaba dostopa družbe GECAS do trga in finančne moči družbe GE Capital za dajanje
prednosti proizvodom podjetja Honeywell temu zagotovila položaj prevladujočega dobavitelja na trgih letalskih in neletalskih
proizvodov SFE, kjer že ima močne položaje“ (uvodna navedba 346).
Komisija je tako v zgoraj navedenih uvodnih navedbah navedla, da bi združeno podjetje lahko vplivalo na izbiro delov SFE s
strani proizvajalcev letal in jih spodbudilo k izbiri proizvodov Honeywell. Nasprotno pa opis procesa, po katerem bi komercialna
moč odvisnih družb tožeče stranke po njenem mnenju povzročila prevladujoč položaj združenega subjekta, ne omogoča odgovora
na vprašanje, iz katerih razlogov je bilo „strateško“ ravnanje združenega subjekta, ki naj bi povzročilo te posledice, predvidljivo
z zadostno stopnjo verjetnosti.
Komisija pa je morala tako verjetnost dokazati s prepričljivimi dokazi. Glede na to, da je bilo treba pred koncentracijo dokazati,
kakšno bi bilo ravnanje združenega subjekta po njej na trgih, kjer pred koncentracijo ni bilo nobene možnosti za tako ravnanje,
kot ga predvideva Komisija, pa taki dokazi načeloma ne morejo biti sestavljeni samo iz dokazov v zvezi s preteklim ravnanjem.
Iz tega sledi, da zgoraj potrjene Komisijine ugotovitve glede vloge GECAS in GE Capital na trgu reaktivnih motorjev za velika
komercialna letala ne zadostujejo za zadostitev tej zahtevi, čeprav lahko prispevajo k tej.
Če se to upošteva, potem bi lahko prepričljive dokaze predstavljali ali dokumenti, ki potrjujejo trden namen poslovodstva
tožeče stranke in/ali poslovodstva Honeywell, da po koncentraciji na trgih letalskih in neletalskih proizvodov komercialno
izkoristijo moč GECAS in GE Capital tako, kot je bilo na zgoraj opisani način na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala, ali z ekonomsko analizo, ki bi pokazala, da bi bilo tako ravnanje v komercialnem interesu združenega subjekta. Glede
na to, da Komisija ni predložila dokazov, ki bi lahko dokazali obstoj namena prenesti prakso GE z navedenega trga na trge
letalskih in neletalskih proizvodov po koncentraciji, je treba preučiti, ali je v izpodbijani odločbi dokazano, da bi bil
tak prenos v komercialnem interesu združenega subjekta.
Tožeča stranka glede tega navaja, da vztrajanje pri tem, da proizvajalci letal izberejo letalske in neletalske proizvode SFE
nekdanjega podjetja Honeywell, ne bi bilo v komercialnem interesu združenega subjekta. Navaja, da obstaja velika razlika med
cenami reaktivnih motorjev, ki jih tožeča stranka proizvaja za regionalna in velika komercialna letala na eni strani ter posameznega
letalskega in neletalskega proizvoda na drugi strani. Zato navaja, da trženje letalskih in neletalskih proizvodov na ta način
ne bi bilo v komercialnem interesu združenega subjekta.
Ekonomska analiza, ki jo je v izpodbijani odločbi upoštevala Komisija, priznava obstoj določene konkurence na trgu motorjev
za velika komercialna letala. Komisija se je, natančneje, v okviru opisa razpisa glede opremljanja letala B777X družbe Boeing
z motorji sklicevala na to, da je tožeča stranka lahko prek [...] vplivala na izbor motorja s strani Boeing (zgoraj navedena
točka 205 in naslednje).
V teh okoliščinah je bilo za presojo predhodno obstoječega prevladujočega položaja tožeče stranke pomembno, da se je tožeča
stranka lahko kratkoročno žrtvovala za to, da je uspela s svojim motorjem. Treba je opozoriti na to, da zadevno ravnanje tožeči
stranki povzroča ali lahko povzroča, vsaj kratkoročno, določene stroške, ki so pri B777X predstavljali [...] Taki stroški
se lahko upravičijo s prihodnjimi prihodki, ki jih ustvarijo poprodajne storitve v zvezi z motorji.
V obravnavanih okoliščinah je za koncentracijo mogoče šteti, da potencialno vpliva na položaj na trgu letalskih in neletalskih
proizvodov samo, kolikor bi združeni subjekt prepričal proizvajalce letal, da izberejo proizvode nekdanjega podjetja Honeywell
v okoliščinah, v katerih jih brez takega komercialnega pritiska ne bi izbrali. Ob upoštevanju zgoraj navedene okoliščine,
da je to, da je tožeča stranka pridobila izključnost glede opreme B777X z motorji, pomenilo določene komercialne „stroške“,
ni mogoče izključiti tega, da je lahko proizvajalec letal, če bi združeni subjekt prav tako vztrajal pri izboru letalskih
in neletalskih proizvodov SFE, lahko zahteval [...], česar pa Komisija ni preučila. Nobenega zagotovila ni, da bi se lahko
ta strošek pokril z dodatnimi prihodnjimi prihodki. Kakor koli, Komisija ni mogla domnevati, da v tem hipotetičnem položaju
ne bi bilo dodatnih stroškov za združeni subjekt.
Tako bi bil prenos zadevne prakse na trge letalskih in neletalskih proizvodov SFE‑standard razumno komercialno obnašanje po
koncentraciji samo, kolikor bi potencialni prihodki od tega za združeno podjetje nadomestili morebitne stroške. Komisija torej
ni imela podlage za mnenje, da je bilo logično in ni bilo izogibno, da bi združeni subjekt to prakso prenesel na trge letalskih
in neletalskih proizvodov.
Komisija tako brez ekonomskih študij, ki bi omogočile vsaj na podlagi razumnih ocen primerjati stroške in prihodke, v obravnavani
zadevi ni dokazala tega, kakšne bi bile verjetne komercialne posledice takega prenosa prakse tožeče stranke. Izpodbijana odločba
prav tako ne odgovarja na vprašanje, ali bi to, da bi združeni subjekt vztrajal pri izboru svojih proizvodov SFE, pomenilo
dodaten komercialni strošek niti na to, ali bi prihodki iz naslova izbora njegovih proizvodov s strani proizvajalcev letal
nadomestili ta morebitni strošek. Brez teh podatkov v okoliščinah obravnavane zadeve ni mogoče presoditi, ali bi se združeni
subjekt, če bi do koncentracije prišlo, odločil za prenos zadevne prakse na trg letalskih in neletalskih proizvodov SFE-standard.
Iz tega sledi, da Komisija ni prepričljivo in z zadostno verjetnostjo dokazala, da bi združeni subjekt uporabil komercialno
moč GECAS in finančno moč skupine, ki izhaja iz položaja GE Capital, za prihodnje trženje letalskih in neletalskih proizvodov
SFE podjetja Honeywell.
–       Proizvodi BFE in SFE-option
Komisija glede letalskih in neletalskih proizvodov BFE in SFE‑option meni, da „bo kombinacija Honeywell in finančne moči ter
vertikalne integracije GE glede finančnih storitev, nakupa in lizinga letal ter poprodajnih storitev prispevala k že opisanemu
učinku izrinjanja glede letalskih in neletalskih proizvodov SFE“ (uvodna navedba 405 izpodbijane odločbe). Navaja, da „bo
GE spodbujeno tudi k pospešitvi trenutnega trenda pri proizvajalcih letal, da preoblikujejo proizvode BFE v proizvode SFE,
saj bi lahko kasneje ciljalo na te proizvode in pridobilo izključnost, s tem da bi uporabilo celotno komercialno prakso, opisano
v predhodnih uvodnih navedbah“ (uvodna navedba 408 izpodbijane odločbe).
Komisija navaja tudi, da „bo ponudba proizvodov BFE podjetja Honeywell uživala prednost sposobnosti GE Capital, da pri letalskih
družbah pridobi izključnost za svoje proizvode (glej primer Continental Airlines), in sposobnosti GECAS, da svoj položaj izkoristi
za dajanje prednosti trženju proizvodov GE z razširitvijo svoje politike izključnosti v korist proizvodov GE na proizvode
podjetja Honeywell“ (uvodna navedba 406 izpodbijane odločbe). Poleg tega „bi ponudba proizvodov in storitev GE pomenila tudi
prednost za proizvode BFE podjetja Honeywell za izrinjanje konkurenčnih delov ob zamenjavah, posodobitvah in prilagoditvah
po zaslugi sposobnosti GECAS, da daje prednost proizvodom GE v razmerju do letalskih družb“ (uvodna navedba 407 izpodbijane
odločbe).
Komisija na podlagi tega razlogovanja zaključuje, da „bo s strani GE strateška uporaba dostopa družbe GECAS do trga in finančne
moči družbe GE Capital podjetju Honeywell zagotovila položaj prevladujočega dobavitelja na trgih letalskih in neletalskih
proizvodov BFE, kjer že ima močne položaje“, predvideva pa tudi, da bodo konkurenti postopno razmislili o tem, ali naj ostanejo
aktivni na teh trgih (uvodna navedba 409 izpodbijane odločbe).
Za elemente razlogovanja iz zgoraj navedene točke 341 glede pomembnosti razlogovanja, navedenega v kontekstu analize stanja
na trgih letalskih in neletalskih proizvodov SFE, za trge letalskih proizvodov BFE, je treba spomniti, da je bilo glede te
analize zgoraj zaključeno, da ni zadostna. Kakor koli, glede na to, da so stranke v zvezi s proizvodi BFE in SFE-option letalske
družbe, medtem ko so stranke v zvezi s proizvodi SFE-standard proizvajalci letal, v obeh primerih ni mogoče uporabiti enake
logike. Glede možnosti, da združeni subjekt trži razširitev ponudbe proizvodov SFE, pomeni zavrnitev Komisijine teorije v
zvezi s temi to, da ta okoliščina, čeprav je pravilna, ni pomembna.
Komisija je glede obrazložitve iz zgoraj navedene točke 342 glede trgov proizvodov BFE in SFE-option utemeljeno predvidela,
da bi GECAS po koncentraciji dajala močno prednost proizvodom nekdanjega podjetja Honeywell, saj bi ti družbi od takrat naprej
pripadali isti skupini. Tožeča stranka utemeljeno navaja, da to dajanje prednosti ne bi moglo biti absolutno, saj Honeywell
ne proizvaja vseh letalskih in neletalskih proizvodov BFE in SFE-option, ki so potrebni za določeno letalo, tako da nobeno
letalo ne more biti izdelano izključno iz proizvodov podjetja Honeywell. Vendar pa ta argumentacija ne zmanjša utemeljenosti
Komisijine teorije, saj za preferencialno politiko GECAS za namen učinkovitosti ni treba, da je absolutna v smislu, ki ga
navaja tožeča stranka, kolikor GECAS sistematično izbira proizvode nekdanjega podjetja Honeywell, kadar koli obstaja možnost
za to.
Nasprotno, Komisija v uvodni navedbi 396 izpodbijane odločbe navaja, da sta stranki koncentracije med upravnim postopkom potrdili,
da predvidena koncentracija ne bi bistveno spremenila ravnanja GECAS glede nakupov, saj [...] zaradi sporazuma [...] Komisija
v uvodni navedbi 397 izpodbijane odločbe zavrača to argumentacijo tožeče stranke, saj koncentracija „internalizira“ zadevni
sporazum in torej v nasprotju z njim povzroča strukturno spremembo na trgu. Poleg tega ugotavlja, da sporazum [...] Prav tako
navaja, da [...] (uvodna navedba 396).
Treba je opozoriti, da čeprav so argumenti Komisije delni odgovor na argumente strank koncentracije glede tega, obstoj zadevne
pogodbe kljub temu precej oslabi Komisijino teorijo glede proizvodov BFE. Če je jasno, da bi bilo po združitvi ustvarjeno
malo dodatne prodaje proizvodov BFE in SFE-option, ki bi jo bilo mogoče pripisati preferencialni politiki GECAS, je treba
zaključiti, da bi imela koncentracija – kakršen koli že je pravni ali komercialni razlog za ta pojav – le zanemarljiv vpliv
na zadevne trge.
Brez [...] bi bilo mogoče v obravnavani zadevi domnevati, kot navaja Rockwell v svoji intervencijski vlogi, da bi prevzem
Honeywell s strani tožeče stranke zaradi naravnega prenosa s strani družbe GECAS dajanja prednosti proizvodom, proizvedenim
v skupini tožeče stranke, samodejno vodil v povečanje tržnega deleža podjetja Honeywell za približno 5 % za določen proizvod
BFE tam, kjer je bil njegov tržni delež za ta proizvod že 50‑odstoten, saj je tržni delež družbe GECAS pri nakupih letal približno
10‑odstoten.
Vendar pa obstoj pogodbe [...]
Komisija v izpodbijani odločbi torej ni presodila, v kolikšni meri [...] Ta opustitev slabi prepričljivost njenega razlogovanja
glede teh proizvodov, vključno glede možnosti, da GECAS proizvode BFE in SFE-option nekdanjega podjetja Honeywell „zaseje“
pri letalskih družbah.
Komisija poleg tega v uvodni navedbi 410 izpodbijane odločbe glede proizvodov BFE priznava preferenčno politiko strank in
učinke standardizacije. Meni, da ta okoliščina v obravnavani ni pomembna, saj „omejene dobičkovne marže letalskim družbam
ne omogočajo zavrnitve komercialnih ponudb, ki predstavljajo kratkoročne prihranke“, in da je za te letalske družbe „kratkoročno
znižanje stroškov pomembnejše od možnosti dolgoročnega zmanjšanja konkurence“. Komisija ni predložila nobenega dokaza v podporo
svoji navedbi glede finančne ranljivosti letalskih družb. Poleg tega tudi ni predložila konkretnih dokazov, ki bi podprli
njeno presojo, da so preference in znižanje stroškov, ki izhajajo iz standardizacije delov BFE v okviru flote določene letalske
družbe, manj pomembni dejavniki za določanje cene proizvodov BFE kot „kratkoročni prihranki“, ki jih predstavljajo pogoji
nakupa ali lizinga, ki jih bo po njeni teoriji ponudila GECAS. Brez ekonomske presoje ali vsaj ocene koristi, ki jo predstavljajo
ti pogoji, ni mogoče presojati o utemeljenosti takšne teorije.
Tako kot pri proizvodih SFE-standard tudi tu Komisijina teorija temelji na misli, da bo GECAS letalskim družbam ponudila ugodne
pogoje in jih tako spodbudila k temu, da bodo sprejele letala, opremljena s proizvodi BFE združenega subjekta, ki jih ne bi
izbrale, če bi lahko same izbirale. Treba je ugotoviti, da je lahko ustvarjanje take spodbude določen „strošek“ za združeni
subjekt, saj bo letalska družba načeloma sprejela opremo ali, odvisno od primera, letalo, ki ga je že kupila GECAS in je tako
opremljeno, samo če bo celotna ponudba združenega subjekta dovolj zanimiva in bo taka izbira v njenem komercialnem interesu.
Glede na to, da je namreč Komisija priznala, da obstajajo preference letalskih družb za določene proizvode, bi moral združeni
subjekt v tem primeru preseči oviro, ki jo pri neki letalski družbi predstavljajo njene preference za proizvode drugega proizvajalca
letalskih in neletalskih proizvodov. Mogoče je, da je bil zadevni strošek zanemarljiv glede na prihodke združenega subjekta
od prodaje zadevnih delov BFE, v tem primeru je bila ta praksa razumno komercialno ravnanje združenega subjekta, Komisija
pa je morala to vprašanje preučiti ob upoštevanju okoliščin zadeve.
Nastanek prihodnjih prevladujočih položajev na trgih letalskih in neletalskih proizvodov
Tudi če bi bila Komisija pravno zadostno dokazala – kar pa na podlagi zgoraj navedene analize ne velja –, da bi združeni subjekt
uporabil moč svojih odvisnih družb na trgih letalskih in neletalskih proizvodov, je morala dokazati tudi to, da bi to povzročilo
nastanek prevladujočega položaja na zadevnih trgih. Komisijina teorija iz izpodbijane odločbe je namreč v tem, da je bilo
Honeywell pred združitvijo vodilno podjetje (leader) na teh trgih, ne da bi bilo hkrati v prevladujočem položaju, da pa bi
koncentracija okrepila njegov položaj na tak način, da bi bilo po združitvi v prevladujočem položaju (uvodne navedbe od 241
do 243 in 341 izpodbijane odločbe). V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da je Komisija v izpodbijani odločbi zaključila,
da je obstajal za vsak letalski in neletalski proizvod ločen trg (uvodna navedba 242 in opomba 89) ter da je prav tako za
vsak od letalskih proizvodov razlikovala med trgom proizvodov za velika komercialna letala ter trgom proizvodov za regionalna
in poslovna letala (uvodna navedba 231).
Ugotoviti je treba, da Komisijina analiza moči odvisnih družb združenega subjekta ne upošteva razlik med dejavnostmi tožeče
stranke in dejavnostmi njenih odvisnih družb v zvezi z vsako kategorijo letal. Komisija je v izpodbijani odločbi ugotovila,
da je bilo GE pred koncentracijo v prevladujočem položaju na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala in za velika
regionalna letala ter bilo prisotno tudi na trgu reaktivnih motorjev za poslovna letala, GECAS pa je preračunljivo kupovala
velika komercialna in regionalna letala. Izpodbijana odločba pa ne vsebuje nobene informacije glede njunih morebitnih dejavnosti
na trgu majhnih regionalnih letal. Druga odvisna družba tožeče stranke, GECCAG, ki ni preračunljivo kupovala letal, pa je
bil dejavna kot kupec na trgu poslovnih letal.
Tako bi bil na primer vpliv, ki bi ga lahko GECAS imela na trgih letalskih proizvodov za regionalna in poslovna letala precej
manjši, zato ker je letala načeloma kupovala le v enem od treh zadevnih sektorjev, to je v sektorju velikih regionalnih letal.
Komisija zato, ker ni upoštevala različnih dejavnikov v zvezi z razlikami med obravnavanimi trgi in razlogov, ki bi te dejavnike,
odvisno od primera, spremenili po koncentraciji, ni pravno zadostno dokazala, da bi na teh trgih nastali prevladujoči položaji.
Poleg tega je treba opozoriti na to, da Komisija, čeprav je v uvodni navedbi 239 izpodbijane odločbe ugotovila razliko med
proizvodi SFE-standard, ki jih dokončno izbere proizvajalec letal, in proizvodi SFE-option, ki jih potrdi proizvajalec letal,
končni izbor med dvema ali celo tremi mogočimi proizvodi pa opravi letalska družba, v izpodbijani odločbi ni navedla, kateri
letalski proizvodi SFE, preučeni v izpodbijani odločbi, spadajo v vsako od teh dveh kategorij. Kot je bilo ugotovljeno zgoraj,
se Komisijina analiza procesa, prek katerega bi lahko učinkoval vpliv odvisnih družb tožeče stranke, precej razlikuje glede
na to, ali končni izbor letalskega proizvoda opravi proizvajalec letal ali letalska družba (glej zgoraj navedeno točko 328).
Zato iz izpodbijane odločbe ni jasno, kateri del Komisijine analize se nanaša na vsakega od trgov proizvodov SFE.
Komisija podobno v izpodbijani odločbi ni navedla, kateri preučeni neletalski proizvodi se prodajajo kot SFE, SFE-option oziroma
BFE. Tako ob branju izpodbijane odločbe zopet ni mogoče določiti, kateri del Komisijine analize se nanaša na trg določenega
proizvoda.
Komisija in Rockwell Collins sta v odgovor na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje za vsak od zadevnih letalskih in neletalskih
proizvodov navedla, ali sodi v kategorijo proizvodov SFE-standard ali v kategorijo proizvodov SFE-option oziroma za neletalske
proizvode, ali sodi v kategorijo proizvodov BFE. Vendar pa bi to, da bi Sodišče prve stopnje ta odgovora upoštevalo in proizvode
razporedilo v zgoraj navedene tri kategorije za določitev identitete stranke, ki opravi končni izbor proizvoda in tako kateri
del Komisijine analize se za to uporablja, presegalo razlago izpodbijane odločbe in bi predstavljalo nadomestitev obrazložitve
s strani sodišča.
Kakor koli, iz odgovorov Komisije in Rockwell Collins iz zgoraj navedene točke 359 izhaja, da ni vedno jasno, v katero kategorijo
proizvodov (SFE‑standard, SFE‑option, BFE) je treba uvrstiti posamezni proizvod, saj se ta odgovora glede določenih proizvodov
razlikujeta. Iz teh odgovorov tudi izhaja, da so nekateri letalski in predvsem neletalski proizvodi mešani proizvodi, tako
da se včasih tržijo kot SFE-standard, včasih pa kot SFE-option, namreč glede na zadevno platformo. Zato informacije glede
kategorizacije posameznih proizvodov, ki jih v odločbi ni, niso nujno splošno znane informacije, celo za strokovnjake iz aeronavtične
industrije.
Poleg tega je treba opozoriti na to, da je Komisija vsakega od zadevnih letalskih in neletalskih trgov v uvodnih navedbah
od 245 do 275 izpodbijane odločbe zelo na kratko analizirala. V bistvu je za vsak proizvod opisala njegov značaj, identiteto
različnih proizvajalcev proizvoda in, pri letalskih proizvodih, njihov tržni delež na obeh trgih, določenih glede na velikost
letala, opremljenega s posameznim proizvodom.
Treba je ugotoviti, da niti na podlagi konkretnih opisov iz izpodbijane odločbe glede vsakega trga pred koncentracijo niti
splošnih opisov, analiziranih zgoraj, glede izvajanja komercialne moči odvisnih družb tožeče stranke na trgih SFE‑standard
ter na trgih SFE-option in BFE ni mogoče določiti, kakšen bi bil verjeten vpliv tega vidika koncentracije na vsakega od zadevnih
trgov. Iz izpodbijane odločbe namreč izhaja, da je konkurenčno stanje na vsakem od trgov drugačno, položaj in celo identiteta
konkurentov v obravnavani zadevi pa se razlikujeta glede na zadevni trg.
Tako Komisija ni pravno zadostno dokazala, da bi praksa, ki jo predvideva izpodbijana odločba, pa čeprav bi se izvajala, povzročila
nastanek prevladujočega položaja na enem ali drugem trgu, še manj pa na vseh.
Zaključek
Iz navedenega izhaja, da Komisija ni dokazala z zadostno stopnjo verjetnosti, da bi združeni subjekt po koncentraciji svojo
prakso, ki jo je Komisija ugotovila na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala, in sicer izkoriščanje finančne
moči skupine GE zaradi GE Capital in komercialnega vzvoda, ki ga predstavljajo nakupi letal s strani GECAS, za spodbujanje
prodaje svojih proizvodov, prenesel na trge letalskih in neletalskih proizvodov. Prav tako ni ustrezno dokazala, da bi ta
praksa, čeprav bi se izvajala, verjetno povzročila nastanek prevladujočih položajev na različnih zadevnih letalskih in neletalskih
trgih. Zato je Komisija, s tem ko je zaključila, da bi finančna moč in vertikalna integracija združenega subjekta vodila v
nastanek ali okrepitev prevladujočih položajev na trgih letalskih in neletalskih proizvodov, storila očitno napako v presoji.
Ob upoštevanju navedenega ni treba preučiti, kako je Komisija obravnavala zaveze glede tega vidika zadeve, zlasti zavezo v
zvezi s prihodnjim ravnanjem GECAS.
2.
Vezana prodaja
a)     Trditve strank
Uvodne ugotovitve
Tožeča stranka glede tistega stebra razlogovanja Komisije, ki se nanaša na sposobnost in spodbudo združenega subjekta, da
izvaja vezano prodajo, navaja, da ne temelji na dejanskih dokazih niti na kakršnem koli ekonomskem modelu.
Po njenem mnenju je treba zlasti z vidika njihovih učinkov razlikovati med različnimi vrstami vezane prodaje, to je med „mešano
vezano prodajo“ (mixed bundling), „čisto vezano prodajo“ (pure bundling) in „tehnično vezano prodajo“ (technical bundling).
Čista in tehnična vezana prodaja, ki ju izvaja določeno prevladujoče podjetje, sta po mnenju tožeče stranke v splošnem protikonkurenčni,
saj navedeno podjetje veže nakup proizvodov ali storitev na nekem trgu, na katerem je močno (vezoči trg), na nakup proizvodov
ali storitev na nekem drugem trgu (vezani trg) iz izključno komercialnih razlogov, vendar brez finančnega nadomestila, ali
iz tehničnih razlogov.
Nasprotno pa naj bi se mešana vezana prodaja, pri kateri se ponuja paket proizvodov po nižji ceni, v splošnem štela za koristno
za konkurenco. Tožeča stranka pojasnjuje, da je lahko mešana vezana prodaja izjemoma protikonkurenčna samo, kadar povzroča
izrinjenje ali trajno marginalizacijo konkurentov. Za dokazovanje takih učinkov pa naj bi bilo treba opraviti podrobno ekonomsko
analizo.
Komisija je po mnenju tožeče stranke v odgovoru na tožbo navedla novo teorijo o konglomeratnih učinkih, to je „učinek vzvoda“
(leveraging), kar naj bi omogočilo strateško uporabo moči na določenem trgu na tak način, da se konkurente izrine z nekega
drugega trga. Tudi če bi bilo mogoče to teorijo povezati z ugotovitvami iz izpodbijane odločbe, pa naj se nanjo pred Sodiščem
prve stopnje ne bi bilo mogoče opirati, saj je ni v OUMK.
Nasprotno pa naj teorija v zvezi z vezano prodajo, ki je v OUMK in ki temelji na modelu Choi, ne bi izhajala iz učinka vzvoda.
Podobno naj izpodbijana odločba ne bi, vsaj ne na ustrezen način, obravnavala možnosti obstoja učinka vzvoda, nasprotno pa
se opira na analizo predvidenih protikonkurenčnih učinkov, ki jo je mogoče pojasniti samo v smislu modela Choi, kljub domnevni
opustitvi slednjega.
Poleg tega politika predatorskih cen v izpodbijani odločbi ni omenjena, Komisija pa ni dokazala, da bi bilo GE spodbujano,
naj izvaja tako politiko. Komisija naj prav tako ne bi pojasnila pomembnosti tega, da se je v izpodbijani odločbi sklicevala
na domnevne protikonkurenčne učinke zaradi navzkrižnega subvencioniranja.
Komisija, Rolls-Royce in Rockwell navajajo, da izpodbijana odločba vsebuje prepričljive dokaze o obstoju vezane prodaje in
novih možnosti združenega subjekta glede tega.
Komisija navaja glavne značilnosti zadevnih trgov, ki so jo vodile do zaključka, da bo združeni subjekt spodbujen in sposoben
izrinjati konkurenco. Med temi značilnostmi so, med drugim, tržni deleži strank koncentracije, komplementarnost letalskih
motorjev ter letalskih in neletalskih proizvodov, velike ovire za dostop do zadevnih trgov, veliki stroški za raziskave in
razvoj, dolga obdobja za doseganje dobičkonosnosti in neobstoj izravnalne moči strank ali upoštevnega komercialnega pritiska
konkurentov.
Kombiniranje velike ponudbe komplementarnih proizvodov naj bi združenemu subjektu omogočilo zagotavljanje diskriminatornih
popustov strankam prek navzkrižnih subvencij, s čimer naj bi se dajalo prednost nakupu celotne ponudbe. Čeprav ima kratkoročno
tako ravnanje ugodne učinke na cene, pa vodi v srednjeročno in dolgoročno izrinjenje konkurentov.
Komisija navaja, da je skozi ves postopek menila, da bo združeni subjekt v nasprotju s svojimi konkurenti sposoben in bo spodbujen
k izvajanju vezane prodaje s ponujanjem popustov na proizvode GE in Honeywell, ki so del skupne ponudbe. Ta analiza naj ne
bi bila nova, saj je bila ta problematika v središču razprav že pred priglasitvijo koncentracije. Komisija in Rolls-Royce
poudarjata, da je bila teorija o učinku vzvoda predstavljena že v izpodbijani odločbi (uvodna navedba 415).
Komisija vztraja tudi pri tem, da vezana prodaja povzroča le začasno znižanje cen za določene kombinacije proizvodov, zlasti
ker naj iz koncentracije ne bi izhajala nobena večja učinkovitost. V končni fazi naj bi tako ravnanje vsebinsko izrinilo konkurenco
na številnih trgih.
Izpodbijana odločba naj bi jasno navedla različne oblike vezane prodaje. Združeni subjekt naj bi bil sposoben izkoristiti
svojo tržno moč, svojo finančno moč in svojo ponudbo komplementarnih proizvodov, zlasti prek navzkrižnega subvencioniranja.
Obstoj čiste ali tehnične vezane prodaje
Po mnenju tožeče stranke se Komisija, čeprav na začetku svoje analize v izpodbijani odločbi omenja čisto in tehnično vezano
prodajo, v nadaljevanju nikjer več ne sklicuje na čisto vezano prodajo, tehnično vezano prodajo pa omenja le dvakrat, ne da
bi predložila dejanske ali ekonomske dokaze glede njunega obstoja.
Glede koncepta motorja MEE (More Electrical Engine) pa naj ta v OUMK ne bi obstajal in naj bi bil zelo hipotetičen. Primer
podjetja Rockwell v zvezi z letalskim sistemom Primus Epic naj ne bi zadeval koncentracije in naj v izpodbijani odločbi ne
bi bil upoštevan.
Komisija ponavlja, da bo združeni subjekt lahko pogojeval prodajo letalskih in neletalskih proizvodov podjetja Honeywell s
prodajo motorjev GE ter obratno in tako izvajal čisto vezano prodajo. Komisija v zvezi s tem poudarja, da naj bi koncentracija
povzročila koncentracijo brez primere na strani ponudbe, in se v zvezi s tem sklicuje na EGPWS (Enhanced Ground Proximity
Warning System, napreden sistem opozarjanja na bližino zemlje) podjetja Honeywell. Rockwell navaja primera proizvodov za to,
da bi pokazalo na sposobnost integracije in uporabo zaprtih vmesnikov s strani podjetja Honeywell. Tudi Rockwell se sklicuje
na sistem Primus Epic kot primer vezane prodaje s strani Honeywell.
Komisija opozarja na to, da po izpodbijani odločbi še ni prišlo do izrecne integracije letalskih motorjev in drugih sistemov.
Koncept MEE naj bi kazal na sposobnost integracije podjetja Honeywell in pomen tega kot neodvisnega ponudnika za razvoj tega
koncepta.
Mešana vezana prodaja
Po mnenju tožeče stranke naj bi to, da se mešana vezana prodaja splošno šteje za koristno za konkurenco, zavezovalo Komisijo
k temu, da dokaže, da bi združeni subjekt tako prakso dejansko izvedel in da bi ta praksa dejansko povzročila izrinjenje ali
marginalizacijo konkurentov. Izpodbijana odločba pa ne dokazuje niti enega niti drugega.
Tožeča stranka poudarja, da Komisija izrecno navaja, da se za zaključek, da bi vezana prodaja, ki bi jo lahko ponudil združeni
subjekt, izrinila konkurente s trgov motorjev ter letalskih in neletalskih proizvodov, ni bilo treba opreti na en ali drugi
predloženi model (uvodna navedba 352 izpodbijane odločbe). Komisija naj bi se še posebej odrekla sklicevanju na model Choi.
GE navaja, da je Komisija, s tem ko je navedla, da za podporo njenih zaključkov ni bil potreben noben ekonomski model, zanemarila
dokaze tega, ki temeljijo na delu profesorjev Nalebuffa, Reya in Shapira, kljub utemeljenosti teh.
Tožeča stranka poudarja, da stališča intervenientov o nestrateški vezani prodaji niso v skladu s stališčem Komisije, ki je
domnevno zavrnila statični model Choi.
Ex post
utemeljitev izpodbijane odločbe s teorijo strateškega ravnanja bi bilo treba zavreči kot nedopustno, saj je ni bilo v OUMK,
ki izključno temelji na modelu Choi (zgoraj v točki 40 navedena sodba Schneider Electric proti Komisiji). Poleg tega naj Komisija
brez zlorabe ne bi mogla kombinirati tržnih deležev CFMI s teorijo o mešani vezani prodaji, saj naj Snecma ne bi imelo interesa
odobravati tako cenovno politiko, ki daje prednost proizvodom Honeywell.
Kakor koli, ključni elementi učinka vzvoda naj ne bi bili dokazani, pa naj gre za mešano vezano prodajo ali alternativne teorije
glede navzkrižnega subvencioniranja ali predatorskih cen. Komisija naj namreč upoštevnih trgov ne bi analizirala niti naj
ne bi upoštevala tega, da vrednost motorjev precej presega vrednost letalskih in neletalskih proizvodov ter da mešana vezana
prodaja ni mogoča, če že obstaja pogodba med ponudnikom in proizvajalcem letal, ki slednjega zavezuje k temu, da določen proizvod
kupuje po nespremenljivi ceni.
Podobno naj ne bi bilo nobene jasne navedbe glede nastanka konglomeratnih učinkov v sorazmerno bližnji prihodnosti. Komisija
naj v zvezi s tem tudi nikjer ne bi upoštevala odvračilnega učinka člena 82 ES.
Tožeča stranka v zvezi s tem v odgovoru na intervencijske vloge navaja, da tudi če bi dopustili Komisijino teorijo v zvezi
s strateškim ravnanjem (učinek vzvoda), Komisija ni upoštevala nobenega od pogojev iz zgoraj v točki 58 navedene sodbe Tetra
Laval proti Komisiji.
Edini primer mešane vezane prodaje motorjev z drugimi deli v izpodbijani odločbi (uvodna navedba 368) je ponudba podjetja
Honeywell v zvezi z določeno platformo. Komisija pa v tem primeru ni omenila popustov. Poleg tega naj bi ta proizvajalec zavrnil
ponudbo podjetja Honeywell glede dodatnih sistemov, kar naj bi kazalo na to, da lahko proizvajalci letal kombinirajo različne
ponudnike.
Komisija opozarja na to, da so bili ekonomski modeli, ki so ji bili predloženi, sporni. Komisija je poleg svoje analize ocenila
tudi model Choi in ga predstavila v OUMK, da bi tako omogočila podlago za razpravo. Na ta model se ni mogla opreti, saj je
vseboval zaupne finančne informacije, ki jih ni mogla razkriti strankam koncentracije. Sama ni niti sprejela niti zavrnila
modela Choi, bil je samo vzet kot podlaga za identifikacijo spodbud h kratkoročni optimizaciji dobička. Njena dejanska presoja
pa se razlikuje od tega modela, saj ta ne upošteva strateškega namena združenega subjekta niti predhodne prevlade. To neupoštevanje
strateškega ravnanja je sicer skupno modeloma Choi in Nalebuff, ki ponujata le statičen pogled. Ta modela naj bi preučevala
vprašanje, ali mešana prodaja kratkoročno poveča dobiček nekega podjetja in zmanjša dobiček njegovih konkurentov, tako da
je prvo podjetje spodbujeno k takemu ravnanju.
Komisija meni, da bi bila dinamično gledano vezana prodaja prav tako privlačna za združeni subjekt, čeprav na račun kratkoročno
manjšega dobička. Komisija in Rockwell navajata, da bi lahko združeni subjekt ob upoštevanju vrednosti motorjev imel nedosegljivo
sposobnost navzkrižnega subvencioniranja, kar je oblika strateškega ravnanja. Komisija poleg tega navaja, da bi bil združeni
subjekt dejansko sposoben in spodbujen k predatorskim cenam. Meni, da je bilo tako ravnanje v izpodbijani odločbi navedeno
v uvodni navedbi 369.
Komisija navaja, da je v izpodbijani odločbi preučila, ali značilnosti sektorja omogočajo izvajanje in dobičkonosnost izključevalnih
ravnanj, kot je vezana prodaja. Te značilnosti naj bi kazale na to, da bi GE lahko razširilo svoj prevladujoči položaj glede
motorjev na vodilni položaj podjetja Honeywell glede poslovnih letal ter letalskih in neletalskih proizvodov. Komisija naj
se ne bi nikoli oddaljila od te uveljavljene ekonomske teorije.
Komisija meni, da je v izpodbijani odločbi, zlasti v uvodnih navedbah od 359 do 386, odgovorila na očitke iz poročila Shapiro,
še posebej s sklicevanjem na pretekle primere. Tako naj bi v polni meri analizirala stališča strank.
Rolls-Royce meni, da teorija o vezani prodaji ni nova in da jo je Komisija že uporabila. Rolls-Royce, kljub pomanjkanju jasnosti
kritike GE glede upoštevanega ekonomskega modela, navaja, da poročilo Frontier Economics kaže ali na to, da se Komisija strinja
z modeloma Choi in Nalebuff, ali da sta ta modela skladna med seboj oziroma da se je Komisija oprla na zadostne empirične
dokaze.
Komisija poleg tega navaja, da je v polni meri upoštevala odločbo AlliedSignal/Honeywell, vendar pa da zaključkov iz navedene
odločbe ni mogoče preprosto prenesti v obravnavano zadevo. Za obravnavano zadevo naj bi bila značilna moč GE in paleta ponudbe
zadevnih proizvodov.
Rolls-Royce meni, da je trend k vezani prodaji v sektorju jasen ter da bi koncentracija ustvarila nove priložnosti in spodbude
glede tega.
Komisija glede neobstoja vzročne zveze med očitanimi ravnanji in koncentracijo poudarja, da koncentracija krepi učinek teh
ravnanj zaradi palete pridobljenih proizvodov in moči GE. Združeni subjekt naj bi po zaslugi prevladujočega položaja na trgu
reaktivnih motorjev lahko to moč razširil na trge komplementarnih proizvodov podjetja Honeywell, kjer še ni prevladujoč, in
tako izrinil svoje konkurente. Značilnosti trga naj bi tako izrinjenje vsaj delno omogočile.
Komisija poleg tega opozarja na številne primere vezane prodaje, navedene v izpodbijani odločbi.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Uvodne ugotovitve
Komisija je v izpodbijani odločbi v bistvu navedla, da bi lahko združeni subjekt po koncentraciji, v nasprotju s svojimi konkurenti,
strankam ponudil pakete proizvodov (packages) za velika komercialna letala, velika regionalna letala in poslovna letala, vključno
z reaktivnimi motorji ter tudi letalskimi in neletalskimi proizvodi. Prav tako je zaključila, da bi bilo tako ravnanje očitno
v komercialnem interesu združenega subjekta in bi torej verjetno nastalo po koncentraciji (uvodne navedbe od 350 do 404, od
412 do 416, od 432 do 434, 443 in 444 ter od 445 do 458). Zato naj bi nastal prevladujoč položaj nekdanjega podjetja Honeywell
na trgih letalskih in neletalskih proizvodov, prevladujoči položaji GE pa bi se okrepili, zlasti na trgu reaktivnih motorjev
za velika komercialna letala (uvodna navedba 458 izpodbijane odločbe).
Komisijina teorija temelji na tem, da so reaktivni motorji ter letalski in neletalski proizvodi komplementarni proizvodi,
saj so vsi nujno potrebni za proizvodnjo letal. Končna stranka, to je letalski prevoznik, mora torej vse te proizvode neposredno
ali posredno kupiti pri njihovem proizvajalcu. Komisija je v izpodbijani odločbi zaključila, da so stranke za vse te proizvode
v bistvu iste in da je njihovo prodajo torej mogoče vezati. Komisija prav tako ugotavlja, da je skupina tožeče stranke finančno
zelo močna, tako glede na svoje glavne konkurente na trgih reaktivnih motorjev kot tudi glede na tiste na trgih letalskih
in neletalskih proizvodov (glede slednjih glej uvodne navedbe od 302 do 304, 323 in 324 izpodbijane odločbe; glej tudi uvodno
navedbo 398 in naslednje). Združeni subjekt bi torej lahko zmanjšal svojo dobičkovno maržo za letalske in neletalske proizvode
za povečanje svojega tržnega deleža in doseganje večjega dobička v prihodnosti.
Najprej je treba ugotoviti, da je predvideno prihodnje ravnanje združenega subjekta bistveni del analize vezane prodaje, ki
jo je v obravnavani zadevi opravila Komisija. Iz okoliščine, da tožeča stranka pred koncentracijo ni bila prisotna na trgih
letalskih in neletalskih proizvodov, v kombinaciji z dejstvom, da Honeywell pred koncentracijo ni bilo prisotno na trgu reaktivnih
motorjev za velika komercialna letala, namreč izhaja, da koncentracija ne bi imela nobenega horizontalnega protikonkurenčnega
učinka na navedene trge. Tako koncentracija načeloma ne bi bila imela nobenega učinka na te trge.
Poleg tega je treba, kolikor Komisija v uvodnih navedbah 443 in 444 izpodbijane odločbe predvideva, da bi imela vezana prodaja
vpliv na trg reaktivnih motorjev za poslovna letala, opozoriti na to, da je tržni delež tožeče stranke na tem trgu pred koncentracijo
znašal le od [10 do 20] % v smislu vgrajenih motorjev, medtem ko je tržni delež podjetja Honeywell znašal od [40 do 50] %
ter samo od [0 do 10] % v smislu vgrajenih motorjev na letalih, ki so bili še v proizvodnji, v primerjavi z od [40‑ do 50]‑odstotnim
tržnim deležem podjetja Honeywell (uvodna navedba 88 izpodbijane odločbe). V teh razmerah je treba, čeprav bi bilo dokazano,
da bi združeno podjetje po koncentraciji izvajalo vezano prodajo motorjev ter letalskih in neletalskih proizvodov, zaključiti,
da ne bi bilo nobene vzročne zveze med koncentracijo in tako ponudbo, razen v zelo malo primerih, v katerih bi šlo za proizvode
nekdanjega podjetja GE. Poleg tega iz izpodbijane odločbe ne izhaja, da katera koli stranka koncentracije proizvaja motorje,
s katerimi so opremljena majhna regionalna letala. Iz tega sledi, da bi morebitna vezana prodaja, ki bi se lahko izvajala
s strani združenega subjekta na trgu regionalnih letal, v vsakem primeru zadevala samo velika regionalna letala.
Komisija je v izpodbijani odločbi zaključila, da je vsak letalski proizvod, ki opremlja vsa regionalna in poslovna letala,
trg zase, prav tako pa obstaja samo en trg tudi za vsak neletalski proizvod, ki opremlja vsa letala, vključno z velikimi komercialnimi
letali. Tako kar zadeva trg vsakega od različnih letalskih proizvodov, s katerimi so opremljena poslovna in regionalna letala,
ni mogoče slediti njenemu razlogovanju glede nastanka prevladujočih položajev na trgih različnih letalskih proizvodov zaradi
vezane prodaje. Vezana prodaja, ki se jo pripisuje koncentraciji, čeprav bi se dejansko izvajala po koncentraciji, bi lahko
vplivala le na del teh trgov, to je tisti del, ki ga predstavljajo velika regionalna letala. Podobno, vendar v manjši meri,
je razlogovanje Komisije oslabljeno glede neletalskih proizvodov, pri katerih je Komisija opredelila samostojen trg za vsak
posamezen proizvod, ne glede na velikost in druge značilnosti opremljenega letala.
Zato bi bilo Komisijini teoriji o vezani prodaji načeloma mogoče slediti pri sektorju velikih komercialnih letal, za katera
je opredelila ločene trge glede reaktivnih motorjev in glede vsakega letalskega proizvoda.
Glede morebitnega vpliva koncentracije na trga reaktivnih motorjev za velika komercialna letala in velika regionalna letala
ter trge letalskih in neletalskih proizvodov je treba preučiti, ali je Komisija dokazala, da bi bil združeni subjekt ne le
sposoben izvajati vezano prodajo, opisano v izpodbujani odločbi, ampak tudi, in to na podlagi prepričljivih dokazov, da bi
po koncentraciji verjetno izvajal tako prakso, tako da bi v sorazmerno bližnji prihodnosti na enem ali več zadevnih trgih
nastal prevladujoč položaj (zgoraj v točki 58 navedena sodba Tatra Laval proti Komisiji, točke od 146 do 162).
Prav tako je treba, kot utemeljeno navaja tožeča stranka, razlikovati med tremi zadevami, in sicer čisto vezano prodajo (pure
bundling), to je vezano prodajo prek izključno komercialne obveznosti nakupa dveh ali več proizvodov skupaj, tehnično vezano
prodajo (technical bundling), to je prodajo, ki je vezana zaradi tehnične integracije proizvodov, in mešano vezano prodajo
(mixed bundling), to je prodajo več proizvodov skupaj pod ugodnejšimi pogoji, kot so tisti za ločen nakup proizvodov. Komisijina
analiza v zvezi z vsako od teh treh vrst vezane prodaje bo obravnavana spodaj, pod tremi ločenimi naslovi. Vendar pa je treba
najprej preučiti določene praktične omejitve, ki vplivajo na celotno razlogovanje Komisije o vezani prodaji in izhajajo iz
izpodbijane odločbe.
Splošno o vezani prodaji
Glede Komisijine analize vezane prodaje obstaja praktična težava, saj končna stranka za različne reaktivne motorje ter letalske
in neletalske proizvode ni vedno ista.
Če motor izbere izključno proizvajalec letal, tako da je platforma iz enega vira (sole source platform), potem je ta v bistvu
stranka proizvajalca motorja, tako pa je tudi glede letalskih in neletalskih proizvodov SFE‑standard. V takem primeru je edina
izbira letalske družbe v zvezi s tem, logično, samo kupiti letalo ali ne kupiti letala.
Nasprotno pa, če proizvajalec letal potrdi več reaktivnih motorjev za svojo platformo, kar pomeni da gre za platformo iz več
virov (multi-source platform), letalska družba izbira motor med tistimi, ki so na voljo, enako pa stori tudi pri letalskih
in neletalskih proizvodih BFE in SFE-option. Iz navedenega izhaja, da je vezana prodaja za proizvajalce letal logično mogoča
le med reaktivnimi motorji GE in proizvodi podjetja Honeywell SFE‑standard na platformah „iz enega vira“, za letalske družbe
pa med reaktivnimi motorji GE in proizvodi podjetja Honeywell BFE/SFE-option na platformah „iz več virov“.
Te ugotovitve načeloma izključujejo možnost čiste vezane prodaje v primerih, ki niso navedeni zgoraj, in sicer jo izključujejo,
če stranka, ki izbira zadevni motor, in stranka, ki izbira letalski ali neletalski proizvod, nista ista oseba.
Poleg tega izpodbijana odločba glede trženja letalskih in neletalskih proizvodov SFE‑standard za platforme iz več virov prek
mešane vezane prodaje ne vsebuje analize težave iz zgoraj navedene točke 408. Komisija v uvodni navedbi 349 izpodbijane odločbe
navaja samo to, da „bo komplementarnost ponudb proizvodov GE in podjetja Honeywell, povezana z njunima obstoječim tržnima
položajema, združenemu subjektu omogočila in ga v skladu z ekonomsko logiko spodbudila k vezani prodaji ali navzkrižnemu subvencioniranju
vse prodaje proizvodov obema kategorijama strank“, sicer pa napotuje na svojo analizo proizvodov SFE-option in BFE v uvodni
navedbi 350 in naslednjih.
Glede dejstva, da bo lahko združeni subjekt tržil proizvode BFE in SFE‑option prek mešane vezane prodaje za platforme iz enega
vira, prav tako obstajajo določene težave, saj bo moral v razmerju do proizvajalca letal svoj motor načeloma ponuditi po nespremenljivi
ceni, ne glede na odločitev letalskih družb za letalske in neletalske proizvode BFE.
Čeprav iz uvodne navedbe 391 izpodbijane odločbe izhaja, da vnaprejšnja določitev cene za določen motor ne pomeni nujno, da
ne obstaja možnost mešane vezane prodaje, pa ta dejavnik znatno zmanjša možnost za mešano vezano prodajo, ki vključuje ta
motor, in jo torej združeni subjekt težje izvede.
Poleg tega sta stranki koncentracije med upravnim postopkom navedli, da obstajajo tudi praktične težave zaradi tega, ker se
motorji za določeno platformo načeloma izbirajo med postopkom zasnove novega letala, to je prej kot letalski in neletalski
proizvodi, tudi SFE (glej uvodno navedbo 371 izpodbijane odločbe). Komisija v odgovor na to kritiko v izpodbijani odločbi
navaja primere, v katerih so bili motorji in letalski proizvodi izbrani bolj ali manj sočasno (uvodna navedba 372), ter zaključuje,
da „torej ni mogoče trditi, da postopka izbire sistemov ni mogoče prilagoditi urniku, ki omogoča [vezano prodajo]“ (uvodna
navedba 373).
Iz navedenih ugotovitev, ki jih je Komisija navedla v izpodbijani odločbi, tožeča stranka pa jih pred Sodiščem prve stopnje
ni izpodbijala, izhaja, da vezana prodaja ni nemogoča zaradi urnika izbire različnih proizvodov. Vendar pa iz tega tudi izhaja,
da zadevna komercialna praksa po naravi ne sodi v okvir običajnega načina delovanja (
modus operandi
) zadevnih trgov, kar pomeni dodatno komercialno prizadevanje določenega podjetja, ki bi želelo tako prakso uveljaviti v razmerju
do strank.
Čeprav te praktične težave ne onemogočajo vezane prodaje, pa tudi ne povečujejo težavnosti njenega izvajanja in tako pomenijo,
da je ta manj verjetna.
Čista vezana prodaja
Komisija za čisto vezano prodajo predvideva, da bi lahko bil motor ali eden od letalskih in nelatalskih proizvodov vezni proizvod,
to je nujen sestavni del ali vsaj prva izbira, ki ga vezani subjekt ne bi hotel prodajati ločeno od svojih ostalih proizvodov
(uvodni navedbi 351 in 415 izpodbijane odločbe).
Glede na to, da je iz zgoraj navedenih razlogov, zlasti v točkah od 408 do 410, čista vezana prodaja mogoča samo, če so stranke
za vsak proizvod iste, je treba poleg tega ugotoviti, da je, če gre za platformo „iz več virov“ glede opremljanja z motorji
in če so zadevni letalski proizvodi proizvodi BFE ali SFE-option, možnost za čisto vezano prodajo zelo majhna. Taka strategija
bi namreč lahko letalsko družbo prisilila v nakup letalskega ali neletalskega proizvoda BFE pri združenemu subjektu samo,
če bi ta iz tehničnih ali drugih razlogov dajala izrazito prednost motorju združenega subjekta. Treba je opozoriti na to,
da Komisija v izpodbijani odločbi ni posebej preučila, pri katerih platformah in/ali katerih posameznih proizvodih bi bila
lahko taka komercialna politika učinkovita.
Prav tako je treba v zvezi s tem spomniti na to, da kot je bilo navedeno zgoraj – zlasti v točki 362 –, ni bilo analize učinkov
koncentracije na posamezne trge letalskih in neletalskih proizvodov, ki jih je opredelila Komisija. Poleg tega bi bilo treba
glede na to, da je dajanje prednosti posameznemu proizvodu pogosteje relativno kot absolutno, v okviru take analize upoštevati
tudi morebitne škodljive komercialne posledice take čiste vezane prodaje, in sicer v tem smislu, da bi tak pristop lahko potencialno
kupca odvrnil od motorja združenega subjekta, čeprav mu daje samo majhno prednost. Ker Komisija v izpodbijani odločbi ni opravila
take podrobne analize, tudi ni dokazala, da bi bila čista vezana prodaja s strani združenega subjekta mogoča, če bi bil eden
od njegovih motorjev za opremo platforme iz več virov vezni proizvod.
Komisija glede morebitne vezane prodaje motorja, s katerim je izključno opremljeno neko letalo, ter letalskih in nelatalskih
proizvodov SFE, ni navedla nobenega konkretnega primera glede tega, kako bi delovalo ravnanje, ki ga predvideva. Ponovno,
neobstoj posebne analize trgov jemlje njenemu razlogovanju natančnost, ki je potrebna za utemeljitev zaključka, do katerega
je prišla. Čeprav je Komisija ugotovila obstoj prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala,
pa je kljub temu menila, da ostaja določena konkurenca na tem trgu, tako da bi lahko imelo to, da bi združeni subjekt „prisilil“
določenega proizvajalca letal, naj izbere letalske ali neletalske proizvode SFE, škodljive komercialne posledice zanj, saj
bi lahko ta v določenih primerih izbral proizvod drugega proizvajalca. Glede na to, da Komisija v izpodbijani odločbi te možnosti
ni analizirala, tudi ni dokazala, da bi čista vezana prodaja omogočila namestitev proizvodov SFE na platforme velikih komercialnih
letal.
Komisija glede možnosti, da bi bil določen letalski ali neletalski proizvod podjetja Honeywell vezni proizvod in bi prisilil
stranke, da kupijo motor združenega subjekta, v uvodni navedbi 415 izpodbijane odločbe navaja samo en mogoč konkreten primer
čiste vezane prodaje. Navaja namreč: „Združeni subjekt bo lahko prodajo proizvodov, glede katerih ima Honeywell stoodstotni
tržni delež (EGPWS na primer), pogojevalo s prodajo svojega reaktivnega motorja. Letalske družbe za to, da kupijo te proizvode,
ne bodo imele druge izbire, kot da kupijo motor, ki ga ponuja združeni subjekt.“ Komisija je glede možnosti podobnega pritiska
na proizvajalce letal manj odločna in v uvodni navedbi 416 navaja le, da „bo GE lahko s paketno ponudbo ali vezano prodajo
okrepilo svoj prevladujoči položaj v razmerju do proizvajalcev letal“.
Treba je ugotoviti, da Komisijina teorija v zvezi s tem predvideva, da bi lahko združeni subjekt izvajal neke vrste komercialno
izsiljevanje v razmerju do svojih strank, in sicer s tem, da ne bi hotel prodati določenega bistvenega, vendar cenejšega letalskega
proizvoda, če te ne bi hotele kupiti njegovih reaktivnih motorjev. Čeprav je moč strank tožeče stranke na trgu reaktivnih
motorjev za velika komercialna letala, da se ji uprejo – tako glede proizvajalcev letal kot letalskih družb – omejena (glej
zgoraj navedeno točko 274 in naslednje ter uvodne navedbe od 224 do 228 izpodbijane odločbe), še bolj pa to velja v razmerju
do združenega podjetja po izvedeni koncentraciji, pa Komisija v obravnavani zadevi ni dokazala, da bi njene stranke izgubile
vso preostalo moč, da se uprejo takemu ravnanju.
Glede konkretnega proizvoda, ki ga v zvezi s tem navaja Komisija, to je EGPWS, iz uvodnih navedb od 253 do 256 izhaja, da
so obstajali tudi drugi proizvodi, ki so zamenljivi s proizvodom nekdanjega podjetja Honeywell. Komisija ugotavlja, da na
trgu noben od teh proizvodov ni bil prodan v velikih količinah, in navaja, da se je po mnenju Thales pomanjkanje ugleda njegovega
proizvoda pokazalo za pomembno oviro za njegov vstop na ta trg. Vendar pa bi, če bi združeni subjekt ravnal izjemno komercialno
s prakticiranjem čiste vezane prodaje, to je dejansko z grožnjo zavrnitve prodaje, stranke lahko dale prednost uporabi drugega
proizvoda, čeprav slabšega, namesto EGPWS nekdanjega podjetja Honeywell, prej kot da bi sprejele reaktivni motor, ki ni po
njihovi izbiri. Kakor koli, Komisija bi morala to možnost preučiti. Natančneje, ni zanikala možnosti, da stranke izberejo
sistem TAWS (Terrain Avoidance Warning System) družbe Universal Avionics, kot je to januarja 2001 storila družba Airborne,
s tem da je navedla le, da se po mnenju Rockwell Collins družba Universal Avionics njemu ni pridružila za sklenitev te pogodbe
(uvodna navedba 256). Ta okoliščina ni pomembna za vprašanje, ali je proizvod družbe Universal Avionics resna alternativa
proizvodu podjetja Honeywell.
Končno, v skladu z zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji, ki jo je Sodišče glede tega po pritožbi potrdilo
z zgoraj v točki 60 navedeno sodbo Komisija proti Tetra Laval, bi morala Komisija upoštevati tudi morebitni vpliv potencialno
odvračilnega učinka prepovedi zlorabe prevladujočega položaja iz člena 82 ES na zadevnih trgih.
Ob upoštevanju komercialne izjemnosti zgoraj opisanega ravnanja, ki bi bilo potrebno za uresničitev strategije, ki v obravnavani
zadevi temelji na čisti vezani prodaji, bi morala Komisija upoštevati potencialni vpliv prepovedi prevladujočega položaja
v pravu Skupnosti na spodbudo združenemu subjektu, da tako ravna. Ker tega ni naredila, je storila pravno napako, katere posledica
je to, da je njena analiza izkrivljena in ima zato očitno napako v presoji.
Glede na navedeno Komisija ni pravno zadostno dokazala, da bi imel združeni subjekt po koncentraciji možnost izvajati čisto
vezano prodajo, njena analiza pa ima glede tega več očitnih napak v presoji.
Tehnična vezana prodaja
Komisija se glede tehnične vezane prodaje opira na integracijo različnih letalskih proizvodov in na prihodnji razvoj projekta
„bolj električnega letalskega motorja“ (More Electrical Aircraft Engine, glej uvodno navedbo 291 izpodbijane odločbe), s tem
da priznava, da „izrecne integracije motorja in sistemov še ni bilo“. Navaja, da je treba vedeti, da se bo taka integracija
zgodila „v bližnji prihodnosti“ v okviru navedenega projekta, vendar pa ni predložila podrobnosti glede tega programa niti
ne navaja datuma, do katerega predvideva, da se bi taka integracija po njenem mnenju zgodila. Kljub temu pa se za zaključek,
da bo odstranitev podjetja Honeywell kot potencialnega partnerja za inovacije še okrepila prevladujoč položaj tožeče stranke
na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala (uvodni navedbi 417 in 418 izpodbijane odločbe), opira izključno
na prihodnji razvoj tega projekta.
Ta preprosti opis mogočega razvoja trga, brez navajanja – čeprav kratkega – podrobnosti projekta, zaradi katerega bi bil tak
razvoj verjeten, ne zadošča za dokaz utemeljenosti Komisijine teorije v zvezi s tem.
Po zgoraj v točki 58 navedeni sodbi Tetra Laval proti Komisiji (točka 155 in naslednje), ki jo je Sodišče po pritožbi potrdilo
z zgoraj v točki 60 navedeno sodbo Komisija proti Tetra Laval (točka 39 in naslednje), mora Komisija na podlagi trdnih dokazov
in z zadostno stopnjo verjetnosti glede prihodnjega razvoja trga dokazati, ne le da se bo morebitno ravnanje, ki ga predvideva,
zgodilo v sorazmerno bližnji prihodnosti, ampak tudi, da bo zaradi tega ravnanja v sorazmerno bližnji prihodnosti nastal ali
se okrepil prevladujoč položaj, česar pa v obravnavani zadevi ni storila. Neobstoj podrobne analize tehnične integracije,
ki bi lahko nastala med reaktivnimi motorji ter letalskimi in neletalskimi proizvodi, kot tudi verjeten vpliv te integracije
v smislu razvoja različnih obstoječih trgov, prav tako posega v verodostojnost Komisijine teorije. Ne zadostuje, da Komisija
navaja več logičnih, vendar hipotetičnih faz, za katere se boji, da bi njihovo uresničenje imelo škodljive posledice za konkurenco
na več različnih trgih. Nasprotno, konkretno mora analizirati verjeten razvoj vsakega trga, na katerem želi dokazati nastanek
ali okrepitev prevladujočega položaja zaradi priglašene koncentracije, in predložiti trdne dokaze.
Ob upoštevanju navedenega Komisija ni ustrezno dokazala, da bi bil združeni subjekt takoj po koncentraciji, to je v sorazmerno
bližnji prihodnosti, dejansko sposoben prek tehničnih omejitev vezati prodajo svojih letalskih in/ali neletalskih proizvodov
na prodajo svojih reaktivnih motorjev.
Mešana vezana prodaja
Glede mešane vezane prodaje je treba ugotoviti, da bi združeni subjekt, s pridržkom ugotovitev iz zgoraj navedenih točk od
408 do 411 glede identitete stranke in tistih iz točk 414 in 415 glede urnika, po katerem se naročajo različni sestavni deli
letala, v določenih primerih in za določene proizvode lahko ponudil nižje cene za več proizvodov, če bi bili vsi izbrani.
Gospodarski subjekt lahko namreč vedno izvede paketno ponudbo, ki zajema več proizvodov, ki se jih običajno prodaja ločeno.
Vendar pa taka ponudba ekonomsko učinkuje na trgu samo, če jo stranke sprejmejo, in zlasti, če ne zahtevajo njene razdružitve
na posamezne proizvode. Komisija je morala torej dokazati, da bi bil združeni subjekt lahko vztrajal pri spoštovanju skupinskega
značaja njegovih ponudb strankam. Poleg tega, kot je bilo že navedeno zgoraj, je morala Komisija dokazati obstoj verjetnosti,
da bi združeni subjekt izvedel tak način vezane prodaje.
Treba je spomniti, da je bilo Sodišče zgoraj v točki 58 navedeni sodbi Tetra Laval proti Komisiji sorazmerno strogo glede
vprašanja, katere dokaze mora Komisija predložiti, če se pri analizi opira na dejstvo, da bo določeno podjetje ravnalo na
dani način, tako da bo nastal prevladujoč položaj, in zaključilo, da mora v takem primeru predložiti „trdne dokaze“ (glej
zlasti točko 154 in naslednje te sodbe). Kot navaja Sodišče ob tem, ko je po pritožbi potrdilo ta del sodbe, Sodišče prve
stopnje z uporabo teh besed nikakor ni dodalo pogoja v zvezi s stopnjo zahtevanega dokaza, ampak je samo spomnilo na temeljno
funkcijo dokazovanja, ki je v tem, da se je mogoče prepričati o utemeljenosti določene teorije, ali kot v obravnavani zadevi,
določene odločbe na področju koncentracij (zgoraj v točki 60 navedena sodba Komisija proti Tetra Laval, točka 41).
Komisija je v obravnavani zadevi v izpodbijani odločbi za dokazovanje verjetnosti, da bi združeni subjekt dejansko izvedel
mešano vezano prodajo, v bistvu uporabila tri različne vrste razlogovanja.
Prvič, navaja da je bila praksa, podobna tej, ki jo predvideva, v preteklosti že uporabljena na zadevnih trgih, zlasti s strani
Honeywell (glej zlasti uvodne navedbe od 361 do 370 izpodbijane odločbe). V tem kontekstu je treba tudi ugotoviti, da je Komisija
v zvezi s tem „moč podjetja Honeywell pri integraciji [proizvodov]“ (uvodne navedbe od 289 do 292 izpodbijane odločbe) ocenila
za pomembno, prav tako pa tudi moč podjetja Honeywell pri vezani prodaji“ (uvodne navedbe od 293 do 297 izpodbijane odločbe).
Drugič, navaja da iz uveljavljene ekonomske teorije, zlasti „učinkov Cournot“ (glej med drugim uvodne navedbe od 374 do 376
izpodbijane odločbe), izhaja, da bi bil združeni subjekt ekonomsko spodbujen k ravnanju, ki ga predvideva Komisija, in da
se ni bilo treba v zvezi s tem opirati na poseben ekonomski model.
Tretjič, Komisija navaja, da bo strateški cilj združenega subjekta povečati njegovo moč na različnih trgih, kjer je prisoten,
ter da bo ob upoštevanju te namere vezana prodaja zanj ekonomsko razumno ravnanje in zato verjetno (glej zlasti uvodne navedbe
353, 379, 391 in 398 izpodbijane odločbe). Komisija je v odgovor na eno od pisnih vprašanj Sodišča prve stopnje na obravnavi
navedla, da se je oprla na kombinirani učinek spodbude, ki je po njenem mnenju rezultat komercialnega položaja tožeče stranke
in strateškega izbora združenega subjekta.
Te tri vrste razlogovanja, ki jih je uporabila Komisija v tem delu izpodbijane odločbe, bodo v nadaljevanju analizirane zaporedno.
–       Pretekla praksa
Za preteklo prakso je treba najprej ugotoviti, da se primeri, ki jih je predstavila Komisija, v bistvu nanašajo na vezano
prodajo letalskih in neletalskih proizvodov, ki jo je domnevno izvajalo Honeywell (glej zlasti uvodne navedbe od 362 do 365
in 367 izpodbijane odločbe). Tudi če bi bili ti primeri pravno zadostno dokazani, niso pomembni za dokaz verjetne sposobnosti
združenega subjekta, da po koncentraciji prodajo motorjev veže na prodajo letalskih in neletalskih proizvodov, ter za komercialno
spodbudo k takemu ravnanju. Gotovo je namreč, da je cena motorja precej višja kot cena vsakega letalskega ali neletalskega
sestavnega dela, tako da je komercialna dinamika mešane vezane prodaje zelo različna glede na to, ali gre le za letalske in
neletalske proizvode ali pa za te proizvode in določen motor. Tako na podlagi primerov, ki zadevajo samo letalske in neletalske
proizvode, ni mogoče dokazati, da bi bila mešana vezana prodaja, ki bi vključevala tudi reaktivne motorje, verjetna in komercialno
ugodna za združeni subjekt po koncentraciji.
Edini konkretni primer vezane prodaje, ki ga navaja Komisija, ki zadeva tako motor kot letalske in neletalske proizvode, se
nanaša na [...], ki je poslovno letalo (glej uvodno navedbo 368 izpodbijane odločbe). Vendar pa Komisija v zadnjem stavku
uvodne navedbe 368 priznava, da je zadevni proizvajalec letal [...] Tako ta primer, kot je predstavljen v izpodbijani odločbi,
ne dokazuje, da bi bil lahko Honeywell učinkovito izvajalo vezano prodajo z motorji za poslovna letala in letalskimi/neletalskimi
proizvodi. Nasprotno, to, da je [...], je zanikanje Komisijine teorije v zvezi s tem.
Komisija v uvodnih navedbah 366 in 367 izpodbijane odločbe navaja tudi, da se je sposobnost Honeywell, da izvaja obširno vezano
prodajo, ki vključuje motorje in letalske/neletalske proizvode, pojavila šele pred kratkim, zlasti po združitvi Honeywell
in AlliedSignal leta 1999. Čeprav bi lahko ta okoliščina pojasnila, zakaj je Komisija lahko odkrila le en primer take vezane
prodaje, pa ne more nadomestiti neobstoja prepričljivih primerov, na podlagi katerih bi lahko Sodišče prve stopnje na koncu
zaključilo, da je pretekla praksa dokazovala verjetnost podobnega ravnanja v prihodnosti.
Poleg tega obstajajo precejšnje razlike med sektorjem velikih komercialnih letal, v katerem bi koncentracija združenemu subjektu
v prihodnosti prvič omogočila vezano prodajo, in sektorjem poslovnih letal, zlasti kolikor so prvi glede motorjev včasih platforme
„iz več virov“, pri katerih je stranka proizvajalca motorja letalska družba, medtem ko so poslovna letala vedno platforme
„iz enega vira“, pri katerih je stranka proizvajalec letal.
Primeri, ki jih je v zvezi s preteklo prakso podjetja Honeywell navedla Komisija, ne dokazujejo, da je bilo verjetno, da bi
združeni subjekt po koncentraciji izvajal mešano vezano prodajo, ki bi vključevala reaktivne motorje nekdanjega podjetja GE
ter letalske in neletalske proizvode nekdanjega podjetja Honeywell.
–       Ekonomske analize
Glede drugega dela Komisijinega razlogovanja v zvezi z ekonomskimi modeli tožeča stranka navaja, da se je Komisija v OUMK
oprla na model Choi, po katerem bi imelo podjetje, kot je združeni subjekt, ki ima velik nabor proizvodov, sposobnost in potreben
interes za mešano vezano prodajo. Poleg tega navaja, da je Komisija nato v izpodbijani odločbi ta model opustila. Nasprotno
pa Komisija pred Sodiščem prve stopnje navaja, da tega modela ni niti sprejela niti zavrnila, glede na to, da spodbuda za
združeni subjekt, da po koncentraciji izvaja vezano prodajo, v vsakem primeru izhaja iz besedila izpodbijane odločbe (glej
zlasti uvodne navedbe od 374 do 376 izpodbijane odločbe o „učinkih Cournot“).
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da Komisija v uvodni navedbi 352 izpodbijane odločbe navaja, da se ni bilo treba opirati
na en ali drug model, predložen v upravnem postopku. Poleg tega je pooblaščenec za zaslišanje v svojem poročilu ugotovil,
da se Komisija v osnutku svoje odločbe ne opira več na model Choi.
Komisija se poleg tega v izpodbijani odločbi ni sklicevala na model Choi, razen posredno, ko v uvodni navedbi 352 navaja,
da „so bile različne ekonomske analize predmet teoretskih sporov, zlasti glede ekonomskega modela [mešane vezane prodaje],
ki ga je pripravila ena od tretjih oseb“. Nasprotno pa je Komisija, kot navaja tožeča stranka, v OUMK podrobno opisala vsebino
modela Choi ter se je izrecno sklicevala na ta model kot dokaz, ki podpira njeno teorijo glede prihodnjega ravnanja združenega
subjekta in ekonomske posledice tega. V teh okoliščinah, čeprav Komisija ni priznala, da model Choi nima dokazne vrednosti,
pa se v izpodbijani odločbi ni dejavno opirala na ta model. Tako je treba v okviru tega postopka zaključiti, da se izpodbijana
odločba ne opira na noben ekonomski model, ki na podlagi posebnih podatkov glede obravnavane zadeve analizira verjetne posledice
priglašene koncentracije.
Treba je torej preučiti, ali je Komisija brez takega ekonomskega modela dokazala, da bi bil združeni subjekt po koncentraciji
spodbujen k izvajanju mešane vezane prodaje.
Komisija v uvodnih navedbah od 349 do 355 izpodbijane odločbe, kjer opisuje mehanizem, kako bi vezana prodaja ustvarila prevladujoče
položaje na trgih letalskih in neletalskih proizvodov, v bistvu pojasnjuje le razloge, zaradi katerih bi lahko združeni subjekt
po njenem mnenju izvajal vezano prodajo po koncentraciji. Tako se glede proizvodov SFE-standard sklicuje na „sposobnost novega
subjekta, da proizvajalcem letal ponudi paketno ponudbo“ (uvodna navedba 349). Glede proizvodov BFE in SFE-option navaja,
da bo združeni subjekt „sposoben ponuditi paket proizvodov, ki na trgu pred koncentracijo nikoli niso bili povezani in s katerimi
noben drug posamični konkurent ne bo mogel konkurirati“ (uvodna navedba 350), da bo lahko „spodbudil izbiro Honeywellovih
proizvodov BFE in SFE-option z njihovo integracijo v večji paket, ki vključuje motorje in pomožne storitve GE“ (uvodna navedba
350), ter da „bo sposoben določiti ceno svoje paketne ponudbe tako, da bodo stranke spodbujene k nakupu motorjev GE ter Honeywellovih
proizvodov BFE in SFE-option, ne pa proizvodov konkurentov“ (uvodna navedba 353).
Kjer se Komisija v navedenih uvodnih navedbah od 349 do 355 sklicuje na spodbudo, v nasprotju s sposobnostjo, ki bi jo imel
združeni subjekt za izvedbo svojega ravnanja, ni predloženega nobenega dokaza niti analize, ki bi lahko dokazala dejansko
verjetnost, da bi taka spodbuda po koncentraciji obstajala. Tako Komisija v uvodni navedbi 349 navaja samo to, da „bo komplementarnost
ponudb proizvodov GE in Honeywell, povezana z njunima obstoječim tržnima položajema, združenemu subjektu omogočila ter ga
v skladu z ekonomsko logiko spodbudila k [vezani] prodaji ali navzkrižnemu subvencioniranju vse prodaje proizvodov obema kategorijama
strank“, ne da bi pojasnila, čemu meni, da te okoliščine zadoščajo za nastanek take spodbude. V uvodni navedbi 354 navaja,
da „se lahko spodbude združenemu subjektu, da izvaja pogojevano prodajo, kratkoročno in srednjeročno spremenijo, na primer
ob razvoju nove generacije platform in opreme letal“, ne da bi pojasnila, kateri bi bili vzroki za take spodbude niti kakšne
razlike bi obstajale med temi pred predvideno spremembo ali po njej.
Tako navedbe v uvodnih navedbah od 349 do 355 ne dokazujejo, da bi bil združeni subjekt spodbujen k izvajanju mešane vezane
prodaje po koncentraciji. Vendar pa Komisija pod naslovom „2. Argumenti strank glede [paketne] ponudbe“ navaja tudi druge
ugotovitve. Natančneje, naslov enega od poglavij pod tem naslovom je „Učinek Cournot [pri vezani prodaji]“. Pojem „učinek
Cournot“ se nanaša na ekonomsko teorijo, ki v bistvu razlaga prednosti določenega podjetja, ki prodaja različne proizvode
glede na njegove konkurente, katerih ponudba proizvodov je manjša, in sicer zato, ker če ponuja znižanja za vse proizvode
iz svoje ponudbe in tako zniža svojo dobičkovno maržo za vsakega, kljub temu v celoti s takim ravnanjem pridobiva, saj prodaja
večjo količino vseh proizvodov iz svoje ponudbe.
Komisija v uvodnih navedbah od 374 do 376 iz tega naslova v bistvu odgovarja na argumente priglasiteljev, po katerih „niso
spodbujeni k znižanju cen svojih proizvodov zaradi neelastičnosti povpraševanja po letalih glede na cene motorjev in sestavnih
delov ter zato, ker je skupna cena letala le eden od številnih dejavnikov, ki se jih upošteva pri odločitvi letalske družbe
o nakupu dodatnega letala“.
Komisija, potem ko je v uvodni navedbi 375 navedla mnenje, da povpraševanje po opremi in sestavnih delih za letala ni povsem
„neelastično“, v uvodni navedbi 376 nadaljuje z navedbo, da je povpraševanje po proizvodih posamičnih subjektov dejansko elastično.
Iz tega sklepa, da „čeprav [praksa vezane prodaje] ne bi vplivala na skupno količinsko povpraševanje po letalih ali reaktivnih
motorjih ali sestavnih delih, pa bi ta praksa povzročila novo porazdelitev in zato prenos tržnih deležev v korist združenega
subjekta“.
Iz tega razlogovanja izhaja, da bi bil združeni subjekt po mnenju Komisije zaradi učinka Cournot spodbujen k izvajanju mešane
vezane prodaje po koncentraciji, pa naj je povpraševanje na ravni trga vsakega od proizvodov, s katerimi so opremljena letala,
elastično ali ne. Vendar pa, kot v svojem biltenu iz avgusta 2001, priloženem tožbi, navaja Frontier Economics, svetovalno
podjetje, ki ga je v obravnavani zadevi najelo Rolls-Royce, naj bi potrditev tega na podlagi učinkov Cournot predvidevala
podrobno empirično analizo pričakovanega obsega cenovnih znižanj in prodajnih premikov ter stroškov in dobičkovnih marž različnih
subjektov na trgu.
Prav tako je treba ugotoviti, da se zdi, da je Komisija v fazi upravnega postopka menila, da je bilo treba opraviti ekonomsko
analizo za potrditev tega. Točke od 526 do 528 OUMK so namreč identične uvodnim navedbam od 374 do 376 izpodbijane odločbe,
razen kolikor je v OUMK na strani 175 sprotna opomba, na katero se sklicuje ob koncu točke 528 OUMK in v kateri Komisija navaja,
da je profesor Choi pripravil model, ki analizira hipotezo, po kateri bi bilo povpraševanje po zadevnih proizvodih neelastično
in iz katere izhaja, da bi lahko vezana prodaja imela protikonkurenčne učinke.
Tožeča stranka se poleg tega sklicuje na poročila drugih ekonomistov, zlasti profesorjev Nalebuffa, Reya in Shapira, priložene
OUMK ter tožbi, ki v bistvu v nasprotju s sklepom profesorja Choia navajajo, da združeni subjekt verjetno ne bi bil spodbujen,
da bi po priglašeni koncentraciji izvajal mešano vezano prodajo, vsaj ne v znatni meri. Natančneje, profesorja Nalebuff in
Rey kritizirata izhodiščne domneve profesorja Choia glede značaja trga, profesor Rey med drugim navaja, da bi lahko model
Choi veljavno in na podlagi svojih kalibracijskih pogojev pripeljal do drugačnih rezultatov glede na izbrane izhodiščne parametre.
Ne da bi bilo treba v tem postopku podrobno presojati o utemeljenosti zaključkov, do katerih so prišli različni ekonomisti,
niti o teži analiz profesorjev Nalebuffa, Reya in Shapira glede na analizo profesorja Choia, je mogoče iz tega zaključiti,
da je vprašanje, ali bi v obravnavani zadevi učinki Cournot spodbudili združeni subjekt, da izvaja mešano vezano prodajo,
sporno. Zaključek glede verjetnosti obstoja take spodbude, do katerega je prišla Komisija, gotovo ne izhaja neposredno in
neizogibno iz ekonomske teorije učinkov Cournot.
Poleg tega pa je to, da je Komisijino teorijo v obravnavani zadevi mogoče dokazati s sklicevanjem na učinke Cournot, v nasprotju
z neko drugo ugotovitvijo v zvezi z načinom izvedbe vezane prodaje.
Tožeča stranka je v zvezi s tem v upravnem postopku in pred Sodiščem prve stopnje utemeljeno navajala, da Snecma ne bi imelo
nobenega interesa žrtvovati del svojega dobička, s tem da bi zagotovilo cenovna znižanja za spodbujanje prodaje proizvodov
nekdanjega podjetja Honeywell, tako da mešana vezana prodaja motorjev CFMI ne bi bila mogoča. Komisija v izpodbijani odločbi
ni ustrezno upoštevala komercialnega vpliva, ki bi ga ta okoliščina nujno imela na spodbudo združenemu subjektu, da po koncentraciji
izvaja vezano prodajo, ko je v uvodni navedbi 393 izpodbijane odločbe navedla, da ni nobenega razloga, da Snecma, ki ne konkurira
GE kot neodvisni proizvajalec motorjev, ne bi spodbujalo takega ravnanja.
Če bi Snecma res znižalo prodajno ceno določenega motorja CFMI, da bi, s tem ko bi ta motor vezal na letalske in neletalske
proizvode združenega subjekta, povečal skupno prodajo, bi zaradi takega ravnanja užival koristi samo, kolikor bi se njegova
prodaja motorja povečala. Torej ne bi bilo učinkov Cournot, ki bi povečevali dobiček podjetja Snecma za celotno ponudbo proizvodov.
Čeprav so učinki Cournot glede na Komisijino teorijo dokaz obstoja spodbude za izvajanje vezane prodaje, pa je treba ugotoviti,
da tako razlogovanje ne more utemeljiti zaključka iz uvodne navedbe 393 izpodbijane odločbe, da bi imelo Snecma enak komercialni
interes kot združeni subjekt.
Tako bi moralo cenovna znižanja za motorje, ki jih ponuja strankam v okviru mešane vezane prodaje, ki vključuje motor CFMI,
načeloma financirati izključno podjetje GE. Z drugimi besedami, glede na to, da Snecma ne bi imelo takega komercialnega interesa
kot GE za precejšnje financiranje takega znižanja, bi moral biti znesek, ki ustreza absolutni vrednosti takega znižanja, odštet
od približno polovice cene motorja CFMI, ki bi pripadala GE zaradi njegove udeležbe pri skupnem vlaganju. Tako bi bil „vzvod“
za spodbujanje vezane prodaje, s katerim bi razpolagal združeni subjekt na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala, načeloma manjši za motorjev CFMI kot za motorje, ki jih proizvaja podjetje GE.
Zato bi bila mešana vezana prodaja, ki bi vključevala motorje CFMI, z vidika združenega subjekta precej manj komercialno dobičkonosna,
kot če bi tožeča stranka bila njihov edini proizvajalec. Tudi če bi domnevali, da bi bilo v obravnavani zadevi mogoče dokazati
učinke Cournot za mešano vezano prodajo, ki bi vključevala motorje nekdanjega podjetja GE, bi morala Komisija opraviti ločeno
analizo, ob upoštevanju dejavnika iz prejšnje točke, da bi preverila, ali bi tak učinek obstajal pri mešani vezani prodaji,
ki bi vključevala motor CFMI.
Ob upoštevanju vsega navedenega samo kratko Komisijino omenjanje učinkov Cournot v izpodbijani odločbi ne omogoča zaključka
– brez podrobne ekonomske analize, ki bi to teorijo preizkusila na posebnih okoliščinah zadeve –, da bi bilo verjetno, da
bi združeni subjekt po koncentraciji izvajal mešano vezano prodajo. Komisija bi namreč z opiranjem na učinke Cournot lahko
predložila trdne dokaze v smislu zgoraj v točki 58 navedene sodbe Tetra Laval proti Komisiji, samo če bi dokazala njihovo
konkretno uporabljivost. Tako Komisija samo z opisovanjem ekonomskih pogojev, ki bi po njenem mnenju obstajali na trgu po
koncentraciji, ni uspela z zadostno stopnjo verjetnosti dokazati, da bi združeni subjekt po koncentraciji izvajal mešano vezano
prodajo.
–       Strateški značaj predvidenega ravnanja
Tretjič, Komisija pred Sodiščem prve stopnje navaja, da je treba njen opis vezane prodaje in verjetnost, da bi se zgodila,
presojati ob upoštevanju dejstva, da bo združeni subjekt svojo sposobnost, da ponudi vezano ponudbo, uporabil strateško –
kot „vzvod“ za marginalizacijo konkurentov. Tožeča stranka meni, da taka razlaga izpodbijane odločbe „ni dopustna“, saj gre
za razlago, ki se je prvič pojavila pred Sodiščem prve stopnje. V bistvu pa Komisiji očita poskus nadomestitve nezadostne
obrazložitve med sodnim postopkom. V zvezi s tem je dovolj ugotoviti, da je Komisija v izpodbijani odločbi navedla, da bi
združeni subjekt svojo sposobnost vezanja prodaje v prihodnosti uporabil strateško, da bi tako izrinil konkurente, zlasti
z navzkrižnim subvencioniranjem (glej zlasti uvodne navedbe 353, 379, 391 in 398). Zato je treba preučiti druge argumente
tožeče stranke.
V zvezi s tem je treba najprej spomniti na to, da je Sodišče v zgoraj v točki 60 navedeni sodbi Komisija proti Tetra Laval
enako kot Sodišče prve stopnje razsodilo, da kadar se Komisija opira na prihodnje ravnanje, ki ga bo po njenem mnenju izvajal
združeni subjekt po koncentraciji, mora na podlagi trdnih dokazov in z zadostno stopnjo verjetnosti dokazati, da se bo tako
ravnanje dejansko zgodilo (glej tudi zgoraj navedeno točko 64).
V obravnavani zadevi je bilo že zgoraj v točki 462 ugotovljeno (glej tudi zgoraj navedeno točko 432), da Komisija s sklicevanjem
na objektivne komercialne in ekonomske okoliščine ni dokazala, da bi bila mešana vezana prodaja po koncentraciji nujno v interesu
združenega subjekta. Tako naj bi bile s komercialnega vidika združenemu subjektu po koncentraciji na voljo različne strategije.
Čeprav je res, da bi bila strateška izbira, ki jo predvideva Komisija, ena od možnosti, ki bi mu bila na voljo, pa bi bila
kratkoročna maksimizacija dobička, prek pridobitve največje mogoče dobičkovne marže za vsak posamičen proizvod, tudi ena od
odprtih možnosti.
Zato je morala Komisija, ob neobstoju zadostnega pravnega dokaza za obstoj ekonomske spodbude združenemu subjektu, v izpodbijani
odločbi predložiti druge dokaze, ki bi omogočali zaključek, da bi se združeni subjekt odločil za strateško žrtvovanje kratkoročnega
dobička, da bi povečal svoj tržni delež na račun konkurentov, s ciljem pridobivati večji dobiček v prihodnosti. Tak dokaz
bi lahko na primer bili interni dokumenti, ki bi dokazovali, da je bil to namen poslovodstva tožeče stranke ob začetku projekta
prevzema podjetja Honeywell, odvisno od primera. V skladu z navedbami tožeče stranke je v zvezi s tem treba ugotoviti, da
Komisija ni predložila nobenega dokaza, ki bi lahko dokazal, da bi se združeni subjekt dejansko tako strateško odločil. V
izpodbijani odločbi namreč samo navaja, da bi bil združeni subjekt sposoben ponuditi paket proizvodov po strateški ceni ali
da bi izvajal navzkrižno subvencioniranje in da bi dejansko tako ravnal, ne da bi pojasnila razloge, ki utemeljujejo tako
navedbo (glej zlasti uvodne navedbe 353, 379, 391 in 398). Dejstvo, da bi se združeni subjekt lahko tako strateško odločil,
pa ne zadostuje za dokaz, da bi tudi dejansko tako ravnal ter da bi zato na različnih letalskih in neletalskih trgih nastal
prevladujoč položaj.
Končno, Komisija je pred Sodiščem prve stopnje opozorila na to, da je treba za presojo verjetnosti tega ravnanja upoštevati
strateški namen prihodnjega ravnanja, ki ga je predvidevala v zvezi z združenim subjektom. Čeprav bi taka argumentacija morda
lahko pojasnila to, da se Komisija ni oprla na noben določen ekonomski model, pa to ne more nadomestiti pomanjkanja dokazov
glede verjetnosti, da bi združeni subjekt izvajal komercialno politiko s takim strateškim namenom.
Treba je dodati, da bi morala Komisija v skladu z zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji dejansko upoštevati
odvračilni učinek, ki bi ga imela na združeni subjekt možnost sankcij zaradi zlorabe prevladujočega položaja po členu 82 ES
(glej zgoraj navedeno točko 70 in naslednje). Neupoštevanje tega v izpodbijani odločbi dodatno vpliva na njeno presojo mešane
vezane prodaje.
Ob upoštevanju navedenega je treba zaključiti, da razlogovanju Komisije, ki temelji na prihodnji „strateški“ komercialni politiki,
ni mogoče slediti, saj ni trdnih dokazov za verjetnost te hipoteze.
Zaključek
Iz vsega navedenega izhaja, da Komisija ni pravno zadostno dokazala, da bi združeno podjetje po koncentraciji izvajalo vezano
prodajo, ki bi vključevala motorje nekdanjega podjetja GE ter letalske in neletalske proizvode nekdanjega podjetja Honeywell.
Ob neobstoju take prodaje dejstvo, da bi imel ta subjekt širšo ponudbo proizvodov kot konkurenti, ne zadostuje za utemeljitev
zaključka, da bi nastal ali se okrepil njegov prevladujoč položaj na različnih zadevnih trgih.
Ob upoštevanju zaključka iz prejšnje točke ni treba preučiti argumentacije tožeče stranke v zvezi z domnevnim izrivanjem konkurentov
s trga, ki ga je ugotovila Komisija, saj zaključki te glede vezane prodaje v vsakem primeru niso zadostni.
Poleg tega ni treba preučiti tega, kako je Komisija obravnavala zaveze glede tega vidika zadeve, zlasti to, da je zavrnila
vedenjsko zavezo v zvezi z vezano prodajo. Glede na to, da prav tako ni treba preučiti strukturnih zavez glede dejavnosti
Honeywell na različnih trgih letalskih in neletalskih proizvodov niti zavez v zvezi s prihodnjim ravnanjem GECAS (zgoraj navedena
točka 365), vprašanje, katere od teh dveh vrst zavez bi morala Komisija upoštevati, ni pomembno. Tako kot je bilo že navedeno
v točki 50, je namreč edina razlika med obema nizoma zavez zadevala vidika obveznosti, ki sta jih predlagala priglasitelja.
Treba je zaključiti, da je Komisija, s tem ko je zaključila, da bi prihodnje izvajanje vezane prodaje združenega subjekta
vodilo v nastanek ali okrepitev prevladujočih položajev na trgih letalskih in neletalskih proizvodov ali v okrepitev predhodno
obstoječega prevladujočega položaja GE na trgih reaktivnih motorjev za velika komercialna letala, storila očitno napako v
presoji.
E –
Horizontalno prekrivanje
Tožeča stranka glede obrazložitve izpodbijane odločbe v zvezi s horizontalnim prekrivanjem proizvodov strank koncentracije
za motorje velikih regionalnih letal, motorje poslovnih letal in majhne ladijske plinske turbine meni, da je Komisija napačno
sklepala o nastanku ali okrepitvi prevladujočih položajev s protikonkurenčnimi učinki.
1.
Reaktivni motorji za velika regionalna letala
V Komisijini analizi horizontalnega prekrivanja v zvezi z reaktivnimi motorji za velika regionalna letala sta po mnenju tožeče
stranke dve temeljni napaki, in sicer da je zaključila, da so reaktivni motorji za velika regionalna letala tožeče stranke
in Honeywell del istega trga ter da ni pravilno presodila vpliva koncentracije na trg teh reaktivnih motorjev.
a)     Trditve strank
Opredelitev trga in predhodni obstoj prevladujočega položaja na upoštevnem trgu
Tožeča stranka meni, da pred koncentracijo ni imela prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika regionalna
letala.
Opozarja na to, da je ustrezna opredelitev upoštevnega trga nujen predpogoj za vsako presojo učinka koncentracije na konkurenco
(sodba Sodišča z dne 31. marca 1998 v zadevi Francija in drugi proti Komisiji, C-68/94 in C‑30/95, Recueil, str. I-1375).
V skladu z Obvestilom Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti (UL 1997, C 372, str.
5, točka 13, v nadaljevanju: Obvestilo o opredelitvi trga) sta glavna dejavnika, ki ju je treba upoštevati pri opredeljevanju
nekega trga, zamenljivost na strani povpraševanja in na strani ponudbe, ki ju je treba dokazati na podlagi empiričnih dokazov.
Komisija naj določb navedenega obvestila v obravnavani zadevi ne bi uporabila.
Na področju letalskih motorjev naj bi, kot naj bi ugotovila Komisija v odločbi Engine Alliance, vsaka „družina“ motorjev splošno
predstavljala edinstven niz potiska, teže in drugih značilnosti delovanja, ki jih opredelijo kot primerne za določeno platformo.
Letalski motorji podjetja GE naj bi bili precej močnejši, težji in kompleksnejši kot motorji podjetja Honeywell.
Edino, kar naj bi omogočalo zaključek, da so motorji podjetij GE in Honeywell substituti, naj bi bilo to, da bi lahko določeni
kupci letal Avro, ki jih opremlja slednje, kupili druga letala, opremljena z motorji GE. Taka vrsta posredne zamenljivosti
na „drugi ravni“ naj bi predvidevala, da Komisija pojasni to novo metodologijo, zakaj je taka zamenljivost na drugi ravni
pomembna in kako bi to vodilo v izrinjanje konkurentov. Poleg tega bi morala Komisija v skladu z Obvestilom o opredelitvi
trga predložiti empirične dokaze za tako zamenljivost, česar pa v obravnavani zadevi naj ne bi storila.
Tožeča stranka navaja, da je kakor koli uporabnost tržnih deležev za presojo prevladujočega položaja na določenem trgu, kot
je trg reaktivnih motorjev za velika regionalna letala, ki je podvržen razpisom, omejena. Navaja, da na tem trgu pred koncentracijo
ni bila v prevladujočem položaju, saj pred njo ni mogla ravnati neodvisno od svojih konkurentov.
Komisija opozarja na zaključke odločbe, po katerih ima GE prevladujoč položaj v smislu vgrajenih motorjev in neizpolnjenih
naročil na velika regionalna letala. GE in Honeywell naj bi imela združena stoodstotni tržni delež glede motorjev za letala,
ki so še v proizvodnji, ter od [90‑ do 100]‑odstotni delež glede vgrajenih motorjev. Takega monopola ali kvazimonopola naj
v predvidljivi prihodnosti ne bi bilo mogoče izzvati, zlasti zaradi čiste ali tehnične vezane prodaje.
Učinki koncentracije na upoštevni trg
Po mnenju tožeče stranke je Komisija, celo ob domnevi, da obstaja samo en trg za velika regionalna letala, priznala da je
glede obstoječih platform „povečanje tržnega deleža zaradi koncentracije majhno“ (izpodbijana odločba, uvodna navedba 429).
Navedla naj ne bi nobenega primera konkurence med motorji podjetij GE in Honeywell,niti dokaza o vplivu koncentracije na trg,
medtem ko proizvodnja letal Avro, opremljenih z motorji podjetja Honeywell, ni večja od 20 enot na leto.
Dokazi, na katere se opira Komisija, naj ne bi bili pomembni. Dobiček zaradi položaja na tem trgu naj bi bil zanemarljiv zaradi
majhne proizvodnje letal Avro. Komisija naj bi se, s tem ko se je oprla na obstoj družb GE Capital in GECAS, oprla na enake
dejavnike, ki dokazujejo prevladujoč položaj, da bi dokazala tudi njegovo okrepitev.
Komisija naj glede prihodnjih platform ne bi predložila nobenega dokaza za slabitev konkurence. GE in Honeywell naj na eni
strani ne bi bili medsebojno konkurenčna. Na drugi strani pa naj bi bila Rolls-Royce ter P&W upoštevna konkurenta, kot kažejo
primeri glede letal AI(R), Embraer in Fairchild Dornier. Komisija naj bi se v zvezi s tem omejila na ponavljanje svojih argumentov
glede mešane vezane prodaje, navzkrižnega subvencioniranja in vertikalne integracije.
Komisija meni, da pravilo o izključnem opremljanju z motorji na obravnavanem trgu ne preprečuje konkurence med proizvajalci
motorjev glede na končne kupce. Proizvajalci motorjev so spodbujeni k trženju platform, ki so opremljene z njihovimi motorji,
zlasti s tem, da predstavljajo dobre motorje, privlačno ponudbo nadomestnih motorjev ter poprodajne proizvode in storitve.
Zaradi koncentracije naj bi taka konkurenca izginila. Neizpolnjena naročila družbe Avro naj ne bi pomenila, da bi v vsakem
primeru na drugi ravni s trga izginila vsakršna konkurenca.
Končno, kot je bilo že navedeno v izpodbijani odločbi, naj bi finančna moč in vertikalna integracija združenega subjekta Rolls-Royce
in P&W izrinila s trga, s tem da bi omejila njuno željo po vstopu na trg, na katerem nista prisotna.
Zavrnitev strukturne zaveze v zvezi z reaktivnimi motorji za velika regionalna letala
Tožeča stranka navaja, da sta stranki koncentracije kljub nestrinjanju s Komisijo predlagali prenehanje dejavnosti podjetja
Honeywell glede proizvodnje motorjev za sedanja in prihodnja letala serije Avro. Ugovori Komisije glede tega v izpodbijani
odločbi naj ne bi bili utemeljeni.
Komisija opozarja, da se, zlasti v obravnavani zadevi, kritika GE v zvezi z zavrnitvijo zaveze omejuje na zatrjevanje in ne
vodi v nobene zaključke glede veljavnosti izpodbijane odločbe.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Opredelitev trga
Najprej je treba ugotoviti, da je vprašanje, ali ima glede na ugotovljena ali nesporna dejstva določeno podjetje prevladujoč
položaj na nekem trgu, vprašanje ekonomske presoje v smislu sodne prakse, navedene zgoraj v točki 62 in naslednjih, po kateri
ima Komisija široko območje proste presoje. V zvezi s tem je naloga Sodišča prve stopnje samo nadziranje, da v tej ekonomski
presoji ni očitnih napak.
Nasprotno pa Komisija glede dejanskega stanja nima nobenega prostora za prosto presojo. Prav tako je treba v zvezi s tem ugotoviti,
da kolikor tožeča stranka izpodbija določeno dejansko navedbo iz izpodbijane odločbe, načeloma ni mogoče ugovarjati, če Komisija
na tako izpodbijanje dejstev odgovori, s tem da Sodišču prve stopnje predloži dokaz o utemeljenosti te navedbe, če se dejanski
okvir iz izpodbijane odločbe zato ne spremeni.
V obravnavani zadevi je treba torej preučiti argumente tožeče stranke, ki izpodbijajo opredelitev trga motorjev za velika
regionalna letala, ki jo je v izpodbijani odločbi navedla Komisija, da bi ugotovili, ali zadostujejo za dokaz obstoja dejanskih
napak ali očitne napake v presoji.
Komisija v uvodni navedbi 9 izpodbijane odločbe v okviru splošnega opisa strukture trgov reaktivnih motorjev ugotavlja, da
na teh trgih konkurenca poteka na dveh ravneh: prvič, proizvajalci motorjev si konkurirajo, da bi bili potrjeni za določeno
letalsko platformo, ki se razvija (v nadaljevanju: konkurenca na prvi ravni), in drugič, kadar letalske družbe, ki kupujejo
platforme letal, izberejo enega od razpoložljivih potrjenih motorjev ali kadar se odločijo za nakup letal, opremljenih z različnimi
motorji (v nadaljevanju: konkurenca na drugi ravni). V prvem primeru si motorji konkurirajo na tehnični in komercialni ravni
zaradi opremljanja določene platforme ter je treba ugotoviti, da je obstoj take konkurence v bistvu odvisen od obstoja zamenljivosti
na strani ponudbe. V drugem primeru pa si motorji prav tako konkurirajo na tehnični in komercialni ravni, da bi bili izbrani
s strani letalske družbe, ter je zato ta konkurenca nasprotno odvisna od zamenljivosti na strani povpraševanja.
V obravnavani zadevi ni sporno, da so vse vrste letal, za katere je Komisija menila, da sodijo na trg velikih regionalnih
letal, na voljo samo z eno vrsto motorja, tako da končni kupec letala nima nobene neposredne in samostojne izbire med reaktivnimi
motorji, saj je izbira reaktivnega motorja neločljivo povezana z izbiro letala. V takih okoliščinah je treba ugotoviti, da
lahko konkurenca na drugi ravni, opredeljena v prejšnji točki, na navedenem trgu obstaja samo posredno, in sicer kot rezultat
konkurence med letali, ki jih poganjajo različni reaktivni motorji.
Komisija v zvezi s tem v uvodni navedbi 9 ugotavlja, da sta letalo in reaktivni motor komplementarna proizvoda, saj nakup
enega brez nakupa drugega iz očitnih razlogov nima smisla. Ugotavlja, da je treba zato trge reaktivnih motorjev opredeliti
ob upoštevanju konkurence na trgih letal. Komisija je tako opredelila različne trge reaktivnih motorjev za letala glede na
različne trge letal, ki jih opremljajo, ti pa so opredeljeni glede na „profile nalog“, za katere so zasnovani (uvodna navedba
10 izpodbijane odločbe).
Komisija je v ta namen upoštevala tri bistvene značilnosti letal, to je število sedežev, dolet in ceno. Najprej je regionalna
letala opredelila kot tista, ki imajo od 30 do 90 sedežev (in več), dolet manjši od 2000 milj ter najvišjo ceno 30 milijonov
USD (uvodna navedba 10 izpodbijane odločbe). Nato je ugotovila obstoj dveh ločenih trgov znotraj te kategorije, to je trg
majhnih regionalnih letal, ki imajo od 30 do 50 sedežev, ter trg velikih regionalnih letal, ki lahko prepeljejo od 70 do 90 potnikov
in več, in sicer zato, ker „se ti kategoriji [regionalnih letal] po številu sedežev, velikosti, doletu in zato stroških uporabe
(to je ceni sedeža na kilometer) uporabljata za različne vrste nalog ter med seboj nista substituta“ (uvodna navedba 20 izpodbijane
odločbe).
Tožeča stranka navaja, Komisija pa ji v zvezi s tem ne nasprotuje, da je potisk teh reaktivnih motorjev tako drugačen od potiska
reaktivnih motorjev podjetja Honeywell, da je izključena vsaka neposredna konkurenca za opremljanje iste platforme na prvi
ravni, saj lahko njeni reaktivni motorji opremljajo dvomotorna letala, motorji podjetja Honeywell pa lahko opremijo le štirimotorna
letala.
Kljub temu pa je treba ugotoviti, da čeprav je res, da proizvajalec letal takrat, ko se odloči za določeno dvomotorno ali
štirimotorno platformo, ne more več izbirati ponudnika motorja, pa iz izpodbijane odločbe izhaja, da sta ti rešitvi na trgu
velikih regionalnih letal, kot ga je opredelila Komisija, dejansko obstajali. Ob upoštevanju obstoja take izbire je nujno
obstajala tudi določena stopnja zamenljivosti na strani ponudbe med motorji tožeče stranke in motorji podjetja Honeywell,
s tem da je proizvajalec letal, ki je želel razviti novo platformo, moral izbrati v zgodnji fazi zasnove platforme. Kakor
koli, Komisija ni nikoli trdila, niti v izpodbijani odločbi niti pred Sodiščem prve stopnje, da je med tožečo stranko in podjetjem
Honeywell glede opremljanja iste platforme obstajala neposredna konkurenca na prvi ravni. Zato teorija tožeče stranke o obstoju
neposredne konkurence na prvi ravni, čeprav bi ji sledili, nima nobenega vpliva na zakonitost izpodbijane odločbe.
Zato je treba preučiti, ali je tožeča stranka dokazala Komisijino dejansko napako ali očitno napako v presoji, zato ker se
je za zaključek, da so si reaktivni motorji GE in Honeywell konkurirali, oprla na posredno konkurenco na drugi ravni, navedeno
zgoraj, to je konkurenco med letali, opremljenimi z reaktivnimi motorji podjetij GE oziroma Honeywell.
Tožeča stranka Komisijini teoriji o domnevnem obstoju posredne konkurence med reaktivnimi motorji na tem trgu na drugi ravni
nasprotuje z dvema argumentoma. Prvič, navaja, da ta teorija ne sodi v okvir ustaljene teorije o zamenljivosti. Komisija bi
morala tako razložiti to novo metodologijo, zlasti s tem da bi pojasnila, zakaj je taka zamenljivost na drugi ravni pomembna
in kako bi to vodilo v izrinjanje konkurentov. Drugič, tudi če bi ta konkurenca na drugi ravni obstajala, naj Komisija v izpodbijani
odločbi ne bi dokazala, da so v kritičnem času letala, opremljena z motorji GE, konkurirala letalom, opremljenim z motorji
Honeywell.
Treba je ugotoviti, da je v okoliščinah obravnavane zadeve opis iz uvodne navedbe 9 izpodbijane odločbe (glej zgoraj navedeni
točki 492 in 494) zadosten opis Komisijine teorije. Komisija je namreč ugotovila, da si motorji na drugi ravni konkurirajo
„v tehničnem in komercialnem smislu, da bi bili izbrani s strani letalske družbe“. Očitno je, da če so tehnične značilnosti
nekega bistvenega sestavnega dela letala, kot je motor, ki ga poganja, precej boljše od enakovrednih sestavnih delov, s katerimi
je opremljena druga vrsta letal iste kategorije, bo imelo načeloma prvo navedeno letalo konkurenčno prednost pred drugimi.
Podobno je cena motorja dejavnik, ki lahko vpliva na ceno celotnega letala, Komisija pa je pri opisu učinkov koncentracije
na konkurenco glede trga reaktivnih motorjev za velika regionalna letala v uvodni navedbi 429 izpodbijane odločbe izrecno
ugotovila, da bo združitev podjetij GE in Honeywell „strankam preprečila uživanje koristi cenovne konkurence (na primer v
obliki popustov) med ponudniki“.
Tožeča stranka dvomi v možnost cenovne konkurence med proizvajalci motorjev na trgu velikih regionalnih letal in opozarja
na to, da proizvajalec letal določi končno ceno celotne platforme/motorja. Vendar pa je Komisija v izpodbijani odločbi, in
sicer v prvem stavku uvodne navedbe 391, ki je v delu izpodbijane odločbe, ki obravnava vezano prodajo v zvezi z velikimi
regionalnimi letali in tudi velikimi komercialnimi letali, ugotovila, da čeprav ni izbire med motorji za dano platformo, kar
vedno velja za velika regionalna letala, pa lahko proizvajalec motorjev vedno zniža ceno svojega motorja ali s tem povezane
poprodajne storitve, da bi spodbudil prodajo celotne platforme/motorja.
Komisija je v odgovor na eno od pisnih vprašanj Sodišča prve stopnje, s katerim se je želelo preveriti obstoj navedene možnosti
popustov iz uvodne navedbe 391, na obravnavi predložila tri interne dokumente tožeče stranke s številkami 120‑CID‑000167,
334‑DOC‑000827 in 321‑DOC‑000816. Ugotoviti je treba, da ti trije dokumenti podpirajo Komisijino teorijo glede obstoja konkurence
med reaktivnimi motorji na drugi ravni.
Natančneje, dokument 321‑DOC‑000816 glede enega od velikih regionalnih letal, opremljenih z motorji GE, konkretno navaja,
da je bilo [...] Tako je treba ugotoviti, da je konkurenca na drugi ravni, zlasti cenovna, ki jo je Komisija opisala v uvodni
navedbi 9 izpodbijane odločbe, dejansko obstajala na trgih reaktivnih motorjev nasploh in med reaktivnimi motorji za velika
regionalna letala posebej, kljub izključnosti enega motorja na vsako platformo.
V zvezi s tem je treba zavrniti argumente tožeče stranke iz zahteve za ponovno odprtje ustnega postopka z dne 8. junija 2004,
ponovljene v njenih stališčih z dne 21. julija 2004, da trije dokumenti, navedeni zgoraj v točki 503, kot dokazi niso dopustni.
Najprej je treba opozoriti na to, da tožeča stranka ni nasprotovala predložitvi dokumentov na obravnavi in torej njihova vložitev
v spis ni bila sporna. Poleg tega to, da je Sodišče prve stopnje, kot je razsodilo Sodišče, upoštevalo odgovore ene stranke
na vprašanja, postavljena v smislu ukrepov procesnega vodstva v skladu s členom 64(3) Poslovnika Sodišča prve stopnje, druga
stranka pa je imela, po potrebi, možnost izjaviti se o teh dokumentih na obravnavi, ni v nasprotju s členom 48 navedenega
Poslovnika (v tem smislu glej sodbo Sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi Svet proti De Nil in Impens, C‑259/96 P, Recueil,
str. I-2915, točka 31). Načelo kontradiktornosti je bilo v obravnavani zadevi spoštovano, saj je tožeča stranka lahko te dokumente
komentirala ne le na obravnavi, ampak tudi pisno po ponovnem odprtju ustnega postopka, ki ga je zahtevala.
Vendar pa tožeča stranka navaja, da ti dokumenti niso bili vloženi v spis Komisije, do katerega je imela dostop, in se sklicuje
na sodbo Sodišča z dne 25. oktobra 1983 v zadevi AEG proti Komisiji (107/82, Recueil, str. 3151, točke od 22 do 25) ter zaključuje,
da je treba te dokumente zato izločiti. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Komisija v svojih stališčih z dne 17. septembra 2004
navedla številko strani spisa, na kateri se vsak od teh dokumentov nahaja, ter v prilogi predložila izvlečke seznamov dokumentov,
do katerih je omogočila dostop. Poleg tega je opozorila na to, da sta bila dva izmed teh dokumentov s številkama 120‑CID‑000167
in 321‑DOC‑000816 celo izrecno navedena v OUMK. V teh okoliščinah je treba zavrniti argument tožeče stranke, da ti trije dokumenti
niso bili vloženi v upravni spis.
Poleg tega argument tožeče stranke iz njenih zadnjih stališč z dne 15. oktobra 2004, ki se nanaša na to, da je Komisija z
označbo „P“ označila, da sta te dokumente Komisiji predložili stranki koncentracije, pa čeprav so ti morali biti Komisiji
dejansko predloženi s strani ameriškega pravosodnega ministrstva, ne zmanjšuje utemeljenosti navedene analize. Komisija ugotavlja,
da je stranki koncentracije nista zaprosili, naj jima posreduje kopije teh dokumentov. Opozoriti je namreč treba na to, da
bi tožeča stranka lahko zahtevala njihovo predložitev, če bi tako želela, saj so vpisani v seznam dokumentov, ki so v upravnem
spisu in do katerih so imele stranke možnost dostopa.
Kakor koli, ti trije dokumenti so interni dokumenti tožeče stranke, ki jih je morala poznati. Ugotovitev kršitve pravice do
obrambe ali prepoved Komisiji, da predloži določene interne dokumente ene od strank pred Sodiščem prve stopnje, ker Komisija
tej stranki ni posredovala kopij njenih dokumentov, ne bi bilo logično.
Kolikor se Komisija sklicuje na te tri dokumente glede izključnega dejanskega vprašanja, ali proizvajalec letal določi ceno
letala neodvisno od cene motorja ali pa, kot je to navajala Komisija v izpodbijani odločbi, ima proizvajalec motorja še možnost
ponuditi popust za spodbujanje prodaje letala in zato svojega motorja, ki ga poganja, je treba zaključiti, da je imela pravico
te dokumente predložiti pred Sodiščem prve stopnje ter tako odgovoriti na izpodbijanje zadevnih dejstev s strani tožeče stranke
(v zvezi s tem glej zgoraj navedeno točko 490).
Ob upoštevanju navedenega Komisija ni storila niti dejanske napake niti očitne napake v presoji, kolikor se je v okviru opredelitve
trga velikih regionalnih letal oprla na obstoj konkurence na drugi ravni med reaktivnimi motorji zaradi konkurence med letali,
ki jih poganjajo.
Tožeča stranka v okviru drugega dela argumentacije, navedene zgoraj v točki 499, navaja, da je območje Komisijine presoje
pri opredeljevanju trgov omejeno, prvič, z njeno predhodno prakso odločanja, zlasti z odločbo Engine Alliance, in drugič,
z Obvestilom o opredelitvi trga, ki ga je v zvezi s tem objavila. Razlogovanje, s katerim je Komisija zaključila, da si letala,
ki jih poganjajo motorji GE in tisti, ki jih poganjajo motorji Honeywell, konkurirajo na istem trgu, po mnenju tožeče stranke
ni združljivo z navedenima aktoma.
V zvezi s tem je treba spomniti na to, da gospodarski subjekti glede na ustaljeno sodno prakso svojega zaupanja v pravo ne
morejo opreti na ohranjanje predhodne prakse odločanja, ki se lahko spremeni glede na pooblastilo za prosto odločanje institucij
Skupnosti (glej zgoraj navedeni točki 118 in 119 ter navedeno sodno prakso).
Kolikor se tožeča stranka v zvezi s tem sklicuje na točko 15 sodbe Sodišča z dne 14. februarja 1990 v zadevi Delacre in drugi
proti Komisiji (C-350/88, Recueil, str. I‑395) v podporo teoriji, da ima Komisija posebno dolžnost obrazložitve, kadar se
oddalji od predhodne prakse odločanja, je dovolj spomniti na to, da se navedena točka in tudi sodba Sodišča z dne 26. novembra 1975
v zadevi Fabricants de papiers peints proti Komisiji (73/74, Recueil, str. 1491, točka 31) nanašata na izjemo od običajnega
pravila, po katerem lahko Komisija določeno odločbo, ki sodi v okvir verige ustaljene prakse odločanja, le kratko obrazloži,
in sicer če razširi področje uporabe določene prakse. Čeprav mora Komisija dejansko tako odločbo izrecno obrazložiti, iz navedene
sodne prakse ne gre zaključiti, da mora Komisija poleg obrazložitve svoje odločbe s sklicevanjem na spis zadeve konkretno
navesti razloge, zaradi katerih je prišla do drugačnega zaključka, kot je bil tisti v eni od predhodnih zadev, ki se je nanašala
na podoben ali enak položaj oziroma v kateri so bili isti gospodarski subjekti.
Tako se tožeča stranka v obravnavani zadevi ne more sklicevati na zaupanje v pravo zato, ker je Komisija trge v neki predhodni
odločbi opredelila na določen način, zlasti kolikor je upoštevala potisk reaktivnih motorjev v odločbi Engine Alliance. Niti
Komisija niti
a fortiori
Sodišče prve stopnje namreč nista vezana na ugotovitve iz odločbe Engine Alliance.
Kakor koli, Komisija upravičeno opozarja na to, da je v odločbi Engine Alliance preučila sporazum, katerega cilj je bil omogočiti
GE in P&W skupen razvoj reaktivnega motorja, ki naj bi poganjal platforme, ki so bile tudi same v fazi razvoja, to je tiste
za letalo Airbus A380 in podaljšano različico letala Boeing 747‑400. V teh okoliščinah je bila v tisti zadevi pomembna samo
prva raven konkurence iz uvodne navedbe 9 izpodbijane odločbe, to je konkurenca med proizvajalci motorjev za pridobitev potrditve
za določeno platformo. Ta razlaga je logičen in zadosten odgovor na argumentacijo tožeče stranke v zvezi s tem.
Glede domnevne neuporabe Obvestila o opredelitvi trga je treba najprej spomniti, da Komisija ne more odstopati od pravil,
ki si jih je naložila (sodba Sodišča z dne 30. januarja 1974 v zadevi Louwage proti Komisiji, 148/73, Recueil, str. 81, točka 12,
in po analogiji sodba z dne 5. junija 1973 v zadevi Komisija proti Svetu, 81/72, Recueil, str. 575, točka 9, sodba Sodišča
prve stopnje z dne 17. decembra 1991 v zadevi Hercules Chemicals proti Komisiji, T-7/89, Recueil, str. II‑1711, točka 53,
potrjena po pritožbi s sodbo Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hercules Chemicals proti Komisiji, C-51/92 P, Recueil,
str. I‑4235, ter navedena sodna praksa). Tako mora Komisija, kolikor Obvestilo o opredelitvi trga zavezujoče nalaga metodo,
po kateri želi Komisija v prihodnje opredeljevati trge, in ne prepušča nobenega območja proste presoje, dejansko upoštevati
določbe navedenega obvestila.
Tožeča stranka ugotavlja, da je v skladu z Obvestilom o opredelitvi trga zamenljivost na strani povpraševanja eden od glavnih
dejavnikov, ki jih je treba upoštevati, in da take zamenljivosti v obravnavani zadevi ni (glej zgoraj navedeno točko 496).
V zvezi s tem je dovolj spomniti, da Obvestilo o opredelitvi trga, potem ko opredeli zamenljivost na strani povpraševanja,
zamenljivost na strani ponudbe in potencialno konkurenco kot tri velike vire konkurenčnih omejitev za podjetja, v točki 13
določa: „Z gospodarskega vidika predstavlja za opredelitev upoštevnega trga zamenljivost povpraševanja najneposrednejšo in
najučinkovitejšo silo discipliniranja za ponudnike obravnavanega proizvoda, zlasti v zvezi z njihovimi odločitvami glede oblikovanja
cen.“ V teh okoliščinah iz Obvestila o opredelitvi trga ne izhaja, da neobstoj neposredne zamenljivosti med motorji tožeče
stranka in motorji podjetja Honeywell na strani ponudbe v obravnavani zadevi zmanjšuje utemeljenost opredelitve trga s strani
Komisije v izpodbijani odločbi, saj je Komisija utemeljeno sklepala o obstoju zamenljivosti na strani povpraševanja.
Glede zamenljivosti na strani povpraševanja pa tožeča stranka Komisiji očita, da je ni dokazala z empiričnimi dokazi ali ekonomskimi
študijami, kot naj bi to zahtevalo Obvestilo o opredelitvi trga. V zvezi s tem je treba spomniti, da Komisija v točki 25,
pod naslovom „Dejavniki, na katerih temelji opredelitev upoštevnih trgov“, navaja:
„Obstaja več dejavnikov, ki omogočajo presojo v takem obsegu, da bi se ugotovila zamenljivost. V posameznih zadevah bodo določene
vrste dejavnikov določujoče, zelo odvisno od značilnosti ter posebnosti industrije in proizvodov ali storitev, ki se preučujejo.
Enaka vrsta dejavnikov v drugih zadevah morda ni pomembna. V večini primerov mora odločitev temeljiti na upoštevanju številnih
meril in različnih dejavnikov. Komisija upošteva odprt pristop k empiričnim dokazom, s ciljem učinkovite uporabe vseh razpoložljivih
podatkov, ki so lahko pomembni v posameznih zadevah. Komisija ne upošteva toge hierarhije različnih virov podatkov ali vrst
dokazil.“
Treba je ugotoviti, da si Komisija, kadar se v določenem obvestilu izrazi z besedilom, ki ji pušča možnost, da med več dokazi
ali pristopi, ki so lahko teoretično pomembni, izbere tiste, ki najbolj ustrezajo okoliščinam danega primera, pridrži veliko
svobode pri odločanju (po analogiji glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 2004 v zadevi Corus UK proti Komisiji,
T‑48/00, ZOdl., str. II‑2325, točke od 179 do 182, in navedena sodna praksa). Tako je treba v obravnavani zadevi ugotoviti,
da se Komisija v Obvestilu o opredelitvi trga ni zavezala uporabiti natančno določene metode za presojo zamenljivosti na strani
povpraševanja. Nasprotno, ugotovila je, da se mora pristop, ki ga bo sprejela, prilagoditi okoliščinam vsakega posameznega
primera, in si pridržala pomemben del svojega območja presoje, tako da lahko vsak primer ustrezno obravnava.
Ob upoštevanju tega širokega območja presoje, ki si ga je pridržala Komisija, je torej treba preučiti argumente, ki jih tožeča
stranka želi opreti na druge dele Obvestila o opredelitvi trga.
Točka 36 Obvestila o opredelitvi trga, na katero se sklicuje tožeča stranka, določa:
„Analiza lastnosti proizvoda in namena uporabe omogoča Komisiji, da kot prvi korak omeji področje preučevanja mogočih substitutov.
Vendar pa lastnosti proizvoda in namen uporabe ne zadostujejo za odločitev o tem, ali sta proizvoda nadomestljiva z vidika
povpraševanja. Ni nujno, da zamenljivost načina uporabe ali podobnost lastnosti predstavlja zadostna merila, saj se lahko
odzivnost kupcev na relativne spremembe v cenah določa tudi z upoštevanjem drugih stvari. Na primer, obstajajo lahko različne
konkurenčne omejitve na trgu izvirne opreme avtomobilskih delov in rezervnih delov, kar vodi v opredelitev dveh ločenih upoštevnih
trgov. V nasprotju s tem razlike v lastnostih proizvodov ne zadostujejo za izključitev zamenljivosti povpraševanja, ker je
to v veliki meri odvisno od tega, kako kupci vrednotijo različne lastnosti.“
Komisija nato v točkah od 37 do 43 Obvestila o opredelitvi trga navaja različne vire informacij, ki jih namerava uporabiti
za dokazovanje možnosti obstoja zamenljivosti.
Treba je ugotoviti, da če bi bilo treba točko 36 in naslednje Obvestila o opredelitvi trga razlagati tako, da mora Komisija
v vsaki zadevi v zvezi s konkurenco zbrati ter upoštevati določene posebne vrste dokazov, potem bi prišlo do očitnega nasprotja
med to dolžnostjo in območjem proste presoje iz zgoraj navedenih točk 518 in 519, ki ga ima Komisija za ugotovitev možnosti
za zamenljivost v posamičnem primeru glede na posebnosti tega.
Kakor koli, kolikor točka 36 Obvestila o opredelitvi trga navaja, da „ni nujno, da zamenljivost načina uporabe ali podobnost
lastnosti predstavlja zadostna merila, saj se odzivnost kupcev na relativne spremembe v cenah lahko določa tudi z upoštevanjem
drugih stvari“, iz tega navedka
a contrario
izhaja, da so v določenih primerih, celo načeloma – razen v posebnih okoliščin, ki bi kazale nasprotno, kot so tiste v navedenem
primeru v zvezi z rezervnimi deli iz nadaljevanja navedene točke –, proizvodi, ki so po načinu uporabe zamenljivi in imajo
podobne lastnosti, substituti.
Komisija je v izpodbijani odločbi opozorila na to, da je tožeča stranka med upravnim postopkom v zvezi z opredelitvijo trga
navajala dva konkretna očitka (uvodna navedba 23 izpodbijane odločbe). Prvič, navajala je, da tista vrsta letal, ki jih proizvaja
BAe Systems in jih poganjajo motorji Honeywell ter se imenujejo Avro, ni v celoti konkurent na trgu velikih regionalnih letal,
saj gre za „nišni“ proizvod. Drugič, navedla je, da bi moral tak trg vključevati tudi majhno letalo Airbus in ozkotrupno letalo
Boeing, to je A318 in B717.
Čeprav Komisija ni navajala določenih primerov konkurenčnega boja med velikimi štirimotornimi regionalnimi letali, ki jih
poganjajo motorji Honeywell, in velikimi dvomotornimi regionalnimi letali, ki jih poganjajo motorji GE, pa se je v svojem
odgovoru na prvega od očitkov, navedenega v prejšnji točki, vendarle sklicevala na posebne primere zamenljivosti po načinu
uporabe med temi letali, in sicer s tem, da se je sklicevala na uporabo letala Avro, med drugimi s strani letalske družbe
Sabena. Komisija je iz tega v uvodni navedbi 25 izpodbijane odločbe zaključila: „S preiskavo na trgu se je izkazalo, da čeprav
letalske družbe brez dvoma cenijo posebne sposobnosti letala Avro, pa ga v resnici uporabljajo enako kot vsa druga [velika
regionalna letala] in njegovih letov ne omejujejo le na okolje niše. V tem smislu je letalo Avro, ki ga poganja motor Honeywell,
alternativna rešitev, ki konkurira drugim [velikim] regionalnim reaktivnim letalom, ki jih poganjajo motorji GE.“ Zato je
treba ugotoviti, da je Komisija, daleč od tega, da bi se omejila le na teoretično analizo in trg opredelila glede na abstrakten
profil nalog, preiskala dejansko zamenljivost letala Avro in letal, ki so jih poganjali motorji tožeče stranke. V tem smislu
je njen zaključek glede opredelitve trga velikih regionalnih letal dejansko utemeljen na empiričnih dokazih, ki zadevajo konkretne
primere.
Drugi očitek iz zgoraj navedene točke 525 je Komisija zavrnila v uvodnih navedbah od 27 do 29 izpodbijane odločbe, in sicer
zato, ker je cena nakupa obeh v zvezi s tem navedenih letalskih platform s strani tožeče stranke precej višja kot cena drugih
letal, ki se štejejo za velika regionalna letala.
Tožeča stranka pred Sodiščem prve stopnje ni izpodbijala dejanskih ugotovitev v zvezi z zamenljivostjo letala Avro in drugih
velikih regionalnih letal, ki temeljijo na Komisijini preiskavi na trgu, niti se ni opirala na to, da sta A318 in B717 veliki
regionalni letali. V zvezi s tem je opozarjala le na pomanjkanje konkretnih primerov zamenljivosti in ekonomskih študij s
strani Komisije, in sicer zato, ker je Komisija sama predvidela izvedbo takih dokazov.
Zaključiti je treba, da to, da je tožeča stranka opozarjala na tako pomanjkanje, ne da bi konkretno pojasnila, v čem po njenem
mnenju opredelitev trga s strani Komisije ni pravilna, ne more obrniti dokaznega bremena tako, da bi morala Komisija predložiti
take primere, da bi dokazala utemeljenost svoje opredelitve trga. V obravnavani zadevi je bilo ob upoštevanju tega, da je
Komisija načeloma navedla zadostno argumentacijo za utemeljitev svoje opredelitve zadevnega trga, zlasti s sklicevanjem na
merila v zvezi s profilom nalog letal, na tožeči stranki, da dokaže, da ta merila niso bila ustrezna za opredelitev trga velikih
regionalnih letal v obravnavani zadevi.
V teh okoliščinah se je Komisija lahko, ne da bi s tem storila očitno napako v presoji, oprla na svojo analizo profila nalog
različnih platform za opredelitev trga velikih regionalnih letal v obravnavani zadevi. Zato je treba zaključiti, da je Komisija
pravno zadostno dokazala svoj zaključek glede opredelitve trga velikih regionalnih letal.
Poleg tega je treba opozoriti na to, da je – kolikor je to lahko relevantno – na podlagi argumentov in dejstev, navedenih
pred Sodiščem prve stopnje, jasno, da so bila letala iz družine Avro ne le teoretično, ampak tudi praktično konkurenčna velikim
regionalnim letalom s pogonom na motorje GE.
Komisija pred Sodiščem prve stopnje navaja, ne da bi ji tožeča stranka glede tega nasprotovala, da so bila velika regionalna
letala BAe Systems prva na trgu, in sicer okoli leta 1994. Tako so bila letala, opremljena z motorji Honeywell, nujno konkurenčna
novim modelom, opremljenim z motorji GE, in to ob vstopu teh na trg. Kasneje so bili drugi modeli očitno tako uspešni, da
se je tržni delež BAe System precej zmanjšal, zaradi česar je ta dala na trg nov model letala Avro, z imenom Avro RJX, ki
naj bi ga poganjal novi motor podjetja Honeywell AS 900. V teh okoliščinah ne bi bilo logično sklepati, da si letala Avro
in velika regionalna letala s pogonom na motorje GE niso konkurenčna zato, ker so platforme Avro izgubile svoj močni položaj
na trgu zaradi vstopa podjetja GE na trg in torej zaradi konkurence, ki jo pomenijo motorji tega.
V zvezi s tem je treba opozoriti tudi na to, da je Komisija v treh dokumentih, priloženih dupliki, predložila dokaze, ki kažejo
na to, da so letala Avro dejansko konkurirala drugim velikim regionalnim letalom. Čeprav se Komisija na te dokaze za neposredno
podporo utemeljenosti svoje presoje v izpodbijani odločbi ne more prvič sklicevati pred Sodiščem prve stopnje, pa se lahko
nanje sklicuje v odgovoru, v smislu dejstev, na argumente tožeče stranke, da Komisija ni mogla predložiti primerov konkurence
med letali Avro in drugimi velikimi regionalnimi letali, ker take konkurence ni bilo. Zato je treba na kratko preučiti vsebino
teh dokumentov.
Prvi od teh treh dokumentov je sporočilo za javnost BAe Systems z dne 16. februarja 1999, v katerem to opisuje svoje novo
letalo Avro RJX, ki ga poganja motor AlliedSignal, družbe ki se je kasneje združila s podjetjem Honeywell, kot „nizko tvegan
projekt z vidika dobaviteljev ter potencialnih strank glede na milijardo USD in več vredne nove ambiciozne projekte drugih
proizvajalcev“ („low risk for suppliers and potential customers compared with the ambitious, all new $1 billion-plus airframe
programmes which other manufacturers are proposing“).
Drugi dokument je več kratkih člankov o velikih regionalnih letalih družbe BAe Systems iz glasila „Smiliner“ za leto 2001.
Iz enega od teh člankov z dne 29. januarja 2001 med drugim izhaja, da je po navedbah Flight International neka evropska letalska
družba objavila razpis za naročilo do 100 velikih regionalnih letal, v zvezi s katerim je obravnavala letala Avro RJX (s pogonom
na motorje Honeywell), Bombardier CRJ 700/900, Embraer 170/190 in Fairchild Dornier 728JET/928JET (vsi s pogonom na motorje
GE). Neki drug članek z dne 30. oktobra 2001 med drugim navaja, da je letalo Embraer 170 „neposredno konkurenčno letalu Avro
RJX‑70 (ki še ni bil predmet naročil) ter tudi s starejšima letaloma BAe 146-100 in Avro RJ70“.
Tretji dokument je prav tako več kratkih člankov iz glasila Smiliner za leto 1999. V enem od njih je navedeno, da medtem ko
BAe Regional Aircraft končuje z razvojem svojega letala Avro RJX z novimi motorji in ob pričakovanju uradne odločitve o dajanju
na trg, so mu njegovi konkurenti izmaknili dve od njegovih glavnih strank“ („[w]hile BAe Regional Aircraft completes final
design on the re-engined Avro RJX in anticipation of a formal launch decision, competitors have poached two of its high-profile
customers“). Članek nato opisuje pomembni naročili s strani letalskih družb, eno za letalo družbe Fairchild Dornier 728 JET
ter drugo za letali družbe Embraer ERJ-170 in ERJ-190/200
Če se navedene tri dokumente obravnava kot celoto, iz njih izhaja, da so bila letala iz družine Avro, ki jih poganjajo motorji
Honeywell, dejansko konkurenčna letalom družb Embraer, Fairchild Dornier in Bombardier, ki jih poganjajo motorji GE. Zato
je treba zaključiti, da trditev tožeče stranke glede domnevnega neobstoja konkurence med letalom Avro in drugimi velikimi
regionalnimi letali ne le, da ni podprta z dokazi, ki bi jih predložila tožeča stranka, ampak jo izpodbijajo tudi dokazi,
ki jih je pred Sodiščem prve stopnje predložila Komisija.
Ob upoštevanju vsega navedenega v obravnavani zadevi ni dokazano, da je Komisija, s tem ko je ugotovila, da si velika štirimotorna
regionalna letala, ki jih poganjajo motorji Honeywell, in velika dvomotorna regionalna letala, ki jih poganjajo motorji GE,
konkurirajo, storila dejansko napako. Prav tako ni dokazano, da je Komisija, s tem ko je za ugotovitev, da so reaktivni motorji
podjetij Honeywell in GE del istega trga reaktivnih motorjev za velika regionalna letala, uporabila svoj sistem opredelitve
trgov glede na profil nalog, za katere je prilagojeno vsako letalo, storila očitno napako v presoji.
Predhodni prevladujoč položaj tožeče stranke
Komisija je, potem ko je torej opredelila trg velikih regionalnih letal, ugotovila, da je imela tožeča stranka na tem trgu
prevladujoč položaj in da bi se ta položaj zaradi koncentracije še okrepil. V podporo tej ugotovitvi navaja – za vgrajene
motorje na letalih te kategorije –, da bi koncentracija GE omogočila povečanje tržnega deleža z [od 40 do 50] % na [od 90
do 100] % za vsa letala ter z [od 60 do 70] % na 100 % samo za letala, ki so še v proizvodnji (uvodna navedba 84 izpodbijane
odločbe). Glede neizpolnjenih naročil za letala, ki še niso bila operativna, naj bi tožeča stranka tržni delež povečala z
[od 90 do 100] % na 100 % (uvodna navedba 85 izpodbijane odločbe).
Glede obstoja predhodnega prevladujočega položaja tožeče stranke v obravnavani zadevi je dovolj spomniti na to, da glede na
ustaljeno sodno prakso velja, da čeprav se lahko velikost tržnih deležev med trgi razlikuje, pa zelo veliki tržni deleži že
sami po sebi, razen v izjemnih okoliščinah, pomenijo dokaz obstoja prevladujočega položaja (zgoraj v točki 101 navedena sodba
Hoffmann‑La Roche proti Komisiji, točka 41, in zgoraj v točki 115 navedena sodba Endemol proti Komisiji, točka 134). To, kar
navaja tožeča stranka glede predhodnega prevladujočega položaja, namreč da je trg motorjev za velika regionalna letala trg
razpisov, na katerem so zgodovinski tržni deleži manj pomembni kot na drugih trgih, ne more zmanjšati utemeljenosti navedene
ugotovitve, glede na obsežnost tržnega deleža GE glede letal, ki še niso bila operativna, ob sprejetju izpodbijane odločbe,
to je [od 90 do 100] %. Tožeča stranka v zvezi z velikimi regionalnimi letali ne izpodbija številk v zvezi z letali, ki še
niso operativna, in se nanja posebej sklicuje pri argumentaciji glede učinka koncentracije na tem trgu. Treba je ugotoviti,
da je bilo upoštevanje teh številk v vsakem primeru še posebej utemeljeno za trg velikih regionalnih letal, ob upoštevanju
hitre rasti trga velikih regionalnih letal, kot je bilo ugotovljeno v uvodni navedbi 431 izpodbijane odločbe.
Glede argumentov tožeče stranke, da sta P&W in Rolls-Royce upoštevna konkurenta na trgu velikih regionalnih letal, je dovolj
ugotoviti, da ta proizvajalca motorjev ob sprejetju izpodbijane odločbe na trgu velikih regionalnih letal nista ustvarila
nobene prodaje motorjev. Njuna udeležba pri razpisih za opremljanje določenih velikih regionalnih letal očitno ni bila uspešna.
Komisija je torej – ne da bi s tem storila očitno napako v presoji – utemeljeno zaključila, da čeprav je trg motorjev za velika
regionalna letala trg maloštevilnih razpisov, potencialna prihodnja konkurenca s strani proizvajalcev motorjev, ki niso ustvarili
nobene prodaje na tem trgu v kritičnem času, ni resna in dejanska omejitev, ki bi lahko utemeljila zaključek, da tožeča stranka
na tem trgu ni imela prevladujočega položaja.
Komisija je v uvodnih navedbah 86 in 87 izpodbijane odločbe ob upoštevanju obsežnosti tržnega deleža tožeče stranke pred koncentracijo
lahko utemeljeno zaključila, da je imela tožeča stranka na tem trgu prevladujoč položaj, ne da bi moralo Sodišče prve stopnje
preučiti vpliv različnih drugih dejavnikov, ki so po mnenju Komisije prispevali k temu prevladujočemu položaju pred koncentracijo
(uvodne navedbe od 107 do 229 izpodbijane odločbe; v zvezi s tem glej zgoraj navedeno točko 114 in naslednje).
Okrepitev prevladujočega položaja
Tožeča stranka navaja, da naj v vsakem primeru okrepitev predhodnega prevladujočega položaja, ki izhaja iz povečanja [od 10‑
do 20]‑odstotnega tržnega deleža za obstoječe platforme – merjen v smislu naročil –, ki so še v proizvodnji, ne bi bila pomembna,
in se v zvezi s tem opira na to, da je Komisija v uvodni navedbi 429 izpodbijane odločbe sama priznala, da je bilo to povečanje
„zelo skromno“. Najprej je treba spomniti na to, da je [od 30‑ do 40]‑odstotno povečanje tržnega deleža na tem trgu za vgrajene
motorje v letalih, ki so še v proizvodnji, precej večje od navedenih številk, to je [od 10 do 20] %. Nadalje, [od 10‑ do 20]‑odstotno
povečanje tržnega deleža v zvezi z neizpolnjenimi naročili za obstoječe platforme, ki so še v proizvodnji, je treba šteti
za veliko, saj za združeni subjekt pomeni povečanje na stoodstotni tržni delež (glej uvodni navedbi 428 in 429). Enako velja
za [od 0 do 10]‑odstotno povečanje za neizpolnjena naročila v zvezi z letali, ki še niso operativna (zgoraj navedena točka
539). Kakor koli, povečanje
de minimis
v smislu člena 2 Uredbe št. 4064/89 zajema drugi in širši pogoj, ki se nanaša na to, da je posledica nastanka ali okrepitve
prevladujočega položaja to, da bi bila učinkovita konkurenca na skupnem trgu ali njegovem precejšnjem delu bistveno ovirana.
Glede velikih regionalnih letal bo ta pogoj preučen v nadaljevanju, pod naslovom „Vpliv na konkurenco“.
Ob upoštevanju navedenega je treba zaključiti, da Komisija, s tem ko je v obravnavani zadevi zaključila, da bi koncentracija
okrepila predhodni prevladujoč položaj tožeče stranke na trgu velikih regionalnih letal, ni storila niti pravne napake niti
očitne napake v presoji.
Vpliv okrepitve prevladujočega položaja na konkurenco
Kolikor tožeča stranka Komisiji očita, da ni preučila vpliva koncentracije na trg reaktivnih motorjev za velika regionalna
letala v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz drugega merila iz člena 2(3) Uredbe št. 4064/89 (glej zgoraj navedene točke od
84 do 91), je treba najprej opozoriti na to, da Komisija za horizontalno prekrivanje na trgu reaktivnih motorjev za velika
regionalna letala izrecno meni, da bi to imelo takojšen protikonkurenčni učinek za obstoječe platforme. Natančneje, v uvodni
navedbi 429 izpodbijane odločbe navaja, da „čeprav bi bilo povečanje tržnega deleža zaradi koncentracije skromno ([od 10 do
20] % na podlagi neizpolnjenih naročil)“, bi bile stranke prikrajšane za koristi od cenovne konkurence med motorji za velika
regionalna letala, ki so trenutno na trgu. Glede na to, da je Komisija v uvodnih navedbah od 84 do 87 izpodbijane odločbe
že ugotovila, da bi imel združeni subjekt stoodstotni tržni delež za reaktivne motorje – merjen v smislu vgrajenih motorjev
– ,ki opremljajo platforme, ki so trenutno v proizvodnji, in tudi za tiste motorje, s katerimi so opremljene platforme, v
zvezi s katerimi je bil motor že izbran, vendar pa še ni bila operativna, ta navedba pomeni, da bi bilo to prikrajšanje, ki
izhaja iz take konkurence, absolutno.
Kot je bilo že navedeno zgoraj v točki 502 in naslednjih v okviru opredelitve trga velikih regionalnih letal, je treba zavrniti
argument tožeče stranke, po katerem vsakršna cenovna konkurenca med motorji skoraj ni mogoča, saj je vsaka platforma opremljena
izključno z enim motorjem in je cena letala že določena. Iz listinskih dokazov (glej zlasti zgoraj navedeno točko 504) namreč
izhaja, da lahko proizvajalec motorja tudi, če je bila za neko letalo izbrana le ena vrsta motorja in ceno motorja določi
proizvajalec letala, še vedno za spodbujanje prodaje letala in zato svojega motorja ponudi popust, zlasti glede poprodajnih
storitev in rezervnih delov (glej tudi uvodno navedbo 391 izpodbijane odločbe). Tako v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka,
Komisija ni storila niti dejanske napake, s tem ko je ugotovila obstoj dejanske možnosti posredne cenovne konkurence med motorji,
ki opremljajo na trgu že obstoječa velika regionalna letala, ki pa bi bila izgubljena, če bi koncentracija uspela.
Poleg tega Komisija v uvodni navedbi 9 izpodbijane odločbe navaja, da se konkurenca na drugi ravni na različnih trgih reaktivnih
motorjev kaže v konkuriranju „v tehničnem in komercialnem smislu zato, da bi bili izbrani s strani letalske družbe“. Komisija
pred Sodiščem prve stopnje opozarja na to, da je imelo Honeywell pred koncentracijo vse razloge za to, da stranke pritegne
k letaloma Avro RJ in RJX, s tem da svoj motor v smislu cene in tehnološkega razvoja postavi v čim bolj konkurenčen položaj
glede na velika regionalna letala, opremljena z motorji GE, vendar pa bi ta spodbuda zaradi koncentracije izginila. Tako iz
izpodbijane odločbe izhaja, da bi imelo horizontalno prekrivanje na trgu reaktivnih motorjev za velika regionalna letala poleg
učinkov na cenovno konkurenco iz zgoraj navedene uvodne navedbe 429 tudi splošnejše negativne učinke na konkurenco na tem
trgu.
Argumentacijo tožeče stranke, po kateri vpliv koncentracije na zadevni trg ne bi bil pomemben, je treba zavrniti. V zvezi
s tem, če je povečanje tržnega deleža sorazmerno majhno glede na že obstoječi tržni delež tožeče stranke, je to prav zato,
ker je tožeča stranka že imela zelo visok tržni delež in je zato uživala zelo močan predhodni prevladujoč položaj, opisan
zgoraj, ter ker je bilo Honeywell edini konkurent, ki je ob sprejetju izpodbijane odločbe prodajalo motorje na tem trgu. Okoliščina,
na katero se upravičeno sklicuje Komisija, da bi koncentracija zaradi nastanka monopola združenega subjekta za letala, ki
so trenutno v proizvodnji, ali tista, ki še niso operativna, vendar pa so zanje proizvajalci letal že izbrali motorje, nemudoma
izničila vsakršno cenovno konkurenco, ima za posledico to, da bi vpliv koncentracije na ta trg presegel običajen vpliv povečanja
tržnega deleža za [od 10 do 20] % od določenega manjšega tržnega deleža. Dokončno izginotje podjetja Honeywell kot neodvisnega
proizvajalca motorjev s trga bi namreč spremenilo ne le razmerje sil, ampak zaradi dolgoročne, celo trajne, spremembe strukture
trga tudi kakovost konkurenčnega položaja na trgu. Edina in povsem potencialna konkurenca, ki bi ostala, bi bila konkurenca
v zvezi z opremljanjem prihodnjih platform za velika regionalna letala, in sicer s strani proizvajalcev motorjev, ki trenutno
prodajajo samo na drugih sorodnih trgih. Ob upoštevanju trajanja procesa razvoja določenega letala pa bi lahko taka konkurenca
hipotetično imela pozitivne učinke za kupce velikih regionalnih letal šele v nekaj letih po sprejetju izpodbijane odločbe.
Prav tako je treba spomniti na to, da po ustaljeni sodni praksi v zvezi z izvajanjem člena 82 ES ugotovitev obstoja prevladujočega
položaja ne pomeni očitka v zvezi z zadevnim podjetjem, ampak pomeni le, da ima to, neodvisno od razlogov, za tak položaj
posebno odgovornost, da s svojim ravnanjem ne posega v učinkovito in neizkrivljeno konkurenco na skupnem trgu (glej na primer
zgoraj v točki 114 navedeno sodbo Michelin proti Komisiji, točka 57, ter sodbo Sodišča prve stopnje z dne 30. septembra 2003
v zadevi Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, T‑191/98, T-212/98 in T-214/98, Recueil, str. II-3275, točka 1109).
Poleg tega je pojem zlorabe v smislu člena 82 ES objektiven pojem, ki zadeva ravnanje določenega podjetja v prevladujočem
položaju, ki je tako, da vpliva na strukturo trga, na katerem je prav zaradi prisotnosti zadevnega podjetja raven konkurence
že nizka in katerega učinek je oviranje ohranjanja še obstoječe ravni konkurence na trgu ali razvoja te z uporabo metod, ki
se razlikujejo od tistih, ki so značilne za normalno konkurenco proizvodov ali storitev na podlagi poslov med gospodarskimi
subjekti (zgoraj v točki 101 navedena sodba Hoffmann‑La Roche proti Komisiji, točka 91).
V položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi ter v katerem je edina neposredna konkurenca na trgu posredna in je že šibka,
je to, da določeno podjetje prevzame edinega konkurenta, ki še prodaja na tem trgu, še posebej škodljivo. V pravno sorodnem
okviru nadzora nad koncentracijami je treba prav tako uporabiti zgoraj navedena načela iz konteksta prepovedi zlorabe prevladujočega
položaja, in sicer s sklepanjem, da večja ko je prevlada nekega podjetja, večja je njegova posebna odgovornost, da se vzdrži
vsakršnega ravnanja, ki bi lahko še bolj oslabilo ali celo odstranilo še obstoječo konkurenco na trgu.
Zato je treba načeloma zavrniti argumentacijo, po kateri to, da določeno prevladujoče podjetje prevzame svojega edinega obstoječega
konkurenta na nekem trgu, ne bi okrepilo tega prevladujočega položaja tako, da bi bila učinkovita konkurenca na skupnem trgu
bistveno ovirana, ker je položaj tega konkurenta na trgu že šibak in je konkurenca z njegove strani povsem posredna, to je
na drugi ravni. V takih okoliščinah sta morali stranki koncentracije predložiti dokaze, ki bi izkazali pomanjkanje vsakršne
učinkovite konkurence na trgu pred koncentracijo. Glede na to, da takih dokazov ni, sodišče Skupnosti ne more zaključiti,
da je Komisija, s tem ko se je za sklep, da bi bila učinkovita konkurenca na skupnem trgu bistveno ovirana, oprla na izginotje
edinega obstoječega konkurenta, storila očitno napako v presoji.
Komisija je v uvodni navedbi 431 izpodbijane odločbe opozorila na močno rast trga velikih regionalnih letal in na pomen tega
trga za prihodnost letalstva. Prav tako je v zvezi s tem v uvodni navedbi 20 ugotovila, da so ta letala predstavljala 14 %
evropske flote leta 1992, leta 1998 pa že 33 %. Očitno je, da se ta rast trga letal neposredno kaže tudi na trgu reaktivnih
motorjev, ki jih poganjajo. Komisija je ob tem, ko je ugotovila, da bi imela združitev precejšnje škodljive učinke na konkurenco
na skupnem trgu, utemeljeno opozorila ter upoštevala rastoči pomen posebnega trga, na katerem bi nastal monopol, v širšem
kontekstu letalskih trgov in trgov reaktivnih motorjev na splošno.
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba zaključiti, da je Komisija v izpodbijani odločbi ustrezno pojasnila protikonkurenčne
učinke koncentracije na trg reaktivnih motorjev za velika regionalna letala, predvsem v bližnji prihodnosti, in sicer zaradi
horizontalnega prekrivanja dejavnosti strank koncentracije na tem trgu. V zvezi s tem izpodbijana odločba torej nima niti
pravne napake v zvezi z uporabo obeh pogojev iz člena 2(3) Uredbe št. 4064/89 niti ni nezadostno obrazložitena. Komisija,
s tem ko je zaključila, da bi bila konkurenca na tem trgu zato bistveno ovirana, tudi ni storila dejanske napake ali očitne
napake v presoji.
Torej ni treba preučiti uvodnih navedb od 432 do 434 izpodbijane odločbe, ki zadevajo učinke, zlasti konglomeratne, koncentracije
na prihodnje razpise na upoštevnem trgu. Ker je Komisija v izpodbijani odločbi ločeno dokazala, da sta bila glede trga reaktivnih
motorjev za velika regionalna letala zaradi takojšnjega vpliva horizontalnega prekrivanja iz naslova koncentracije oba pogoja
iz člena 2(3) Uredbe št. 4064/89 izpolnjena, bi bila takšna presoja v tem postopku odveč.
Komisijina zavrnitev zaveze v zvezi z velikimi regionalnimi letali
Treba je opozoriti na to, da je Komisija v okviru Uredbe št. 4064/89 pooblaščena sprejeti samo zaveze, na podlagi katerih
bi priglašena koncentracija postala združljiva s skupnim trgom (v tem smislu glej zgoraj v točki 85 navedeno sodbo Gencor
proti Komisiji, točka 318). V zvezi s tem je treba zaključiti, da strukturne zaveze, ki sta jih predlagali stranki, izpolnjujejo
ta pogoj samo, kolikor lahko Komisija z gotovostjo zaključi, da jih bo mogoče uresničiti ter da bo nova komercialna struktura,
ki bi iz tega nastala, dovolj učinkovita in trajna, da v sorazmerno bližnji prihodnosti ne bo možnosti za nastanek oziroma
okrepitev prevladujočega položaja ali oviranja učinkovite konkurence, ki naj bi ju te zaveze preprečevale.
Komisija v obravnavani zadevi v uvodni navedbi 519 izpodbijane odločbe ugotavlja, da če bi bilo mogoče uresničiti odsvojitev
dejavnosti proizvodnje motorjev podjetja Honeywell za velika regionalna letala, ki ga predlagata stranki, potem bi bilo to
načeloma dovolj za rešitev konkurenčnega problema, identificiranega na tem trgu.
Vendar pa zaključuje, da bi bilo tako odsvojitev v bistvu težko uresničiti, ker [...] temu nasprotuje iz praktičnih in komercialnih
razlogov, ki zadevajo zlasti to, da podjetje, ki bi nastalo iz predvidene odsvojitve, ne bi bilo sposobno obstoja [...]
Komisija v zvezi s tem v uvodni navedbi 520 izpodbijane odločbe opozarja na [...] in da torej ni gotovo, da bi popravni ukrep
lahko dejansko rešil ugotovljeni konkurenčni problem. Prav tako opozarja na to, da zaveza ne predvideva alternativne rešitve
tej odsvojitvi. Komisija v uvodni navedbi 522 očitno podredno našteva določeno število praktičnih težav, ki jih v vsakem primeru
ta zaveza ne rešuje zadovoljivo.
Glede na to, da je tožeča stranka pred Sodiščem prve stopnje le zatrjevala, da domnevne težave zaradi navedene zaveze, na
katere se sklicuje Komisija, nimajo podlage, je treba ugotoviti, da ni navedla nobenih določenih argumentov niti dokazov,
ki bi lahko zmanjšali utemeljenost Komisijine presoje glede neuresničljivosti predlagane odsvojitve.
Še posebej je treba izpostaviti okoliščino, ki jo Komisija navaja v uvodni navedbi 520 izpodbijane odločbe – ne da bi ji glede
tega tožeča stranka nasprotovala –, po kateri [...] Iz točke [...] dokumenta, ki navaja zaveze, predlagane 14. junija 2001,
namreč izhaja, da [...] Iz tega sledi, da bi bil pri [...] združeni subjekt prost svoje obveznosti do Komisije, ne da bi bila
odsvojitev uresničena, samo če bi [...]
Iz navedenega izhaja, da je Komisija lahko utemeljeno zaključila, da zaveze, kot je bila predlagan,a ni mogoče sprejeti. Zato
te zaveze v tem postopku ni treba upoštevati.
Horizontalno prekrivanje, ki vpliva na trg motorjev za velika regionalna letala
Glede trditve Komisije, da se elementi njenega razlogovanja medsebojno podpirajo, tako da presojanje vsakega trga ločeno ne
bi bilo smiselno (glej zgoraj navedeni točki 40 in 48), je treba ugotoviti, da se ta splošna trditev v nobenem primeru ne
more uporabiti v kontekstu elementov, preučenih v tem delu sodbe. Natančneje, kolikor je Sodišče prve stopnje zgoraj ugotovilo
napake pri presoji Komisije v zvezi z vertikalnim prekrivanjem zaganjalnikov in motorjev za velika komercialna letala ter
tudi v zvezi z različnimi konglomeratnimi učinki, nima nobena od teh napak nikakršnega vpliva na njegovo ugotovitev glede
okrepitve prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu motorjev za velika regionalna letala zaradi horizontalnega prekrivanja
kot posledice koncentracije, posledica katere bi bilo bistveno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu.
V okoliščinah tega postopka je treba zaključiti, da je tisti steber izpodbijane odločbe, ki zadeva okrepitev prevladujočega
položaja tožeče stranke kot posledice horizontalnega prekrivanja dejavnosti proizvodnje obeh strank koncentracije na trgu
motorjev za velika regionalna letala, posledica katere bi bila na tem trgu bistveno ovirana učinkovita konkurenca na skupnem
trgu, pravno zadostno dokazan.
2.
Motorji poslovnih letal
a)     Trditve strank
Tožeča stranka meni, da vsebuje Komisijina analiza v zvezi z opredelitvijo trga za motorje poslovnih letal enake napake kot
analiza v zvezi z motorji velikih regionalnih letal. Motorji podjetij GE in Honeywell naj ne bi bili substituti, in sicer
zaradi razlik v potisku in zasnovi, niti trenutno niti v prihodnje. Komisija naj bi se torej glede GECCAG oprla na nedokazane
učinke vertikalne integracije. Poleg tega naj bi Komisija napačno zavrnila zaveze v zvezi s trgom reaktivnih motorjev za poslovna
letala.
Komisija smiselno (
mutatis mutandis
) napotuje na svojo analizo glede motorjev za velika regionalna letala in ponovno navaja, da bi zaradi koncentracije nastal
prevladujoč položaj na trgu poslovnih letal, zlasti zaradi razlike med tržnim deležem združenega subjekta in tržnimi deleži
konkurentov. Komisija opozarja tudi na to, da se kritika tožeče stranke v zvezi z zavrnitvijo obveznosti glede tega trga omejuje
na zatrjevanje in ne vodi v noben zaključek glede veljavnosti izpodbijane odločbe.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Komisija je v obravnavani zadevi opredelila samo en trg vseh poslovnih letal, ob tem pa v uvodni navedbi 32 izpodbijane odločbe
ugotovila, da „te tri kategorije letal [težka, srednja in lahka] z vidika povpraševanja niso medsebojno substitutivne, in
sicer zaradi razlike v ceni in stroških uporabe ter različnih profilov nalog, ki jih lahko opravlja vsaka kategorija“. Čeprav
ta trg deli na tri „kategorije“ (segmente), pa pojasnjuje, da se o tem vprašanju, ali so te kategorije ločeni trgi, ni nujno
dokončno izjasniti, saj to ne vpliva na presojo z vidika konkurence.
Komisija je v uvodni navedbi 436 izpodbijane odločbe zavrnila argumente strank koncentracije v zvezi z opredelitvijo trga
in navedla, da ti temeljijo na konkurenci, ki obstaja glede na posamezno platformo. Komisija navaja, da „to kljub temu ni
način, na katerega so bili opredeljeni trgi proizvodov pri poslovnih letalih, [ker] to ne ustreza načelom opredelitve trga,
saj ne upošteva zamenljivosti [na strani] ponudbe in povpraševanja“.
Glavna argumentacija tožeče stranke pred Sodiščem prve stopnje je ponavljanje enake kritike kot pri opredelitvi trga velikih
regionalnih letal in se v bistvu nanaša na to, da je Komisija trge reaktivnih letal opredelila glede na letala, ki jih poganjajo,
ne pa glede na njihove značilnosti. Kot je bilo že navedeno zgoraj v točki 492 in naslednjih v okviru velikih regionalnih
letal, je Komisija v uvodni navedbi 9 izpodbijane odločbe navedla razloge, zaradi katerih je bilo treba upoštevati konkurenco
med letali pri opredelitvi trgov motorjev, ki jih poganjajo.
Ugotoviti je treba, da tožeča stranka pred Sodiščem prve stopnje ni navedla nič konkretnega v zvezi z opredelitvijo trga poslovnih
letal. Glede na to, da je vsebinski obseg nadzora sodišča Skupnosti načeloma omejen z razlogi in argumenti, ki jih v vlogi
predloži tožeča stranka, tega vprašanja v obravnavani zadevi ni treba obravnavati. Glede na to, da ni nobenega posebnega dokaza,
ki bi zmanjšal utemeljenost uporabe Komisijine analize v zvezi s konkurenco na drugi ravni za poslovna letala, je treba v
okviru tega postopka zaključiti, da Komisija, s tem ko je opredelila trg motorjev za poslovna letala, ni storila dejanske
napake niti očitne napake v presoji. Kolikor tožeča stranka splošno napotuje na argumente, ki jih je navedla v zvezi z opredelitvijo
trga motorjev za velika regionalna letala, je treba te argumente smiselno (
mutatis mutandis
) zavrniti iz istih razlogov (glej zgoraj navedeno točko 492 in naslednje).
Komisija se glede nastanka prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za poslovna letala v uvodni navedbi 435 izpodbijane
odločbe za zaključek, da bo na tem trgu nastal prevladujoč položaj, opira izključno na številke v zvezi s tržnim deležem združenega
subjekta. V navedeni uvodni navedbi navaja, da „bo takojšen učinek predvidene koncentracije na trgu reaktivnih motorjev za
poslovna letala ta, da bo nastalo horizontalno prekrivanje, ki bo povzročilo nastanek prevladujočega položaja“. V zvezi s
tem navaja številko [od 50 do 60] % (GE [od 10 do 20] %, Honeywell [od 40 do 50] %) za vse vgrajene motorje na tem trgu in
tudi številko [od 80 do 90] % (GE [od 10 do 20] %, Honeywell [od 70 do 80] %) za vgrajene motorje samo v poslovnih letalih
srednje kategorije, ki so še v proizvodnji, s tem da je tako merjenje tržnih deležev po mnenju Komisija ustrezno za presojo
komercialne moči proizvajalcev motorjev na tem trgu.
V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da številka [od 50 do 60] % za vse vgrajene motorje na trgu poslovnih letal načeloma
pomeni prevladujoč položaj. Glede na ustaljeno sodno prakso namreč velja, da čeprav se lahko velikost tržnih deležev med trgi
razlikuje, pa zelo veliki tržni deleži že sami po sebi, razen v izjemnih okoliščinah, pomenijo dokaz obstoja prevladujočega
položaja (zgoraj v točki 101 navedena sodba Hoffmann-La Roche proti Komisiji, točka 41, in zgoraj v točki 115 navedena sodba
Endemol proti Komisiji, točka 134). Poleg tega je Sodišče v zgoraj v točki 115 navedeni sodbi ALZO proti Komisiji (točka 60)
razsodilo, da je tako tudi, če znaša tržni delež 50 %.
Tožeča stranka glede trga poslovnih letal ni niti dokazala niti zatrjevala obstoja „izjemnih okoliščin“ v smislu zgoraj v
točki 115 navedene sodbe AKZO proti Komisiji, ki bi zmanjšale utemeljenost zaključka, do katerega je prišla Komisija v izpodbijani
odločbi glede nastanka prevladujočega položaja na tem trgu, s tem da se je oprla na tržni delež, ki bi ga imel združeni subjekt
za vse vgrajene motorje.
Kolikor je to pomembno, je treba opozoriti na to, da številka [od 80 do 90] %, navedena v uvodni navedbi 88 izpodbijane odločbe
za vgrajene motorje samo v poslovnih letalih srednje kategorije, ki so še v proizvodnji, s tem da je tako merjenje tržnih
deležev po mnenju Komisije še posebej primerno za presojo komercialne moči določenega proizvajalca motorjev (uvodna navedba 41
izpodbijane odločbe), jasno kaže na to, da bi združeni subjekt po koncentraciji prevladoval v tem sektorju. Glede na to, da
Komisija te kategorije letal ni opredelila kot posebnega trga, ta ugotovitev ne dokazuje prevladujočega položaja, in sicer
na ločenem trgu v smislu člena 2 Uredbe št. 4064/89. Kljub temu pa ta tržni delež kaže na to, da bi bil združeni subjekt v
določenih segmentih upoštevnega trga še močnejši kot na trgu nasploh, kar okrepi Komisijino ugotovitev glede obstoja prevladujočega
položaja združenega subjekta na tem trgu po združitvi, gledano v celoti.
Ob upoštevanju navedenega je treba ugotoviti, da v tem postopku ni dokazano, da je Komisija, s tem ko je prišla do zaključka,
da bi po koncentraciji nastal prevladujoč položaj zaradi horizontalnega prekrivanja dejavnosti proizvodnje motorjev za poslovna
letala tožeče stranke in podjetja Honeywell, storila očitno napako v presoji.
Poleg tega tožeča stranka izrecno kritizira razlogovanje Komisije v zvezi s trgom poslovnih letal glede domnevnega vpliva
GECCAG kot kupca, in sicer zaradi dajanja prednosti pri nakupih. Treba je ugotoviti, da bistveni empirični dokazi, ki so bili
podlaga Komisijine analize ravnanja družbe GECAS (uvodna navedba 121 in naslednje izpodbijane odločbe ter zgoraj navedena
točka 182 in naslednje), za GECCAG manjkajo. Ob neobstoju poglobljene analize, ki bi pokazala, da bi bilo v komercialnem interesu
združenega subjekta, da GECCAG sprejme preračunljivo politiko nakupov letal z močno preferenco ali celo izključno nakupno
politiko v korist letal na pogon njenih motorjev in da je bilo zato sprejetje take politike verjetno, je treba zaključiti,
da ta del Komisijinega razlogovanja v obravnavani zadevi ni utemeljen.
Glede analize možnosti vezane prodaje poslovnih letal iz uvodnih navedb 443 in 444 izpodbijane odločbe, ki jo tožeča stranka
prav tako kritizira, je treba ugotoviti, da je bila taka prodaja že mogoča pred koncentracijo in tudi po njej, saj je Honeywell
že imelo močan položaj na trgu poslovnih letal ter tudi na več trgih letalskih in neletalskih proizvodov za ta letala. Nasprotno
pa je bil tržni delež GE glede reaktivnih motorjev za poslovna letala pred koncentracijo majhen. Tako, tudi če bi bilo dokazano,
da bi bila vezana prodaja v sektorju poslovnih letal v prihodnosti verjetna, ni dokazano, da bi bila koncentracija glavni
razlog za to niti da bi imela v zvezi s tem pomembne učinke.
Kakor koli, treba je ugotoviti, da Komisija iz razlogov, navedenih zgoraj v točki 399 in naslednjih, ni zbrala trdnih dokazov,
ki bi lahko dokazali, da bi združeni subjekt verjetno tako ravnal. Zato je treba zaključiti, da tega dela Komisijine teorije,
ki se nanaša na prihodnjo vezano prodajo poslovnih letal, ni mogoče sprejeti kot posledice priglašene koncentracije, ki bi
prispevala k nastanku prevladujočega položaja združenega subjekta na tem trgu.
Iz tistega dela izpodbijane odločbe, ki zadeva analizo vpliva na konkurenco na trgu poslovnih letal (uvodne navedbe od 435
do 444), in zlasti iz besedila uvodne navedbe 437, nedvomno izhaja, da je vsak od treh ločenih delov, ki se nanašajo na horizontalno
prekrivanje (uvodne navedbe od 435 do 437), vertikalno integracijo (uvodne navedbe od 438 do 442) oziroma vezano prodajo (uvodni
navedbi 443 in 444), po mnenju Komisije neodvisen in zadošča za utemeljitev njenega zaključka glede nastanka prevladujočega
položaja na tem trgu zaradi koncentracije. Tako utemeljenost ugotovitve iz zgoraj navedene točke 574 v zvezi z utemeljenostjo
Komisijine analize glede horizontalnega prekrivanja na tem trgu zaradi ugotovitev iz zgoraj navedenih točk od 575 do 577 ni
zmanjšana.
Glede vprašanja, ali bi bila lahko posledica tako nastalega prevladujočega položaja to, da bi bila učinkovita konkurenca na
skupnem trgu bistveno ovirana, je treba ugotoviti, da tožeča stranka, čeprav je abstraktno vztrajala pri neodvisnosti drugega
pogoja (glej zgoraj navedeno točko 84 in naslednje), ni predložila nobenega dokaza za izpodbijanje precejšnjega učinka zgoraj
opisanega horizontalnega prekrivanja na trg.
Kakor koli, iz splošnega zaključka iz uvodne navedbe 567 izpodbijane odločbe, ki izrecno omenja vsakega od trgov, ki jih priglašena
koncentracija zadeva, izhaja, da je Komisija zaključila ne le to, da bi na vsakem od teh trgov nastal ali se okrepil prevladujoč
položaj, ampak tudi, da bi bila zato „učinkovita konkurenca na skupnem trgu precej ovirana“ (glej zgoraj navedeno točko 90).
Ob upoštevanju besedila te uvodne navedbe je Komisija nujno zaključila, da bi bila posledica nastanka prevladujočega položaja
na trgu poslovnih letal, zato ker bi imel združeni subjekt [od 50‑ do 60]‑odstotni tržni delež glede vgrajenih motorjev (uvodna
navedba 88 izpodbijane odločbe), to, da bi bila učinkovita konkurenca na skupnem trgu precej ovirana. Ob neobstoju konkretnih
argumentov ali dokazov, ki bi potrjevali neobstoj take ovire, je treba v okviru tega postopka zaključiti, da navedeni zaključek
nima očitne napake v presoji.
Glede obveznosti tožeče stranke s 14. junija 2001 je treba ugotoviti, da je tista glede odsvojitve dejavnosti proizvodnje
motorjev ALF502/507 s strani podjetja Honeywell pomembna tudi za presojo trga poslovnih letal, kot sta obe stranki potrdili
pred obravnavo v odgovor na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje, saj so z njimi opremljena ne le velika regionalna letala
BAe Systems, ampak tudi poslovna letala [...]
V zvezi s tem je dovolj opozoriti na to, da je tožeča stranka tudi v tem primeru trdila samo to, da Komisijina kritika zadevne
zaveze v izpodbijani odločbi ni utemeljena. Tako je Komisija iz razlogov, navedenih zgoraj v točki 555 in naslednjih, utemeljeno
zavrnila to zavezo.
c)     Zaključek glede horizontalnega prekrivanja, ki vpliva na trg motorjev za poslovna letala
Kljub trditvi Komisije, da se elementi njenega razlogovanja medsebojno ujemajo, tako da presojanje vsakega trga posebej ne
bi bilo smiselno (glej zgoraj navedeni točki 40 in 48), je treba ugotoviti, da se ta splošna trditev v nobenem primeru ne
more uporabiti v kontekstu elementov, preučenih v tem delu sodbe. Natančneje, kolikor je Sodišče prve stopnje zgoraj ugotovilo
napake pri presoji Komisije v zvezi z vertikalnim prekrivanjem zaganjalnikov in motorjev za velika komercialna letala ter
tudi v zvezi z različnimi konglomeratnimi učinki, nima nobena od teh napak nikakršnega vpliva na njegovo ugotovitev glede
okrepitve prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu motorjev za poslovna letala zaradi horizontalnega prekrivanja kot
posledice koncentracije, posledica česar bi bilo precejšnje oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu.
Zato je treba v okviru tega postopka zaključiti, da je tisti steber izpodbijane odločbe, ki zadeva nastanek prevladujočega
položaja združenega subjekta kot posledice horizontalnega prekrivanja dejavnosti proizvodnje obeh strank koncentracije na
trgu motorjev za poslovna letala, posledica česar bi bila na tem trgu precej ovirana učinkovita konkurenca na skupnem trgu,
pravno zadostno dokazan.
3.
Majhne ladijske plinske turbine
a)     Opredelitev trga
Trditve strank
Komisijina ugotovitev o nastanku prevladujočega položaja v tem sektorju ima po mnenju tožeče stranke napačno opredelitev trga.
Turbine podjetij GE in Honeywell naj ne bi bile substituti. Komisija naj ne bi predložila nobenega dokaza o primerih konkurence
med podjetjema GE in Honeywell.
Komisija opozarja na to, da izpodbijana odločba v uvodnih navedbah od 472 do 474 že vsebuje odgovor na te argumente tožeče
stranke v zvezi s tem, in navaja, da argumenti le-te ne ustrezajo dejanskemu stanju. Komisija meni, da je treba trge plinskih
turbin opredeliti le glede na njihovo moč, v obravnavanem primeru je ta manjša od 10/15 megavatov (MW), ter glede na njihovo
uporabo v industriji in pomorstvu. Opredeljenega trga ni mogoče naprej deliti, zaradi koncentracije pa bi nastal veliko večji
subjekt, kot je njegov največji konkurent.
Presoja Sodišča prve stopnje
Najprej je treba spomniti na to, da je vsebinski obseg nadzora sodišča Skupnosti načeloma omejen z razlogi in argumenti, ki
jih v vlogi predloži tožeča stranka. Edini element Komisijinega razlogovanja, ki zadeva majhne ladijske plinske turbine, ki
se v tožbi izpodbija, je opredelitev trga. Preučiti je treba, ali argumenti tožeče stranka v zvezi s tem dokazujejo obstoj
Komisijine dejanske napake ali očitne napake v presoji glede opredelitve upoštevnega trga.
Nasprotno pa, kolikor želi tožeča stranka v dopisu z dne 21. julija 2004 razširiti razpravo s komentiranjem drugih vidikov
tega dela Komisijinega razlogovanja, kot je opredelitev upoštevnega trga, so ta stališča nov razlog v smislu člena 48(2) Poslovnika
in torej niso dopustna, kot je sicer Komisija utemeljeno navedla v svojih stališčih z dne 17. septembra 2004.
Komisija v uvodnih navedbah od 460 do 467 izpodbijane odločbe navaja razloge, zaradi katerih je zaključila, da je upoštevni
trg svetovni trg majhnih plinskih turbin, to je tistih z močjo od 0,5 MW do 10 MW, ki se uporabljajo v pomorstvu. Nato je
v uvodnih navedbah od 472 do 474 pojasnila, zakaj konkretni argumenti strank koncentracije iz upravnega postopka ne zmanjšujejo
utemeljenosti tega zaključka.
Po mnenju tožeče stranke njene turbine in turbine podjetja Honeywell niso medsebojno zamenljive in med temi turbinami ni konkurence
v smislu udeležbe teh dveh podjetij na istih razpisih.
Tožeča stranka v podporo svoji teoriji v opombi na strani 185 tožbe napotuje na prilogo 22 svojega odgovora na OUMK, ta odgovor
pa se, skupaj z vsemi prilogami, nahaja v prilogi k tožbi.
Kolikor se tožeča stranka v tožbi sklicuje na navedeno prilogo, je treba spomniti, da morajo, če naj bo tožba dopustna, po
ustaljeni sodni praksi zaradi zagotavljanja pravne varnosti ter dobrega vodenja sodnih postopkov vsi bistveni dejanski in
pravni elementi, na katerih temelji, vsaj v izvlečku, vendar koherentno in razumljivo, izhajati iz besedila vloge (sodba Sodišča
z dne 9. januarja 2003 v zadevi Italija proti Komisiji, C-178/00, Recueil, str. I-303, točka 6, sodbi Sodišča prve stopnje
z dne 6. maja 1997 v zadevi Guérin automobiles proti Komisiji, T‑195/95, Recueil, str. II-679, točka 20, in z dne 24. februarja
2000 v zadevi ADT Projekt proti Komisiji, T-145/98, Recueil, str. II-387, točka 66, sklep Sodišča prve stopnje z dne 25. julija
2000 v zadevi RJB Mining proti Komisiji, T‑110/98, Recueil, str. II-2971, točka 23 in navedena sodna praksa, sodbi Sodišča
prve stopnje z dne 10. aprila 2003 v zadevi Travelex Global and Financial Services in Interpayment Services proti Komisiji,
T-195/00, Recueil, str. II-1677, točka 26, in z dne 16. marca 2004 v zadevi Danske Busvognmænd proti Komisiji, T‑157/01, Recueil,
str. II‑917, točka 45, v tem smislu glej tudi sodbi Sodišča z dne 15. decembra 1961 v zadevi Fives Lille Cail in drugi proti
Visoki oblasti, 19/60, 21/60 in 3/61, Recueil, str. 559, 588, ter z dne 5. marca 1991 v zadevi Grifoni proti ESAE, C-330/88,
Recueil, str. I-1045, točki 17 in 18). V zvezi s tem, čeprav je mogoče vsebino tožbe glede posameznih vprašanj podpreti in
dopolniti s sklicevanjem na izvlečke priloženih dokumentov, pa splošno sklicevanje na druga pisanja, celo priloge k tožbi,
ne more nadomestiti pomanjkanja bistvenih elementov pravne argumentacije, ki jih mora v skladu z določbami, navedenimi zgoraj,
vsebovati tožba (sklep Sodišča prve stopnje z dne 21. maja 1999 v zadevi Asia Motor France in drugi proti Komisiji, T-154/98,
Recueil, str. II‑1703, točka 49). Kolikor je torej kritiko tožeče stranke iz zadevnega dokumenta mogoče šteti za neodvisne
očitke zoper druge vidike analize iz OUMK, kot je opredelitev upoštevnega trga, teh očitkov ne gre upoštevati.
Poleg tega je tožeča stranka na obravnavi podvomila v verodostojnost številk glede tržnega deleža tožeče stranke, ki jih v
izpodbijani odločbi uporablja Komisija, in navedla, da številke [od 10 do 20] % za trg, ki naj bi bil, odvisno od primera,
opredeljen glede na moč od 0,5 do 5 MW, na katero se sklicuje v uvodni navedbi 470 izpodbijane odločbe, ni mogoče uskladiti
s številko od 25 do 30 % za večji trg od 0,5 do 10 MW (prav tako uvodna navedba 470,
in fine
), saj naj bi tožeča stranka proizvajala le eno turbino z obeh trgov, to je LM 500 z močjo 4,5 MW.
Dovolj je ugotoviti, da se ta argumentacija razlikuje od razloga iz tožbe, s katerim se je izpodbijalo opredelitev trga majhnih
plinskih turbin, in da je ni v tožbi niti v zarodni obliki. Zato gre za samostojen razlog. Ta razlog, prvič predstavljen na
obravnavi, pa v skladu s členom 48(2) Poslovnika, ki strankam prepoveduje navajanje novih razlogov med postopkom, ni dopusten.
Kakor koli, Komisija si v uvodni navedbi 470 izpodbijane odločbe ne nasprotuje, saj navedbo glede številke od 25 do 30 % tržnega
deleža na trgu od 0,5 do 10 MW izrecno pripisuje konkurentom podjetja Honeywell.
Nasprotno pa se vprašanja, izpostavljena v prilogi 22 k odgovoru na OUMK, ki so povezana z opredelitvijo trga, lahko štejejo
kot taka, ki podpirajo in dopolnjujejo razlog iz tožbe glede tega trga.
Stranki koncentracije sta za izpodbijanje opredelitve trga s strani Komisije v OUMK v prilogi 22 njunega odgovora na OUMK
opozorili na razlike med modelom turbin GE, to je LM 500, in turbin Honeywell, v smislu cene, velikosti, teže in moči.
Iz uvodne navedbe 473 izpodbijane odločbe izhaja, da se je Komisija pri zavrnitvi argumentov tožeče stranke glede razlik med
turbinami strank koncentracije oprla zlasti na svojo preiskavo trga. V uvodni navedbi 473 navaja zlasti to:
„Preiskava trga je izrecno pokazala, da sta GE in [Honeywell] konkurenta na zgoraj opredeljenem trgu. Ni pokazala, da so razlike
med majhnimi plinskimi ladijskimi turbinami GE in [Honeywell] (z močjo, manjšo od 10 MW) dovolj velike, da bi upravičile razlikovanje
med različnimi trgi proizvodov.“
Glede na to, da se zaključek, ki temelji na tej preiskavi, v tem postopku izpodbija, mora Sodišče prve stopnje v obravnavani
zadevi preveriti, ali Komisija s sklepanjem na podlagi rezultatov svoje preiskave, da te razlike ne vplivajo na opredelitev
trga, ni morda storila dejanske napake ali očitne napake v presoji. Sodišče prve stopnje je v ta namen Komisijo prek ukrepa
procesnega vodstva pozvalo, naj predloži tiste dokumente iz svojega spisa, do katerih je imela tožeča stranka dostop in ki
podpirajo ali so na drug način pomembni za obe povedi, navedeni v prejšnji točki.
Komisija je v odgovor na to vprašanje predložila tri dokumente, to je odgovore podjetij Rolls-Royce, UTC oziroma Solar Turbines.
Navaja, da ti odgovori „predstavljajo“ rezultate njene preiskave trga, saj izražajo mnenja treh glavnih konkurentov strank
koncentracije na upoštevnem trgu. Tožeča stranka v reprezentativnost teh odgovorov ni podvomila ter se je omejila le na navajanje
razlik med njimi in na kritiko njihove dokazne vrednosti. Zlasti se ni sklicevala na odgovore drugih konkurentov, ki bi lahko
zmanjšali utemeljenost te Komisijine navedbe.
Odgovor podjetja Rolls-Royce je, vsaj v nezaupni različici, predloženi Sodišču prve stopnje, dvoumen v tem smislu, da v odgovoru
na vprašanje 38 iz tega dokumenta navaja, da sta na upoštevnem trgu prisotna samo tožeča stranka in ono samo. Gotovo pa je,
da je bilo prisoten tudi Honeywell in da je celo imelo na trgu majhnim ladijskih plinskih turbin velik tržni delež. Torej
gre pri Rolls-Royce za očitno opustitev. Glede odgovora na vprašanje 40 iz istega dokumenta navaja, da konkurenca med tožečo
stranko in podjetjem Honeywell obstaja izključno na trgu majhnih industrijskih plinskih turbin. Zaključiti je treba, da odgovori
podjetja Rolls-Royce na ti vprašanji ne rešujejo vprašanja, ali sta si tožeča stranka in Honeywell konkurirala na trgu majhnih
ladijskih plinskih turbin.
Vendar pa iz odgovorov podjetja Rolls-Royce na vprašanja Komisije št. 32, 34 in 36 izhaja tudi, da je bila opredelitev trga
majhnih ladijskih plinskih turbin z močjo od 0,5 do 10 MW s strani Komisije razumna ter da po mnenju navedenega podjetja za
opredelitev upoštevnega trga ni bil pomemben noben „drug dejavnik“ in noben „drug element“. Ti deli odgovorov Rolls-Royce
torej podpirajo Komisijino teorijo glede opredelitve trga.
Odgovor UTC, obvladujoče družbe P&W, podpira Komisijino teorijo, saj potrjuje obstoj konkurence med strankama koncentracije.
UTC v odgovoru na vprašanje št. 50 izrecno potrjuje, da sta si tožeča stranka in Honeywell pri ladijskih in industrijskih
plinskih turbinah z močjo od 0,5 do 15 MW neposredno in posredno konkurirala.
UTC glede ustrezne opredelitve trga v odgovoru na vprašanje št. 43 navaja, da se industrijskih turbin ne da uporabljati v
pomorstvu, v odgovoru na vprašanje št. 44 pa, da čeprav bi bil vsak prag za razlikovanje med majhnimi in velikimi ladijskimi
plinskimi turbinami sorazmerno subjektiven in arbitraren, naj bi bila včasih uporabljena vrednost okoli 13 MW. V odgovoru
na vprašanje št. 46 glede morebitnih „drugih elementov“, ki bi lahko vplivali na opredelitev trga, navaja, da so Komisijina
merila v zvezi s končno uporabo in z močjo turbin pomembna za opredelitev trga. Tako ti odgovori podpirajo razlikovanje med
majhnimi ladijskimi in industrijskimi plinskimi turbinami ter potrjujejo ustreznost razlikovanja med majhnimi in velikimi
ladijskimi plinskimi turbinami glede na njihovo moč, s tem da je ustrezen prag malo nad 10 MW.
Končno, odgovor Solar Turbines ni združljiv z opredelitvijo trga s strani Komisije, saj to podjetje meni, da ni primerno razlikovati
med ladijskimi in industrijskimi plinskimi turbinami (oštevilčena stran 03812) niti glede na njihovo moč (oštevilčena stran
03809). Nasprotno, treba je ugotoviti, da kolikor se Solar Turbines zavzema za zelo široko opredelitev trga, njegova teorija
prav tako ni združljiva s tisto tožeče stranke, po kateri je posledica razlik v velikosti in teži med majhnimi turbinami tožeče
stranke in podjetja Honeywell to, da ti proizvodi niso del istega trga.
Solar Turbines poleg tega v odgovoru na Komisijino vprašanje št. 8 navaja, da sta si bila tožeča stranka in Honeywell konkurenčna
glede prodaje plinskih turbin za industrijo in pomorstvo. Glede argumenta tožeče stranke z obravnave, da je Solar Turbines
pri naštevanju različnih turbin obeh strank koncentracije izpustilo edino majhno ladijsko plinsko turbino tožeče stranke,
to je LM 500, je dovolj ugotoviti, da je ta seznam proizvodov izrecno ni izčrpen, saj se končuje z besedami „med drugimi proizvodi“.
Iz te izpustitve torej ni mogoče sklepati, v nasprotju s tem, kar izrecno navaja, da se je Solar Turbines sklicevalo izključno
na druge turbine in ne na tiste, ki jih je Komisija opredelila kot majhne ladijske plinske turbine.
Poleg tega iz zgoraj navedene priloge 22 k OUMK izhaja, da sta tožeča stranka in Honeywell enkrat v zadnjih petih letih sodelovala
pri istem razpisu, s tem da je bila ponudba tožeče stranka zavrnjena zato, ker ni ustrezala zahtevanim tehničnim pogojem.
V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da je na upoštevnem trgu zelo malo razpisov, saj je glede na isto prilogo Honeywell
sodelovalo pri skupno šestih razpisih v istem obdobju in uspelo pri dveh. Zato dejstvo, da sta stranki le enkrat sodelovali
pri istem razpisu, v teh okoliščinah ne kaže na to, da njuni proizvodi niso del istega trga.
Ob upoštevanju vsebine vseh treh odgovorov zgoraj, če se jih presoja kot celoto, kot tudi dokumenta iz priloge 22 k odgovoru
na OUMK, v obravnavani zadevi ni dokazano, da je Komisija, s tem ko je na podlagi dokazov iz svojega spisa zaključila, da
je obstajal svetovni trg ladijskih plinskih turbin z močjo od 0,5 do 10 MW ter da sta bila tožeča stranka in Honeywell dejavna
na tem trgu, storila očitno napako v presoji.
Po vprašanju Sodišča prve stopnje na obravnavi in iz pisne izmenjave v okviru ponovnega odprtja ustnega postopka se je izkazalo,
da Komisija ni zaslišala edine stranke obeh strank koncentracije za majhne plinske turbine na svetovnem trgu, ki se je v EGP,
čeprav je tožeča stranka opozorila na njen obstoj na obrazcu priglasitve „CO“. Vendar pa ta okoliščina, na katero je tožeča
stranka opozorila po obravnavi, ne zmanjšuje utemeljenosti zaključka iz prejšnje točke, saj tožeča stranka ni dokazala niti
zatrjevala, da bi lahko to, da njena stranka ali stranka podjetja Honeywell ni bila zaslišana, izkrivilo Komisijino opredelitev
trga iz izpodbijane odločbe.
V obravnavani zadevi ni dokazano, da je Komisija storila očitno napako v presoji zaradi načina, na kateri je vodila preiskavo
za opredelitev trga majhnih ladijskih plinskih turbin.
b)     Zaveze
Trditve strank
Tožeča stranka je predlagala odsvojitev deleža podjetja Honeywell v Vericor, podjetju za trženje turbin podjetja Honeywell.
Pred Sodiščem prve stopnje je v zvezi s tem v tožbi navajala le, da Komisijina kritika zaveze iz izpodbijane odločbe ni utemeljena.
Ni pa pojasnila, zakaj ta kritika ni utemeljena, in v zvezi s tem ni predložila nobenega dokaza.
Komisija opozarja, da se kritika GE v zvezi z zavrnitvijo zavez omejuje samo na zatrjevanje in ne vodi v noben zaključek glede
veljavnosti izpodbijane odločbe.
Presoja Sodišča prve stopnje
Kot je bilo navedeno zgoraj v točki 555, bi bilo mogoče strukturne zaveze, ki sta jih predlagali stranki, sprejeti samo, če
bi Komisija menila, da jih bo mogoče izvesti.
Stranki koncentracije sta za majhne plinske turbine v prvem nizu zavez z dne 14. junija 2001 predlagali odsvojitev 50‑odstotnega
deleža podjetja Honeywell v podjetju Vericor, skupnem vlaganju, prek katerega Honeywell trži svoje majhne ladijske plinske
turbine in v katerem ima MTU 50‑odstotni preostali delež (glej uvodno navedbo 494 odločbe).
Glede na to, da so bili ugovori Komisije glede te zaveze izključno praktične narave, je treba ugotoviti, da je Komisija v
uvodni navedbi 518 izpodbijane odločbe implicitno priznala, da če bi Honeywell preneslo na MTU izključni nadzor nad podjetjem,
ki trži njegove turbine, bi se s tem izognili nastanku prevladujočega položaja na trgu, ki bi imel škodljive posledice za
konkurenco. V zvezi s tem argumentacija Komisije na obravnavi, po kateri ta zaveza ne bi odpravila horizontalnega prekrivanja
na tem trgu, ne more spremeniti navedene razlage odločbe.
Vendar pa Komisija v uvodni navedbi 518 izpodbijane odločbe ugotavlja, da je treba za uresničitev z zavezo predvidene odsvojitve
pridobiti „vsa potrebna dovoljenja“ v smislu ameriške ureditve izvozne kontrole. Zato meni, da zaveze, kot je bila predlagana,
ni mogla sprejeti, saj bi bila, če ameriški pristojni organi ne bi izdali dovoljenja, ta zaveza izpolnjena, ker bi združeni
subjekt storil vse, kar je moral storiti, čeprav se odsvojitev ne bi uresničila. Komisija poleg tega opozarja na to, da zaveza
ne navaja značaja določb, ki urejajo podelitev zadevnega dovoljenja, zlasti, ali gre za vezanost organa ali pooblastilo za
odločanje po prostem preudarku. Dodaja, da obstaja problem tudi glede „pričakovanega zvišanja proizvodnih stroškov odsvojenega
podjetja, če pridobitelj ne proizvaja motorjev za helikopterje“, v nasprotju s podjetjem Honeywell.
Glede na to, da je tožeča stranka pred Sodiščem prve stopnje le zatrjevala, da so domnevne težave zaradi navedene zaveze,
na katere se sklicuje Komisija, povsem brez podlage, je treba ugotoviti, da ni navedla nobenih konkretnih argumentov niti
dokazov, ki bi lahko zmanjšali utemeljenost Komisijine presoje glede uresničljivosti predlagane odsvojitve.
Natančneje, treba je zaključiti, da je Komisija utemeljeno zavrnila s strani strank koncentracije predlagano zavezo, saj zaradi
svoje hipotetičnosti nima nobene praktične vrednosti, ker je njena uresničitev povsem odvisna od odločitve organov neke tretje
države. Če tožeča stranka ni mogla zagotoviti uresničitve tega pogoja, bi bila morala predlagati alternativno zavezo, če bi
se odsvojitev izkazala za neuresničljivo.
Ob upoštevanju navedenega v obravnavani zadevi ni dokazano, da je Komisija, s tem ko je ugotovila, da zaveze, ki sta jo predlagali
stranki priglašene koncentracije, v okoliščinah obravnavane zadeve ni mogoče sprejeti, storila očitno napako v presoji. Zato
te zaveze ni treba upoštevati in to, da je bila predlagana, torej ne more vplivati na Komisijino analizo trga majhnih ladijskih
plinskih turbin v izpodbijani odločbi.
c)     Zaključek glede horizontalnega prekrivanja, ki vpliva na trg majhnih ladijskih plinskih turbin
Kljub trditvi Komisije, da se elementi njenega razlogovanja medsebojno podpirajo, tako da presojanje vsakega posebej ne bi
bilo smiselno (glej zgoraj navedeni točki 40 in 48), je treba ugotoviti, da se ta splošna trditev v nobenem primeru ne more
uporabiti v kontekstu elementov, preučenih v tem delu sodbe. Natančneje, kolikor je Sodišče prve stopnje zgoraj ugotovilo
napake pri presoji Komisije v zvezi z vertikalnim prekrivanjem zaganjalnikov in motorjev za velika komercialna letala ter
tudi v zvezi z različnimi konglomeratnimi učinki, nima nobena od teh napak nikakršnega vpliva na njegovo ugotovitev glede
nastanka prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu majhnih ladijskih plinskih turbin zaradi horizontalnega prekrivanja
kot posledice koncentracije, posledica česar bi bilo precejšnje oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu.
V okviru tega postopka je treba zaključiti, da je tisti steber izpodbijane odločbe, ki zadeva nastanek prevladujočega položaja
tožeče stranke kot posledice horizontalnega prekrivanja dejavnosti proizvodnje obeh strank koncentracije na trgu majhnih ladijskih
plinskih turbin, posledica česar bi bila na tem trgu precej ovirana učinkovita konkurenca na skupnem trgu, pravno zadostno
dokazan.
F –
Razlogi v zvezi s postopkovnimi nepravilnostmi
Tožeča stranka v tem postopku navaja štiri ločene očitke, ki zadevajo domnevno kršitev njene pravice do dostopa do določenih
dokumentov, prepozen dostop do določenih dokumentov, nezadosten čas za odgovor na OUMK in domnevne postopkovne nepravilnosti
v zvezi z mandatom pooblaščenca za zaslišanje.
1.
Uvodne ugotovitve
a)     Trditve strank
Tožeča stranka najprej opozarja na to, da je v skladu z zakonodajo Skupnosti, sodno prakso in Listino o temeljnih pravicah
Evropske unije, razglašeno 7. decembra 2000 v Nici (UL C 364, str. 1, v nadaljevanju: Listina), spoštovanje pravice do obrambe
eno od temeljnih načel prava Skupnosti, ki ga je treba zagotoviti v vsakem postopku, vključno s postopki s področja koncentracij
pred Komisijo. Spoštovanje te pravice pomeni, da lahko zainteresirano podjetje v upravnem postopku učinkovito predstavi svoje
stališče do resničnosti in pomembnosti dejstev, očitkov in okoliščin, ki jih navaja Komisija.
Dostop do spisa je ena od postopkovnih garancij, s katerimi se želi zagotoviti učinkovito izvrševanje pravice nekoga do tega,
da se izjavi. Poleg tega načelo enakosti orožij predvideva, da zadevno podjetje enako dobro pozna spis kot Komisija, ta pa
ne more odločati o tem, kateri so tisti dokumenti, ki so potencialno koristni za obrambo.
Postopkovne garancije naj bi bile na področju koncentracij poglavitnega pomena. Prvič, postopek s tega področja posega v temeljno
pravico do lastnine. Drugič, odločba Komisije ima
de facto
dokončne posledice, saj je učinkovitost sodnega varstva zaradi dolgotrajnosti omejena, odločba Komisije pa v praksi tudi
določi uspeh ali neuspeh koncentracije. Tretjič, postopek s tega področja, s tem ko zadrži koncentracijo, negativno vpliva
na interese strank. Četrtič, stranke koncentracije so ranljive glede na očitke konkurentov, ki varujejo svoje interese. Petič,
izgub zaradi nezakonite prepovedi koncentracije ni mogoče v celoti nadomestiti. Šestič, v praksi ni na voljo noben začasni
ukrep, saj se podjetja ne morejo začasno združevati.
Odločbe, s sprejetjem katerih se kršijo te temeljne postopkovne garancije, bi bilo treba razglasiti za nične, če je strankam
nastala potencialna škoda (sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. aprila 1999 v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi
proti Komisiji, od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T‑316/94, T‑318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 in T-335/94, Recueil,
str. II‑931); brez tega bi prišlo do kršitve člena 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin
(EKČP). Na eni strani naj namreč Komisije na področju koncentracij ne bi bilo mogoče šteti za neodvisno in nepristransko,
saj je hkrati zakonodajalec, izvrševalec, tožeča stranka in razsodnik v svoji zadevi. Na drugi strani pa naj postopkovnih
nepravilnosti pred Sodiščem prve stopnje ne bi bilo mogoče popraviti, njegova vloga je namreč omejena na sodno varstvo (sodba
Sodišča prve stopnje z dne 29. junija 1995 v zadevi Solvay proti Komisiji, T‑30/91, Recueil, str. II-1775, točka 98).
GE v odgovor na Komisijin odgovor na tožbo opozarja na posebnost postopka s področja koncentracij, ki zahteva drugačno stopnjo
varstva, ne nujno večjo ali manjšo od stopnje, ki se zagotavlja na področju kršitev. Komisija naj zlasti ne bi pravilno ocenila
zadevnih interesov glede časa, v katerem bi bilo treba zaslišati zainteresirane tretje stranke, in ravnovesja, ki ga je treba
vzpostaviti pri varstvu poslovnih skrivnosti.
Komisija priznava pomen pravice do obrambe v postopkih s področja konkurence. Opozarja pa na to, da se zdi, da tožečo stranko
bolj motita postopek nadzora nad koncentracijami in postopek sodnega varstva kot način, na kateri je Komisija vodila upravni
postopek v obravnavani zadevi.
Po mnenju Komisije se GE napačno sklicuje na člen 6 EKČP. Načela iz EKČP se na eni strani zagotavljajo s splošnimi načeli
prava Skupnosti. Na drugi strani pa pravica do izvedbe koncentracije ni temeljna pravica, in če je to treba razlikovati, taka
pravica ne zahteva večje stopnje varstva, kot je tisto, ki se zagotavlja v postopku, ki vodi v sankcije.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Najprej je treba opozoriti na to, da je namen postopka dostopa do spisa na področju konkurence omogočiti naslovnikom nekega
obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da se seznanijo z dokazi iz spisa Komisije, tako da se lahko učinkovito izjavijo
o zaključkih, do katerih je prišla Komisija na podlagi teh dokazov. Pravica do dostopa do spisa temelji na potrebi po zagotavljanju
možnosti učinkovite obrambe zadevnih podjetij pred očitki zoper njih iz navedenega obvestila (zgoraj v točki 115 navedena
sodba Endemol proti Komisiji, točka 65).
Vendar pa je mogoče dostop do določenih dokumentov zavrniti, zlasti do dokumentov ali njihovih delov, ki vsebujejo poslovne
skrivnosti drugih podjetij, do internih dokumentov Komisije, do informacij, ki omogočajo identifikacijo tožečih strank, ki
ne želijo razkriti svoje identitete, in do informacij, ki so bile Komisiji posredovane s pridržkom, da se zagotovi njihova
zaupnost (zgoraj v točki 306 navedena sodba BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji, točka 29, potrjena po pritožbi
s sodbo Sodišča z dne 6. aprila 1995 v zadevi BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji, C-310/93 P, Recueil, str. I‑865,
točki 26 in 27).
Nasprotno pa je Sodišče prve stopnje že razsodilo, da čeprav imajo podjetja pravico do varstva svojih poslovnih skrivnosti,
je treba to pravico kljub temu pretehtati glede na pravico do obrambe (sodba Sodišča prve stopnje z dne 29. junija 1995 v
zadevi ICI proti Komisiji, T-36/91, Recueil, str. II‑1847, točka 98). Tako se lahko od Komisije zahteva, da nasprotne interese
zadovolji s pripravo nezaupnih različic dokumentov, ki vsebujejo poslovne skrivnosti ali druge občutljive podatke (zgoraj
navedena sodba ICI proti Komisiji, točka 103). Sodišče prve stopnje meni, da se lahko ista načela uporabijo tudi glede dostopa
do spisa na področju koncentracij, ki se presojajo v okviru Uredbe št. 4064/89, čeprav je mogoče uporabo teh načel razumno
prilagoditi zahtevani hitrosti, ki je značilna za splošno shemo navedene uredbe (zgoraj v točki 84 navedena sodba Kaysersberg
proti Komisiji, točka 113, ter zgoraj v točki 115 navedena sodba Endemol proti Komisiji, točki 67 in 68). V nasprotju s tem,
kar trdi tožeča stranka, glede pravice do obrambe na področju nadzora nad koncentracijami ni treba uporabiti drugačne ali
večje stopnje varstva kot na področju kršitev.
Poleg tega iz sodne prakse izhaja, da je pravica do obrambe kršena zaradi postopkovne nepravilnosti samo, če je imela slednja
konkreten vpliv na možnost zadevnega podjetja, da se brani (v tem smislu glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. marca 2000
v zadevi Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, imenovano „Cement“, T‑25/95, T‑26/95, od T‑30/95 do T‑32/95, od T‑34/95
do T‑39/95, od T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, od T‑50/95 do T‑65/95, od T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 in T‑104/95,
Recueil, str. II-491, točke od 852 do 860). Tako lahko nespoštovanje pravil, katerih namen je varstvo pravice do obrambe,
vpliva na upravni postopek samo, če se dokaže, da bi se ta lahko končal drugače, če tega ne bi bilo (v tem smislu glej zgoraj
v točki 516 navedeno sodbo Hercules Chemicals proti Komisiji, točka 56, ter zgoraj v točki 548 navedeno sodbo Atlantic Container
Line in drugi proti Komisiji, točki 340 in 430).
Kolikor so kršitve pravice do obrambe, na katere se sklicuje v obravnavani zadevi, v zvezi s tistimi stebri razlogovanja Komisiji,
za katere je Sodišče prve stopnje zaključilo, da niso bili pravno zadostno dokazani, niso mogle vplivati na izid tega postopka.
Tudi ob domnevi, da bi bile take kršitve pravice do obrambe dokazane, bi namreč lahko zmanjšale utemeljenost samo tistih stebrov
razlogovanja Komisije, na katere se nanašajo in ki jih je Sodišče prve stopnje že zavrnilo iz drugih razlogov. Zato je treba
določiti, na kateri vidik razlogovanja Komisije se nanaša vsaka od navedb tožeče stranke.
2.
Dostop do določenih dokumentov
a)     Trditve strank
Komisija po mnenju tožeče stranke ni omogočila dostopa do bistvenih dokumentov ali določenih njihovih delov, ker so bili ti
zaupni. Izpodbijano odločbo naj bi oprla na dokumente, ki niso bili razkriti, oziroma naj ne bi omogočila dostopa do potencialno
koristnih dokumentov za obrambo GE (zgoraj v točki 506 navedena sodba AEG proti Komisiji, točke od 24 do 30, in zgoraj v točki 632
navedena sodba Cement). Komisija naj bi bila dolžna sestaviti popoln seznam vseh pridobljenih dokumentov. Kljub zahtevam tožeče
stranke pa Komisija nikoli ni mogla potrditi, da je spis popoln. Dopustno naj ne bi bilo, da Komisija omogoča dostop le do
dokumentov, na katere se sama opira, in zavrača dostop do dokumentov, ki bi lahko potencialno služili obrambi.
Natančneje, prvič, Komisija naj bi razkrila obstoj pritožb šele po OUMK in naj bi omogočila dostop do njihove vsebine samo
v obliki povzetka v enajstih vrsticah, ki navaja pritožbe nekaterih letalskih družb, ne pa drugih subjektov iz industrije.
Ta povzetek anonimnih, domnevno obremenilnih, pritožb naj GE ne bi omogočal izpodbijanje njihove vsebine ali uporabe. Odločilna
vloga teh pritožb v končni odločbi pa naj bi jasno izhajala iz izjav Komisije in iz uvodne navedbe 391 izpodbijane odločbe.
Poleg tega bi lahko te pritožbe vsebovale dokaze, ki bi jih bilo mogoče uporabiti za obrambo GE. GE pojasnjuje, da zanj ali
za Sodišče prve stopnje ni mogoče določiti natančne vloge, ki so jo ti dokazi imeli v izpodbijani odločbi. Zato bi bilo treba
samo zaradi tega izpodbijano odločbo razglasiti za nično (zgoraj v točki 625 navedena sodba Solvay proti Komisiji, točka 93
in naslednje).
Drugič, GE naj ne bi moglo imeti dostopa do stališč tretjih strank pred Komisijo, zlasti podjetja Rolls-Royce z dne 2. aprila
2001 ter družbe UTC z dne 30. januarja, 21. februarja in 22. marca 2001. Zdelo naj bi se, da so tudi druge tretje stranke
podale taka stališča, o katerih pa GE ni bil obveščeno.
Tretjič, Komisija naj bi odobrila preširoko zaupnost glede številnih stališč tretjih, posredovanih tožeči stranki, ki so bila
tako zakrita, da za tožečo stranko tako rekoč ni bilo mogoče, da bi te dokumente ustrezno preučila ali ocenila. Zlasti naj
bi to veljalo za odgovor podjetja Rolls-Royce na dopis Komisije z dne 21. marca 2001, stališča družbe UTC z dne 24. aprila
2001 in stališča ILFC. Zelo dvomljivo naj bi bilo, da bi vse zakrite informacije lahko dejansko opredelili za poslovne skrivnosti.
Četrtič, GE naj ne bi bil omogočen popoln dostop do poročila profesorja Choija, na katerem temelji Komisijina teorija glede
mešane vezane prodaje. To, da je Komisija na koncu opustila ta model, naj ne bi upravičevalo takega ravnanja. Prvič, Komisija
naj bi izpodbijani odločbi ohranila zaključke, ki temeljijo na tem modelu (uvodne navedbe od 349 do 355), čeprav ni predložila
nobenega drugega alternativnega dokaza za to. Drugič, zaradi omejenega dostopa naj tožeča stranka, čeprav je lahko prepričala
Komisijo, da je opustila ta model, te ne bi mogla prepričati o neuporabljivosti teorije mešane vezane prodaje, ki je temeljna
za izpodbijano odločbo. Tretjič, model Choi naj bi bil podlaga za vprašanja tretjim strankam.
Tožeča stranka naj kljub večkratnim zahtevam in predlogom glede tega, da morajo njeni ekonomisti spoštovati zaupnost, nikoli
ni mogla pridobiti sporočila o podatkih, uporabljenih v tem modelu, in sicer zaradi nasprotovanja podjetja Rolls‑Royce, ki
je navedeni model naročilo. Komisija pa naj v skladu s Sporočilom Komisije o notranjem poslovniku za obdelavo zahtevkov za
dostop do spisa v primerih po členih [81] in [82] Pogodbe ES, členih 65 in 66 Pogodbe ESPJ in Uredbe št. 4064/89 (UL 1997,
C 23, str. 3, v nadaljevanju: Sporočilo o dostopu do spisa), zlasti njegovimi točkami I.A.2, II.A.1.3 in I.B, zaradi zagotavljanja
pravice do obrambe ne bi bila dolžna upoštevati zahteve za zaupnost podjetja Rolls‑Royce.
Tožeča stranka naj poleg tega ne bi mogla pridobiti informacije o identiteti zunanjih ekonomistov, ki jih je Komisija pooblastila
za preučitev modela Choi, niti informacije o njihovih poročilih, katerih obstoj naj bi dokazovala opomba na strani 175 ter
točki 567 in 568 OUMK. Komisija je v odgovor na vprašanje Sodišča prve stopnje v okviru svojih odgovorov z dne 26. aprila 2004
predložila poročilo enega od ekonomistov, to je profesorja Vivesa, ki ga je najela za svetovanje v okviru upravnega postopka
v obravnavani zadevi, kot tudi elektronsko pošto, izmenjano med profesorjem Vivesom in uslužbenci Komisije, in pogodbo, na
podlagi katere ga je Komisija najela. Tožeča stranka je na obravnavi opozorila na to, da bi te dokumente lahko bila uporabila
pri svoji obrambi, zlasti kolikor je profesor Vives kritiziral določene vidike Komisijinega razlogovanja.
Komisija naj bi tudi GE večkrat zavrnila dostop do podatkov (ali tržnih raziskav), ki izhajajo iz vprašanj konkurentom na
podlagi modela Choi ter na katerih očitno temeljita točki 567 in 568 OUMK, ali celo zagotovitev dostopa do podatkov, ki razkrivajo
občutljive informacije v določenem številskem razponu.
Petič, GE naj ne bi bilo zmožno ustrezno izvrševati pravice do dostopa glede dokumentov, ki so bili opredeljeni kot interni.
Izkazalo naj bi se, da je med 96 dokumenti, ki jih je Komisija opredelila za nedostopne iz tega razloga, deset dokumentov
opisanih kot faksi tretjih oseb in njihova zaupnost torej ni bila zakonita. Komisija pa je 18. maja 2004 v odgovor na vprašanje
Sodišča prve stopnje predložila enajst nezaupnih dokumentov in nezaupnih povzetkov treh zaupnih dokumentov, ki so bili napačno
uvrščeni med interne dokumente. Tožeča stranka se je na določene od teh dokumentov sklicevala na obravnavi in opozorila na
to, da je to, da v fazi upravnega postopka ni imela dostopa do njih, nedopustna kršitev njene pravice do obrambe, zaradi katere
bi bilo treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično.
Šestič, tožeča stranka naj med ocenjevanjem trga ne bi mogla predstaviti svojih stališč do stališč tretjih strank, na podlagi
katerih je Komisija zavrnila strukturne obveznosti, zlasti glede motorjev za velika regionalna letala, majhne ladijske plinske
turbine in zaganjalnike. V zvezi s tem poudarja, da so bile vse odsvojitve zavrnjene na podlagi navedb njenih konkurentov.
Komisija navaja, da se je GE lahko seznanilo z vsemi očitki zoper njega s strani njenih služb, zlasti v OUMK, kar naj bi zadostovalo
za to, da se je v obravnavani zadevi lahko učinkovito branilo.
Tožeča stranka naj bi bila v zvezi s pritožbami, ki jih je prejela Komisija, obveščena o vsebini očitkov zoper njo. Komisija
opozarja na to, da se v nobenem primeru ne bi mogla opreti na druge dokaze kot na tiste, ki jih je navedla. Poleg tega naj
informacija o identiteti njihovih avtorjev in vsebini pritožb ne bi nič bistvenega prispevala k temu, da se stranke seznanijo
z zadevo in da se branijo. To naj bi še posebej veljalo za omembo letalske družbe v uvodni navedbi 391 izpodbijane odločbe,
pri kateri naj bi bila zanimiva le vsebina izjave.
Glede modela Choi naj se Komisija prav zaradi postopkovnih težav, ki jih je navajalo GE, ne bi oprla na ta model, saj so bili
njegovi številčni podatki poslovna skrivnost.
Po stališčih tretjih strank nista bili ustni predstavitvi Rolls-Royce in UTC, na kateri se sklicuje tožeča stranka, nič drugega
kot povzetek pomislekov, ki sta jih oba že izrazila in ne vsebujejo nobenega elementa, ki bi bil lahko dan na voljo GE. Komisija
glede zakritja nekaterih zaupnih delov opozarja na to, da konkurenčno razmerje med strankama koncentracije na eni strani ter
ILFC, Rolls‑Royce in UTC na drugi strani pojasnjuje, zakaj so bile informacije poslovna skrivnost.
Komisija v zvezi z oceno trga, glede na neustreznost zavez, opozarja na to, da je opravila samo preprosto tehnično preverjenje,
zlasti pri tretjih strankah, rezultati te pa so bili sporočeni GE. Tožeča stranka poleg tega ni odgovorila na pomisleke tretjih,
ampak na tiste s strani Komisije.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Komisija utemeljeno ugotavlja, da je treba glede dostopa do spisa razlikovati med izključno obremenilnimi dokazi in razbremenilnimi
dokumenti ali tistimi, ki vsebujejo določene razbremenilne dokaze. Obremenilni dokazi so pomembni samo, kolikor jih Komisija
upošteva in kolikor je v takem primeru pomembno, da se jih da na voljo, če pa jih ne upošteva, pa to, da niso bili dani na
voljo, nima nobenega vpliva na zakonitost postopka. Nasprotno, če se izkaže, da določena tožeča stranka med upravnim postopkom
ni imela dostopa do nekega razbremenilnega dokumenta, to je dokumenta, ki bi ji lahko koristil pri obrambi in zaradi katerega
bi se lahko upravni postopek, če bi se tožeča stranka lahko oprla nanj, končal drugače, je treba razlogovanje iz izpodbijane
odločbe, na katero ta dokument vpliva, načeloma šteti za napačno.
Prav tako je treba spomniti na to, da lahko v skladu s sodno prakso zahteva za zaupno obravnavanje utemelji zavrnitev dostopa
do dokumentov tretjih, kot so na primer pritožbe v postopku s področja konkurence. Sodišče je namreč zgoraj v točki 630 navedeni
sodbi BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji ugotovilo, da lahko podjetje, ki prevladuje na trgu, sprejme povračilne
ukrepe zoper svoje konkurente, dobavitelje ali stranke, ki so sodelovali pri Komisijini preiskavi, in da lahko v takih okoliščinah
tretja podjetja, ki Komisiji med preiskovalnimi postopki, ki jih vodi, posredujejo dokumente, za katere menijo, da bi njihovo
posredovanje lahko povzročilo povračilne ukrepe zoper njih, lahko to storijo samo, če se upošteva njihovo zahtevo za zaupno
obravnavanje. Zaključilo je torej, da je Sodišče prve stopnje utemeljeno menilo, da je Komisija lahko zavrnila dostop do njih
zaradi zaupnosti (v zvezi s tem glej tudi zgoraj v točki 115 navedeno sodbo Endemol proti Komisiji, točka 66 in naslednje).
Nadalje je treba preučiti konkretne navedbe tožeče stranke glede neomogočanja dostopa.
Prvič, glede pritožb letalskih družb je treba najprej ugotoviti, da so nujno vsebovale obremenilne dokaze. Tako so bile v
skladu z razlikovanjem, navedenim zgoraj, pomembne le toliko, kolikor se je Komisija na njihovo vsebino oprla v OUMK. Komisija
poleg tega pred Sodiščem prve stopnje, zlasti v svojih pisnih odgovorih na vprašanja tega z dne 26. aprila 2004, navaja, da
so vse letalske družbe, brez izjeme, zahtevale anonimnost. Zato je dostop omogočen le do povzetka teh informacij (glej točko
3 poročila pooblaščenca za zaslišanje).
Treba je zaključiti, da je Komisija, kolikor so letalske družbe posebej zahtevale anonimnost in zaupnost svojih pritožb, priglasiteljem
utemeljeno omogočila le dostop do njihovih povzetkov. Tak omejeni dostop je namreč uravnotežena rešitev, ki ima podlago tudi
v sodni praksi in omogoča največjo mogočo uskladitev nasprotnih interesov priglasiteljev na eni strani, ter Komisije in pritožnikov
na drugi strani (glej po analogiji zgoraj v točki 632 navedeno sodbo Cement, točke od 142 do 144 in 147, ter navedeno sodno
prakso). Kolikor tožeča stranka navaja, da bi lahko te pritožbe med obremenilnimi dokazi vsebovale tudi dokaze, na katere
bi se lahko bila oprla zaradi svoje razbremenitve, je treba zaključiti, da utemeljenosti teh navedb ni mogoče preveriti drugače
kot s kršitvijo zaupnosti zadevnih pritožb in tako tudi zgoraj navedenega ravnovesja, saj bi njihova predložitev Sodišču prve
stopnje načeloma pomenila tudi njihovo posredovanje tožeči stranki v skladu s členom 67(3), prvi pododstavek, Poslovnika.
Dejstvo, da tožeča stranka navaja, da bi lahko zadevne pritožbe vsebovale dokaze, na katere bi se bila lahko oprla za svojo
razbremenitev, ne more zmanjšati utemeljenosti Komisijine uravnotežene rešitve v obravnavani zadevi, to je da je omogočila
dostop do povzetka problemov, ki so jih navedli pritožniki. Podobno je treba, kolikor tožeča stranka izpodbija ustreznost
enajstvrstičnega povzetka, do katerega je v obravnavani zadevi pridobila dostop 24. maja 2001, spomniti na to, da če bi Komisija
eventualno opustila druge očitke iz navedenih pritožb, se nanje ne bi mogla opreti, saj jih ne bi vključila v povzetek. Tako
nič v obravnavani zadevi ni preprečevalo Komisiji, da zaradi zaupnosti zavrne dostop do pritožb letalskih družb, ki načeloma
vsebujejo obremenilne dokaze, ne da bi bilo treba sodišču Skupnosti preveriti njihovo vsebino.
Ob upoštevanju navedenega kratek povzetek očitkov letalskih družb iz njihovih pritožb, ki ga je predložila Komisija, ustreza
zahtevam v zvezi s pravico do obrambe strank priglašene koncentracije, zlasti ob upoštevanju potrebe po uravnoteženju nasprotnih
interesov teh in tretjih strank v takih okoliščinah.
Tožeča stranka pa kljub temu navaja določene očitke glede pritožb ene od letalskih družb, ki jih je treba preučiti ločeno.
Tožeča stranka namreč navaja, da se je Komisija v uvodni navedbi 391 izpodbijane odločbe izrecno oprla na navedbe velike evropske
družbe (a major European airline) iz nekega dokumenta, do katerega ni imela dostopa in po katerem, „vsakič ko družba Boeing
določi ceno letala B737, podjetje GE predlaga zanimivo ponudbo za pomožne proizvode in storitve v zvezi z motorji, rezervnimi
deli, s finančno pomočjo in z drugimi proizvodi GE, da bi tako letalsko družbo prepričalo o tem, da izbere letalo, ki ga poganja
motor podjetja GE. Glede na to, da se je Komisija odločila uporabiti to navedbo v izpodbijani odločbi, bi bila morala kot
običajen del postopka v fazi upravnega postopka priglasiteljem predložiti nezaupno različico ali poseben povzetek dokumenta,
iz katerega je pridobila to informacijo.
Kakor koli, treba je ugotoviti, da je Komisija na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje v okviru svojega odgovora z dne 26.
aprila 2004 predložila nezaupno različico zapisnika enega od uslužbencev Komisije o sestanku, na katerem je bila izrečena
zadevna izjava predstavnika zadevne letalske družbe. Tožeča stranka pa je, ko je bila pozvana, naj navede, v čem je nezmožnost
dostopa do tega povzetka vplivala na njeno sposobnost obrambe v obravnavani zadevi, na obravnavi opozorila na to, da je ta
dokument veliko manj odločen kot izjava, ki naj bi jo podpiral.
Treba je namreč ugotoviti, da je Komisija v izpodbijani odločbi pretiravala glede pomena tega dokaza, saj je iz njega sklepala,
da je tožeča stranka letalskim družbam, „vsakič“ ko je družba Boeing eni od njih sporočila ceno, predložila zanimivo ponudbo
za več proizvodov in storitev. V resnici pa iz navedenega zapisnika izhaja samo to, da je CFMI ob naročilu B737 predložilo
zanimivo ponudbo zadevni letalski družbi, in sicer za del nedoločenih pomožnih proizvodov in storitev, ter da izključnost
v zvezi z motorjem ni nujno ovira za to, da proizvajalec motorja ob naročilu da popust ali ponudbo glede pomožnih elementov.
Glede na to pretiravanje je treba ugotoviti, da bi dostop do tega dokumenta v upravnem postopku tožeči stranki omogočil opozoriti
na to, da Komisija ni imela pravice navesti prav tega glede B737.
Vendar pa je treba ugotoviti, da navedena trditev v širšem kontekstu izpodbijane odločbe kot celote ni pomembna in prav gotovo
ni ključna za njen izrek, še toliko bolj, ker je v izpodbijani odločbi izrecno predstavljena tako, da temelji na samo enemu
dokazu, ter je torej bolj primer kot splošna ugotovitev. Tako je treba ugotoviti, ne da bi se Sodišče prve stopnje moralo
izjaviti o vprašanju, ali je pomanjkanje širšega dostopa do tega dokaza v okoliščinah obravnavane zadeve lahko predstavljalo
kršitev pravice do obrambe, da taka kršitev ne bi bila mogla vplivati niti na potek upravnega postopka niti na njegov izid.
Komisija je glede navedbo tožeče stranke, po kateri obstajajo tudi stališča „drugih subjektov iz industrije“ (other industry
players), do katerih ni imela dostopa, v svojem pisnem odgovoru na vprašanja Sodišča prve stopnje z dne 26. aprila 2004 potrdila,
da so bila vsa stališča dostopna priglasiteljem, vsaj v nezaupni različici, razen enega dokumenta, to je slikovne predstavitve
enega od subjektov, ki ni hotel posredovati nezaupne različice te. Komisija je pred Sodiščem prve stopnje opozorila na to,
da se ni posebej oprla na pomisleke zadevnega podjetja, ki pa so jih izrazile letalske družbe, in da je v navedenem odgovoru
z dne 26. aprila 2004 predložila povzetek glede teh pomislekov. Tožeča stranka v zvezi s tem povzetkom ni navedla, v čem bi
lahko pomanjkanje dostopa do tega povzetka med upravnim postopkom lahko spremenilo njegov potek ali
a fortiori
izid.
Drugič, Komisija glede dostopa do stališč tretjih strank pred Komisijo, zlasti podjetja Rolls-Royce z dne 2. aprila 2001 ter
družbe UTC z dne 30. januarja, 21. februarja in 22. marca 2001, pred Sodiščem prve stopnje navaja, da te ustne izjave ne vsebujejo
dodatnih dokazov glede na ostala stališča istih podjetij, do katerih je imela dostop tožeča stranka, saj so te izjave le povzetek
pomislekov, sicer izraženih v njihovih pisnih stališčih. Komisija ponavlja, da se je od tožeče stranke zahtevalo le odgovor
na očitke iz OUMK. Treba je namreč ugotoviti, da se na te izjave ni opiralo niti OUMK niti izpodbijana odločba. Poleg tega
pa iz dopisa UTC z dne 3. maja 2001, na katerega se sklicuje tožeča stranka, izrecno izhaja, da je ta izrecno zahtevala zaupno
obravnavo zadevne predstavitve.
Ob upoštevanju vseh okoliščin obravnavane zadeve, navedenih v prejšnji točki, in ob upoštevanju dejstva, da sta zadevni podjetji
konkurenta tožeče stranke, ki sta v svojih pisnih stališčih izrazili močno nasprotovanje koncentraciji, ni nobenega razloga
za dvom v navedbo Komisije, da sta ti izjavi povzetka, ki ne prispevata ničesar k dokazom, do katerih je tožeča stranka imela
dostop. Poleg tega ni nobenega razloga za ugotovitev, da bi lahko ta dva dokumenta vsebovala bolj razbremenilne dokaze kot
le obremenilne. Tožeča stranka namreč tega ne trdi in nasprotno v svoji repliki navaja, da bi ji lahko te izjave škodile.
Tako lahko Sodišče prve stopnje v obravnavani zadevi v okoliščinah te, ob upoštevanju zlasti dejstva, da bi lahko predložitev
določenih od zadevnih dokumentov kršilo zaupnost, ki so jo od Komisije zahtevali njihovi avtorji, sprejme navedbo Komisije
glede vsebine teh dokazov kot pravilno. V skladu z razlikovanjem med obremenilnimi in razbremenilnimi dokumenti iz zgoraj
navedene točke 649 ni bilo nujno, da bi imela tožeča stranka dostop do teh dokazov, da bi se lahko učinkovito branila pred
Komisijo, saj se ta nanje niti v OUMK niti kasneje v izpodbijani odločbi ni sklicevala.
Glede navedbe, da naj bi se zdelo, da so tudi ostale tretje stranke imele taka stališča, ne da bi bilo GE o tem obveščeno,
je ta podprta le z nedoločnim sklicevanjem na eno od prilog k tožbi, ki vsebuje več kot 30 različnih dokumentov, tako da Sodišče
prve stopnje ne more identificirati, na čem temelji ta navedba niti za katera podjetja gre. Tej navedbi, ki ni podprta z drugimi
konkretnimi dokazi, ni mogoče slediti.
Tretjič, v zvezi s stališči tretjih, do katerih je Komisija omogočila dostop v nezaupni obliki, zlasti do odgovora Rolls-Royce
na dopis Komisije z dne 21. marca 2001, stališča UTC z dne 24. aprila 2001 in stališča ILFC, je treba najprej ugotoviti, da
je Komisija v odgovoru na tožbo izrecno navedla, da sta se ustni izjavi Rolls-Royce in UTC (obvladujoče družbe P&W) nanašali
na pomisleke teh družb ter torej nista obremenilna dokaza. Komisija je poleg tega v odgovoru na tožbo opozorila na to, da
so te tri družbe, ki so vse konkurentke tožeče stranke, zahtevale zaupno obravnavo za zakrite podatke.
Treba je zaključiti, da sodna praksa na podlagi zgoraj v točki 630 navedena sodba BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji
ter razlogovanje iz zgoraj navedenih točk 650 in 652 ter naslednjih kažejo na to, da je Komisija utemeljeno omejila dostop
do zadevnih dokazov na način, na kateri je to storila. Tako tudi s svojo obravnavo dostopa do teh izjav in drugih dokumentov
tretjih ni kršila pravice do obrambe priglasiteljev.
Četrtič, kolikor tožeča stranka navaja, da ni imela popolnega dostopa do poročila profesorja Choija, na katerem temelji Komisijina
teorija glede mešane vezane prodaje, je dovolj ugotoviti, kot je to storil pooblaščenec za zaslišanje v poročilu z dne 28. junija
2001, da se je Komisija odločila, da tožeči stranki ne more razkriti vseh uporabljenih podatkov zaradi zaupnosti z vidika
njegovega konkurenta Rolls-Royce (glej točko 2 poročila pooblaščenca za zaslišanje z dne 28. junija 2001, UL 2004, C 42, str.
11). V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Komisijina zavrnitev dostopa do podatkov – na katerih temelji ta model –, ki
je temeljila na zahtevi za zaupnost s strani podjetja Rolls-Royce, ni imela nobenega vpliva na izid upravnega postopka. Kakor
koli, glede na to, da je Sodišče prve stopnje zgoraj razsodilo, da tisti del razlogovanja Komisije, ki zadeva model Choi,
ni dokazan, ta navedba, čeprav bi bila pravno zadostno dokazana, ne bi mogla voditi v razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe
(glej zgoraj navedeno točko 633).
Tožeča stranka je pred Sodiščem prve stopnje tudi navajala, da ni mogla pridobiti informacije o identiteti zunanjih ekonomistov,
ki jih je Komisija pooblastila v tej zadevi, niti informacije o njihovih poročilih, katerih obstoj naj bi dokazovala opomba
na strani 175 ter točki 567 in 568 OUMK. Komisija je v odgovor na vprašanje Sodišča prve stopnje v okviru odgovorov z dne
26. aprila 2004 predložila poročilo enega od ekonomistov, to je profesorja Vivesa, ki ga je najela za svetovanje v okviru
upravnega postopka v obravnavani zadevi, in tudi elektronsko pošto, izmenjano med profesorjem Vivesom in uslužbenci Komisije,
ter pogodbo, na podlagi katere ga je Komisija najela.
Tožeča stranka je na obravnavi opozorila na to, da bi bila lahko te dokumente uporabila pri svoji obrambi, zlasti kolikor
je profesor Vives kritiziral določene vidike Komisijinega razlogovanja. V tem smislu so bili ti dokumenti razbremenilni dokazi.
Vendar pa iz besedila in tona zadevne elektronske pošte ter tudi iz pogodbe, s katero je Komisija najela profesorja Vivesa,
zlasti njene priloge III, izhaja da je bila vloga tega ne le v tem, da ponudi dokaze, na katere bi se lahko Komisija ali celo
ena od strank v upravnem postopku samostojno sklicevala, ampak bolj to, da komentira druge ekonomske dokaze in ekonomske ugotovitve
iz OUMK. Kot je Komisija navedla na obravnavi, ima to vlogo zdaj njen glavni ekonomist, to je interni ekonomist, ki je zaposlen
pri Komisiji, vendar pa v kritičnem času takega delovnega mesta ni bilo, zato se je Komisija za izvajanje te funkcije zatekla
k zunanjemu ekonomistu. Komisija utemeljeno navaja, da bi bilo formalistično pogojevati status nasvetov, danih v obravnavani
zadevi, samo z vprašanjem, ali je bil ekonomist, ki jih je dal, v razmerju do Komisije zunanji ali notranji.
V zvezi s tem je treba zaključiti, da lahko Komisija za preverjanje utemeljenosti svoje analize upravičeno pridobi različna
mnenja, vključno z mnenji zunanjih strokovnjakov. Kolikor se Komisija na mnenje takega strokovnjaka v OUMK in v izpodbijani
odločbi ne opira kot na enega od elementov, ki podpirajo teorijo v zvezi z določenim podjetjem, potem ostane to samo mnenje
nekega posameznika in nima nobenega posebnega pomena v okviru upravnega postopka. Takega mnenja, čeprav ga poda strokovnjak,
zato ni mogoče šteti za obremenilni ali razbremenilni dokaz.
Kakor koli, če so se zadevni dokumenti šteli za del spisa Komisije, so bili glede na njihov status in vsebino razvrščeni kot
interni dokumenti, tako da tožeča stranka do njih ni imela dostopa. Poleg tega je edini argument, na kateri se tožeča stranka
pred Sodiščem prve stopnje opira na podlagi dokumentov v zvezi s profesorjem Vivesom v bistvu to, da se je oprl na nekatere
argumente, ki sta jih sami navajali v upravnem postopku in pred Sodiščem prve stopnje. To, da bi imela tožeča stranka dostop
do spisa, ji torej ne bi omogočilo navajati drugačnih vsebinskih argumentov od tistih, ki jih je dejansko navajala. Kakor
koli, večina teh argumentov zadeva model Choi, ki ga je Komisija opustila, poleg tega pa se nanašajo na tisti del izpodbijane
odločbe, ki zadeva vezano prodajo in v zvezi s katerim je Sodišče prve stopnje že razsodilo, da v obravnavani zadevi ni dokazan
(v zvezi s tem glej zgoraj navedeno točko 633).
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba zaključiti, da pravica do obrambe tožeče stranke ni bila kršena zaradi tega, ker
ji med upravnim postopkom niso bili posredovani dokumenti s stališči profesorja Vivesa iz izmenjave z uslužbenci Komisije,
vključno z njegovim poročilom.
Petič, glede internih dokumentov, kar naj bi bila obvestila tretjih, je Komisija 18. maja 2004 v odgovor na vprašanje Sodišča
prve stopnje predložila enajst nezaupnih dokumentov in nezaupne povzetke treh zaupnih dokumentov, ki so bili vsi napačno razvrščeni
kot interni dokumenti. Trije zaupni dokumenti naj bi bili obremenilni dokazi, saj gre za dokumente tretjih strank, ki so nasprotovale
koncentraciji. Komisija je glede enajstih nezaupnih dokumentov priznala, da bi nekatere izmed njih lahko opredelili kot razbremenilne
dokaze, kolikor gre za dopise, ki so jih poslali proizvajalci letal in letalske družbe ter v katerih izražajo stališče, da
naj koncentracija ne bi imela škodljivih učinkov na konkurenco. Vendar pa opozarja, da ti dokumenti niso podprti s konkretnimi
dokazi, ki bi konkretno kazali na to, da takih učinkov ni, v glavnem so to zelo kratki dopisi, napisani na skoraj enak način.
Sodišče prve stopnje je na obravnavi tožečo stranko vprašalo, katere argumente bi lahko navedla med upravnim postopkom, če
bi bila imela dostop do zadevnih dokumentov. Navedla je, da se, razen pri eni izjemi, ne opira na argumente, ki bi jih lahko
bila navedla, ampak na to, da Komisija ni upoštevala dokumentov, kot so ti v obravnavani zadevi in ki nasprotujejo njeni teoriji
glede nezdružljivosti koncentracije s skupnim trgom. Natančneje, tožeča stranka je na obravnavi navedla [...], v nasprotju
s tem, kar se zdi Komisiji [...], v uvodni navedbi [...] izpodbijane odločbe.
V zvezi s tem je dovolj ugotoviti, da so bili zadevni dokumenti del spisa Komisije, navedba tožeče stranke, da jih Komisija
ni upoštevala, pa ni podprta z nobenim dokazom. Iz okoliščine, da so bili dokumenti v fazi vzpostavitve spisa, do katerega
je bil omogočen dostop, razvrščeni kot interni dokumenti, ne pa kot dokumenti tretjih, ni mogoče sklepati, da jih Komisija
ni upoštevala. Čeprav bi lahko ta napaka pri razvrščanju tožečo stranko prikrajšala za možnost navajanja določenih argumentov,
pa ni prikrajšala možnosti za Komisijo, da te dokumente obravnava enako kot vse druge dokumente iz spisa. Tako navedena argumentacija
tožeče stranke ne dokazuje kršitve pravice do obrambe.
Glede konkretne navedbe iz uvodne navedbe [...] izpodbijane odločbe, pa se ta nanaša na dejstvo, katerega pravilnosti tožeča
stranka ne zanika, da [...] To, da [...], kot navaja tožeča stranka [...], ne zmanjšuje utemeljenosti Komisijinega navajanja
zadevnega člena v izpodbijani odločbi, da bi tako podprla tisti del svoje teorije, ki zadeva [...]
Tožeča stranka pa glede dopisa [...], naslovljenega na člana Komisije, ki je bil takrat pristojen za konkurenco, trdi, da
bi ta lahko konkretno pomagal tožeči stranki, da se brani v upravnem postopku. Navaja, da je v tem dopisu pomembna stranka
tožeče stranke in podjetja Honeywell izrazila stališče, da je vedenjska zaveza, ki jo je Komisija sprejela v okviru koncentracije
med podjetjema Allied Signals in Honeywell leta 1999, dejansko Honeywell preprečila izvajati vezano prodajo po tej koncentraciji.
V zvezi s tem je dovolj spomniti na to, da je bilo v zgoraj navedeni točki 470 glede tistega dela razlogovanja Komisije, ki
zadeva vezano prodajo, razsojeno, da kot celota ni dokazan. Tako, glede na to, da je bilo v zvezi z razlogovanjem Komisije,
glede katerega tožeča stranka navaja, da bi ga lahko bolje izpodbijala, če bi bila imela dostop do dopisa [...], že razsojeno,
da ni dokazano, kršitev pravice do obrambe, na katero se sklicuje tožeča stranka, nima vpliva na izid tega postopka.
Šestič, tožeča stranka navaja, da ni imela dostopa do stališč tretjih strank, zbranih med postopkom tehničnega preverjenja
obveznosti in ocene trga, na podlagi katerih je Komisija zavrnila strukturne zaveze, zlasti glede motorjev za velika regionalna
letala, majhne ladijske plinske turbine in zaganjalnike. Navaja, da torej ni imela možnosti odgovoriti na navedbe svojih konkurentov
iz njihovih odgovorov, po katerih naj podjetja, ki bi nastala na podlagi izvršitve nekaterih strukturnih zavez, ne bi mogla
zaživeti.
Najprej je treba ugotoviti, da je Komisija izvedla samo preprosto tehnično preverjenje obveznosti in ne ocene trga, saj je
menila, da obveznosti kot celota očitno niso bile zadostne za rešitev konkurenčnih težav zaradi priglašene koncentracije.
Komisija poleg tega navaja, da je tožeči stranki z elektronsko pošto 22. junija 2001 posredovala povzetek, priložen odgovoru
na tožbo v obravnavani zadevi, ki je navajal rezultate njenega tehničnega preverjenja glede različnih zavez, ki sta jih predlagali
stranki priglašene koncentracije, zlasti strukturnih zavez v zvezi s horizontalnim prekrivanjem. Tožeča stranka v zvezi s
tem navaja, da je 26. junija 2001 na navedeno elektronsko pošto odgovorila z dokumentom na šestnajstih straneh, in dodaja,
da je z dokumentoma z dne 14. in 22. junija 2001 odgovorila tudi na vprašanja Komisije iz postopka tehničnega preverjenja.
V teh okoliščinah je treba zaključiti, da je tožeča stranka dejansko imela možnost, da odgovori na te vidike kritike zavez
s strani tretjih, ki jih je Komisija sprejela, in to preden jih je ta vnesla v izpodbijano odločbo. Ta kritika je, kot utemeljeno
navaja Komisija, pomembna samo, kolikor jo je Komisija sprejela in uporabila, odvisno od primera, za utemeljitev zavrnitve
zavez.
Poleg tega je treba, ob upoštevanju pozne faze postopka, v kateri so bila predložena zadevna stališča, to je po zadnjem dnevu
za predložitev zavez, zaključiti, da Komisiji v tej fazi postopka ni bilo treba omogočiti dostopa do novih dokazov v spisu.
V skladu s strogim urnikom iz Uredbe št. 4064/89 in ob upoštevanju zahtevane hitrosti, ki je značilna za postopke na njeni
podlagi, obstaja namreč z naložitvijo take obveznosti po zadnjem dnevu za predložitev zavez nevarnost, da Komisija nima dovolj
časa za analizo celotnega spisa in pripravo končne odločbe. Komisija je s predložitvijo navedenega povzetka strankam koncentracije
tem omogočila ustrezno braniti njihove interese v tej zadevi in je torej polno spoštovala pravico do obrambe.
Poleg tega je treba opozoriti na to, da tožeča stranka Sodišču prve stopnje ni predložila nobenega od treh dokumentov, ki
so navedeni zgoraj v točki 682 in za katere sicer navaja, da jih je predložila med upravnim postopkom. Poleg tega Sodišču
prve stopnje tudi ni predložila, kot je bilo navedeno zgoraj (glej zlasti točko 555 in naslednje, 581 in naslednje ter 612
in naslednje), argumentov, ki bi pojasnili, v čem zavrnitev strukturnih argumentov, zlasti tistih v zvezi s trgom motorjev
za velika regionalna letala, majhne ladijske plinske turbine in zaganjalnike, ni utemeljena, ter je v zvezi s tem le zatrjevala,
da ta zavrnitev ni bila utemeljena.
V teh okoliščinah je treba v okviru tega postopka zaključiti, da nedostop do navedenih stališč tretjih ni vplival na zmožnost
tožeče stranke, da se brani, saj ta Sodišču prve stopnje ni predložila argumentov, ki bi zmanjšali utemeljenost razlogov iz
povzetka tehničnega preverjenja, ki so bili v bistvu povzeti v izpodbijani odločbi za zavrnitev zadevnih strukturnih zavez.
Tako v obravnavani zadevi zaradi domnevnih nepravilnosti, ki jih v zvezi s svojim dostopom do upravnega spisa Komisije navaja
tožeča stranka, ni bila dokazana nobena kršitev pravice do obrambe, ki bi lahko vplivala na izid upravnega postopka.
3.
Pozen dostop do spisa
a)     Trditve strank
Tožeča stranka najprej navaja, da Uredba št. 4064/89, zlasti pa njen člen 18(1) in (3), določa pravico nekoga do tega, da
se izjavi, in torej, da ima v vseh fazah postopka, to je od odprtja postopka v skladu s členom 6(1)(c) navedene uredbe, dostop
do spisa. V zvezi s tem opozarja na to, da odločitev o odprtju ni le pripravljalno dejanje, ampak pravna odločitev s pravnimi
učinki. Ta pravica nekoga do tega, da se izjavi v vseh fazah postopka, naj bi ustrezala dolžnosti Komisije v skladu s členom
10(2) Uredbe št. 4064/89, da vodi postopek samo tako dolgo, kolikor je potrebno, splošnemu načelu prava Skupnosti glede odločitev,
ki negativno vplivajo na posameznika, in načelu enakosti orožij.
Komisijina zavrnitev zahtev GE za dostop dva meseca pred sprejetjem OUMK, naj bi bila kršitev pravic GE s potencialno velikimi
negativnimi posledicami. Prvič, zlasti v prvi fazi postopka po njegovi uvedbi naj bi prišlo do neenakosti orožij, kar je GE
onemogočilo predložiti ustrezne dokaze ali obveznosti, ki bi omogočili hiter zaključek postopka. Drugič, ta neenakost orožij
naj bi bila še povečana z zahtevo Komisije, po kateri je morala tožeča stranka predložiti popoln odgovor na odločbo o uvedbi
postopka, ne da bi imela dostop do spisa in s tem da Komisija ni odgovorila na vprašanja tožeče stranke. Tretjič, nepoznavanje
stališča Komisije in vsebine spisa naj bi GE onemogočilo predložiti ustrezne zaveze ter tako zaključiti postopek. Četrtič,
v kritičnem času od marca do aprila 2001 naj bi imeli konkurenti neposredne stike s Komisijo, čeprav so njihove pravice bolj
omejene kot pravice strank v skladu s členom 18(4) Uredbe št. 4064/89. Petič, OUMK naj bi temeljilo na odgovoru GE na odločbo
o uvedbi postopka, ki pa je bila sprejeta, čeprav GE ni imelo dostopa do spisa. To OUMK je bilo v obravnavani zadevi dejansko
končna odločba, kot naj bi to potrjevala njegova skoraj identična vsebina glede na končno odločbo. Zato naj bi se postopkovne
garancije, ki so bile na voljo GE, izkazale le za spoštovanje tehnične zahteve, v praksi pa ni šlo za dejansko možnost spremeniti
Komisijino mnenje.
Komisija naj bi, čeprav je imela veliko dokumentov, ki so ji jih posredovali tretji pred sprejetjem odločbe o uvedbi postopka,
te dokumente razkrila šele po 8. maju 2001, in to kljub predhodnim zahtevam GE. Komisija se v zvezi s tem ne more sklicevati
na Sporočilo o dostopu do spisa, po katerem „načeloma vsaka zahteva za dostop, ki se predloži pred dnevom obvestila o ugotovitvah
o možnih kršitvah, ni dopustna“, saj mora spoštovati določbe Uredbe št. 4064/89.
Komisija meni, da argumenti GE zanemarjajo značaj in namen dostopa do spisa na področju koncentracij. Pravica nekoga do tega,
da se izjavi, se v zakonodaji in sodni praksi Sodišča prve stopnje nanaša samo na ugotovitve o možnih kršitvah, ki jih Komisija
namerava upoštevati. Namen odločitve o odprtju ni v tem, da se stranke obvesti o ugotovitvah o možnih kršitvah, ampak samo,
da se začasno predstavi resne dvome, ki jih ima Komisija in so jo vodili k uvedbi druge faze preiskave.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Za zavrnitev tega razloga je dovolj spomniti na to – kot je to storila Komisija –, da se po ustaljeni sodni praksi pravica
nekoga do tega, da se izjavi, na področju konkurence nanaša le na ugotovitve o možnih kršitvah, ki jih Komisija namerava upoštevati
(v tem smislu glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 18. decembra 1992 v zadevi Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, od
T-10/92 do T-12/92 ter T‑15/92, Recueil, str. II-2667, točka 38, in zgoraj v točki 115 navedeno sodbo Endemol proti Komisiji,
točka 65).
Tako tožeča stranka glede na to, da namen odločbe o uvedbi postopka na podlagi člena 6(1)(c) Uredbe št. 4064/89 ni v tem,
da se stranke obvesti o ugotovitvah o možnih kršitvah, ampak samo, da se začasno predstavi resne dvome, ki jih ima Komisija
in so jo vodili k uvedbi druge faze preiskave, ne more trditi, da je to, da pred prejemom obvestila o ugotovitvah o možnih
kršitvah ni imela dostopa do spisa, posegalo v njeno možnost, da se brani. To, da je imela namreč tožeča stranka v obravnavani
zadevi, potem ko je pridobila dostop do upravnega spisa Komisije, možnost, da predstavi svoja pisna in ustna stališča o OUMK,
ji je omogočilo pravočasno izraziti svoje stališče o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Argument tožeče stranke, ki temelji na tem, da imajo na podlagi člena 18(1) in (3) Uredbe št. 4064/89 ter zgoraj v točki 84
navedene sodbe Kaysersberg proti Komisiji (točke od 105 do 107) stranke koncentracije pravico izraziti svoje stališče v vseh
fazah postopka nadzora nad koncentracijami, je treba zavrniti. Čeprav določbe člena 18(1) navedene uredbe dejansko pomenijo,
da morajo imeti stranke možnost, da predstavijo svoja stališča od uvedbe postopka naprej, pa to ne pomeni, da mora Komisija
v tej zgodnji fazi omogočiti dostop do svojega upravnega spisa. Tega, da morajo imeti dostop do upravnega spisa Komisije,
da se lahko v končni fazi branijo pred ugotovitvami o možnih kršitvah s strani Komisije v OUMK, ni mogoče razlagati tako,
da Komisijo zavezuje, da jim zagotovi delni dostop do spisa skozi ves postopek, kar bi pomenilo nesorazmerno breme za to institucijo.
Glede podobnosti med OUMK in izpodbijano odločbo, ki jih je opazila tožeča stranka, iz tega ne gre sklepati, da je bilo OUMK
dejansko končna odločba. Taka domneva bi namreč pomenila, da Komisija ob sprejetju končne odločbe nikoli ne more oceniti,
da je treba ohraniti stališče, ki ga je začasno sprejela v fazi prejema OUMK.
Glede argumenta tožeče stranke, da zato, ker prej ni mogla dostopiti do spisa, ni imela možnosti, da predloži ustrezne zaveze
in tako konča postopek, je treba najprej ugotoviti, da je bila tožeča stranka predvsem po sprejetju odločbe o uvedbi postopka
na podlagi člena 6(1)(c) že obveščena o glavnih pomislekih Komisije glede združljivosti koncentracije s skupnim trgom, tako
da je že lahko začela pripravljati ali celo predstavila predloge zavez. Tožeča stranka poleg tega trdi, da je te predloge
dejansko predložila v zgodnji fazi postopka. Nadalje, tožeča stranka je imela možnost predložiti zaveze, potem ko je prejela
OUMK in potem ko je pridobila dostop do upravnega spisa, ko je v ta namen po svojih navedbah po dnevu zaslišanja pridobila
tudi dodatni trinajstdnevni rok.
4.
Kratkost roka, ki je bil dan GE za preučitev spisa
a)     Trditve strank
Rok, ki je bil določen za odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, je bil po mnenju tožeče stranke nesprejemljivo
kratek glede na to, da je pozno pridobila dostop do spisa, glede na obsežnost dokumentacije, ki jo je bilo treba preučiti,
in glede na širino zadeve. Komisija je dala GE na voljo enajst delovnih dni in en dan za preučitev stališče tretjih v spisu
Komisije, ki je obsegal več kot 3500 strani, štiri dodatne dni za pripravo na ustno zaslišanje ter trinajst dodatnih dni za
predložitev ustreznih zavez. Učinkovitost tega roka naj bi bila še zmanjšana zaradi časa, izgubljenega zaradi pridobitve popolnega
dostopa do spisa, saj je Komisija tak dostop zavrnila, zaradi neujemanja kazala dokumentov z dokumenti, tudi zaradi velikega
števila manjkajočih strani v spisu in tega, da Komisija ni spoštovala svojega internega postopka v zvezi z razvrščanjem dokumentov
iz Obvestila o dostopu do spisa, vključno z nepredložitvijo povzetka z opisom vsebine dokumentov iz tiste kategorije dokumentov,
ki niso bili dostopni.
Po mnenju GE naj ta rok ne bi bil zadosten za odgovor na OUMK, za pripravo na zaslišanje in za predložitev ustreznih zavez.
Kratkost tega roka naj ne bi bila pravična in naj bi bila v nasprotju z načelom enakosti orožij, saj naj tožeča stranka v
vseh fazah postopka ne bi mogla izvrševati svoje pravice do obrambe. GE v zvezi s tem meni, da Komisija pred Sodiščem prve
stopnje ni utemeljila kratkosti zadevnega roka.
Komisija opozarja na potrebo po hitrosti v postopkih s področja koncentracij. Dva tedna, ki sta bila dana na voljo GE in sta
bila na njegovo zahtevo podaljšana za en dan, bi bilo treba presojati v tem okviru, ta rok pa naj ne bi bil kršitev pravice
do obrambe. Navedba GE, po kateri bi morala Komisija svoje ugotovitve o možnih kršitvah predstaviti prej, naj ne bi bila združljiva
s tem, da je bil velik del Komisijinih pomislekov znan že pred priglasitvijo in da je GE odgovorilo na odločbo o uvedbi postopka.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Treba je opozoriti na to, da uredba št. 4064/89 določa Komisiji stroge roke za sprejetje dokončne odločitve pri vsaki priglašeni
koncentraciji. Natančneje, odločbe iz člena 6(1) o uvedbi postopka „faza II“ v zvezi z določeno priglašeno koncentracijo je
treba v skladu s členom 10(1) navedene uredbe sprejeti v največ enomesečnem roku. Poleg tega je treba odločbe, sprejete na
podlagi člena 8(3) ob koncu takega postopka, sprejeti najpozneje v štirih mesecih od dneva njegovega začetka.
Da lahko Komisija spoštuje v Uredbi št. 4064/89 določen urnik, je nujno, da so tudi vmesni roki, določeni v vsaki fazi postopka,
kratki. Ta okoliščina že v osnovi poslabšuje pogoje, v katerih morajo delati vsi udeleženci postopka, vendar pa je zakonodajalec
menil, da časovni prihranek v smislu hitrosti celotnega postopka upravičuje te pomanjkljivosti, zlasti zaradi upoštevanja
komercialnega interesa strank priglašene koncentracije, da koncentracijo zaključijo, kolikor hitro je mogoče. Sodišče prve
stopnje je v zvezi s tem že opozorilo na to, da je treba pri presoji domnevnih kršitev pravice do obrambe v kontekstu postopka
na podlagi Uredbe št. 4064/89 upoštevati zahtevo po hitrosti, ki je značilna za splošno shemo navedene uredbe (v tem smislu
glej zgoraj v točki 84 navedeno Kaysersberg proti Komisiji, točka 113, in zgoraj v točki 115 navedeno sodbo Endemol proti
Komisiji, točka 68).
Prav tako je treba opozoriti na to, da mora Komisija na podlagi člena 21 Uredbe št. 447/98, ki se uporablja med drugim za
rok za odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, določen v skladu s členom 13 iste uredbe, upoštevati čas, ki
je potreben za pripravo izjav in nujnost zadeve. Tako mora Komisija, kolikor je mogoče, uskladiti pravico do obrambe priglasiteljev
in navedeno potrebo po hitrem sprejetju dokončne odločbe.
V teh okoliščinah se lahko stranke določene priglašene koncentracije sklicujejo na kratkost rokov, ki so jim bili na voljo
v okviru tega postopka, samo kolikor ti roki niso sorazmerni glede na trajanje celotnega postopka.
V obravnavani zadevi ni sporno, da sta imela stranki koncentracije za pripravo pisnega odgovora na OUMK enajst delovnih dni
in en dodaten dan, ki jima je bil odobren na zahtevo. Prav tako je treba v zvezi s tem opozoriti na to, da je imela tožeča
stranka pred zaslišanjem 29. in 30. maja 2001 štiri dodatne delovne dni za pripravo svojih argumentov. Če bi v tem dodatnem
času ugotovila, da je pri pripravi pisnega odgovora na OUMK izpustila neki bistven element, bi se nanj lahko sklicevala ustno.
Prav tako pa je bil, kot na to opozarja Komisija, velik del Komisijinih pomislekov znan že pred priglasitvijo ali vsaj po
sprejetju odločbe na podlagi člena 6(1)(c) Uredbe št. 4064/89. Tako se je imela tožeča stranka možnost na podlagi dokumentov,
ki jih je takrat imela, nanje najprej odzvati v odgovoru na to odločbo, ki je podroben dokument z več kot 100 stranmi. Iz
tega sledi, da je treba rok dvanajstih delovnih dni za odgovor na OUMK presojati v smislu nadaljevanja razprave med Komisijo
in tožečo stranko, ki je trajala že nekaj časa, in ne kot roka za odgovor na ugotovitve o možnih kršitvah, ki pred vročitvijo
tega dokumenta niso bile znane in pričakovane.
Ob upoštevanju vseh navedenih okoliščin je treba zaključiti, da ti roki niso bili nesorazmerni glede na štirimesečno obdobje,
v katerem je bilo treba opraviti ves postopek druge faze.
Tožeča stranka poleg tega ni pojasnila, kako konkretno ji je kratkost roka, ki ga je imela na voljo, v obravnavani zadevi
preprečila učinkovito obrambo.
Natančneje, v pisnih vlogah ni navedla tistih vidikov OUMK, ki jih v svojem odgovoru nanje ni mogla učinkovito komentirati.
Ponovno, v odgovor na ustno vprašanje Sodišča prve stopnje, s katerim se je želelo izvedeti, v katerih točkah je bilo tožeči
stranki onemogočeno braniti se, je na obravnavi navedla le to, da je njen razlog zadeval splošno neustreznost zadevnega roka.
Prav tako je treba v zvezi s tem ugotoviti, da je odgovor strank koncentracije na OUMK podroben dokument na 47 straneh, ki
so mu priložene obsežne priloge, med katerimi mnogi dokumenti vsebujejo dodatne argumente strank koncentracije o posameznih
trgih. Ta okoliščina načeloma in ob neobstoju konkretnih navedb, ki bi dokazale nasprotno, ni združljiva z navedbo, po kateri
tožeča stranka ni mogla ustrezno odgovoriti na OUMK.
Tožeča stranka glede argumentov v zvezi z domnevno Komisijino slabo organizacijo dostopa do spisa tudi ne navaja primerov
ali konkretne argumentacije v podporo svojih navedb, po katerih je neujemanje kazala dokumentov z dokumenti in „veliko število
manjkajočih strani v spisu“ dejansko skrajšalo rok, ki ga je imela na voljo za odgovor na OUMK.
Glede argumentov v zvezi z dostopom do spisa in neobstojem povzetka vsebine nedostopnih dokumentov, so ti v okviru tega razloga
pomembni samo, kolikor tožeča stranka iz tega sklepa, da je zaradi poskusov rešitve teh težav izgubljala dragocen čas, ki
ga bi ga lahko posvetila študiju spisa. Vendar, čeprav je pisanje različnih dopisov in elektronske pošte, na kar se sklicuje
tožeča stranka, dejansko moralo za določen čas zaposliti enega od njenih odvetnikov, pa ji to ni onemogočilo hkratnega preučevanja
številnih dokumentov, do katerih je že imela dostop, po potrebi s strani drugih odvetnikov.
Edini dokument, na kateri se tožeča stranka v zvezi s tem izrecno sklicuje, je izjava [...], ki jo je prejela šele 17. maja
2001, to je tri dni pred iztekom roka za predložitev njenega odgovora na OUMK. Poleg tega, da bi lahko tožeča stranka ta dokument
učinkovito komentirala morda že v svojem odgovoru na OUMK oziroma vsaj na zaslišanju pred Komisijo, je dovolj ugotoviti, da
se Komisija na ta dokument v izpodbijani odločbi ni sklicevala. Tako celo ob domnevi, da bi bilo dokazano, da tožeča stranka
ni imela dovolj časa za preučitev spisa pred odgovorom na OUMK, ta okoliščina z njenega vidika ni škodljivo vplivala na izid
upravnega postopka.
Tako je treba ponovno opozoriti na to, da tožeča stranka ni konkretno pojasnila, katerih zadev ali argumentov v fazi upravnega
postopka ni mogla učinkovito predložiti zaradi domnevnih posegov v njeno obrambo, na katere se v zvezi s tem sklicuje. Torej
ni dokazala, da je bila njena pravica do obrambe zaradi kratkosti roka, ki ji je bil dan na voljo za odgovor na OUMK, v okoliščinah
obravnavane zadeve kršena.
5.
Spoštovanje mandata pooblaščenca za zaslišanje
a)     Trditve strank
Tožeča stranka meni, da so za obravnavano zadevo veljala nova pravila v zvezi s pooblaščenci za zaslišanje, ki jih je Komisija
sprejela s Sklepom 2001/462/ES, ESPJ o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci (UL L 162, str.
21) 23. maja 2001, kot naj bi to potrdil tudi pooblaščenec za zaslišanje v dopisu z dne 19. junija 2001. Konkretna uporaba
teh novih pravil naj bi tožeči stranki omogočila boljšo obrambo njenih pravic, ne le v smislu objektivnosti postopka, ampak
tudi glede ustreznega dostopa do vseh potrebnih dokumentov. Razlog nedopustnosti, ki ga v zvezi s tem uveljavlja Komisija,
naj ne bi imel nobene pravne podlage in bi ga bilo torej treba zavrniti.
To, da je pooblaščenec z zaslišanje ravnal v skladu s starimi pravili in naj bi, še posebej, odločal po teh pravilih, naj
bi pomenilo nezakonitost in ničnost njegovih odločb. Taka nezakonitost naj bi povzročila neobstoj izpodbijane odločbe ali
vsaj njeno ničnost. Uporaba starih pravil naj bi GE prikrajšala do varstva po Listini in EKČP, ki zagotavljata njeno pravico
do tega, da se izjavi.
Komisija meni, da ta razlog ni dopusten, saj GE ne opredeli pravil, ki naj ne bi bila uporabljena, niti kako naj bi mu ta
pravila omogočila učinkovitejšo obrambo. Kakor koli, navedena nova pravila so veljala in so bila uporabljena. Sprejetje Sklepa 2001/462
ni pomenilo konca mandata pooblaščencev za zaslišanje, ki so bili zadolženi za posamezno zadevo. Kakor koli, pooblaščenec
za zaslišanje mora zagotavljati spoštovanje materialnih pravil, kršitev v zvezi s tem pa je treba dokazati, kar pa ni bilo
storjeno. Dejansko naj bi to napako povzročila opustitev, v zadnjem trenutku, določbe v Sklepu 2001/462, ki določa svoj začetek
veljavnosti po dnevu objave v Uradnem listu. Zato je Sklep v nasprotju s predvidevanji služb Komisije začel veljati z dnem
sprejetja.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Najprej je treba ugotoviti, da ta razlog ustreza zahtevam iz člena 44(1)(c) Poslovnika in ga ni mogoče zavrniti kot nedopustnega.
Čeprav je namreč predstavitev razloga v tožbi splošna, je vsebina razloga jasna, v fazi replike pa je bil tudi dopolnjen,
zlasti z nekaterimi dejanskimi navedbami.
V obravnavani zadevi ni sporno, da je Sklep 2001/462 začel veljati na dan svojega sprejetja, to je 23. maja 2001, Sklep 94/810/ESPJ,
ES z dne 12. decembra 1994 o mandatu pooblaščencev za zaslišanje v postopkih konkurence pred Komisijo (UL L 330. str. 67)
pa je bil torej isti dan razveljavljen. Čeprav Sklep 2001/462 v členu 1 določa, da Komisija „imenuje enega ali več pooblaščencev
za zaslišanje“, pa njen člen 2(1) pojasnjuje, da mora „za vsako prekinitev, prenehanje funkcije ali premestitev po kakšnem
koli postopku [...] Komisija dati obrazloženo odločitev“. Ta odločitev ne določa prehodnih ukrepov v zvezi s pooblaščencem
za zaslišanje, ki deluje od začetka njene veljavnosti.
Čeprav se je položaj pooblaščenca za zaslišanje z začetkom veljavnosti Sklepa 2001/462 spremenil, zlasti kolikor je v skladu
z njegovim členom 2(2) od takrat naprej za upravne namene dodeljen članu Komisije, ki je posebej pristojen za konkurenco,
namesto generalnemu direktoratu za konkurenco, iz navedene določbe jasno izhaja, da nova funkcija pooblaščenca za zaslišanje
neposredno nadomešča staro funkcijo z enakim imenom iz Sklepa 94/810. V teh okoliščinah je treba zaključiti, da je stari pooblaščenec
za zaslišanje ob neobstoju odločitve o prenehanju njegovega mandata v skladu s členom 2(1) Sklep 2001/462 – v nasprotju z
argumentacijo tožeče stranke – ohranil funkcijo tudi po začetku veljavnosti tega sklepa.
Tako razlago zgoraj navedenih aktov glede funkcije pooblaščenca za zaslišanje dodatno krepi objektivna potreba po zagotavljanju
funkcionalne kontinuitete v skladu z načelom dobrega upravljanja. Opozoriti je treba na to, da je Sklep 2001/462 neizogibno
začel veljati, ko so določeni postopki že potekali. Če je bil učinek začetka veljavnosti Sklepa 2001/462 v kombinaciji z neobstojem
imenovanj novega pooblaščena za zaslišanje ta, da ni bil nihče pooblaščen za opravljanje te funkcije, ne bi bilo mogoče nadaljevati
te postopke, kar bi pomenilo neučinkovanje določb Uredbe št. 4064/89 in tudi tistih iz Sklepa 2001/462 glede teh postopkov.
Zato je treba zaključiti, da je tisti pooblaščenec za zaslišanje, ki je opravljal svojo funkcijo ob začetku veljavnosti Sklepa
2001/462, ostal pooblaščen za opravljanje te funkcije do nadaljnjega, vsaj do konca postopka, kot je ta v obravnavani zadevi,
ki ga je že vodil.
Komisija glede uporabe določb Sklepa 2001/462 ne zanika, da je pooblaščenec za zaslišanje v zvezi s tem storil pravno napako
glede veljavnih pravil med zaslišanjem. Vendar pa se opira na neobstoj pravnih ali dejanskih posledic te napake, saj je bil
postopek, ki ga je uporabljal pooblaščenec za zaslišanje, v praksi skladen s starimi pravili, za katera je misli, da jih je
uporabljal, in tudi z novimi, ki bi jih bil moral uporabiti.
Komisija utemeljeno opozarja na to, da tožeča stranka ni mogla identificirati konkretne določbe Sklepa 2001/462, ki naj bi
jo pooblaščenec za zaslišanje kršil, niti določbe, na podlagi katere bi lahko ta, če bi bil vedel, da bi bil moral uporabiti
Sklep 2001/462, sprejel drugačno stališče od tistega, ki ga je dejansko sprejel.
Edini konkretni vprašanji, ki ju je v zvezi s tem postavila tožeča stranka, zadevata to, da je pooblaščenec za zaslišanje
zavrnil odreditev popolne predložitve modela Choi in podatkov, ki so v njem uporabljeni, ter tudi pritožb in stališč, pridobljenih
od tretjih strank. Treba je zaključiti, da je bilo za dostop do spisa iz razlogov, navedenih zgoraj v točki 649 in naslednjih,
zaključeno, da je bil v okoliščinah zadeve glede pritožb in stališč ustrezen. Zato stališče pooblaščenca za zaslišanje v zvezi
s tem nikakor ni onemogočilo tožeči stranki, da se brani v obravnavani zadevi. Za model Choi je pooblaščenec za zaslišanje
v poročilu z dne 28. junija 2001 ugotovil, da se Komisija takrat ni več sklicevala na navedeni model (v zvezi s tem glej tudi
točki 2 in 3 poročila pooblaščenca za zaslišanje z dne 28. junija 2001). V zvezi s tem je treba spomniti na to, da je Sodišče
prve stopnje že v zgoraj navedeni točki 399 in naslednjih zavrnilo razlogovanje Komisije glede vezane prodaje, tako da morebitna
ugotovitev nepravilnosti pri dostopu do tega modela ne more vplivati na izid tega postopka.
Tožeča stranka navaja, da Sklep 2001/462 v uvodni navedbi 2 navaja, da mora Komisija „zagotoviti, da je ta pravica v njenih
postopkih o konkurenci zajamčena, zlasti ob upoštevanju [Listine]“. V zvezi s tem se sklicuje zlasti na svojo pravico do tega,
da se izjavi v skladu s členom 41(2) Listine, pravico do dostopa do dokumentov v skladu s členoma 41 in 42, pravico do pravičnega
sojenja v skladu s členom 47, ter končno, na izrecno dolžnost spoštovanja načela sorazmernosti pri vsakem omejevanju temeljnih
pravic iz člena 52.
V zvezi s tem je dovolj ugotoviti, da je pravo Skupnosti vsebinsko varovalo vse navedene pravice iz prejšnje točke že pred
sprejetjem Listine, ki jih glede na njeno preambulo le ponovno potrjuje. Glede na ustaljeno sodno prakso so namreč temeljne
pravice sestavni del splošnih pravnih načel, katerih spoštovanje zagotavlja sodišče Skupnosti (glej zlasti mnenje Sodišča
2/94 z dne 28. marca 1996, Recueil, str. I-1759, točka 33, in sodbo Sodišča z dne 29. maja 1997 v zadevi Kremzow, C-229/95,
Recueil, str. I-2629, točka 14). Sodišče in Sodišče prve stopnje v ta namen izhajata iz ustavne tradicije, skupne državam
članicam, kot tudi iz usmeritev iz mednarodnih instrumentov, ki zadevajo varstvo človekovih pravic in pri katerih so države
članice sodelovale ali so jih podpisale. Evropska konvencija o človekovih pravicah ima v zvezi s tem poseben pomen (sodba
Sodišča z dne 15. maja 1986 v zadevi Johnson, 222/84, Recueil, str. 1651, točka 18, in zgoraj navedena sodba Kremzow, točka
14). Poleg tega v skladu s členom F(2) Pogodbe o Evropski uniji (zdaj člen 6(2) EU) „Unija spoštuje temeljne pravice, kakršne
zagotavlja Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in ki kot splošna načela prava Skupnosti
izhajajo iz skupnih ustavnih tradicij držav članic“.
Podobno je tudi načelo sorazmernosti, ki je del splošnih načel prava Skupnosti in zahteva, da akti institucij Skupnosti ne
presegajo tistega, kar je primerno in potrebno za doseganje zakonitih ciljev zadevne zakonodaje, s tem da se razume, da če
je treba izbirati med več ustreznimi ukrepi, je treba izbrati najmanj omejujoč, ukrep in da povzročeni poseg ne sme biti nesorazmeren
glede na zasledovane cilje, trdno uveljavljeno v pravu Skupnosti (glej na primer sodbe Sodišča z dne 13. novembra 1990 v zadevi
Fedesa in drugi, C-331/88, Recueil, str. I‑4023, točka 13; z dne 5. oktobra 1994 v zadevi Crispoltoni in drugi, C‑133/93,
C-300/93 in C-362/93, Recueil, str. I-4863, točka 41, ter z dne 5. maja 1998 v zadevi National Farmers' Union in drugi. C-157/96,
Recueil, str. I‑2211, točka 60).
Tako v obravnavani zadevi iz sklicevanja na Listino v uvodni navedbi 2 Sklepa 2001/462 ni mogoče sklepati, da je moral pooblaščenec
za zaslišanje pravice, ki jih uveljavlja tožeča stranka, po začetku veljavnosti tega sklepa uporabljati drugače.
Tožeča stranka se sklicuje tudi na splošne navedbe Komisije glede okrepitve pravice do obrambe, ki naj bi izhajala iz reforme
mandata pooblaščenca za zaslišanje, zlasti na tiste iz Zelene knjige, ki je bila sprejeta pred sprejetjem Sklepa 2001/462.
Iz teh navedb pa ne izhaja, da bi pooblaščenec za zaslišanje na zaslišanju pred Komisijo ravnal drugače, kot je bil dejansko
ravnal. Pooblaščenec za zaslišanje je v dopisu tožeči stranki z dne 19. junija 2001 navedel, da je bilo zaslišanje organizirano
tako, da so bile upoštevane zahteve iz Sklepa 2001/462 glede spoštovanja pravice do obrambe. Posebej je treba opozoriti na
to, da je pooblaščenec za zaslišanje strankama koncentracije v skladu s členom 12(4) Sklepa 2001/462 dal možnost, da po zaslišanju
predložita pisna stališča.
Edina konkretna navedba tožeče stranke v zvezi s tem zadeva možnost, da bi lahko pooblaščenec za zaslišanje sklenil, da bi
bilo treba model Choi v fazi zaslišanja pred Komisijo izključiti iz razprave, in sicer zaradi tega, ker stranki koncentracije
nista mogli preučiti podatkov, ki so bili v njem uporabljeni. Ta argument je treba zavrniti, ker ni bilo nobenega sklicevanja
na konkretne določbe Sklepa 2001/462, ki so spremenile merila, ki bi jih bil moral pooblaščenec za zaslišanje upoštevati pri
odločitvi v zvezi s tem. Sicer pa je, kot je bilo že opozorjeno zgoraj v točki 723, Komisija model Choi pred sprejetjem izpodbijane
odločbe opustila.
Čeprav se je med zaslišanjem v tej zadevi, to je 29. in 30. maja 2001, pooblaščenec za zaslišanje dejansko zmotil glede veljavnih
pravil, pa v obravnavani zadevi ne gre zaključiti, da je imela ta napaka kakšne posledice za sposobnost tožeče stranke, da
se brani, in sicer tako, da bi bil potek postopka lahko drugačen.
Pooblaščenec za zaslišanje je glede poteka upravnega postopka po zaslišanju uporabil nove določbe iz Sklepa 2001/462, ko je
pripravil svoje poročilo z dne 28. junija 2001. Glede na to, da je v tem poročilu ponovno preučil vprašanje, ali je bila pravica
do obrambe v obravnavani zadevi spoštovana in, zlasti, ali je bil dostop do spisa skladen z veljavnimi pravili, je treba zaključiti,
da je s tem pred sprejetjem izpodbijane odločbe popravil morebitne nepravilnosti iz svoje predhodne napake.

Splošni zaključek
V okviru tega postopka je treba zaključiti, da je Komisija v izpodbijani odločbi utemeljeno zaključila, da bi se predhodni
prevladujoč položaj tožeče stranke na trgu motorjev za velika regionalna letala okrepil ter in da bi na trgih motorjev za
poslovna letala in majhne ladijske plinske turbine nastali prevladujoči položaji združenega subjekta (glej točko 489 in naslednje,
566 in naslednje oziroma 587 in naslednje). Prav tako iz izpodbijane odločbe izhaja, da bi bila posledica nastanka ali okrepitve
prevladujočega položaja na vsakem od teh trgov to, da bi bila učinkovita konkurenca na skupnem trgu bistveno ovirana. Poleg
tega nobeden od postopkovnih očitkov tožeče stranke v tej zadevi ne vpliva na te zaključke (zgoraj navedene točke od 621 do
731).
Nasprotno pa, čeprav je Komisija v izpodbijani odločbi utemeljeno zaključila, da je imela tožeča stranka pred koncentracijo
na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala prevladujoč položaj, ni pravno zadostno dokazala, da bi zaradi horizontalnega
prekrivanja zaganjalnikov podjetja Honeywell in reaktivnih motorjev za velika komercialna letala tožeče stranke niti zaradi
kombinacije letalskih in neletalskih proizvodov podjetja Honeywell ter finančne in komercialne moči skupine GE niti, končno,
zaradi možnosti vezane prodaje motorjev tožeče stranke z letalskimi in neletalskimi proizvodi podjetja Honeywell, nastali
ali se okrepili prevladujoči položaji združenega subjekta (glej točko 286 in naslednje, 325 in naslednje oziroma 399 in naslednje).
V zvezi s tem je treba spomniti, da odločbe, ki ugotavlja nezdružljivost priglašene koncentracije s skupnim trgom, ni treba
razglasiti za nično zato, ker je tožeča stranka dokazala obstoj ene ali več napak v opravljeni analizi enega ali več trgov,
saj kljub temu iz iste odločbe izhaja, da priglašena koncentracija v zvezi z enim ali več drugimi trgi izpolnjuje pogoje za
nezdružljivost s skupnim trgom iz člena 2(3) Uredbe št. 4064/89 (glej zlasti zgoraj navedene točke od 45 do 48). Tako glede
na to, da je Komisija v izpodbijani odločbi utemeljeno zaključila, da so bili navedeni pogoji izpolnjeni na treh različnih
trgih, to je na trgu reaktivnih motorjev za velika regionalna letala, trgu reaktivnih motorjev za poslovna letala in trgu
majhnih ladijskih plinskih turbin, v obravnavani zadevi izpodbijane odločbe ni treba razglasiti za nično. Zato je treba tožbo
zavrniti.

Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker tožeča stranka
s predlogi ni uspela in ker so tožena stranka ter intervenienta Rolls-Royce in Rockwell predlagali, naj se ji naloži plačilo
stroškov, tožeča stranka nosi svoje stroške ter stroške tožene stranke in intervenientov.
Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (drugi razširjeni senat)
razsodilo:
1)
Tožba se zavrne.
2)
Tožeča stranka nosi svoje stroške ter stroške Komisije in intervenientov.
Pirrung Tiili Meij
Vilaras          Forwood
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 14. decembra 2005.
Sodni tajnik          Predsednik
E. Coulon          J. Pirrung
Stvarno kazalo
Pravni okvir
Dejansko stanje
Izpodbijana odločba
Postopek
Predlogi strank
Pravo
A – Uvodna vprašanja
1. Zaprosilo za združitev
2. Razmerje med različnimi stebri, na katerih temelji zaključek Komisije glede nezdružljivosti koncentracije s skupnim trgom
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
3. Predlagane zaveze
4. Dokazni standard in obseg nadzora sodišča Skupnosti
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
Splošne ugotovitve
Obravnava konglomeratnih učinkov
Obravnava dejavnikov, ki bi lahko združeni subjekt odvrnili od določenega ravnanja, predvidenega z izpodbijano odločbo
5. Nedokazanost resnega oviranja učinkovite konkurence
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
B – Predhodni obstoj prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
1. Uvod
2. Trditve strank
3. Presoja Sodišča prve stopnje
a) Uvodne ugotovitve
b) Tržni deleži
Pripisovanje tržnega deleža CFMI tožeči stranki
– Uvod
– Analiza notranje organizacije CFMI
– Analiza konkurenčnega položaja GE, CFMI in Snecma
– Povzetek in zaključek glede pripisovanja tržnega deleža CFMI tožeči stranki
Tržni deleži, na katere se Komisija opira pri presoji moči proizvajalcev, prisotnih na trgu reaktivnih motorjev za velika
komercialna letala
– Ugotovitve v zvezi z značajem trga reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
– Ugotovitve v zvezi s poprodajnimi trgi (aftermarkets)
– Ugotovitve v zvezi s „standardizacijo“ na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
– Izračun tržnega deleža, na kateri se Komisija opira pri presoji moči tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika
komercialna letala
– Obravnava letala Boeing 737
Zaključek glede tržnih deležev
c) Vertikalna integracija – GE Capital in GECAS
Uvod
Komercialni vpliv GECAS
– Politika družbe GECAS „GE-only“
– Komercialni položaj GECAS
Finančna moč GE Capital
Ugotovitve v zvezi z vplivanjem GECAS in GE Capital na stranke tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna
letala
– Vpliv GE na proizvajalce motorjev zaradi moči njenih odvisnih družb
– Vpliv GE na letalske družbe zaradi moči njenih odvisnih družb
– Zaključek glede vpliva GE zaradi moči njenih odvisnih družb
Ugotovitve v zvezi s številkami glede spremembe tržnega deleža tožeče stranke, potem ko je GECAS začela s kupovanjem in z
lizingom letal
Zaključek glede vertikalne integracije
d) Konkurenčno stanje na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala
e) Neobstoj ali šibkost konkurenčnega in komercialnega pritiska
Pritisk konkurentov
– Položaj P&W
– Položaj Rolls-Royce
Pritisk kupcev
f) Zaključek glede prevladujočega položaja
C – Vertikalno prekrivanje
1. Trditve strank
2. Presoja Sodišča prve stopnje
3. Zaključek
D – Konglomeratni učinki
1. Finančna moč in vertikalna integracija
a) Trditve strank
Finančna moč
Vertikalna integracija
b) Presoja Sodišča prve stopnje
Uvod
Verjetnost prihodnjega ravnanja, ki ga je predvidela Komisija
– Proizvodi SFE-standard
– Proizvodi BFE in SFE-option
Nastanek prihodnjih prevladujočih položajev na trgih letalskih in neletalskih proizvodov
Zaključek
2. Vezana prodaja
a) Trditve strank
Uvodne ugotovitve
Obstoj čiste ali tehnične vezane prodaje
Mešana vezana prodaja
b) Presoja Sodišča prve stopnje
Uvodne ugotovitve
Splošno o vezani prodaji
Čista vezana prodaja
Tehnična vezana prodaja
Mešana vezana prodaja
– Pretekla praksa
– Ekonomske analize
– Strateški značaj predvidenega ravnanja
Zaključek
E – Horizontalno prekrivanje
1. Reaktivni motorji za velika regionalna letala
a) Trditve strank
Opredelitev trga in predhodni obstoj prevladujočega položaja na upoštevnem trgu
Učinki koncentracije na upoštevni trg
Zavrnitev strukturne zaveze v zvezi z reaktivnimi motorji za velika regionalna letala
b) Presoja Sodišča prve stopnje
Opredelitev trga
Predhodni prevladujoč položaj tožeče stranke
Okrepitev prevladujočega položaja
Vpliv okrepitve prevladujočega položaja na konkurenco
Komisijina zavrnitev zaveze v zvezi z velikimi regionalnimi letali
Horizontalno prekrivanje, ki vpliva na trg motorjev za velika regionalna letala
2. Motorji poslovnih letal
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
c) Zaključek glede horizontalnega prekrivanja, ki vpliva na trg motorjev za poslovna letala
3. Majhne ladijske plinske turbine
a) Opredelitev trga
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
b) Zaveze
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
c) Zaključek glede horizontalnega prekrivanja, ki vpliva na trg majhnih ladijskih plinskih turbin
F – Razlogi v zvezi s postopkovnimi nepravilnostmi
1. Uvodne ugotovitve
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
2. Dostop do določenih dokumentov
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
3. Pozen dostop do spisa
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
4. Kratkost roka, ki je bil dan GE za preučitev spisa
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
5. Spoštovanje mandata pooblaščenca za zaslišanje
a) Trditve strank
b) Presoja Sodišča prve stopnje
Splošni zaključek
Stroški
*
Jezik postopka: angleščina.
–	Zaupni podatki so izpuščeni.