CELEX: 62009CJ0371
Förordning (EEG) nr 2913/92
Tullkodex
Artikel 212a
Förordning (EEG) nr 2454/93
Artikel 292
Förordning (EG) nr 88/97
Artikel 14
Antidumpningstull
Cykelramar

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 212a i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992
om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4), i dess lydelse
enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2700/2000 av den 16 november 2000 (EGT L 311, s. 17) (nedan kallad
tullkodexen), och artikel 292 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för
rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 253, s. 1; svensk specialutgåva,
område 2, volym 10, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1602/2000 av den 24 juli 2000 (EGT L 188,
s. 1) (nedan kallad tillämpningsförordningen).
Begäran har framställts i ett mål mellan Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs och Isaac International Limited
(nedan kallat Isaac) angående uppbörd av tull och mervärdesskatt i efterhand.

Tillämpliga bestämmelser

Unionsrätten
En antidumpningstull har införts genom rådets förordning (EEG) nr 2474/93 av den 8 september 1993 om införande av en slutgiltig
antidumpningstull på import till gemenskapen av cyklar som har sitt ursprung i Kina och slutgiltigt uttag av preliminär antidumpningstull
(EGT L 228, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 23, s. 25).
Denna antidumpningstull har utvidgats till att även omfatta vissa cykeldelar genom rådets förordning (EG) nr 71/97 av den
10 januari 1997 om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som införs genom rådets förordning (EEG) nr 2474/93 på
cyklar som har sitt ursprung i Folkrepubliken Kina till att även omfatta import av vissa cykeldelar från Folkrepubliken Kina,
samt om uttag av den utvidgade tullen på sådan import som registrerats enligt förordning (EG) nr 703/96 (EGT L 16, s. 55).
Kommissionens förordning (EG) nr 88/97 av den 20 januari 1997 om bemyndigande av att import av vissa cykeldelar med ursprung
i Folkrepubliken Kina befrias från utvidgning genom rådets förordning (EG) nr 71/97 av den antidumpningstull som införs genom
rådets förordning (EEG) nr 2474/93 (EGT L 17, s. 17) (nedan kallad undantagsförordningen) ger berörda parter tydlig vägledning
om hur systemet för befrielse från antidumpningstullar fungerar.
I artikel 14 i undantagsförordningen, med rubriken ”Befrielse under förbehåll att kontroll av användning för särskilda ändamål
sker”, föreskrivs följande:
”När import av essentiella cykeldelar deklareras för fri omsättning av någon annan än en befriad part skall, med verkan från
och med dagen för … ikraftträdande[t av förordning nr 71/97], den befrias från tillämpning av den utvidgade tullen om den
deklareras i enlighet med Taric-strukturen i bilaga III och på de villkor som fastställs i artikel 82 i [tullkodexen] och
artikel 291–304 och följande i [tillämpningsförordningen], som skall gälla i tillämpliga delar, och om
a)      de essentiella cykeldelarna levereras till en part som befriats i enlighet med artikel 7 eller 12, eller
b)       de essentiella cykeldelarna levereras till en annan innehavare av ett tillstånd som avses i artikel 291 i [tillämpningsförordningen],
eller
c)      varje månad färre än 300 enheter av varje typ av essentiell cykeldel antingen deklareras för fri omsättning av en part eller
levereras till parten. Antalet delar som deklareras av eller levereras till en part skall beräknas på grundval av antalet
delar som deklareras av eller levereras till samtliga närstående parter eller till parter som har kompensationsarrangemang
med den parten.”
I artikel 82.1 i tullkodexen anges följande:
”Om varor övergår till fri omsättning till en nedsatt importtullsats eller nolltullsats på grund av deras användning för särskilda
ändamål, skall de kvarstå under tullens övervakning. Övervakningen skall upphöra när de villkor som fastställts för beviljandet
av denna nedsatta tullsats eller nolltullsats inte längre är tillämpliga, om varorna exporteras eller förstörs eller om det
mot betalning av vederbörliga tullar tillåts att varorna används för andra ändamål än de som fastställts för tillämpningen
av den nedsatta importtullsatsen eller nolltullsatsen.”
I artikel 204.1 i tullkodexen föreskrivs följande:
”En tullskuld vid import uppkommer i andra fall än som avses i artikel 203 genom
a)      bristande uppfyllelse av någon av de förpliktelser som är förenade med tillfällig förvaring av importtullpliktiga varor eller
med användning av det tullförfarande som varorna är hänförda till, eller
b)      åsidosättande av ett villkor som reglerar hänförandet av varorna till det aktuella tullförfarandet eller beviljandet av en
nedsatt importtullsats eller nolltullsats på grund av varornas användning för särskilda ändamål,
såvida det inte kan fastställas att dessa försummelser inte haft någon avgörande inverkan på det korrekta genomförandet av
den tillfälliga förvaringen eller tullförfarandet i fråga.”
Den ursprungliga lydelsen av artikel 212a i tullkodexen infördes genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 82/97
av den 19 december 1996 om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT
1997, L 17, s. 1).
I skäl 12 i förordning nr 82/97 anges följande:
”Om gemenskapslagstiftningen föreskriver befrielse från import- eller exporttullar bör denna befrielse kunna tillämpas i samtliga
fall, utan hänsyn till de omständigheter som råder då skulden uppstår. Om i en sådan situation reglerna för tullförfarandet
inte har uppfyllts, kan tillämpning av den vanliga tullen inte anses vara en lämplig sanktion.”
I artikel 212a i tullkodexen föreskrivs följande:
”När det i tullagstiftningen föreskrivs en gynnsam behandling i tullhänseende för varor med anledning av deras beskaffenhet
eller deras användning för särskilda ändamål, eller fullständig eller partiell befrielse från import- eller exporttullar med
stöd av artiklarna 21, 82, 145 eller 184–187, skall den gynnsamma behandlingen eller befrielsen även tillämpas då en tullskuld
har uppkommit i enlighet med artiklarna 202–205, 210 eller 211, om den berörda partens uppträdande inte låter förmoda bedrägligt
förfarande eller påtaglig försummelse och om denne kan styrka att de övriga villkoren för tillämpning av den gynnsamma behandlingen
eller befrielsen är uppfyllda.”
I artikel 292 i tillämpningsförordningen anges följande:
”1.      Beviljande av gynnsam behandling i tullhänseende enligt artikel 21 i kodexen skall, då varor omfattas av tullövervakning [på
grund av att de skall användas] för särskilda ändamål, vara beroende av ett skriftligt tillstånd.
När varor övergår till fri omsättning med tillämpning av nedsatt tullsats eller nolltullsats på grund av deras användning
för särskilda ändamål och det i gällande bestämmelser föreskrivs att de skall kvarstå under tullövervakning i enlighet med
artikel 82 i kodexen, skall det krävas ett skriftligt tillstånd med avseende på tullövervakning i samband med varors användning
för särskilda ändamål.
2.      Ansökningar skall vara skriftliga och följa den förlaga som anges i bilaga 67. Tullmyndigheterna får tillåta att ansökan om
förnyelse eller ändring görs genom en enkel skriftlig begäran.
3.      Under särskilda omständigheter kan tullmyndigheterna tillåta att deklarationen för övergång till fri omsättning, som lämnas
antingen skriftligen eller i datorläsbar form enligt det normala förfarandet, utgör en ansökan om tillstånd, under förutsättning
att
–        ansökan endast omfattar en tullförvaltning,
–        den sökande hänför varorna helt till den föreskrivna användningen för särskilda ändamål, och
–        ett korrekt genomförande av verksamheten kan garanteras.
…
5.      I de fall ansökan avser ett enhetstillstånd skall det krävas samtycke i förväg från myndigheterna i enlighet med följande
förfarande:
Ansökan skall lämnas till de behöriga tullmyndigheterna på den ort
–        där den sökande har sin huvudsakliga bokföring, i syfte att underlätta kontroller baserade på bokföringsmaterial, och där
åtminstone en del av den verksamhet som omfattas av tillståndet genomförs, eller
–        i annat fall, där varorna hänförs till den föreskrivna användningen för särskilda ändamål.
Dessa tullmyndigheter skall överlämna ansökan och tillståndsförslaget till de andra berörda tullmyndigheterna och dessa skall
inom 15 dagar bekräfta mottagandet.
De andra berörda tullmyndigheterna skall anmäla eventuella invändningar inom 30 dagar efter den dag då de mottog tillståndsförslaget.
Om invändningar anmäls inom denna period och någon enighet inte uppnås, skall ansökan avslås i de delar som invändningarna
avser.
Tullmyndigheterna får utfärda tillståndet om de inte har mottagit några invändningar mot tillståndsförslaget inom 30 dagar.
De tullmyndigheter som utfärdar tillståndet skall sända en kopia av det till alla andra beröra tullmyndigheter.
6.      Om två eller flera tullförvaltningar generellt sett har kommit överens om kriterierna och villkoren för beviljande av ett
enhetstillstånd, får dessa förvaltningar även komma överens om att ersätta samråd i förväg med endast en anmälan. En sådan
anmälan skall alltid vara tillräcklig när ett enhetstillstånd skall förnyas eller återkallas.”

Nationell rätt
I enlighet med artikel 292.3 i tillämpningsförordningen är det förenklade tillståndet föremål för ytterligare villkor i Förenade
kungariket. Dessa villkor fastställs i Förenade kungarikets integrerade tulltaxa (UK Tariff). I bilaga E2, volym 3, föreskrivs
följande:
”940069
1.      Varor som omfattas: Varor som importerats enligt det förenklade förfarandet för användning för särskilda ändamål till nedsatt
tullsats eller nolltullsats, under förutsättning att varorna hänförs till den föreskrivna användningen för särskilda ändamål
inom Europeiska gemenskapen …
…
9.       Anmärkningar
…
9.2      Avser endast brittisk tull
…
9.5      Denna tullförfarandekodex får endast användas för civila luftfartyg, flygplansmotorer och i särskilda fall. Den får inte användas
för regelbunden import.”
Förenade kungarikets integrerade tulltaxa uppdateras flera gånger om året och kan konsulteras gratis på skatte- och tullförvaltningens
kontor i Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland och i vissa offentliga bibliotek. Förvaltningen tillhandahåller
på begäran relevanta utdrag utan kostnad. Denna tulltaxa är inte gratis åtkomlig på Internet men kan erhållas från förvaltningen
genom ett årligt abonnemang.

Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Isaac är ett bolag, som bildats enligt brittisk rätt, med ett dotterbolag i Tyskland. Bolaget har ett kontor och en lagerlokal
i Förenade kungariket samt en lagerlokal och en distributionscentral i Tyskland. Det har fem anställda som arbetar med import
i Förenade kungariket samt ytterligare personal i Tyskland, där marknadsförings- och försäljningsverksamheten är baserad.
Isaacs huvudsakliga verksamhet består av import av cykeldelar från Kina. Samtliga delar importeras först till Förenade kungariket
och skickas omedelbart därefter till distributionscentralen i Tyskland.
Alla cykeldelar som Isaac importerade var ”essentiella cykeldelar” enligt förordning nr 2474/93 och undantagsförordningen
med avseende på utvidgningen av antidumpningstullen genom förordning nr 71/97.
Mellan den 18 november 2003 och den 11 april 2005 importerade Isaac vid 33 tillfällen cykelramar som bolaget deklarerade för
fri omsättning enligt förfarandet för kontroll av användning för särskilda ändamål, med hänvisning till tullförfarandekodexen
940069, i syfte att erhålla befrielse från antidumpningstull enligt artikel 14 c i undantagsförordningen. Vad beträffar de
33 importtillfällen som är aktuella i förevarande mål, har Isaac importerat färre än 300 enheter per månad under den aktuella
perioden.
Vid de 33 importtillfällena hade Isaac inte läst eller på annat sätt beaktat relevanta bestämmelser i tullkodexen, tillämpningsförordningen
eller undantagsförordningen. Isaac hade anställt en välrenommerad importagent för att ta hand om importformaliteterna.
Isaac hade inte erhållit något tillstånd för användning för särskilda ändamål enligt artikel 14 c i undantagsförordningen,
utan trodde sig kunna använda det förenklade tillstånd som föreskrivs i artikel 292.3 i tillämpningsförordningen.
Vid denna tidpunkt hade Isaac inte hört sig för hos skattemyndigheten angående frågan huruvida förfarandet för det förenklade
tillståndet kunde användas.
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs fann att Isaac inte hade det tillstånd som erfordras för att befrias från
antidumpningstull enligt artikel 14 c i undantagsförordningen och krävde uppbörd i efterhand med 161 120,76 GBP i tull och
28 196,13 GBP i mervärdesskatt.
Den 18 april 2006 ansökte Isaac om tillstånd enligt artikel 292.2 i tillämpningsförordningen. Bolaget beviljades tillståndet
med en retroaktiv verkan på ett år, vilket är vad som maximalt tillåts enligt artikel 294.3 i nämnda förordning. Det framställdes
således inte något krav på uppbörd i efterhand beträffande import som skett efter den 18 april 2005.
Efter överklagande från Isaac slog VAT and Duties Tribunal fast att Isaac kunde dra fördel av undantaget enligt artikel 212a
i tullkodexen, trots att bolaget inte hade erhållit något giltigt tillstånd för användning för särskilda ändamål och inte
var behörigt att använda det förenklade förfarandet, eftersom bolaget inte hade visat prov på påtaglig försummelse när det
ansåg att det förenklade förfarandet kunde tillämpas. Tullmyndigheterna överklagade detta beslut.
Mot denna bakgrund beslutade High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, att vilandeförklara målet och ställa
följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)      När en importör under omständigheter som dem i förevarande fall är etablerad och bedriver verksamhet i två medlemsstater och
importerar varor till den ena medlemsstaten för att därefter omedelbart transportera dem till den andra, ska det tillstånd
som krävs för användning för särskilda ändamål i syfte att beviljas befrielse från antidumpningstull enligt artikel 14 c i
[undantagsförordningen] anses omfatta fler än en tullmyndighet vid tillämpning av artikel 292.3 i [tillämpningsförordningen]?
2)      Om en importör under omständigheter som dem i förevarande fall inte erhöll det erforderliga tillståndet för att tillämpa förfarandet
för användning för särskilda ändamål enligt artikel 14 c i [undantagsförordningen], kan befrielse från antidumpningstull ändå
komma i fråga enligt artikel 212a i [tullkodexen]?
3)      Om den andra frågan besvaras jakande önskas svar på följande fråga: Vid bedömningen av om en näringsidkare, som befinner sig
i en situation som den som Isaac befinner sig i, har gjort sig skyldig till påtaglig försummelse,
a)      står det genom bestämmelserna i artikel 14 c i [undantagsförordningen] och artikel 292.3 i [tillämpningsförordningen] klart
att en näringsidkare som, genom att inte konsultera
Europeiska unionens officiella tidning
, underlät att ta reda på att det förenklade tillståndet inte var möjligt att erhålla på grund av att mer än en tullmyndighet
var inblandad har gjort sig skyldig till påtaglig försummelse?
b)      Om de relevanta bestämmelserna i stället ska anses komplicerade, åligger det då en näringsidkare att skaffa sig upplysningar
från skattemyndigheten innan importen genomförs? Är svaret på denna fråga beroende av om näringsidkaren själv, felaktigt,
ansåg att frågan hur bestämmelserna skulle tillämpas var klar och tydlig?
c)      Hur ska en näringsidkares erfarenhet bedömas i ett fall som Isaacs, då den huvudsakliga verksamheten består av import av cykeldelar
från Kina, företaget har fem anställda som sköter importen och likartad import har skett vid 33 tillfällen under en period
på 16 månader? Ska en sådan näringsidkare anses erfaren?
d)      Får skattemyndigheten i en medlemsstat vid bedömningen av om en näringsidkare, i en situation som den Isaac befinner sig i,
har gjort sig skyldig till påtaglig försummelse stödja sig på offentliggjorda normativa rättsakter såsom Förenade kungarikets
integrerade tulltaxa vilken, även om den finns tillgänglig för konsultation utan kostnad på vissa tullkontor och vissa offentliga
bibliotek, endast är tillgänglig över Internet mot betalning av en årlig abonnemangsavgift?”

Prövning av tolkningsfrågorna

Den första frågan
Den första frågan avser uttrycket ”ansökan endast omfattar en tullförvaltning” i artikel 292.3 i tillämpningsförordningen.
Den hänskjutande domstolen har ställt denna fråga för att få klarhet i huruvida det förfarande som föreskrivs i nämnda bestämmelse
kan utgöra ett tillstånd för en importör, som är etablerad och bedriver verksamhet i två medlemsstater och importerar varor
till den ena medlemsstaten för att därefter omedelbart transportera dem till den andra, så att importören befrias från antidumpningstull
enligt artikel 14 c i undantagsförordningen.
I artikel 292.1 första stycket i tillämpningsförordningen föreskrivs att beviljandet av gynnsam behandling i tullhänseende
är beroende av ett skriftligt tillstånd då varor omfattas av tullövervakning på grund av att de ska användas för särskilda
ändamål.
Som ett undantag till nämnda bestämmelse föreskrivs i artikel 292.3 i tillämpningsförordningen att tullmyndigheterna ”under
särskilda omständigheter” kan tillåta att deklarationen för övergång till fri omsättning utgör en ansökan om tillstånd.
Denna möjlighet förutsätter bland annat, enligt bestämmelsens första strecksats, att ”ansökan endast omfattar en tullförvaltning”.
För att avgöra om ansökan omfattar fler än endast en tullförvaltning i den mening som avses i artikel 292.3 första strecksatsen
i tillämpningsförordningen, under sådana omständigheter som de i målet vid den nationella domstolen, ska ramen för det tillstånd
som kan beviljas enligt denna bestämmelse beaktas.
Det ska härvid inledningsvis framhållas att artikel 14 i undantagsförordningen, vari det föreskrivs befrielse från antidumpningstull
i vissa situationer, har rubriken ”Befrielse under förbehåll att kontroll av användning för särskilda ändamål sker”.
Vidare förutsätter de minimis-undantaget, som är uppe till prövning i målet vid den nationella domstolen, enligt artikel 14 c
i nämnda förordning att det är fråga om ”färre än 300 enheter [varje månad]”. I bestämmelsen anges att antalet ”beräknas på
grundval av antalet [cykel]delar som deklareras av eller levereras till samtliga närstående parter eller till parter som har
kompensationsarrangemang med den parten”.
Vad beträffar det förfarande som ska följas med tillämpning av artikel 292 i tillämpningsförordningen, följer det av regelverket
att nämnda förfarande måste säkerställa en effektiv kontroll av de villkor som befrielsen är föremål för enligt artikel 14 c
i undantagsförordningen. Det ska härvid särskilt betonas att det i denna bestämmelse föreskrivs en kvantitativ begränsning
för varje månad och att det anges att antalet enheter beräknas med beaktande av samtliga närstående parter eller parter som
har kompensationsarrangemang med importören eller deklaranten.
I en sådan situation som den i målet vid den nationella domstolen, där en importör är etablerad och bedriver verksamhet i
två medlemsstater och importerar varor till den ena medlemsstaten för att därefter omedelbart transportera dem till den andra,
är det förenklade förfarandet som förutsätter att endast en tullförvaltning omfattas emellertid inte ägnat att säkerställa
en effektiv kontroll av de villkor som följer av artikel 14 c i undantagsförordningen.
Såsom Förenade kungarikets regering och Europeiska gemenskapernas kommission har gjort gällande, skulle inte den kvantitativa
begränsningen kunna kontrolleras på ett tillfredsställande sätt av endast Förenade kungarikets tullförvaltning. Den kvantitativa
begränsningen skulle lätt kunna kringgås vid import både till Förenade kungariket och till Tyskland. Dessutom måste kontrollen
av användningen för särskilda ändamål enligt artikel 82.1 i tullkodexen fortgå under hela den aktuella perioden, nämligen
en månad, för att en granskning ska kunna göras av om den kvantitativa begränsningen, det vill säga färre än 300 enheter per
månad, har iakttagits. När varorna omedelbart skickas till en andra medlemsstat kan dock inte tullmyndigheterna i den första
medlemsstaten på egen hand kontrollera efterlevnaden av den nämnda begränsningen. De är i stället beroende av att kunna samarbeta
med myndigheterna i den andra medlemsstaten. På så vis omfattas med nödvändighet fler än endast en tullförvaltning.
Mot bakgrund av det ovan anförda ska den första frågan besvaras enligt följande. Förfarandet enligt artikel 292.3 i tillämpningsförordningen
kan inte utgöra ett tillstånd för en importör som är etablerad och bedriver verksamhet i två medlemsstater och importerar
varor till den ena medlemsstaten för att därefter omedelbart transportera dem till den andra, så att importören befrias från
antidumpningstull enligt artikel 14 c i undantagsförordningen.

Den andra och den tredje frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artikel 212a i tullkodexen gör det möjligt
att bevilja befrielse från antidumpningstull för en importör som inte har erhållit det erforderliga tillståndet för att befrias
från en sådan tull, enligt artikel 14 c i undantagsförordningen, men har uppfyllt de materiella villkoren genom att ha iakttagit
den kvantitativa begränsningen.
Enligt artikel 212a i tullkodexen ska den gynnsamma behandling som föreskrivs i tullagstiftningen även tillämpas då en tullskuld
har uppkommit i enlighet med artiklarna 202–205, om den berörda partens uppträdande inte låter förmoda bedrägligt förfarande
eller påtaglig försummelse och om denne kan styrka att ”de övriga villkoren för tillämpning” av den gynnsamma behandlingen
är uppfyllda.
Den hänskjutande domstolen har förutsatt att en tullskuld, i detta fall en antidumpningstull, har uppkommit med stöd av artikel 204
i tullkodexen och att en befrielse från en sådan tull måste betraktas som ”en gynnsam behandling i tullhänseende” i den mening
som avses i artikel 212a i tullkodexen. Med hänsyn därtill ska det således fastställas huruvida den omständigheten att Isaac
iakttagit den kvantitativa begränsningen är tillräcklig för att dra slutsatsen att ”de övriga villkoren för tillämpning” i
den mening som avses i den sistnämnda bestämmelsen var uppfyllda.
Artikel 14 i undantagsförordningen, som antogs av lagstiftaren kort efter antagandet av förordning nr 82/97 varigenom artikel 212a
infördes i tullkodexen, hänvisar uttryckligen till de villkor som fastställs i artiklarna 291–304 i tillämpningsförordningen
genom att medge befrielse från den aktuella antidumpningstullen endast om nämnda villkor är uppfyllda. Ett av villkoren är
det i artikel 292 i tillämpningsförordningen angående utfärdandet av förhandstillstånd.
Mot bakgrund av dessa omständigheter kan det konstateras att lagstiftaren uttryckligen och specifikt har gjort befrielsen
beroende av att ett sådant tillstånd utfärdas. Om man ansåg att endast den omständigheten att importören iakttagit den kvantitativa
begränsningen enligt artikel 14 c i undantagsförordningen räckte för att dra slutsatsen att ”de övriga villkoren för tillämpning”
är uppfyllda, skulle dock en tillämpning av artikel 212a i tullkodexen i ett fall som det i målet vid den nationella domstolen
innebära att villkoret om förhandstillstånd förlorade all verkan. Eftersom det i artikel 14 i undantagsförordningen föreskrivs
en befrielse från antidumpningstull och bestämmelsen således ska tolkas restriktivt (se analogt, vad gäller tolkningen av
artikel 239 i tullkodexen, dom av den 11 november 1999 i mål C‑48/98, Söhl & Söhlke, REG 1999 s. I‑7877, punkt 52), bör denna
restriktivitet beaktas vid tolkningen av artikel 212a i tullkodexen.
Vidare har det ovannämnda förhandstillståndet en särskild betydelse inom ramen för det system som inrättats genom undantagsförordningen
i den mån som denna förordning gör det möjligt för tullmyndigheterna att vid tidpunkten för handlandet kontrollera att alla
krav som rör befrielsen från den aktuella antidumpningstullen är uppfyllda.
Tillämpningen av artikel 212a i tullkodexen kan, under dessa omständigheter, följaktligen inte leda till en sådan befrielse
från antidumpningstull som enligt artikel 14 i undantagsförordningen jämförd med artikel 292 i tillämpningsförordningen är
föremål för förfarandevillkor, även i ett sådant fall där dessa villkor inte är uppfyllda.
Mot bakgrund av det ovan anförda ska den andra frågan besvaras enligt följande. Artikel 212a i tullkodexen gör det inte möjligt
att bevilja befrielse från antidumpningstull för en importör som inte har förhandstillstånd för att befrias från en sådan
tull enligt artikel 14 c i undantagsförordningen.
Med hänsyn till svaret på den andra frågan behöver den tredje frågan inte besvaras.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande:
1)
Förfarandet enligt artikel 292.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter
för rådets förordning (EEG) nr 2913/92
om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1602/2000 av den 24 juli 2000,
kan inte utgöra ett tillstånd för en importör, som är etablerad och bedriver verksamhet i två medlemsstater och importerar
varor till den ena medlemsstaten för att därefter omedelbart transportera dem till den andra, så att importören befrias från
antidumpningstull enligt artikel 14 c i kommissionens förordning (EG) nr 88/97 av den 20 januari 1997 om bemyndigande av att
import av vissa cykeldelar med ursprung i Folkrepubliken Kina befrias från utvidgning genom rådets förordning (EG) nr 71/97
av den antidumpningstull som införs genom rådets förordning (EEG) nr 2474/93.
2)
Artikel 212a i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, i
dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2700/2000 av den 16 november 2000, gör det inte möjligt
att bevilja befrielse från antidumpningstull för en importör som inte har förhandstillstånd för att befrias från en sådan
tull enligt artikel 14 c i förordning nr 88/97.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: engelska.