CELEX: 62001CJ0418
Kilpailu
EY 82 artikla
Määräävän markkina-aseman väärinkäyttö
Jäsenvaltiossa alueellisten lääkemyyntitilastojen toimittamisessa käytettävä aluejaottelu
Tekijänoikeus
Käyttöluvan epääminen

Landgericht Frankfurt am Main on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 12.7.2001 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut
yhteisöjen tuomioistuimeen 22.10.2001, EY 234 artiklan nojalla kolme ennakkoratkaisukysymystä EY 82 artiklan tulkinnasta.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat IMS Health GmbH & Co. OHG (jäljempänä IMS) ja NDC Health GmbH
& Co. (jäljempänä NDC), ja siinä on kyse siitä, saako viimeksi mainittu käyttää sellaista aluejaottelua, jonka IMS on kehittänyt
Saksassa tapahtuvaa lääkkeiden alueellista myyntiä koskevien tietojen toimittamista varten.
Tosiseikat
IMS:n ja NDC:n toimialaan kuuluu lääkkeiden ja terveysvalmisteiden alalla tapahtuvan myynnin seuranta.
IMS toimittaa lääketehtaille Saksassa tapahtuvasta lääkkeiden alueellisesta myynnistä tietoja, joissa on käytetty tietynlaista
aluejaottelua. Tammikuusta 2000 lähtien se on toimittanut tutkimuksensa 1 860 segmenttiin perustuvassa muodossa tai tästä
johdetussa muodossa, joka käsittää 2 847 segmenttiä, joista jokainen vastaa määrättyä maantieteellistä aluetta. Ennakkoratkaisupyynnön
mukaan nämä segmentit on määritetty ottaen huomioon erilaisia perusteita, kuten hallinnolliset rajat, postinumeroalueet, väestötiheys,
liikenneyhteydet ja apteekkien ja lääkäreiden vastaanottojen maantieteellinen jakautuminen.
IMS on muutamia vuosia sitten perustanut työryhmän, johon osallistuvat sen asiakkaina olevat lääketeollisuuden alan yritykset.
Tämän työryhmän tehtävänä on tehdä ehdotuksia aluejaottelun määrittelyn optimoimiseksi. IMS:n ja NDC:n kesken on riidanalaista,
missä määrin tämä työryhmä osallistuu aluejaottelun määrittämiseen.
Kansallisen tuomioistuimen esittämien toteamusten mukaan IMS ei ole pelkästään myynyt, vaan myös jaellut ilmaiseksi aluejaotteluaan
apteekeille ja lääkäreiden vastaanotoille. Kansallisen tuomioistuimen mukaan tämä menettely on myötävaikuttanut siihen, että
näistä jaotteluista on tullut yleisessä käytössä oleva standardi, johon asiakkaat ovat sovittaneet atk‑ ja jakelujärjestelmänsä.
Jätettyään toimensa vuonna 1998 IMS:n entinen toimitusjohtaja perusti Pharma Intranet Information AG:n (jäljempänä PII), jonka
senkin toimialaan kuului Saksassa tapahtuvaa lääkkeiden alueellista myyntiä koskevien tietojen myynti, ja myös näissä tutkimuksissa
käytettiin aluejaottelua. PII yritti ensin myydä 2 201‑segmenttistä jaottelua. Potentiaalisten asiakkaiden, jotka olivat tottuneet
1 860‑ tai 2 847‑segmenttiseen jaotteluun, esittämien epäilyjen vuoksi se päätti käyttää 1 860‑ tai 3 000‑segmenttisiä jaotteluja,
jotka olivat hyvin lähellä IMS:n käyttämiä jaotteluja.
NDC osti PII:n.
Oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
Landgericht Frankfurt am Main kielsi IMS:n hakemuksesta 27.10.2000 antamallaan turvaamistoimimääräyksellä PII:tä käyttämästä
3 000‑aluejaottelua tai muitakaan IMS:n 1 860‑aluejaotteluun (jäljempänä yleisesti 1 860‑jaottelu) perustuvia jaotteluja.
NDC:n ostettua PII:n ensin mainitulle yhtiölle asetettiin samanlainen kielto 28.12.2000 annetulla turvaamistoimimääräyksellä.
Landgericht Frankfurt am Main pysytti nämä määräykset 16.11.2000 tekemällään päätöksellä, minkä jälkeen näin menetteli myös
Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Saksa) 12.7.2001 antamallaan tuomiolla. Viimeksi mainittu perusti päätöksensä siihen,
että IMS:n käyttämä aluejaottelu on Urheberrechtsgesetzin (tekijänoikeuslaki) 4 §:ssä tarkoitettu immateriaalioikeutena suojattu
tietokanta.
NDC kanteli 19.12.2000 Euroopan yhteisöjen komissioon ja väitti, että IMS rikkoo EY 82 artiklaa kieltäytyessään luovuttamasta
sille 1 860‑jaottelun käyttöoikeutta.
Komissio päätti EY 82 artiklan mukaisesta menettelystä 3.7.2001 tehdyllä päätöksellä 2002/165/EY (asia COMP D3/38.044 – NDC
Health/IMS Health: välitoimet) (EYVL 2002, L 59, s. 18) välitoimesta. Tämän päätöksen 1 artiklassa se määräsi, että IMS:n
oli myönnettävä kaikille Saksan alueellisten myyntitilastopalvelujen markkinoilla toimiville yrityksille 1 860‑jaottelun käyttölupa.
Tätä määräystä perusteltiin ”poikkeuksellisten olosuhteiden” olemassaololla. Komissio katsoi, että IMS:n luomasta 1 860‑jaottelusta
oli käytännössä tullut yleinen standardi relevanteilla markkinoilla. Tämän jaottelun käyttämisen kieltämisellä ilman objektiivista
perustetta poistetaan kaikenlainen kilpailu kyseisiltä markkinoilta, sillä ilman sitä näillä markkinoilla on mahdotonta kilpailla
(päätöksen 2002/165 johdanto-osan 180 ja 181 perustelukappale).
IMS vaati Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 6.8.2001 jättämässään kannekirjelmässä EY 230 artiklan
nojalla, että päätös 2002/165 kumotaan. Samana päivänä jätetyssä asiakirjassa se vaati EY 242 ja EY 243 artiklan nojalla,
että tämän päätöksen täytäntöönpanoa lykättäisiin, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisisi pääasian.
Ensimmäisen oikeusasteen presidentti määräsi asiassa T‑184/01 R, IMS Health vastaan komissio, 26.10.2001 antamallaan määräyksellä
(Kok. 2001, s. II‑3193) päätöksen 2002/165 täytäntöönpanoa lykättäväksi, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisisi
pääasian. Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti hylkäsi tästä määräyksestä tehdyn valituksen asiassa C‑481/01 P(R), NDC Health
vastaan IMS Health ja komissio, 11.4.2002 antamallaan määräyksellä (Kok. 2002, s. I‑3401).
Komissio peruutti päätöksen 2002/165 EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisesta menettelystä 13.8.2003 tekemällään päätöksellä
2003/741/EY (asia COMP D3/38.044 – NDC Health/IMS Health: välitoimet) (EYVL L 268, s. 69). Tämän peruuttamisen syyksi ilmoitettiin
se, ettei välitoimien määräämisedellytyksenä olevaa kiireellisyyttä enää ollut olemassa ennen kun komissio tekisi tämän hallinnollisen
menettelyn päättämistä koskevan päätöksen.
Tämän ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevassa pääasian oikeudenkäynnissä IMS vaatii edelleen, että NDC:tä kiellettäisiin
käyttämästä 1 860‑jaottelua.
Landgericht Frankfurt am Main katsoo, ettei IMS voi käyttää oikeuttaan kieltää teoksensa lainvastaista käyttöä, jos se EY 82 artiklassa
tarkoitetuin tavoin käyttää väärin määräävää asemaansa kieltäytymällä tekemästä NDC:n kanssa kohtuuehtoista käyttölupasopimusta.
Se on siis päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko EY 82 artiklaa tulkittava niin, että määräävän markkina-aseman väärinkäytöksi on katsottava se, että määräävässä markkina-asemassa
oleva yritys ei suostu tekemään lisenssisopimusta tekijänoikeudellisesti suojatun tietokannan käyttämisestä sellaisen yrityksen
kanssa, joka haluaisi päästä samoille maantieteellisille ja asiallisille markkinoille, jos markkinavastapuoli eli potentiaaliset
asiakkaat eivät hanki mitään sellaisia tuotteita, joissa ei ole käytetty tekijänoikeudellisesti suojattua tietokantaa, koska
asiakkaat ovat jo tottuneet käyttämään tuotteita, jotka perustuvat tekijänoikeudellisesti suojattuun tietokantaan?
2)
Kun tutkitaan sitä, onko määräävää markkina-asemaa väärinkäytetty, onko merkitystä sillä, missä laajuudessa määräävässä markkina-asemassa
oleva yritys on käyttänyt markkinavastapuolen työntekijöitä kehitellessään tekijänoikeudellisesti suojattua tietokantaa?
3)
Kun tutkitaan sitä, onko määräävää markkina-asemaa väärinkäytetty, onko merkitystä sillä, millaisia haittoja (erityisesti
kustannuksia) aiheutuisi sellaisille asiakkaille, jotka ovat tähän asti käyttäneet määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen
tuotetta, jos nämä käyttäjät vastaisuudessa hankkisivat kilpailevan yrityksen tuotteen, jossa ei ole käytetty tekijänoikeudellisesti
suojattua tietokantaa?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Alustavia havaintoja
Kun otetaan huomioon ne prosessuaaliset olosuhteet, joissa tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty, ja tosiseikkojen toteennäyttämisen
ympärillä käyty keskustelu, on syytä muistuttaa, että yhteisöjen tuomioistuimella on kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen
tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon perustuvan EY 234 artiklan nojalla toimivalta antaa tuomio ainoastaan yhteisön säädöksen
tulkinnasta tai pätevyydestä niiden tosiseikkojen perusteella, jotka kansallinen tuomioistuin on sille ilmoittanut (ks. mm.
asia C‑30/93, AC‑ATEL Electronics Vertriebs, tuomio 2.6.1994, Kok. 1994, s. I‑2305, 16 kohta ja asia C‑107/98, Teckal, tuomio
18.11.1999, Kok. 1999, s. I‑8121, 29 kohta).
Kun otetaan erityisesti huomioon se seikka, että komissio on aloittanut menettelyn, jossa se tutkii, voidaanko EY 82 artiklaa
soveltaa pääasian taustalla oleviin tosiseikkoihin, on myös syytä muistuttaa, että kun kansalliset tuomioistuimet lausuvat
sellaisista sopimuksista tai menettelytavoista, joista komissio saattaa vielä tehdä päätöksen, niiden on vältettävä tekemästä
päätöksiä, jotka ovat vastoin niitä päätöksiä, jotka viimeksi mainittu EY 81 ja EY 82 artiklan soveltamiseksi on jo tehnyt
tai aikoo tehdä (asia C‑234/89, Delimitis, tuomio 28.2.1991, Kok. 1991, s. I‑935, Kok. Ep. XI, s. 1‑77,  47 kohta).
Ennakkoratkaisupyyntöä on tutkittava näiden havaintojen pohjalta.
Kansallinen tuomioistuin kysyy ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessään pääasiallisesti, onko EY 82 artiklassa tarkoitettuna
määräävän aseman väärinkäyttönä pidettävä sitä, että määräävässä asemassa oleva yritys, jolla on immateriaalioikeus sellaiseen
aluejakoon, jonka avulla esitetään tietyssä jäsenvaltiossa tapahtuvaa lääkkeiden alueellista myyntiä koskevia tietoja, kieltäytyy
myöntämästä käyttölupaa tähän jaotteluun toiselle yritykselle, joka haluaa sekin toimittaa näitä tietoja samassa jäsenvaltiossa,
mutta joka potentiaalisten käyttäjien ilmaisemien varausten takia ei voi kehittää vaihtoehtoista aluejakoa niiden tietojen
esittämiseen, jotka se haluaa tarjota.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 29 kohdassa todennut, tämä kysymys perustuu olettamaan, jonka paikkansapitävyyden
tarkistaminen kuuluu kansallisen tuomioistuimen tehtäviin ja jonka mukaan immateriaalioikeudellista suojaa saavan 1 860‑jaottelun
käyttäminen on välttämätöntä, jotta potentiaalinen kilpailija voisi päästä niille markkinoille, joilla kyseisen oikeuden haltijayritys
on määräävässä asemassa.
Toisessa ennakkoratkaisukysymyksessään kansallinen tuomioistuin pohtii, onko sillä, missä määrin käyttäjät ovat osallistuneet
määräävässä asemassa olevan yrityksen hallussa olevan immateriaalioikeudellisesti suojatun aluejaottelun kehittelyyn, merkitystä
arvioitaessa sitä, onko tämän yrityksen menettelyä sen kieltäytyessä myöntämästä käyttölupaa kyseiseen jaotteluun pidettävä
määräävän aseman väärinkäyttönä. Kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko tässä samassa
yhteydessä ja samassa arvioinnissa merkitystä niillä kustannusrasituksilla, joita potentiaalisille käyttäjille aiheutuisi,
jos ne hankkisivat markkinatutkimuksia, jotka on esitetty muun kuin immateriaalioikeudellisesti suojatun jaottelun perusteella.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 32 kohdassa todennut, kun kahta jälkimmäistä ennakkoratkaisukysymystä luetaan
ennakkoratkaisupyynnön perustelujen valossa, niissä keskitytään ensimmäisen kysymyksen taustalla olevaan oletukseen, koska
niillä pyritään pääasiallisesti selvittämään, mitkä ovat asian kannalta merkitykselliset perusteet arvioitaessa, onko immateriaalioikeudellisesti
suojatun 1 860‑jaottelun käyttäminen välttämätöntä, jotta potentiaalinen kilpailija pääsisi niille markkinoille, joilla kyseisen
oikeuden haltijayritys on määräävässä asemassa.
Näin ollen ensin on vastattava toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen.
Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys
Asianosaisten huomautukset
IMS:n mukaan käyttäjien osallistuminen immateriaalioikeudellisesti suojatun tuotteen tai palvelun kehittämiseen on osoitus
kilpailusta, sillä se osoittaa valmistajan nähneen vaivaa saadakseen kilpailuedun kehittämällä asiakkaidensa tarpeisiin paremmin
soveltuvia tuotteita tai palveluja. On normaalia, että asiakkaille voi aiheutua vaivaa siitä, että ne siirtyvät laillisesti
kehiteltyyn kilpailevaan tuotteeseen, sillä aiheutuvien kustannusten vastapainoksi saadaan kilpailevan tuotteen edut.
NDC:n ja komission mukaan se merkittävä osa, joka käyttäjillä on ollut 1 860‑jaottelun valmistelussa, on myötävaikuttanut
siihen, että viimeksi mainitut ovat tulleet riippuvaisiksi tästä jaottelusta. Ne viittaavat asiassa C‑7/97, Bronner, 26.11.1998
annettuun tuomioon (Kok. 1998. s. I‑7791) ja toteavat, että tämän jaottelun välttämättömyyden arvioinnissa käytettävä peruste
on se, voiko kilpailija luoda elinkelpoisen korvaavan ratkaisun. Oikeudelliset ja taloudelliset esteet aiheuttavat pääasiassa
sen, että tällainen ratkaisu on mahdoton.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
Edellä mainitussa asiassa Bronner annetun tuomion 43 ja 44 kohdasta ilmenee, että sen määrittämiseksi, onko jokin tuote tai
palvelu välttämätön jollekin yritykselle, jotta se voisi harjoittaa toimintaansa määrätyillä markkinoilla, on tutkittava,
onko olemassa vaihtoehtoisen ratkaisun tarjoavia tuotteita tai palveluja, vaikka ne olisivatkin epäedullisempia, ja onko olemassa
teknisiä, lainsäädännöllisiä tai taloudellisia esteitä, jotka voisivat tehdä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi sen,
että yritys, joka haluaa toimia kyseisillä markkinoilla, yksin tai yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa loisi vaihtoehtoisia
tuotteita tai palveluita. Kyseisen asiassa Bronner annetun tuomion 46 kohdassa todetaan, että taloudellisten esteiden olemassaolon
toteamiseksi on vähintäänkin näytettävä toteen, että näiden tuotteiden tai palvelujen tuottaminen siinä laajuudessa, jossa
olemassa olevaa tuotetta tai palvelua kontrolloiva yritys niitä tuottaa, ei ole taloudellisesti kannattavaa.
Kansallisen tuomioistuimen tehtäviin kuuluu sille esitettyjen seikkojen nojalla arvioida, onko asian laita näin pääasiassa.
Tältä osin on todettava, että, kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 83 ja 84 kohdassa, huomioon on otettava se
seikka, että lääkeyritysten merkittävä osallistuminen tekijänoikeudellisesti suojatun 1 860‑aluejaottelun kehittämiseen, mikäli
viimeksi mainittu seikka näytettäisiin toteen, on voinut aiheuttaa sen, että käyttäjät ovat tulleet erityisesti teknisesti
riippuvaisiksi tästä jaottelusta. Tällöin on luultavaa, että näiden yritysten pitäisi suorittaa erittäin suuria teknisiä ja
taloudellisia ponnistuksia voidakseen hankkia muun kuin immateriaalioikeudellisesti suojatun aluejaottelun perusteella toteutettuja
lääkkeiden alueellisia myyntitilastoja. Tämän vaihtoehtoisen aluejaottelun toimittajan saattaisi tällöin olla pakko tarjota
sellaisia taloudellisia ehtoja, jotka aiheuttaisivat sen, että toiminnan taloudellisesti kannattava harjoittaminen siinä laajuudessa,
jossa suojattua aluejakoa kontrolloiva yritys sitä harjoittaa, olisi mahdotonta.
Toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on siis vastattava siten, että tutkittaessa, onko menettelyä, jossa määräävässä
asemassa oleva yritys epää sellaisen immateriaalioikeudellisesti suojatun aluejaottelun käyttöluvan, jonka haltija se on,
pidettävä määräävän aseman väärinkäyttönä, se seikka, missä määrin käyttäjät ovat osallistuneet kyseisen jaottelun kehittelyyn,
ja ne erityisesti taloudelliset ponnistelut, joita potentiaalisten käyttäjien olisi suoritettava voidakseen ostaa toisenlaisen
jaottelun nojalla esitettäviä alueellisia lääkemyyntitilastoja, on otettava huomioon ratkaistaessa, onko immateriaalioikeudellisesti
suojattu jaottelu välttämätön tämänlaisten tilastojen myynnissä.
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Sen kysymyksen osalta, onko, ja jos on, millaisissa olosuhteissa, menettelyä, jossa tietyillä markkinoilla määräävässä asemassa
oleva yritys, joka on samoilla markkinoilla toimimisen kannalta välttämättömän immateriaalioikeuden haltija, kieltäytyy antamasta
käyttölupaa kyseiseen tuotteeseen, pidettävä määräävän aseman väärinkäyttönä, IMS, NDC ja komissio viittaavat kaikki nk. Magill‑tapaukseen
(yhdistetyt asiat C‑241/91 P ja C‑242/91 P, RTE ja ITP v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. I‑743). Ne eivät kuitenkaan
tulkitse sitä samalla tavoin eivätkä tee siitä samoja päätelmiä.
IMS:n mukaan edellä mainitussa asiassa Magill annettua tuomiota on tulkittava siten, että kolmen edellytyksen on täytyttävä.
Käyttöluvan epäämisellä on estettävä uuden tuotteen pääsy markkinoille, sen on oltava perusteeton ja siitä on aiheuduttava,
että johdannaiset markkinat varataan määräävässä asemassa olevalle yritykselle. Ensimmäinen ja kolmas edellytys eivät täyty
pääasiassa, koska NDC ei yritä saattaa uutta tuotetta johdetuille markkinoille, vaan haluaa käyttää IMS:n kehittämää 1 860‑aluejaottelua
saattaakseen samoille markkinoille lähes samanlaisen tuotteen.
NDC, joka väittää haluavansa saattaa markkinoille uuden tuotteen, ja komissio katsovat, että edellä mainitussa asiassa Magill
annetun tuomion mukaan käyttöluvan epäämisen katsomiseksi määräävän aseman väärinkäytöksi ei ole tarpeen, että olemassa on
kahdet erilliset markkinat. NDC:n mukaan riittää, että tietyillä markkinoilla määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on
monopoliasema sellaisen infrastruktuurin käyttämisessä, joka on välttämätön, jotta sen kanssa voitaisiin kilpailla niillä
markkinoilla, joilla se harjoittaa toimintaansa. Myöskään komission mielestä ei ole tarpeen, että kyseinen infrastruktuuri
on erillisillä markkinoilla, ja riittää, että se sijaitsee edeltävässä tuotantoketjun vaiheessa.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinoikeus toisintamiseen on osa immateriaalioikeuden haltijalle kuuluvia oikeuksia,
joten käyttöluvan epääminen ei voi sinällään olla määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä, vaikka tekijänoikeuden haltija
olisikin määräävässä asemassa oleva yritys (asia 238/87, Volvo, tuomio 5.10.1988, Kok. 1988, s. 6211, 8 kohta ja em. asia
Magill, tuomion 49 kohta).
Kuten tästä samasta oikeuskäytännöstä ilmenee, oikeuden haltija voi kuitenkin käyttää yksinoikeuttaan siten, että poikkeuksellisissa
olosuhteissa sitä voidaan pitää väärinkäyttönä (em. asia Volvo, tuomion 9 kohta ja em. asia Magill, tuomion 50 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että tällaisista poikkeuksellisista olosuhteista oli kyse edellä mainitussa asiassa Magill,
jossa määräävässä asemassa olevia televisioyhtiöitä oli moitittu siitä, että ne vetosivat niiden ohjelmaluetteloille kansallisessa
oikeudessa annettuun tekijänoikeuteen estääkseen toista yritystä viikoittain julkaisemasta näihin ohjelmiin liittyviä tietoja
niihin liittyvine kommentteineen.
Yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Bronner annetun tuomion 40 kohdassa viitannut lyhyesti edellä mainitussa
asiassa Magill annettuun tuomioon ja todennut, että nämä poikkeukselliset olosuhteet johtuivat siitä, että riidanalainen kieltäytyminen
koski tuotetta (tiedot tulevan viikon televisio-ohjelmista), jonka toimittaminen oli välttämätöntä kyseisen toiminnan harjoittamiseksi
(kattavan televisio-ohjelmalehden julkaiseminen), koska ilman tätä toimittamista henkilön, joka halusi tarjota tällaista lehteä,
oli mahdotonta julkaista ja tarjota sitä markkinoilla (em. asia Magill, tuomion 53 kohta), että tällä kieltäytymisellä estettiin
sellaisen uuden tuotteen, jolle olisi potentiaalista kulutuskysyntää, pääsy markkinoille (54 kohta), ettei kieltäytymiseen
ollut objektiivisia syitä (55 kohta) ja että sillä estettiin kaikki kilpailu johdannaisilla markkinoilla (56 kohta).
Tästä oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta tekijänoikeuden haltijayrityksen kieltäytymistä antamasta oikeutta tietyn toiminnan
harjoittamisessa välttämättömään tuotteeseen tai palveluun voitaisiin pitää väärinkäyttönä, riittää, että kolme kumulatiivista
edellytystä täyttyy, eli että tällä kieltäytymisellä estetään uuden tuotteen, jolle olisi potentiaalista kulutuskysyntää,
pääsy markkinoille, että siihen ei ole perusteltuja syitä ja että sillä estetään kaikki kilpailu johdannaisilla markkinoilla.
Koska ennakkoratkaisupyyntö ja yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset osoittavat, että kolmannen edellytyksen tulkinnasta
on merkittävää erimielisyyttä, aluksi on tutkittava tätä edellytystä.
Kolmas edellytys, joka liittyy riskiin poistaa kaikki kilpailu johdannaisilta markkinoilta
Tältä osin on syytä muistuttaa, että se menettelytapa, jota yhteisöjen tuomioistuin noudatti em. asiassa Bronner, jossa viimeksi
mainitulta kysyttiin, käyttääkö sellainen lehtiyritys väärin määräävää asemaansa, jonka hallussa oli erittäin merkittävä osuus
erään jäsenvaltion päivälehtimarkkinoista ja joka harjoitti tässä jäsenvaltiossa ainoana sanomalehtien valtakunnallista kotiinkantotoimintaa
ja joka kielsi pääsyn tähän järjestelmään asianmukaista vastiketta vastaan kilpailevan päivälehden julkaisijalta sen vähäisen
painosmäärän takia, kun tämä kilpailija ei kyennyt luomaan ja käyttämään taloudellisesti kohtuullisissa olosuhteissa yksin
tai yhteistyössä toisten julkaisijoiden kanssa omaa kotiinkantojärjestelmää.
Yhteisöjen tuomioistuin kehotti ensin kansallista tuomioistuinta tutkimaan, muodostivatko kotiinkantojärjestelmät sellaiset
erilliset markkinat (em. asia Bronner, tuomion 34 kohta), joilla lehtiyrityksellä tuon asian olosuhteissa olisi ollut tosiasiallinen
monopoliasema ja näin ollen määräävä markkina-asema (35 kohta). Tämän jälkeen se kehotti tätä tuomioistuinta tarkistamaan,
evättiinkö sillä, että tämän jäsenvaltion ainoan valtakunnallisen sanomalehtien kotiinkantojärjestelmän omistaja, joka käytti
tätä järjestelmää omien päivälehtiensä jakeluun, kieltäytyi antamasta kilpailevan päivälehden kustantajalle tämän järjestelmän
käyttöoikeutta, kyseiseltä kilpailijalta näiden lehtien myynnin kannalta olennaisena pidettävä jakelutapa (37 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin piti näin ollen asianmukaisena sitä, että tutkittaessa, onko väärinkäyttönä pidettävä käyttöluvan
epäämistä johonkin tuotteeseen tai palveluun, joka on välttämätön määrätyn toiminnan harjoittamiseksi, tuotantoketjun alkupään
markkinat, jotka muodostuvat kyseisestä tuotteesta tai kyseistä palvelusta, tuossa tapauksessa päivälehtien kotiinkantopalvelujen
markkinoista, erotetaan tuotantoketjun loppupään (johdannaisista) markkinoista, joilla kyseistä tuotetta tai palvelua käytetään
toisen tuotteen valmistamiseen tai toisen palvelun tarjoamiseen, ja jotka tuossa tapauksessa olivat itse päivälehtimarkkinat.
Sen seikan, ettei kotiinkantopalvelua ollut markkinoitu erikseen, ei katsottu lähtökohtaisesti sulkevan pois mahdollisuutta
erottaa erilliset markkinat.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 56–59 kohdassa todennut, on selvää, että aiemman oikeuskäytännön soveltamiseksi
riittää, että potentiaaliset, jopa hypoteettiset, markkinat voidaan yksilöidä. Näin on silloin, kun jotkin tuotteet tai palvelut
ovat välttämättömiä määrätyn toiminnan harjoittamiseksi ja kun niitä tosiasiallisesti kysyvät sellaiset yritykset, jotka aikovat
harjoittaa toimintaa, jossa ne ovat välttämättömiä.
Tästä seuraa, että ratkaisevan tärkeää on se, että asiassa voidaan yksilöidä kaksi erillistä tuotantovaihetta, jotka ovat
toisiinsa sidoksissa siten, että tuotantoketjun alkupään tuote on välttämätön tuotantoketjun loppupään tuotteen toimittamiseksi.
Kun tätä menettelyä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, se johtaa tutkimaan, onko 1 860‑aluejaottelu tuotantoketjun alkupäässä
välttämätön sille, että tuotantoketjun loppupäässä voidaan toimittaa Saksassa tapahtunutta lääkemyyntiä koskevia tietoja.
Kansallisen tuomioistuimen tehtäviin kuuluu ratkaista, onko tilanne todella tällainen, ja tarvittaessa tutkia, onko IMS:n
kieltäytyminen antamasta käyttölupaa kyseessä olevaan jaotteluun sellainen, että sillä estetään kaikki kilpailu Saksan alueellisten
lääkemyyntitilastopalvelujen markkinoilta.
Uuden tuotteen ilmestymiseen liittyvä ensimmäinen edellytys
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 62 kohdassa todennut, tämä edellytys liittyy ajatukseen siitä, että punnittaessa
yhtäältä immateriaalioikeuden ja sen haltijalla olevan taloudellisen toiminnan harjoittamisvapauden suojeluintressiä ja toisaalta
vapaan kilpailun suojeluintressiä keskenään, viimeksi mainittua voidaan pitää ensin mainittua tärkeämpänä vain, jos käyttöluvan
epäämisellä estetään johdannaisten markkinoiden kehittyminen kuluttajien haitaksi.
Kun määräävässä asemassa oleva yritys epää käyttöoikeuden immateriaalioikeudellisesti suojattuun tuotteeseen, vaikka tämä
tuote on välttämätön, jotta johdannaisilla markkinoilla voitaisiin toimia, tätä epäämistä voidaan pitää väärinkäyttönä vain,
jos käyttöoikeutta pyytänyt yritys ei halua aineellisesti rajoittautua immateriaalioikeuden haltijan johdannaisilla markkinoilla
jo tarjoamien tavaroiden tai palvelujen jäljentämiseen vaan aikoo tarjota uusia tuotteita tai palveluja, joita haltija ei
tarjoa ja joille on potentiaalista kulutuskysyntää.
Kansallisen tuomioistuimen tehtäviin kuuluu tarkistaa, onko asian laita näin pääasiassa.
Epäämisen perusteettomuuteen liittyvä toinen edellytys
Kansallisen tuomioistuimen on tämän edellytyksen, josta ei ole esitetty erityisiä huomautuksia, osalta tarvittaessa tutkittava
sille esitettyjen seikkojen perusteella, voidaanko käyttölupapyynnön epäämistä perustella objektiivisilla syillä.
Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen vastattava siten, että määräävässä markkina-asemassa oleva yritys, joka
on sellaisen aluejaottelua koskevan immateriaalioikeuden haltija, joka on välttämätön tietyn jäsenvaltion alueellisten lääkemyyntitilastojen
esittämiseksi, ja joka kieltäytyy antamasta käyttölupaa tähän jaotteluun toiselle yritykselle, joka myös haluaa toimittaa
näitä tietoja samassa jäsenvaltiossa, käyttää väärin määräävää markkina-asemaansa EY 82 artiklassa tarkoitetulla tavalla,
jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
–
käyttölupaa pyytänyt yritys aikoo kyseisten tilastojen toimitusmarkkinoilla tarjota sellaisia uusia tuotteita tai palveluja,
joita immateriaalioikeuden haltija ei tarjoa ja joille on olemassa potentiaalista kulutuskysyntää
–
epäämistä ei ole perusteltu objektiivisilla syillä
–
epäämisellä varataan immateriaalioikeuden haltijalle lääkemyyntitilastojen toimitusmarkkinat kyseisessä jäsenvaltiossa ja
estetään näin kaikki kilpailu näillä markkinoilla.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksia esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi.
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on vain välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa
vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut Landgericht Frankfurt am Mainin 12.7.2001 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
Tutkittaessa, onko menettelyä, jossa määräävässä asemassa oleva yritys epää sellaisen immateriaalioikeudellisesti suojatun
aluejaottelun käyttöluvan, jonka haltija se on, pidettävä määräävän aseman väärinkäyttönä, se seikka, missä määrin käyttäjät
ovat osallistuneet kyseisen jaottelun kehittelyyn, ja ne erityisesti taloudelliset ponnistelut, joita potentiaalisten käyttäjien
olisi suoritettava voidakseen ostaa toisenlaisen jaottelun nojalla esitettäviä alueellisia lääkemyyntitilastoja, on otettava
huomioon ratkaistaessa, onko immateriaalioikeudellisesti suojattu jaottelu välttämätön tämänlaisten tilastojen myynnissä.
2)
Määräävässä markkina-asemassa oleva yritys, joka on sellaisen aluejaottelua koskevan immateriaalioikeuden haltija, joka on
välttämätön tietyn jäsenvaltion alueellisten lääkemyyntitilastojen esittämiseksi, ja joka kieltäytyy antamasta käyttölupaa
tähän jaotteluun toiselle yritykselle, joka sekin haluaa toimittaa näitä tietoja samassa jäsenvaltiossa, käyttää väärin määräävää
markkina-asemaansa EY 82 artiklassa tarkoitetulla tavalla, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
–
käyttölupaa pyytänyt yritys aikoo kyseisten tilastojen toimitusmarkkinoilla tarjota sellaisia uusia tuotteita tai palveluja,
joita immateriaalioikeuden haltija ei tarjoa ja joille on olemassa potentiaalista kulutuskysyntää
–
epäämistä ei ole perusteltu objektiivisilla syillä
–
epäämisellä varataan immateriaalioikeuden haltijalle lääkemyyntitilastojen toimitusmarkkinat kyseisessä jäsenvaltiossa ja
estetään näin kaikki kilpailu näillä markkinoilla.
Jann
Timmermans
von Bahr
Julistettiin Luxemburgissa 29 päivänä huhtikuuta 2004.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.