CELEX: 62007CJ0143
Agricultură
Regulamentul (CEE) nr. 3665/87
Articolul 11
Sistem de restituiri la export pentru produse agricole
Condiție de acordare a restituirii
Restituire plătită exportatorului ca urmare a prezentării de documente falsificate de către cocontractantul său
Marfă neexportată
Condiții de aplicare a sancțiunilor

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 al Comisiei din 27 noiembrie 1987 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (
JO L 351, p. 1
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2945/94 al Comisiei din 2 decembrie 1994 (
JO L 310, p. 57
, denumit în continuare „Regulamentul nr. 3665/87”).
Această cerere a fost formulată în cadrul litigiului dintre AOB Reuter & Co. (denumită în continuare „AOB Reuter”), pe de o parte, și Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Biroul Vamal Principal, denumit în continuare „Hauptzollamt”), pe de altă parte, având ca obiect aplicarea de penalizări ca urmare a plății unei restituiri acordate în temeiul unor documente falsificate de către un terț.
Cadrul juridic
Considerentele întâi-al treilea și al cincilea ale Regulamentului nr. 2945/94 prevăd:
„întrucât reglementările comunitare prevăd acordarea restituirii la export doar pe baza criteriilor obiective, în special legate de cantitatea, natura și caracteristicile produsului exportat și de destinația sa geografică; întrucât experiența dovedește că trebuie intensificate măsurile de combatere a încălcărilor și îndeosebi a fraudei în detrimentul bugetului comunitar; întrucât în acest scop trebuie stabilite măsuri pentru recuperarea sumelor plătite în plus și sancțiuni pentru încurajarea respectării reglementărilor comunitare de către exportatori;
întrucât trebuie aplicate sancțiuni indiferent de aspectul subiectiv al faptei ilicite pentru asigurarea funcționării corecte a sistemului de restituiri la export; întrucât este indicat totuși să se renunțe la sancțiuni în unele cazuri, în special atunci când este vorba cu certitudine de o eroare, aspect recunoscut de autoritățile competente, și să se aplice sancțiuni mai aspre în cazurile acțiunilor intenționate;
întrucât, atunci când un exportator furnizează informații eronate, acestea pot determina plata de restituiri în plus dacă eroarea nu este descoperită; întrucât, dacă eroarea este descoperită, este normal să se aplice exportatorului o sancțiune ce presupune plata unei sume proporționale cu cuantumul care ar fi fost perceput în plus dacă eroarea nu ar fi fost descoperită și întrucât, dacă informația eronată a fost transmisă cu intenție, este de asemenea normal să se aplice o sancțiune mai mare;
[…]
întrucât experiența dobândită, precum și încălcările și mai ales fraudele deja constatate în acest context indică faptul că această măsură este necesară, proporțională, suficient de descurajantă și că aceasta trebuie aplicată în mod uniform în toate statele membre”. [traducere neoficială]
Potrivit articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87:
„Fără să aducă atingere dispozițiilor articolelor 5 și 16, achitarea restituirii este condiționată de prezentarea dovezii faptului că produsele din declarația acceptată de export au părăsit teritoriul vamal al Comunității în stare nealterată în termen de 60 de zile de la această acceptare.” [traducere neoficială]
Articolul 11 din regulamentul menționat prevede:
„(1)   În cazul în care se constată că un exportator, în scopul obținerii unei restituiri la export, a solicitat o restituire care o depășește pe cea aplicabilă, restituirea datorată pentru exportul respectiv este aceea aplicabilă produsului exportat redusă cu:
(a)
jumătate din diferența dintre restituirea solicitată și cea aplicabilă exportului respectiv;
(b)
de două ori diferența dintre restituirea solicitată și cea aplicabilă, în cazul în care exportatorul oferă informații false în mod intenționat.
Restituirea solicitată se consideră a fi suma calculată din informațiile furnizate în conformitate cu articolul 3 sau cu articolul 25 alineatul (2). În cazul în care restituirea variază în funcție de destinație, partea diferențiată a restituirii aplicate se calculează folosind informațiile furnizate în conformitate cu articolul 47.
Penalizarea prevăzută la litera (a) nu se aplică:
—
în cazuri de forță majoră;
—
în anumite cazuri excepționale, caracterizate prin împrejurări care nu pot fi controlate de exportator și care intervin ulterior acceptării de către autoritățile competente a declarației de export sau a declarației de plată și cu condiția ca, imediat după constatarea acestor împrejurări și în termenul prevăzut la articolul 47 alineatul (2), exportatorul să notifice autoritățile competente, cu excepția situației în care acestea au stabilit deja că restituirea solicitată este incorectă;
—
în cazul unor erori evidente în privința restituirilor solicitate, recunoscute de autoritățile competente;
[…]
Atunci când reducerea prevăzută la literele (a) și (b) are ca rezultat o sumă negativă, exportatorul plătește acea sumă negativă.
Atunci când autoritățile competente au stabilit că restituirea solicitată este incorectă și că exportul nu a avut loc și, în consecință, restituirea [nu poate fi] redusă, exportatorul plătește penalizările în conformitate cu literele (a) și (b). […]
[…]
Penalizările se aplică fără să aducă atingere penalizărilor suplimentare prevăzute la nivel național.
[…]
(3)   Fără a aduce atingere obligației de achitare a sumei negative în conformitate cu alineatul (1) al patrulea paragraf, beneficiarul trebuie să ramburseze restituirile primite pe nedrept – ceea ce include orice penalizare aplicabilă în conformitate cu primul paragraf al alineatului (1) – și dobânda calculată pe perioada scursă de la plată la restituire. […]” [traducere neoficială]
Acțiunea principală și întrebarea preliminară
În perioada 18 octombrie-12 decembrie 1995, AOB Reuter a declarat la Hauptzollamt Landshut un total de 24 de exporturi de zahăr alb în Malta și a solicitat plata restituirilor la export aferente. Aceste restituiri, în sumă totală de 230102,37 euro, au fost acordate pe baza prezentării certificatelor de ieșire a mărfurilor.
AOB Reuter nu a efectuat ea însăși operațiunea de export, aceasta fiind realizată prin intermediul partenerilor comerciali italieni ai acestei societăți, care recurgeau la întreprinderi intermediare. Societatea menționată a asigurat executarea obligației contractuale principale, respectiv ieșirea zahărului de pe teritoriul vamal al Comunității, printr-o garanție bancară. La 27 iunie 1996, AOB Reuter a eliberat aceste garanții ca urmare a obținerii dovezilor derulării exportului în bune condiții, sub formă de documente vamale ștampilate în conformitate cu cerințele legale și ulterior acceptării acestora de către Hauptzollamt.
La 5 noiembrie 1996, Zollkriminalamt Köln (Poliția Judiciară Vamală din Köln) a constatat falsificarea certificatelor de ieșire a mărfurilor în documentele vamale. În consecință, prin avizele rectificative din 7 iulie 1997, Hauptzollamt a solicitat rambursarea restituirilor la export primite de AOB Reuter, care a rambursat valoarea acestora.
La 19 ianuarie 1998, Hauptzollamt a adoptat 24 de decizii de penalizare a societății AOB Reuter, care, la 5 februarie 1998, a introdus o reclamație împotriva acestor decizii. Întrucât această reclamație a fost respinsă, la 10 aprilie 2003, AOB Reuter a introdus la Finanzgericht Hamburg o acțiune în anularea deciziilor de penalizare menționate.
Această instanță consideră că AOB Reuter nu a furnizat nicio dată eronată în declarația sa de export, întrucât această societate s-a limitat la a-și declara intenția de a exporta în Malta marfa care dă dreptul la restituire. Într-adevăr, exportul nu ar fi avut loc din cauza comportamentului fraudulos al cocontractantului societății AOB Reuter. În opinia instanței de trimitere, sancțiunea prevăzută la articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87 poate fi aplicată acestei societăți numai dacă nerespectarea condiției privind ieșirea mărfii de pe teritoriul vamal al Comunității este suficientă pentru a justifica aplicarea acestei sancțiuni.
Considerând că aplicarea unei asemenea sancțiuni depinde de interpretarea articolului 11 alineatul (1) sus-menționat, Finanzgericht Hamburg a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Sunt sancționate exclusiv informațiile false furnizate de către exportator în declarația de export conform articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87 […] sau obiectul sancțiunii este reprezentat numai de nerespectarea condițiilor materiale ale dreptului la restituire?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87 trebuie interpretat în sensul că sancțiunea pe care o prevede este aplicabilă în cazul unui exportator care a solicitat o restituire la export aferentă unei mărfi în cazul în care marfa nu a fost exportată ca urmare a comportamentului fraudulos al cocontractantului acestuia.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că regimul restituirilor la export este caracterizat de faptul că, pe de o parte, ajutorul comunitar nu este acordat decât dacă exportatorul formulează o solicitare în acest sens și, pe de altă parte, regimul este finanțat din bugetul comunitar (Hotărârea din 1 decembrie 2005, Fleisch-Winter,
C-309/04, Rec., p. I-10349
, punctul 31).
Cu privire la acest exportator, în contextul Regulamentului nr. 3665/87 și al sistemului de sancțiuni prevăzut de acesta, Curtea s-a pronunțat deja în sensul că, în ceea ce privește o schemă de ajutor comunitar, acordarea ajutorului este subordonată în mod necesar condiției ca beneficiarul ajutorului să prezinte toate garanțiile de probitate și de credibilitate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iulie 2002, Käserei Champignon Hofmeister,
C-210/00, Rec., p. I-6453
, punctul 41, și Hotărârea Fleisch-Winter, citată anterior, punctul 31).
În ceea ce privește bugetul comunitar, primul considerent al Regulamentului nr. 2945/94 prevede că „[…] întrucât experiența dovedește că trebuie intensificate măsurile de combatere a încălcărilor și îndeosebi a fraudei în detrimentul bugetului comunitar [și că] în acest scop trebuie stabilite […] sancțiuni pentru încurajarea respectării reglementărilor comunitare de către exportatori”.
Natura sancțiunii prevăzute la articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87 reiese cu claritate atât din cuprinsul acestuia, cât și din jurisprudența Curții aferentă acestei dispoziții.
Potrivit celui de al zecelea considerent al Regulamentului nr. 2945/94, „trebuie aplicate sancțiuni indiferent de aspectul subiectiv al faptei ilicite”. În realitate, numai nivelul sancțiunii este cel care crește dacă fapta este săvârșită cu intenție, conform articolului 11 alineatul (1) primul paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 3665/87, însă sancțiunea prevăzută la acest alineat litera (a) este aplicabilă chiar și când exportatorul nu a săvârșit o faptă ilicită. În această ultimă ipoteză, numai în cazurile enumerate limitativ la al treilea paragraf al articolului 11 alineatul (1) este aplicabilă sancțiunea prevăzută la primul paragraf din acesta.
La punctul 41 din Hotărârea Käserei Champignon Hofmeister, citată anterior, Curtea a constatat că sancțiunea constituie un instrument administrativ specific, care reprezintă o parte integrantă a schemei de ajutoare și care are drept scop asigurarea bunei gestiuni financiare a fondurilor publice comunitare, iar la punctul 44 din hotărârea menționată Curtea a constatat că nu i se poate recunoaște un caracter penal.
Reiese din cele două puncte anterioare că răspunderea pe care este întemeiată sancțiunea prevăzută la articolul 11 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 3665/87 are un caracter pur obiectiv.
Pentru a determina condițiile privind aplicabilitatea acestei sancțiuni, trebuie analizate toate dispozițiile articolului 11.
Alineatul (1) primul paragraf al acestui articol prevede aplicarea unei sancțiuni în cazul unui exportator care a solicitat o restituire care o depășește pe cea aplicabilă produsului exportat.
În contextul Regulamentului (CE) nr. 800/1999 al Comisiei din 15 aprilie 1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (
JO L 102, p. 11
, rectificare în
JO 1999, L 180, p. 53
, Ediție specială, 03/vol. 27, p. 187), care a înlocuit și a abrogat Regulamentul nr. 3665/87, însă nu a modificat cuprinsul acestuia în această privință, Curtea a stabilit că formularea „un exportator a solicitat o restituire care o depășește pe cea aplicabilă” trebuie interpretată în sensul că se consideră că acest exportator a solicitat o restituire care o depășește pe cea aplicabilă nu numai în cazul în care rezultă o diferență nedatorată din luarea în considerare a datelor furnizate de acesta, ci și în cazul în care se dovedește că nu are dreptul la restituire, respectiv când cuantumul restituirii este egal cu zero (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 aprilie 2006, Elfering Export,
C-27/05, Rec., p. I-3681
, punctul 27).
Reiese din această jurisprudență că, pentru a stabili dacă un exportator a solicitat o restituire care o depășește pe cea aplicabilă produsului exportat, nu este suficient să se țină seama de faptele cunoscute de către autoritățile competente la momentul examinării cererii de restituire, ci trebuie de asemenea să se ia în considerare și faptele ulterioare acestei cereri, respectiv cele descoperite cu ocazia controalelor efectuate de aceste autorități.
În concluzie, în caz contrar, motivul existenței acestor controale și eficacitatea acestora ar putea fi puse sub semnul întrebării.
În măsura în care se dovedește că exportul produsului pentru care a fost acordată o restituire nu a avut loc, este evident că exportatorul a solicitat o restituire care o depășește pe cea aplicabilă, întrucât, în lipsa exportului, nu este datorată nicio restituire.
În acest caz, sancțiunea aplicabilă poate fi, așadar, întemeiată numai pe articolul 11 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 3665/87.
Cu toate acestea, și alte dispoziții explicite ale acestui articol impun aplicarea unei sancțiuni exportatorului în temeiul unor constatări ulterioare acceptării declarației de export.
Astfel, potrivit articolului 11 alineatul (1) al cincilea paragraf din Regulamentul nr. 3665/87, dacă autoritățile competente au constatat că exportul nu a avut loc și că restituirea nu poate fi redusă, exportatorul plătește penalizările în conformitate cu același alineat (1) primul paragraf literele (a) sau (b). Alineatul (3) al aceluiași articol prevede că beneficiarul trebuie să ramburseze restituirile primite pe nedrept, inclusiv orice penalizare aplicabilă în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) primul paragraf sus-menționat.
Reiese din dosarul transmis Curții de către instanța de trimitere că operațiunea de export în temeiul căreia AOB Reuter a beneficiat de o restituire nu a avut loc, iar în aceste condiții restituirea s-a făcut pe nedrept, fără ca această societate să conteste în final că a perceput în plus o astfel de restituire.
În astfel de condiții, se impune aplicarea sancțiunii prevăzute la articolul 11 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 3665/87, cu excepția cazului în care este îndeplinită una dintre condițiile de exonerare, astfel cum sunt definite în mod limitativ la al treilea paragraf al aceluiași alineat.
În consecință, nu poate fi admisă teza potrivit căreia numai informațiile false furnizate de către exportator în declarația sa de export ar fi de natură să justifice aplicarea sancțiunii respective.
În ceea ce privește condițiile de exonerare prevăzute la articolul 11 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 3665/87, din dosar nu reiese că în acțiunea principală a fost îndeplinită vreuna dintre aceste condiții.
Cu toate acestea, instanța de trimitere solicită să se stabilească aplicabilitatea unei sancțiuni în situații similare celei din acțiunea principală, având în vedere principiul legalității, al securității juridice și al proporționalității. La rândul său, AOB Reuter, care invocă aceleași principii, consideră că, în speță, prin constituirea unei garanții bancare, aceasta a luat o măsură de precauție în mod diligent împotriva eventualelor conduite necorespunzătoare din partea cocontractanților săi.
În primul rând, în ceea ce privește principiul legalității și al securității juridice, trebuie constatat că articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87 constituie un temei legal clar și suficient pentru aplicarea sancțiunii.
În al doilea rând, în ceea ce privește principiul proporționalității, trebuie observat că, la al cincilea considerent al Regulamentului nr. 2945/94, legiuitorul face referire la experiența dobândită și în special la încălcările și la fraudele deja constatate în contextul restituirilor la export. Curtea a reținut deja caracterul proporțional al sancțiunii prevăzute la articolul 11 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 3665/87, pronunțându-se în sensul că aceasta nu încalcă principiul proporționalității, întrucât nu se poate considera nici că nu este în măsură să realizeze obiectivul urmărit prin reglementarea comunitară, respectiv combaterea încălcărilor și a fraudelor, nici că depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestui obiectiv (Hotărârea Käserei Champignon Hofmeister, citată anterior, punctul 68, și Hotărârea din 14 aprilie 2005, Käserei Champignon Hofmeister,
C-385/03, Rec., p. I-2997
, punctul 31).
În al treilea rând, în ceea ce privește justificarea invocată de către AOB Reuter, este suficient să se amintească faptul că, pe de o parte, în lista exhaustivă cuprinsă la articolul 11 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 3665/87 nu s-ar putea adăuga un nou caz de exonerare, întemeiat în special pe lipsa comportamentului ilicit al exportatorului, și că, pe de altă parte, Curtea s-a pronunțat deja în sensul că infracțiunea sau eroarea săvârșită de către un cocontractant este specifică riscului comercial obișnuit și nu poate fi considerată imprevizibilă în cadrul tranzacțiilor comerciale. Exportatorul are libertatea alegerii cocontractanților și are obligația de a lua măsurile de precauție adecvate, fie prin includerea de clauze în acest sens în contractele pe care le încheie cu cocontractanții, fie prin încheierea unei asigurări specifice (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iulie 2002, Käserei Champignon Hofmeister, citată anterior, punctul 80 și jurisprudența citată).
Având în vedere toate cele de mai sus, la întrebarea adresată trebuie să se răspundă că articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87 trebuie interpretat în sensul că sancțiunea pe care o prevede este aplicabilă unui exportator care a solicitat o restituire la export aferentă unei mărfi în cazul în care marfa nu a fost exportată ca urmare a comportamentului fraudulos al cocontractantului acestuia.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

Articolul 11 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 al Comisiei din 27 noiembrie 1987 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2945/94 al Comisiei din 2 decembrie 1994, trebuie interpretat în sensul că sancțiunea pe care o prevede este aplicabilă unui exportator care a solicitat o restituire la export aferentă unei mărfi în cazul în care marfa nu a fost exportată ca urmare a comportamentului fraudulos al cocontractantului acestuia.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.