CELEX: 62007TJ0102
Állami támogatások
Németország által részesedésszerzés és kölcsönkezesség formájában nyújtott támogatás
A támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító határozat
A Bizottság által jóváhagyott általános támogatási program
A nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalma
A nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatás
A támogatás összege
Indokolási kötelezettség

Jogi háttér és a jogvita előzményei
1.
A közösségi szabályozás
Az EK 87. cikk kimondja:
„(1)      Ha e szerződés másként nem rendelkezik, a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen
formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által
torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
[...]
(3)      A közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető:
a)      az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatás, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy
jelentős az alulfoglalkoztatottság;
[...]
c)      az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem
befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben […]”
A nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi
iránymutatás (HL 1999. C 288., 2. o., a továbbiakban: 1999. évi iránymutatás) 2. pontja kimondja:
„2.1. A »nehéz helyzetben lévő vállalkozás« fogalma
(4)      A Közösség nem határozta meg a »nehéz helyzetben lévő vállalkozás« fogalmát. Az iránymutatás alkalmazásában ugyanakkor a Bizottság
akkor tekint egy vállalkozást nehéz helyzetben lévőnek, ha az képtelen – akár saját erejéből, akár pedig a tulajdonosai/részvényesei
vagy a hitelezői által biztosított források révén – arra, hogy megállítsa a veszteségek halmozódását, amely a hatóságok külső
beavatkozása nélkül szinte teljes bizonyossággal azt eredményezné, hogy rövid‑ vagy középtávon feladja üzleti tevékenységét.
(5)      Ennek az iránymutatásnak az alkalmazásában valamely vállalkozás, függetlenül méretétől, illetve a körülményektől, akkor tekinthető
nehéz helyzetben lévőnek, ha:
a)      korlátolt felelősségi alapon működő társaság esetén törzstőkéjének több mint a fele nincs meg, és annak több mint egynegyede
az előző 12 hónap során veszett el;
vagy
b)      korlátlan felelősségű társaság esetén a társaság könyveiben kimutatott tőkének több mint a fele nincs meg, és annak több mint
egynegyede az előző 12 hónap során veszett el;
vagy
c)      a hazai jog szerint az adott vállalkozás – függetlenül a vállalkozási formától – megfelel a kollektív fizetésképtelenségi
eljárás kritériumainak.
(6)      Egy vállalkozás nehéz helyzetének szokásos jelei a növekvő veszteségek, a csökkenő forgalom, a felhalmozódó leltári készletek,
a fölös kapacitás, a csökkenő pénzforgalom, a növekvő adósságok, az emelkedő kamatköltségek és a zuhanó vagy nullára leírt
nettó eszközérték. Súlyos helyzetben nem kizárt, hogy a vállalkozás már fizetésképtelenné vált, vagy a hazai jog alapján kollektív
fizetésképtelenségi eljárást indítottak ellene. Az utóbbi esetben ez az iránymutatás az ilyen eljárással összefüggésben nyújtott
valamennyi olyan támogatásra vonatkozik, amelynek eredményeként a vállalkozás folytatni tudja üzleti tevékenységét. Egy nehéz
helyzetben lévő vállalkozás mindenesetre csak akkor jogosult támogatásra, ha igazolni lehet, hogy képtelen saját erejéből,
illetve a tulajdonosai/részvényesei vagy a hitelezők által biztosított források bevonásával talpra állni.
[...]”
A kis‑ és középvállalkozásokra (a továbbiakban: KKV‑k) vonatkozó támogatási programokat illetően az 1999. évi iránymutatás
4. pontja kimondja:
„4.1. Általános elvek
(64)      A Bizottság csak akkor engedélyezi a nehéz helyzetben lévő [KKV‑k] megmentését és/vagy szerkezetátalakítását célzó támogatási
programokat, ha az érintett vállalkozások megfelelnek a Közösség [KKV‑kra] vonatkozó meghatározásának. A következő különleges
rendelkezésekre is figyelemmel, ezeknek a programoknak az összeegyeztethetőségét a 2. és a 3. [pontban] ismertetett feltételek
alapján vizsgálják. Minden olyan támogatást, amelynek folyósítása program keretében történik, és amely nem felel meg az említett
feltételeknek, egyedileg kell bejelenteni, és előzetesen jóvá kell hagyatni a Bizottsággal.
4.2.      Támogathatóság
(65)      Amennyiben az adott ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló szabályok másként nem rendelkeznek, a [KKV‑k] részére a
jövőben jóváhagyott programok keretében nyújtott támogatások csak akkor mentesülnek az egyedi bejelentés kötelezettsége alól,
ha az érintett vállalkozás megfelel az (5) [bekezdésben] foglalt három követelmény közül legalább egynek. A három követelmény
egyikének sem megfelelő vállalkozásnak nyújtott támogatásról egyedi bejelentést kell küldeni a Bizottságnak annak megítélésére,
hogy az adott vállalkozás nehéz helyzetben lévőnek minősül‑e.
[...]”
Az 1999. évi iránymutatás 6. pontja az EK 88. cikk (1) bekezdése szerinti megfelelő intézkedésekre vonatkozik. A megmentési
vagy szerkezetátalakítási támogatási programok kiigazítását illetően kimondja:
„(94) A tagállamok kötelesek úgy kiigazítani azokat a létező megmentési és szerkezetátalakítási programjaikat, amelyeket 2000. június
30. után is fenn kívánnak tartani, hogy a fenti időpontot követően összhangban legyenek ezzel az iránymutatással és különösen
a 4. [pont] előírásaival.
(95)      Annak érdekében, hogy a Bizottság nyomon követhesse a kiigazítási folyamatot, a tagállamok kötelesek 1999. december 31‑ig
megküldeni a Bizottságnak az ilyen programok felsorolását. Ezt követően, és legkésőbb 2000. június 30‑ig elegendő információt
kell szolgáltatniuk a Bizottságnak ahhoz, hogy az ellenőrizhesse a programok iránymutatásnak megfelelő, tényleges módosítását.”
2.
A jóváhagyott támogatási program
A Bürgschaftsrichtlinien des Freistaates Sachsen für die Wirtschaft und die freien Berufe sowie die Land‑ und die Forstwirtschaft
(a Freistaat Sachsen által a gazdaság és a szabadfoglalkozások, valamint a mezőgazdaság és az erdőgazdálkodás számára nyújtott
kezességről szóló irányelvek) két típusú kezességről rendelkeznek: egyrészről a regionális működési és beruházási támogatás
címén nyújtott kezességekről (a továbbiakban: regionális támogatástípus), másrészről pedig a megmentési és szerkezetátalakítási
támogatás címén nyújtott kezességekről (a továbbiakban: megmentési és szerkezetátalakítási támogatástípus). Az Európai Közösségek
Bizottsága a Freistaat Sachsen említett irányelveit a 73/93. sz. állami támogatásról szóló, 1993. június 7‑i SG (93) D/9273
határozattal hagyta jóvá. Tehát jóváhagyott támogatási programról van szó (a továbbiakban: jóváhagyott támogatási program).
Az említett 1993. június 7‑i határozatban a Bizottság megjegyzi, hogy a vállalkozásoknak nyújtott azon kezességek, amelyek
kezese mint gondos gazdasági szereplő tudja, vagy tudnia kellene, hogy e vállalkozások nehéz helyzetben vannak, olyan támogatást
képeznek, amely nem tartozik a szóban forgó határozat hatálya alá, és amelyet egyedileg be kell jelenteni a Bizottságnak.
A jóváhagyott támogatási programot a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott
állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (HL 1994. C 368., 12. o., a továbbiakban: 1994. évi iránymutatás) 1994. évi
változatához igazították. Így 1996. március 13‑án a Bizottság elfogadta a Szász‑Anhalt, Alsó‑Szászország, Északrajna‑Vesztfália,
Rajnavidék‑Pfalz, Bajorország, Bréma, Mecklenburg‑Elő‑Pomeránia, Schleswig‑Holstein és Szászország tartományok kezességi programjai
keretében nehéz helyzetben lévő nagyvállalkozások javára szerkezetátalakítási projektekhez (ideértve a reorganizációs és konszolidációs
projekteket is) nyújtott állami kezességeknek a közös piaccal való összeegyeztethetőségéről szóló 96/475/EK határozatot (HL L 194.,
25. o.), amely kimondja, hogy a Freistaat Sachsenéhoz hasonló kezességi irányelv keretében nyújtott, nehéz helyzetben lévő
nagyvállalkozások szerkezetátalakítását célzó kezességeket egyedileg be kell jelenteni a Bizottságnak. A nehéz helyzetben
lévő vállalkozás fogalmának meghatározását illetően e határozat az 1994. évi iránymutatás kritériumaira utal. 1996. december
19‑i levelében a Németországi Szövetségi Köztársaság megerősítette, hogy az említett határozatot a Freistaat Sachsen megfelelően
végrehajtotta.
Mivel úgy vélték, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának meghatározása bizonytalan, a német hatóságok és a Bizottság
a német tartományok kezességi programjainak alkalmazása érdekében szükségesnek tartották e fogalom működőképessé tételét.
Ez képezte a Bizottság 1998. március 2‑i levelének tárgyát.
Az említett levélben a Bizottság megfelelő intézkedéseket javasolt a német tartományok kezességi irányelveinek, köztük a jóváhagyott
támogatási programnak az alkalmazásához, és többek között a következő meghatározást javasolta a nehéz helyzetben lévő vállalkozás
fogalmára (a továbbiakban: E 16/94 megfelelő intézkedés).
„A kezességre vonatkozó fent említett szabályok alkalmazásában valamely vállalkozást nehéz helyzetben lévőnek kell tekinteni,
ha a következő kritériumok egyike teljesül:
–        az érintett vállalkozás [a Konkursordnung (a csődeljárásról szóló német rendelet)] vagy [az Einführungsgesetz zur Insolvenzordnung
(fizetésképtelenségi rendtartás bevezetéséről szóló német törvény)] értelmében fizetésképtelen vagy túlzottan eladósodott;
–        személyegyesítő társaságok esetében a könyvelt sajáttőke több mint felét, tőketársaságok esetében pedig a törzstőke több mint
felét felemésztették a veszteségek [az Aktiengesetz (részvénytársaságokról szóló német törvény)] 92. §‑a és [a Gesetz betreffend
die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (a korlátozott felelősségű társaságokról szóló német törvény)] 49. §‑a értelmében,
és e tőke 25%‑a a kezességnyújtás iránti kérelmet megelőző tizenkét hónap során emésztődött fel.
Ezenkívül e fogalom alkalmazásakor a költségvetési jogra tekintettel figyelembe kell venni és a kezesnek minden egyes esetben
meg kell vizsgálnia [a következő elemeket]:
–        Kezesség – főszabály szerint – nem nyújtható, ha nagy valószínűséggel azzal kell számolni, hogy a kezesnek kell teljesítenie
(a Bund [Szövetség] költségvetési szabályaira vonatkozó átmeneti igazgatási útmutatások 39. §‑a és a tartományok költségvetési
szabályainak megfelelő rendelkezései); ebből következik, hogy a fent ismertetett kritériumok értelmében vett nehéz helyzetben
lévő vállalkozás javára csak akkor nyújtható kezesség, ha a kezes a kezességgel fedezett kölcsönt figyelembe vevő (független)
könyvvizsgáló által készített szakértői jelentés alapján megállapítja, hogy a kedvezményezett vállalkozás üzleti tevékenységének
folytatására vonatkozó kilátások pozitívak.
–        A kezesség nyújtásakor minden egyes konkrét esetben meg kell vizsgálni, hogy nem lehetséges‑e más finanszírozás a tőkepiacon.”
A Németországi Szövetségi Köztársaság az 1998. június 29‑i levelében megerősítette a nehéz helyzetben lévő vállalkozás e fogalommeghatározásának
használatát.
Egyébiránt a Bizottság a Németországi Szövetségi Köztársaságnak küldött 1998. november 11‑i levelében a nehéz helyzetben lévő
vállalkozás fogalmát illetően kifejtette:
„A még véglegesen nem tisztázott kérdéseket illetően, és különösen a nehéz helyzetben lévő vállalkozás meghatározásának, valamint
a
de minimis
szabálynak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások számára nyújtott kezességekre történő alkalmazásának kérdését illetően a
Bizottság javasolja, hogy várják meg a megmentési és szerkezetátalakítási támogatásokról szóló iránymutatás módosítását. E
döntés meghozatala után a függőben maradt kérdéseket a szükséges mértékben az iránymutatáshoz igazítják.”
A jóváhagyott támogatási programot ezt követően az 1999. évi iránymutatáshoz igazították. Az 1999. évi iránymutatás 6. pontjában
említett megfelelő intézkedésekkel (lásd a fenti 4. pontot) összhangban a Németországi Szövetségi Köztársaság az 1999. december
1‑jei levelében megküldte a Bizottságnak azon támogatási programok listáját, amelyek 2000. június 30‑a után is hatályban maradtak,
és amelyeket így az említett megfelelő intézkedésekhez kellett igazítani (a továbbiakban: 1999. december 1‑jei levél). E lista
tartalmazta a jóváhagyott támogatási programot. 2000. január 20‑i levelében (a továbbiakban: 2000. január 20‑i levél) a Németországi
Szövetségi Köztársaság elfogadta az említett megfelelő intézkedéseket. Ezenkívül az 1999. évi iránymutatás (95) bekezdésének
megfelelően a Németországi Szövetségi Köztársaság e tárgyra vonatkozóan különböző dokumentumokat is küldött a Bizottságnak
(a 2000. június 30‑i és december 11‑i, valamint a 2001. március 26‑i levél), amelyek tanúsítják a létező német támogatási
programoknak az említett megfelelő intézkedésekhez való igazítását.
Ezzel összefüggésben a Németországi Szövetségi Köztársaság 2000. június 30‑i levelében (a továbbiakban: 2000. június 30‑i
levél) megküldte továbbá a Prüfraster für staatliche Bürgschaften aus den Bürgschaftsrichtlinien des Bundes und der Ländert
is (a Szövetség és a tartományok kezességi irányelveiben foglalt állami kezességek ellenőrzési táblázata, a továbbiakban:
ellenőrzési táblázat).
3.
A kérdéses vállalkozások
A Biria‑csoport a kerékpárgyártási és –forgalmazási ágazatban folytatta tevékenységeit.
A T‑120/07. sz. ügy elsőrendű felperese, az MB Immobilien Verwaltungs GmbH (a továbbiakban: MB Immobilien) az (új) Biria AG‑nak,
a Biria‑csoport korábbi anyavállalatának a jogutódja.
Az új Biria AG 2003‑ban a (korábbi) Biria AG és a Sachsen Zweirad GmbH egyesüléséből keletkezett, és először a Biria GmbH,
majd az (új) Biria AG nevet viselte. Az (új) Biria AG kizárólagos tulajdonosa Mehdi Biria volt.
A T‑120/07. sz. ügy másodrendű felperese, az MB System GmbH & Co. KG a Bike Systems GmbH & Co., Thüringer Zweiradwerk KG (a
továbbiakban: Bike Systems) jogutódja, amely a Biria‑csoport egyik legjelentősebb vállalkozása volt. Az MB System kizárólag
kerékpárokat gyártott, míg a csoport másik vállalkozása azok forgalmazásáért volt felelős.
4.
A kérdéses intézkedések
2001 márciusa és 2003 decembere között a Biria‑csoport három pénzügyi hozzájárulást kapott.
Először is 2001 márciusában a gbb Beteiligungs AG (a továbbiakban: gbb), amely a Deutsche Ausgleichsbank, a német gazdaság
javára közérdekű szubvenciókat nyújtó német közbank leányvállalata, a Bike Systems vállalkozásba 2010 végéig tartó futamidővel
hozzávetőleg 2 070 732 euró csendes betétet vitt be (a továbbiakban: 1. intézkedés).
Másodszor 2003. március 23‑án a Freistaat Sachsen a jóváhagyott támogatási program értelmében 80%‑os kezességet vállalt a
Sachsen Zweirad javára nyújtott 5,6 millió euró működési hitelre, amelynek lejáratát eredetileg 2008 végében állapították
meg (a továbbiakban: 2. intézkedés). E kezességet 2004. január 5‑én visszaadták, és a Biria GmbH javára nyújtott kezesség
váltotta fel (lásd a lenti 20. pontot).
Harmadszor 2003. december 9‑én a Freistaat Sachsen 2004. január 5‑től kezdődő hatállyal szintén a jóváhagyott támogatási program
értelmében 80%‑os kezességet vállalt a Biria GmbH javára nyújtott 24 875 000 euró működési hitelre (a továbbiakban: 3. intézkedés)
azon feltétellel, hogy a 2. intézkedés keretében a Sachsen Zweiradnak nyújtott kezességet visszaadják.
5.
A közigazgatási eljárás
2003 júliusában és augusztusában a Bizottság panaszokat kapott, amelyek a Biria‑csoportnak nyújtott kezességet és a csoport
vállalkozásaiban való állami részesedéseket kifogásolták.
2003. szeptember 9‑i levelében a Bizottság információkat kért a Németországi Szövetségi Köztársaságtól. Ez utóbbi a kérésnek
eleget tett.
2004. október 18‑án a Bizottság további információk nyújtására vonatkozó rendelkezést címzett a Németországi Szövetségi Köztársasághoz,
mivel kétségei merültek fel azzal kapcsolatban, hogy a Biria‑csoportnak nyújtott támogatási intézkedések megfelelnek‑e azoknak
a támogatási programoknak, amelyek alapján azokat állítólag nyújtották. E rendelkezésre válaszolva a Németországi Szövetségi
Köztársaság 2005. január 31‑i levelében további információkat közölt (a továbbiakban: 2005. január 31‑i levél). 2005. január
31‑i levelében a Németországi Szövetségi Köztársaság tudatta a Bizottsággal, hogy a 3. intézkedést is a jóváhagyott támogatási
program alapján nyújtották.
2005. október 20‑án a Bizottság három állítólagos állami támogatással kapcsolatban megindította a hivatalos vizsgálati eljárást.
Ugyanazon határozatában a Bizottság megállapította, hogy több más, állítólag jogellenes intézkedés nem minősül állami támogatásnak,
vagy azokat jóváhagyott támogatási program alapján, azzal összhangban nyújtották. E határozatot közzétették az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
(HL C 2., 14. o). A Bizottság valamennyi érdekelt felet felszólította, hogy küldjék meg az esetleges támogatásokra vonatkozó
észrevételeiket. Több panaszos társaság is megküldte észrevételeit, amelyeket a 2006. február 6‑i és március 2‑i levélben
közöltek a Németországi Szövetségi Köztársasággal, és amelyekre ez utóbbi a 2006. április 5‑i és május 12‑i levelében válaszolt.
A Németországi Szövetségi Köztársaság 2006. január 23‑i levelében (a továbbiakban: 2006. január 23‑i levél) küldte meg a hivatalos
vizsgálati eljárás megindításával kapcsolatos észrevételeit.
2006. február 6‑i levelében a Bizottság információkat kért a Németországi Szövetségi Köztársaságtól, melyeket az a 2006. április
5‑i levelében küldött meg. A Bizottság 2006. július 19‑én további információkat kért, amelyeket a Németországi Szövetségi
Köztársaság 2006. szeptember 25‑i levelében küldött meg.
6.
A megtámadott határozat
2007. január 24‑én a Bizottság elfogadta a Németország által a Biria‑csoportnak nyújtott C 38/2005 (ex NN 52/2004) állami
támogatásról szóló 2007/492/EK határozatot (HL L 183., 27. o., a továbbiakban: megtámadott határozat). A megtámadott határozat
rendelkező része kimondja:
„1. cikk
A [Németországi Szövetségi Köztársaság] által a [Bike Systems], a [Sachsen Zweirad] és a Biria GmbH (ma Biria AG) részére
nyújtott állami támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal. A támogatás a következő intézkedésekre terjedt ki:
a)      1. intézkedés: 2 070 732 eurónyi csendes betét a [Bike Systems] vállalatban. A támogatási elem megegyezik az 1000 bázisponttal
kiegészített referenciakamat és a csendes betét ellentételezésének (a fix ellentételezés [helyesen: fix kamat] és a változó
ellentételezés felének összege) különbségével;
b)      2. intézkedés: a [Sachsen Zweirad] javára vállalt 4 480 000 eurónyi kezesség. A támogatási elem megegyezik a 800 bázisponttal
kiegészített referenciakamatnak és annak a kamatnak a különbségével, amely mellett a kezességgel fedezett kölcsönt nyújtották;
c)      3. intézkedés: a Biria GmbH (ma Biria AG) javára vállalt 19 900 000 eurónyi kezesség. A kezesség támogatási eleme megegyezik
a 700 bázisponttal kiegészített referenciakamatnak és annak a kamatnak a különbségével, amely mellett a kezességgel fedezett
kölcsönt nyújtották.
2. cikk
(1)      [A Németországi Szövetségi Köztársaság] minden szükséges intézkedést megtesz annak érdekében, hogy az 1. cikkben említett,
jogellenesen rendelkezésre bocsátott támogatást visszatéríttesse a kedvezményezettől.
(2)      A csendes betétet és a Biria GmbH (ma Biria AG) javára vállalt kezességet e határozat közzétételétől számított két hónapon
belül meg kell szüntetni.
[...]”
A megtámadott határozat alátámasztására felhozott indokok lényegében a következők. Az 1. intézkedést illetően a Bizottság
úgy vélte, hogy a gbb általi részesedésszerzés az államnak tudható be, és előnyhöz juttatja a Bike Systems vállalkozást, mivel
ez utóbbi azt a piacon nem tudta volna ugyanezen feltételekkel megkapni. Az [EK] 87. és [EK] 88. [cikknek] a kezességvállalás
formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló közleményének (HL 2000. C 71., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás
8. fejezet, 1. kötet, 369. o.) 3.2. pontjára támaszkodva a Bizottság úgy vélte, hogy e részesedés egészét támogatási elemnek
kell tekinteni, mivel a Bike Systems a részesedésszerzéskor nehéz helyzetben volt, és az ezzel kapcsolatos kockázat olyan
nagy volt, hogy egyetlen piacgazdasági befektető sem szerezte volna meg e részesedést. A 2. és 3. intézkedést illetően a Bizottság
úgy vélte, hogy a kedvezményezettek olyan nagyvállalkozások, amelyek az 1999. évi iránymutatás – és különösen annak (6) bekezdése –
kritériumai szerint nehéz helyzetben voltak, amikor a kérdéses kezességeket nyújtották. Az említett kezességek tehát nem tartoztak
a jóváhagyott támogatási program hatálya alá, hanem azokat egyedileg be kellett volna jelenteni a Bizottságnak. Ezenkívül
az 1., 2. és 3. intézkedést illetően megállapította, hogy az EK 87. cikk (2) és (3) bekezdésében foglalt eltérések nem alkalmazhatók,
és hogy közelebbről semmilyen információt nem küldtek neki különösen az 1999. évi iránymutatás által megkövetelt szerkezetátalakítási
terv végrehajtását illetően. A 2. és 3. intézkedés vonatkozásában a Bizottság a megtámadott határozatban továbbá megjegyzi,
hogy mivel a Sachsen Zweirad 1996 áprilisában és 1998 márciusában szerkezetátalakítás támogatásban részesült, a kérdéses két
kezesség nyújtásakor nem tartották be az egyszeri támogatás elvét, mivel a szerkezetátalakítás vége óta kevesebb mint tíz
év telt el, és a jelen ügyben nem áll fenn semmilyen rendkívüli körülmény. A Bizottság szerint az 1999. évi iránymutatást
tehát nem tartották be.

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2007. április 5‑én és 16‑án benyújtott, a T‑102/07., illetve T‑120/07. ügyszám alatt nyilvántartásba
vett keresetleveleikkel egyrészről a Freistaat Sachsen, másrészről pedig az MB Immobilien és az MB System előterjesztették
a jelen kereseteket.
A Törvényszék Hivatalához 2007. augusztus 13‑án benyújtott külön beadványban az MB Immobilien ideiglenes intézkedés iránti
kérelmet terjesztett elő a megtámadott határozat végrehajtásának felfüggesztése érdekében. E kérelmet a Törvényszék elnöke
2007. október 11‑i végzésében elutasította, a költségekről pedig egyelőre nem határozott.
A Törvényszék negyedik tanácsának elnöke 2008. november 24‑i végzésében az eljárási szabályzat 50. cikke értelmében a felek
meghallgatását követően a szóbeli szakasz lefolytatása és ítélethozatal céljából elrendelte a T‑102/07. és T‑120/07. sz. ügyek
egyesítését.
A T‑102/07. sz. ügyben a Freistaat Sachsen azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        a 2. és 3. intézkedést illetően semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A T‑120/07. sz. ügyben az MB Immobilien és az MB System azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        a megtámadott határozatot semmisítse meg;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A T‑102/07. sz. ügyben a Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        a keresetet utasítsa el;
–        a Freistaat Sachsent kötelezze a költségek viselésére.
A T‑120/07. sz. ügyben a Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        a keresetet utasítsa el;
–        az MB Immobilient és az MB Systemet kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről
A T‑102/07. sz. ügyben benyújtott kereset három jogalapra épül. Az első jogalap a közösségi jognak a jóváhagyott támogatási
program téves értelmezése miatti megsértésén alapul. E jogalap három részből áll. Az első részben a Freistaat Sachsen vitatja
az E 16/94 megfelelő intézkedés alkalmazásának hiányát. A második részben az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozik.
A harmadik részben úgy érvel, hogy az érintett vállalkozások nem minősülnek a jóváhagyott támogatási program értelmében nehéz
helyzetben lévő vállalkozásoknak. A második jogalap a kérdéses vállalkozások nehézségeit illetően a tényállás téves értékelésén
alapul. E jogalap két részből áll. Az első részben a Freistaat Sachsen azt állítja, hogy a megtámadott határozat ellentétes
a Bizottság gyakorlatával. A második részben az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében foglalt kritériumok téves értékelésére
hivatkozik. A harmadik jogalap a támogatási elem összegét illetően az indokolási kötelezettség megsértésén alapul.
A T‑120/07. sz. ügyben benyújtott kereset szintén három jogalapra épül. Az első jogalap a közösségi jognak a jóváhagyott támogatási
program téves értelmezése miatti megsértésén alapul. A második jogalap a kedvezményezett vállalkozások nehézségeit illetően
a tényállás téves értékelésén alapul. A harmadik jogalap az indokolási kötelezettség megsértésén alapul. E jogalap négy részből
áll. Az első részben az MB Immobilien és az MB System azt állítja, hogy a Bizottság indokolás nélkül eltért az 1999. évi iránymutatástól.
A második részben az E 16/94 megfelelő intézkedést illetően hivatkoznak az indokolási kötelezettség megsértésére. A harmadik
részben kifogásolják azon tényt, hogy a Bizottság nem indokolta meg az E 16/94 megfelelő intézkedéstől való eltérésre vonatkozó
döntését. A negyedik részben az indokolási kötelezettségnek a visszatéríttetendő támogatások értékének megállapítása során
elkövetett súlyos megsértésére hivatkoznak.
Meg kell állapítani, hogy a Freistaat Sachsen által a T‑102/07. sz. ügyben benyújtott kereset keretében előadott érvek, valamint
az MB Immobilien és az MB System által a T‑120/07. sz. ügyben benyújtott kereset keretében előadott érvek nagymértékben fedik
egymást, még akkor is, ha a Freistaat Sachsen kifogásai csak a 2. és 3. intézkedésre vonatkoznak, míg az MB Immobilien és
az MB System kifogásai az 1. intézkedést is érintik. Kifogásaik lényegében először is – a 2. és 3. intézkedést illetően –
a jóváhagyott támogatási program amiatti megsértésére vonatkoznak, mert a Bizottság állítólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak
nem az E 16/94 megfelelő intézkedésben szereplő szűkebb fogalommeghatározását, hanem az 1999. évi iránymutatásban foglalt
fogalmát és különösen a (6) bekezdésében felsorolt ténykörülményeket alkalmazta. Másodszor a felperesek előadják, hogy a Bizottság
a kedvezményezett vállalkozások nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak való minősítésekor nyilvánvaló mérlegelési hibákat
követett el. Harmadszor megsértette az indokolási kötelezettséget. A felperesek kifogásai az alábbiakban ebben a sorrendben
kerülnek megvizsgálásra.
1.
A nehéz helyzetben lévő vállalkozás E 16/94 megfelelő intézkedésben szereplő fogalommeghatározása alkalmazásának hiányára
alapított kifogásokról

A felek érvei
A felperesek nem vitatják, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozások ki vannak zárva a jóváhagyott támogatási program regionális
támogatástípusából. Lényegében azonban azt állítják, hogy a Bizottságnak az E 16/94 megfelelő intézkedés kritériumaira, nem
pedig az 1999. évi iránymutatás (4)–(6) bekezdésében foglalt, állítólag tágabb kritériumokra kellett volna alapoznia azon
elemzését, miszerint a 2. és 3. intézkedés kedvezményezett vállalkozásai nehéz helyzetben voltak.
A Freistaat Sachsen szerint a Bizottság az ítélkezési gyakorlatra tekintettel köteles volt megvizsgálni a 2. és 3. intézkedést
a jóváhagyott támogatási program feltételei alapján (a Bíróság C‑47/91. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1994. október
5‑én hozott ítélete [EBHT 1994., I‑4635. o.]. Márpedig a megtámadott határozatban a Bizottság a 2. és 3. intézkedésnek a jóváhagyott
támogatási programmal való összeegyeztethetetlenségét nem a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának az E 16/94 megfelelő
intézkedésből eredő meghatározása alapján, hanem az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében foglalt kritériumok alapján állapította
meg. Így a Bizottság túlértékelte mérlegelési jogkörének terjedelmét egy olyan támogatási program konkrét alkalmazása keretében,
amelyet pedig előzetesen jóváhagyott.
A Freistaat Sachsen emlékeztet arra, hogy a jóváhagyott támogatási program két típust tartalmaz: egyrészről a regionális támogatástípust,
másrészről pedig a megmentési és szerkezetátalakítási támogatástípust. A 2. és 3. intézkedést a regionális támogatástípus
keretében nyújtották, így a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának az E 16/94 megfelelő intézkedésből eredő meghatározását
kellett volna alkalmazni.
Először is a Freistaat Sachsen az 1999. évi iránymutatás előtt fennálló tények értelmezésére és az akkori levélváltásra támaszkodik.
Ekképpen úgy érvel, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmát kezdetben az SG (93) D/9273 határozatban úgy határozták
meg, hogy az minden olyan vállalkozásra vonatkozik, amelynek kezese mint gondos gazdasági szereplő tudja vagy tudnia kellene,
hogy e vállalkozás nehéz helyzetben van.
A Freistaat Sachsen szerint a Bizottság a több német tartomány, köztük a Freistaat Sachsen kezességi programjai keretében
nehéz helyzetben lévő nagyvállalkozások javára szerkezetátalakítási projektekhez nyújtott kezességekről szóló 96/475 határozatban
úgy döntött, hogy a nehéz helyzetben lévő nagyvállalkozásoknak nyújtott kezességeknek egyedi bejelentés tárgyát kell képezniük.
Ebből következik, hogy a jóváhagyott támogatási program megmentési és szerkezetátalakítási támogatástípusa keretében már csak
nehéz helyzetben lévő KKV‑k számára lehet kezességet nyújtani. A Freistaat Sachsen szerint a jóváhagyott támogatási program
regionális támogatástípusát ez nem érintette, amit az 1996. december 19‑i levél is megerősít (lásd a fenti 6. pontot).
Továbbá a Freistaat Sachsen előadja, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Bizottság közötti levélváltásból, többek
között az 1998. március 2‑i levél (lásd a fenti 7. pontot) olvasatából kitűnik, hogy hasonló kezességi programok több tagállamban,
valamint szövetségi szinten is léteztek. A regionális támogatás eszközének jelentősége miatt operatív módon körül kellett
határolni az „egészséges vállalkozás” fogalmát. A Freistaat Sachsen szerint ennek érdekében a Bizottság és a Németországi
Szövetségi Köztársaság között számos megbeszélésre és hosszú levélváltásra került sor, amelyet csak úgy sikerült lezárni,
hogy a Bizottság javaslatot tett a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának az E 16/94 megfelelő intézkedés szerinti meghatározására.
Az E 16/94 megfelelő intézkedés újból meghatározta a nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak a regionális támogatásokból való
kizárását. Ettől kezdve a regionális támogatásokból való részesülésből ki vannak zárva egyrészről azon vállalkozások, amelyek
megfelelnek az ezt követően az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésébe felvett egyértelmű kritériumoknak, másrészről pedig
azon vállalkozások, amelyek esetében fennáll annak a veszélye, hogy a kezesnek kell teljesítenie. E fogalommeghatározást azóta
már nem módosították.
A Freistaat Sachsen kiemeli továbbá, hogy az 1998. november 11‑i levélben (lásd a fenti 10. pontot) a Bizottság megjegyezte,
hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalommeghatározásának kérdése még nincs véglegesen tisztázva, de a jogbiztonság
érdekében alkalmazni kell az E 16/94 megfelelő intézkedés kritériumait.
Másodszor a Freistaat Sachsen úgy érvel, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Bizottság között az 1999. évi iránymutatás
után bekövetkezett levélváltás semmilyen változtatást nem eredményezett a nehéz helyzetben lévő vállalkozás E 16/94 megfelelő
intézkedésben szereplő fogalommeghatározásának a jóváhagyott támogatási program regionális támogatástípusára való alkalmazását
illetően.
A Freistaat Sachsen szerint az 1999. december 1‑jei levél kizárólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott megmentési
és szerkezetátalakítási támogatásokra vonatkozik. Ugyanígy a 2000. január 20‑i levél is, amelyben a Németországi Szövetségi
Köztársaság elfogadta az 1999. évi iránymutatás 6. pontjában foglalt megfelelő intézkedéseket, mivel az említett megfelelő
intézkedések is csak a megmentési és szerkezetátalakítási támogatásokra vonatkozó támogatási programokat érintik. E levélből
kitűnik továbbá, hogy a nehéz helyzetben lévő KKV‑kra az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésében szereplő meghatározást kell
alkalmazni.
A 2000. június 30‑i levélben megküldött dokumentumok is kizárólag a megmentési és szerkezetátalakítási támogatási programokra
vonatkoznak. Az ellenőrzési táblázat 3.5. pontja összefoglalja a regionális programokat, illetve programtípusokat. A 4. pont
azonban kizárólag a megmentési és szerkezetátalakítási támogatásokat szabályozza. Ez vonatkozik a 4. pont későbbi módosításaira
is, amelyek ezt követően a Bizottság és a német kormány közötti levélváltás tárgyát képezték.
Harmadszor a Freistaat Sachsen úgy véli, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának a jóváhagyott támogatási program
regionális támogatástípusa, illetve megmentési és szerkezetátalakítási támogatástípusa keretében való két, kismértékben eltérő
meghatározása az említett típusok különböző célkitűzéseiből ered.
A megmentési és szerkezetátalakítási támogatástípus arra irányul, hogy kizárólag az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésében
foglalt kritériumoknak megfelelő KKV‑k részesülhessenek megmentési és szerkezetátalakítási támogatásban. A Freistaat Sachsen
megjegyzi, hogy a regionális támogatástípus esetében a vállalkozások akkor részesülhettek regionális támogatásban, ha nem
voltak nehéz helyzetben az E 16/94 megfelelő intézkedés szerint, azaz az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésében foglalt kritériumoknak
megfelelő, egyértelműen meghatározott kritériumok szerint, vagy pedig ha nem volt valószínű, hogy a kezesnek kell teljesítenie.
Végül a Freistaat Sachsen előadja, hogy a vállalkozás nehézségeinek az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében felsorolt ténykörülményei
kevéssé meghatározottak ahhoz, hogy a tervezett támogatási intézkedés fennálló programmal való összeegyeztethetőségének a
tagállamok általi értékelését szolgáló kritériumoknak minősüljenek.
Az MB Immobilien és az MB System előadják, hogy a Bizottságnak a 2. és 3. intézkedést a jóváhagyott támogatási program feltételei
alapján kellett volna megvizsgálnia, és e tekintetben az E 16/94 megfelelő intézkedésre is hivatkoznak. Kiemelik, hogy az
E 16/94 megfelelő intézkedés feltételei szűkebben vannak megfogalmazva, mint az 1999. évi iránymutatás feltételei. Az említett
iránymutatás értelmében vett ténykörülmények helyett az E 16/94 megfelelő intézkedésben lefektetett költségvetési jogi kritérium
alkalmazandó a jelen ügyben. E kritérium szerint nem nyújtható kezesség, ha nagy valószínűséggel azzal kell számolni, hogy
a kezesnek kell teljesítenie. A Németországi Szövetségi Köztársaság e meghatározást elfogadta, és mind a Freistaat Sachsennek,
mind pedig a kedvezményezetteknek azzal kellett számolniuk, hogy a jóváhagyott támogatási program különös programként kerül
alkalmazásra.
Az MB Immobilien és az MB System előadja, hogy a jóváhagyott támogatási programnak az 1999. évi iránymutatáshoz való igazítása
csak a megmentési és szerkezetátalakítási támogatástípusra vonatkozik. A Bizottság javasolta, hogy a nagyvállalkozások javára
nyújtott valamennyi kezességet – céljától függetlenül – jelentsék be, hallgat azonban arról, hogy a Németországi Szövetségi
Köztársaság e javaslatot elutasította. E kérdést még nem tisztázták véglegesen.
Az MB Immobilien és az MB System szerint a jóváhagyott támogatási program értelmében vett nehéz helyzetben lévő vállalkozások
javára hozott megmentési és szerkezetátalakítási intézkedéseket segítő kezességeket a KKV‑kra korlátozták. A regionális működési
és beruházási támogatásokat illetően az E 16/94 megfelelő intézkedésben foglaltak szerint az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésében
foglalt szigorú kritériumok alkalmazását olyan kettős költségvetési feltétellel kell kiegészíteni, miszerint nem nyújtható
kezesség, ha nagyon valószínű, hogy a kezesnek kell teljesítenie, és ennélfogva nehéz helyzetben lévő vállalkozások számára
csak akkor nyújtható kezesség, ha a kezes független könyvvizsgáló által készített szakértői jelentés alapján megállapítja,
hogy a kedvezményezett vállalkozás a kezességgel fedezett kölcsönre figyelemmel jó eséllyel folytatni tudja tevékenységét.
Továbbá a nehéz helyzetben lévő nagyvállalkozásoknak nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási támogatások bejelentésére
vonatkozó, a 96/475 határozatból eredő kötelezettséget illetően az MB Immobilien és az MB System úgy érvel, hogy a Németországi
Szövetségi Köztársaság e kötelezettséget a két típust illetően csak Baden‑Württemberg (Németország) és Hamburg (Németország)
vonatkozásában fogadta el. A regionális támogatástípust illetően a 96/475 határozat nem érintette a jóváhagyott támogatási
programot. Következésképpen az ilyen kezességek megengedhetőségének megvizsgálását lehetővé tevő kritérium a fent említett
költségvetési kritérium maradt, és azt nem váltották fel az 1999. évi iránymutatásban említett ténykörülmények.
A Bizottság e kifogások elutasítását kéri. Vitatja az E 16/94 megfelelő intézkedés alkalmazhatóságát, és azt állítja, hogy
a megtámadott határozatban helyesen alkalmazta az 1999. évi iránymutatás (4)–(6) bekezdésében foglalt kritériumokat.

A Törvényszék álláspontja
Meg kell állapítani, hogy a felperesek nem vitatják, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozások ki vannak zárva a jóváhagyott
támogatási program regionális támogatástípusából. Azt állítják azonban, hogy a Bizottság a 2. és 3. intézkedést illetően nem
alapíthatta a megtámadott határozatot a nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak az 1999. évi iránymutatás (4)–(6) bekezdéséből
eredő meghatározására, hogy így kizárja a kérdéses vállalkozásokat a regionális támogatástípus alkalmazásából, hanem az E 16/94
megfelelő intézkedésben foglalt, még inkább megszorító meghatározást kellett volna alkalmaznia. A Németországi Szövetségi
Köztársaság ugyanis a jóváhagyott támogatási program regionális támogatástípusa vonatkozásában nem fogadta el ezen, az 1999. évi
iránymutatásban foglalt, állítólag tágabb meghatározást. Továbbá az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében szereplő ténykörülmények
kevéssé meghatározottak ahhoz, hogy a tagállamok értékelhessék a pénzügyi intézkedéseknek valamely jóváhagyott támogatási
programmal való összeegyeztethetőségét.
A Bizottság mérlegelési mozgásterét illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság nem vizsgálhatja meg azonnal közvetlenül
az EK‑Szerződés alapján az olyan egyedi támogatást, amelyet állítólag valamely korábban engedélyezett program alapján nyújtottak.
Bármiféle eljárás megindítása előtt először is annak ellenőrzésére kell szorítkoznia, hogy a támogatás része‑e az általános
programnak, és megfelel‑e a programot jóváhagyó határozatban meghatározott feltételeknek. Ha nem így járna el, a Bizottság
minden egyes egyedi támogatás vizsgálata során megváltoztathatná a támogatási programot jóváhagyó határozatát, amely már feltételezte
az EK 87. cikk szerinti vizsgálatot (lásd ebben az értelemben a fenti 40. pontban hivatkozott Olaszország kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 24. pontját).
Az általános programot jóváhagyó határozatban meghatározott feltételeket szigorúan és kiszámíthatóan alkalmazó támogatás ezért
létező támogatásnak tekintendő, amelyet nem kell bejelenteni a Bizottságnak, és amelyet az EK 87. cikk alapján sem kell megvizsgálni
(a Bíróság C‑321/99. P. sz., ARAP és társai kontra Bizottság ügyben 2002. május 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑4287. o.]
83. pontja és a Törvényszék T‑176/01. sz., Ferriere Nord kontra Bizottság ügyben 2004. november 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2004.,
II‑3931. o.] 51. pontja).
Ugyanakkor azon intézkedések, amelyek nem tartoznak a hivatkozott általános programok hatálya alá, olyan új támogatásoknak
minősülnek, amelyeknek a közös piaccal való összeegyeztethetőségét a Bizottság vizsgálatának kell alávetni. Az EK [88.] cikk
alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 2. cikkéből ugyanis kitűnik, hogy „a […] tagállam az új támogatás
nyújtására vonatkozó tervezeteket kellő időben bejelenti a Bizottságnak”.
Ezenkívül ki kell emelni, hogy a Bizottság által valamely támogatásnak az érintett programmal való összeegyeztethetőségére
vonatkozóan hozott határozat a Bizottság azon kötelezettsége teljesítésének körébe tartozik, hogy biztosítsa az EK 87. cikk
és az EK 88. cikk alkalmazását. Így valamely támogatás e programmal való összeegyeztethetőségének a Bizottság általi vizsgálata
nem minősül a Bizottság hatásköreinek keretét túllépő kezdeményezésnek. Ennélfogva a Bizottság által végzett értékelést nem
korlátozhatja a támogatást nyújtó nemzeti hatóságok által végzett értékelés.
Ami azon érvet illeti, miszerint a Németországi Szövetségi Köztársaság a jóváhagyott támogatási program regionális támogatástípusa
vonatkozásában nem fogadta el a nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak az 1999. évi iránymutatás (4)–(6) bekezdéséből eredő
meghatározását, a 659/1999 rendelet 17. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy a Bizottság az érintett tagállamtól minden szükséges
információt megkap az EK 88. cikk (1) bekezdése szerinti létező támogatási programoknak a tagállamokkal együttműködésben végzett
felülvizsgálatához. Amennyiben a nyújtott információ alapján a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a létező támogatási
program nem, vagy többé már nem egyeztethető össze a közös piaccal, ajánlást készít, amelyben megfelelő intézkedéseket javasol
az érintett tagállamnak a létező támogatási programnak a 659/1999 rendelet 18. cikke szerinti módosítása vagy megszüntetése
érdekében.
E tekintetben a 659/1999 rendelet 19. cikkéből kitűnik, hogy „[a]mennyiben az érintett tagállam elfogadja a javasolt intézkedéseket,
és erről tájékoztatja a Bizottságot, a Bizottság ezt a megállapítást rögzíti, és erről tájékoztatja a tagállamot”. Az említett
cikk megjegyzi továbbá, hogy „[a] tagállamot az elfogadás kötelezi a megfelelő intézkedések végrehajtására”.
A jelen ügyben az 1999. évi iránymutatás megfelelő intézkedéseivel (lásd a fenti 4. pontot) összhangban a Németországi Szövetségi
Köztársaság az 1999. december 1‑jei levelében megküldte a Bizottságnak azon támogatási programok listáját, amelyek 2000. június
30‑a után is hatályban maradtak, és amelyeket az említett levél szerint a megfelelő intézkedésekhez kellett igazítani. E listán
szerepel a jóváhagyott támogatási program is. 2000. január 20‑i levelében a Németországi Szövetségi Köztársaság elfogadta
az 1999. évi iránymutatás 6. pontjában javasolt megfelelő intézkedéseket.
A felperesek szerint azonban a Németországi Szövetségi Köztársaság csak a megmentési és szerkezetátalakítási támogatási programok
vonatkozásában, és következésképpen csak a jóváhagyott támogatási program megmentési és szerkezetátalakítási támogatástípusa
vonatkozásában fogadta el a megfelelő intézkedéseket. Ebből arra következtetnek, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak
az E 16/94 megfelelő intézkedésben szereplő meghatározását kell továbbra is alkalmazni a jóváhagyott támogatási program regionális
támogatástípusára.
Ezen érvelést el kell utasítani.
A Bizottság ugyanis helyesen emeli ki, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaságnak az ügy irataiban foglalt levelei nem
tesznek különbséget a jóváhagyott támogatási program különböző típusai között. E programot további részletezés nélkül megemlíti
többek között az 1999. december 1‑jei levél. A 2000. január 20‑i levél is általános jellegű. Nem nyert tehát bizonyítást,
hogy bármilyen módon kifejezetten kizárták volna az 1999. évi iránymutatásnak a jóváhagyott támogatási program regionális
támogatástípusára való alkalmazását.
Továbbá az ellenőrzési táblázat, amely – ahogyan a 2000. június 30‑i levélből kitűnik – a német kezességi programok szerves
részét képezi, és e területen végrehajtja a megfelelő intézkedéseket, és különösen e táblázat 4.1. pontja kifejezetten utal
az egyedi bejelentési kötelezettségre az 1999. évi iránymutatás értelmében vett nehéz helyzetben lévő nagyvállalkozásoknak
nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási támogatások esetében. Az ellenőrzési táblázat 4.1. pontjából tehát az következik,
hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság elfogadta, hogy minden olyan kezességnek, amely megmentési és szerkezetátalakítási
támogatásnak minősíthető (az olyan KKV‑kra vonatkozó támogatási program keretében nyújtott kezességek kivételével, amelyek
megfelelnek az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésében foglalt három kritérium közül legalább egynek, lásd a lenti 78. pontot),
az 1999. évi iránymutatásnak megfelelően a Bizottságnak való egyedi bejelentés tárgyát kell képeznie.
Ahogyan a Freistaat Sachsen kiemeli, a szóban forgó levélváltás bizonyos tekintetben valóban kifejezetten utal a „megmentési
és szerkezetátalakítási támogatási programokra”. Például az 1999. december 1‑jei levél kifejezetten megemlíti a 2000. június
30‑a után is hatályban maradó összes „létező megmentési és szerkezetátalakítási támogatási programnak” az 1999. évi iránymutatáshoz
való igazítását. Az ellenőrzési táblázat esetében is erről van szó. Ez mindenképpen megfelel az 1999. évi iránymutatás 6.3. pontjának,
amely megköveteli a „hatályos megmentési vagy szerkezetátalakítási programok kiigazítás[át] az ennek az iránymutatásnak megfelelő
módon”.
A Freistaat Sachsen által állítottakkal ellentétben azonban a „megmentési és szerkezetátalakítási támogatási programokra”
való ezen utalásokból márpedig nem következik, hogy a megfelelő intézkedéseknek a Németországi Szövetségi Köztársaság általi
elfogadása a jóváhagyott támogatási programnak a megmentési és szerkezetátalakítási támogatástípusára korlátozódott.
Ugyanis, még ha az 1999. évi iránymutatás megfelelő intézkedéseinek említett elfogadása kizárólag a létező megmentési és szerkezetátalakítási
támogatási programokra vonatkozna, ez nem foglalná azonban magában azt, hogy a Freistaat Sachsen eltekinthetett az 1999. évi
iránymutatástól, amikor annak 1999. október 9‑i hatálybalépését követően és az ezzel kapcsolatos megfelelő intézkedéseknek
a Németországi Szövetségi Köztársaság általi elfogadását követően pénzügyi előnyöket nyújtott esetlegesen nehéz helyzetben
lévő vállalkozásoknak. Ez akkor is igaz, ha az említett előnyök
a priori
megfeleltek valamely olyan térségnek szánt létező regionális támogatási program feltételeinek, amely a megtámadott határozat
(10) preambulumbekezdésében említettek szerint az EK 87. cikk (3) bekezdésének a) pontja értelmében vett támogatott terület.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésének a) és c) pontjában foglalt, a regionális támogatásokra
vonatkozó fenntartás megmentési támogatások esetében tényleges szerkezetátalakítási terv létezését feltételezi annak érdekében,
hogy a támogatásnak a regionális fejlődésre gyakorolt pozitív hatásai tartósak lehessenek (lásd ebben az értelemben a Bíróság
C‑305/89. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1991. március 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑1603. o.] 36. pontját),
és kompenzálhassák a versenytorzító hatásokat.
Ugyanígy az 1999. évi iránymutatás (3) bekezdéséből – amely iránymutatást a Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdésének alkalmazása
keretében rendelkezésére álló széles mérlegelési jogkör gyakorlása érdekében elfogadhatott, és amely kötelezi a Bizottságot
(lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑171/02. sz., Regione autonoma della Sardegna kontra Bizottság ügyben 2005. június
15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2123. o.] 94. és 95. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot) – kitűnik,
hogy „[a] nehéz helyzetben lévő vállalkozások csődtől való megmentésére és szerkezetátalakításának támogatására nyújtott állami
támogatások csak bizonyos feltételek mellett tekinthetők jogszerűnek”. Az 1999. évi iránymutatás ezen okból írja elő különösen
a (17) bekezdésében, hogy a Bizottságnak előzetesen be kell jelenteni bármilyen, az állam által pénzügyileg nehéz helyzetben
lévő vállalkozás számára nyújtott vagy biztosított finanszírozást, és hogy a Bizottság e bejelentés vizsgálata keretében veszi
figyelembe az EK 87. cikk (3) bekezdésének a) és c) pontjában említett regionális szempontokat, ahogyan az említett iránymutatás
(19) és (20) bekezdéséből következik.
A fentiekből következik, hogy a tényállás megvalósulásakor a Németországi Szövetségi Köztársaság – mielőtt támogatást nyújtott
volna valamely, legalábbis problémás gazdasági helyzetben lévő nagyvállalkozásnak, és a Biria‑csoport esetében tagadhatatlanul
erről volt szó – először is köteles lett volna megvizsgálni, hogy az 1999. évi iránymutatás (4)–(6) bekezdésében foglalt kritériumok
szerinti nehéz helyzetben lévő vállalkozásról van‑e szó. Amennyiben erről volt szó, a kérdéses támogatásra kiterjedt az egyedi
bejelentési kötelezettség.
Ebből következik továbbá, hogy a felperesek azon érvét, miszerint a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalma a jóváhagyott
támogatási program regionális támogatástípusa keretében külön került meghatározásra, el kell utasítani. A nehéz helyzetben
lévő vállalkozás különböző fogalommeghatározásai párhuzamos létezésének elfogadása ugyanis olyan helyzethez vezethetne, amelyben
valamely, az 1999. évi iránymutatás szerint nehéz helyzetben lévő vállalkozás állami támogatásban részesülhetne bejelentési
kötelezettség fennállása és az 1999. évi iránymutatás betartása nélkül. Márpedig az ilyen helyzet ellentétes lenne az EK 87. cikk
(1) és (3) bekezdésének és az EK 88. cikk (3) bekezdésének az 1999. évi iránymutatásban pontosan kifejtett rendszerével (lásd
a fenti 74. pontot).
Ezt követően a felperesek azon érveit illetően, miszerint az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében foglalt ténykörülmények
kevéssé meghatározottak ahhoz, hogy azokat valamely tagállam a tervezett támogatási intézkedés fennálló programmal való összeegyeztethetőségének
értékelése keretében alkalmazhassa, emlékeztetni kell arra, hogy – ahogyan a Bizottság helyesen kiemeli – a kedvezményezett
vállalkozás helyzetének minősítésével kapcsolatos kétség esetén a tagállamnak a kérdéses intézkedést be kell jelentenie.
Továbbá, ami a felperesek azon érveit illeti, amelyek az E 16/94 megfelelő intézkedés kritériumainak és az 1999. évi iránymutatás
(5) bekezdésében foglalt kritériumoknak az összehasonlításával, valamint azon ténnyel kapcsolatosak, hogy a Bizottság és a
Németországi Szövetségi Köztársaság között az 1999. évi iránymutatás után bekövetkezett levélváltás kizárólag az említett
(5) bekezdés kritériumaira utalt, ki kell emelni, hogy az 1999. évi iránymutatás szövegéből és különösen 4. pontjából egyértelműen
az következik (lásd a fenti 3. pontot), hogy kizárólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokra vonatkozó, még engedélyezett
támogatási programok érintik a KKV‑kat. Ebből következik az is, hogy annak értékelésekor, hogy ez utóbbiak nehéz helyzetben
vannak‑e, kizárólag az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésében foglalt szigorú kritériumok bírnak
a priori
jelentőséggel. Az említett szigorú kritériumok alkalmazhatóságán kívül egyedi bejelentést kell tenni. Noha a Bizottság és
a Németországi Szövetségi Köztársaság között az 1999. évi iránymutatás elfogadása után bekövetkezett levélváltás tehát tartalmazhatott
a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdése szerinti meghatározásával kapcsolatos
vitát a még engedélyezett támogatási programok értékelési keretének meghatározása érdekében, ebből nem lehet sem arra következtetni
– ahogyan a felperesek állítják –, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság csak e meghatározást fogadta el, sem pedig arra,
hogy megtagadta az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében szereplő vállalkozásmeghatározás alkalmazásának lehetőségét a KKV‑kra
vonatkozó megmentési és szerkezetátalakítási támogatási programok konkrét összefüggésein kívül.
Végül még pontosítani kell, hogy – ahogyan a Bizottság állítja, és amint a 2006. január 23‑i levélből kitűnik – a Németországi
Szövetségi Köztársaság az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdése alapján védte a 2. és 3. intézkedés értékelését. Továbbá, sem
a megtámadott határozatból, sem pedig az ügy irataiból nem tűnik ki, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság az E 16/94
megfelelő intézkedésre hivatkozott volna a közigazgatási eljárás keretében, és egyébként a felperesek sem állítják ennek ellenkezőjét.
A fentiekből kitűnik, hogy teljesen el kell tekinteni a Bizottság és a Németországi Szövetségi Köztársaság között 1999 előtt
bekövetkezett levélváltástól. Figyelmen kívül kell hagyni a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának az E 16/94 megfelelő
intézkedésben szereplő állítólag szűkebb meghatározását is, mivel a jelen jogvita eldöntése szempontjából nincs jelentősége.
Következésképpen a Bizottság nem sértette meg sem a közösségi jogot, sem pedig a jóváhagyott támogatási programot, amikor
a megtámadott határozatban a kérdéses vállalkozások helyzetét az 1999. évi iránymutatásban – ideértve annak (6) bekezdését
is – foglalt kritériumok, nem pedig az E 16/94 megfelelő intézkedés kritériumai fényében értékelte.
A T‑102/07. és T‑120/07. sz. ügyekben benyújtott keresetek keretében előadott, e tekintetben a jóváhagyott támogatási program
megsértésére alapított kifogásokat tehát el kell utasítani.
2.
A kedvezményezett vállalkozások nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak való minősítésére vonatkozó kifogásokról
Először is az MB Immobilien és az MB System előadja, hogy az 1. intézkedés kedvezményezett vállalkozása, a Bike Systems, 2001
márciusában nem volt nehéz helyzetben. Mivel a jóváhagyott támogatási program állami kezességekre vonatkozik, és az 1. intézkedés
e kereten kívül nyújtott csendes részesedés, az MB Immobilien és az MB System e vállalkozás tekintetében nem vitatja a nehéz
helyzetben lévő vállalkozás fogalma 1999. évi iránymutatásban foglalt meghatározásának alkalmazhatóságát.
Másodszor a Freistaat Sachsen és az MB Immobilien is előadja, hogy a 2. és 3. intézkedés kedvezményezett vállalkozásai, a
Sachsen Zweirad, illetve a Biria GmbH a kezességek nyújtásakor az E 16/94 megfelelő intézkedés értelmében nem voltak nehéz
helyzetben. E tekintetben a fenti elemzésből kitűnik, hogy a Bizottság jogosan alapozhatta a megtámadott határozatot a nehéz
helyzetben lévő vállalkozás fogalmának az 1999. évi iránymutatásban szereplő meghatározására. Ebből következik, hogy az arra
alapított kifogásokat, hogy a kedvezményezett vállalkozások az E 16/94 megfelelő intézkedés kritériumai szerint nincsenek
nehéz helyzetben, mint hatástalanokat, el kell utasítani.
Harmadszor a Freistaat Sachsen előadja, hogy a Sachsen Zweirad és a Biria GmbH az 1999. évi iránymutatás kritériumai értelmében
sem voltak nehéz helyzetben lévő vállalkozások 2003 márciusában, illetve 2003 decemberében.
Továbbá válaszukban az MB Immobilien és az MB System másodlagosan előadják továbbá, hogy még ha az 1999. évi iránymutatás
lenne is alkalmazandó, azt kellett volna megállapítani, hogy a Sachsen Zweirad és a Biria GmbH nem volt nehéz helyzetben.
E kifogást azonban elfogadhatatlannak kell nyilvánítani a Bíróság alapokmánya 21. cikkének és az eljárási szabályzat 44. cikke
1. §‑a c) pontjának megsértése miatt, miszerint a keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok
rövid ismertetését. Ennek ugyanis kellően egyértelműnek és pontosnak kell lennie, hogy – akár további információ nélkül is –
lehetővé tegye az alperes számára védekezésének előkészítését, a Törvényszék számára pedig a keresetről való határozathozatalt.
A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás biztosítása érdekében szükséges, hogy a keresetet megalapozó lényeges jogi
és ténybeli adatok legalább kivonatosan, de összefüggően és érthetően kitűnjenek magából a keresetlevél szövegéből (a Törvényszék
T‑294/04. sz., Internationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ügyben 2005. július 11‑én hozott végzésének [EBHT 2005., II‑2719. o.]
23. pontja).
Ebből következik, hogy a Bizottság által az 1999. évi iránymutatás kritériumainak a Sachsen Zweirad és a Biria GmbH helyzetére
való alkalmazása során elkövetett esetleges mérlegelési hibák vizsgálata a Freistaat Sachsen által e tekintetben előadott
érvek vizsgálatára korlátozódik.
Az alábbiakban tehát az 1999. évi iránymutatás alapján azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság nem követett‑e el nyilvánvaló
mérlegelési hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy egyrészről a Bike Systems 2001 márciusában nehéz helyzetben volt, másrészről
pedig a Sachsen Zweirad és a Biria GmbH 2003 márciusában, illetve 2003 decemberében nehéz helyzetben volt.

Azon kérdésről, hogy a Bike Systems 2001 márciusában nehéz helyzetben lévő vállalkozás volt‑e
A felek érvei
Először is az MB Immobilien és az MB System előadja, hogy a megtámadott határozat (61) preambulumbekezdésében annak megállapítására
hivatkozott okok, hogy a Bike Systems nehéz helyzetben lévő vállalkozás volt, nem felelnek meg az 1999. évi iránymutatás értelmében
vett releváns kritériumoknak vagy jellemzőknek, és hiányosak. A Bizottság maga is megállapította, hogy a Bike Systems nincs
csődben, nem tett azonban semmilyen megállapítást a kedvezményezett vállalkozások mérlegét illetően, és így az említett iránymutatás
kritériumait illetően. Továbbá a korlátozott szerkezetátalakításból nem lehet automatikusan azon következtetést levonni, hogy
a vállalkozás jövőbeli kilátásai bizonytalanok, hanem ehhez kimerítőbb megállapításokat kellett volna tenni. Továbbá a Bizottság
nem vette megfelelően figyelembe azon tényt, hogy a Bike Systemst egészséges vállalkozás vette át. Mivel ugyanis a fizetőképesség
helyreállítását célzó terv következtében tulajdonosváltás történt, a Bizottságnak meg kellett volna vizsgálnia az átvevő gazdasági
súlyát ahhoz, hogy a vállalkozás jövőbeli kilátásairól helytálló véleményt tudjon adni. Sőt, a veszteségek vagy a negatív
sajáttőke – nem feltétlenül, de – arra utaló jel lehet, hogy a vállalkozás nehéz helyzetben van, ahogyan ezt az 1999. évi
iránymutatás kritériumai is tanúsítják.
Másodszor az MB Immobilien és az MB System előadja, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg a Biria GmbH 2001. március 6‑i kötelező
patronálási nyilatkozatát (
harte Patronatserklärung
, a továbbiakban: patronálási nyilatkozat) azon tény ellenére, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság a 2005. január 31‑i
levelében hivatkozott e dokumentum létezésére. A Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie azon tényt, hogy a gbb a csendes
részesedésre vonatkozó szerződésből eredő kötelezettségeket illetően a gbb kezességével rendelkezett, és következésképpen
nemteljesítés esetén olyan vállalkozás ellen fordulhatott, amely nem volt nehéz helyzetben lévő vállalkozás. A Bizottság egyébként
elismerte, hogy nem vizsgálta meg a patronálási nyilatkozatot, amelyet a Biria GmbH a Bike Systems javára tett, noha e tényről
tudomása volt. Meg kell különböztetni a kötelező patronálási nyilatkozatokat (
harte Patronatserklärungen
) és a nem kötelező patronálási nyilatkozatokat (
weiche Patronatserklärungen
). Kötelező patronálási nyilatkozat esetében a kezes nem olyan adós, aki csak a főadóst követően tartozik felelősséggel, hanem
vele együtt egyetemlegesen felel a tartozásért.
Ezen érvelést nem kérdőjelezi meg azon tény, hogy a német kormány 2006. január 23‑i levelében kifejtette, hogy egyetért a
Bizottság magyarázataival, miszerint a csendes részesedés olyan alárendelt kölcsönhöz hasonlítható, amelynek kockázata a biztosítékok
hiánya miatt magasabb a beruházás finanszírozását célzó klasszikus banki kölcsönnél, így az ilyen csendes részesedés ellentételezésének
egyértelműen magasabbnak kell lennie az Európai Unióban a nyújtás időpontjában hatályban lévő referencia‑kamatlábnál. Amikor
a Bizottság jelzi, hogy ezen absztrakt nyilatkozatra figyelemmel semmilyen indokát nem látta annak, hogy részletesebben megvizsgálja
a patronálási nyilatkozat minősítését, és e tekintetben kérdéseket tegyen fel, elfelejti, hogy arról tudomása volt, és így
azt köteles lett volna megvizsgálni, vagy legalábbis kérdéseket kellett volna feltennie a tagállamnak.
Harmadszor az MB Immobilien és az MB System előadja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a Bike Systems 2002. december 31‑én
elfogadott éves beszámolójára és a 2002‑es pénzügyi évről szóló üzleti jelentésére vonatkozó könyvvizsgálói jelentést (a továbbiakban:
a Bike Systems 2002‑es beszámolójáról szóló jelentés), amelyről tudomása volt, és amely jelezte, hogy a 2002. december 31‑i
mérlegben szereplő eszközök bemutatása és értékelése alapján azon elvből lehetett kiindulni, hogy a jövőbeli kilátások pozitívak.
A Bizottság sosem utalt az átvevő fizetőképességére. Az MB Immobilien és az MB System vitatja a Bizottság azon állítását,
miszerint a Bike systems 2002‑es beszámolójáról szóló jelentés semmilyen jelentőséggel nem bír a 2001‑es pénzügyi évre vonatkozó
döntések értékelése során. Egyébként a Bizottság maga használja ezen
a posteriori
igazolást.
Negyedszer úgy érvelnek, hogy a Bizottság által a megtámadott határozatot követő időszakokra vonatkozóan előadott érvek nem
szolgálhatnak az említett határozat igazolására.
A Bizottság vitatja az MB Immobilien és az MB System érveit.
A Törvényszék álláspontja
Előzetesen rá kell mutatni arra, hogy a T‑120/07. sz. ügyben benyújtott keresetlevélből kitűnik, hogy az MB Immobilien és
az MB System által a második jogalapjuk keretében előadott kifogások egyrészről a Bike Systems nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak
való minősítésére, másrészről pedig a támogatási elem meghatározására, közelebbről a Bizottság által alkalmazott növelés terjedelmére
vonatkoznak.
Az 1. intézkedés támogatási elemének meghatározását illetően meg kell állapítani, hogy a második jogalap egyáltalán nem fejti
ki az MB Immobilien és az MB System által a T‑120/07. sz. ügyben benyújtott keresetlevél e jogalapja keretében megfogalmazott
kifogással kapcsolatban, miszerint a Bizottság nem vette megfelelően figyelembe azon tényt, hogy a referencia‑kamatláb feletti
600 bázisponton túli ellentételezés megfelelően figyelembe veszi a nehéz helyzetben lévő vállalkozás nemteljesítésének nagyobb
kockázatát. E jogalapot tehát a fenti 86. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően elfogadhatatlannak kell
nyilvánítani. A T‑120/07. sz. ügyben benyújtott keresetlevélnek az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozó harmadik
jogalapjában foglalt, a támogatási elemnek a piaci kamatláb tekintetében való meghatározása elleni érvek az alábbiakban kerülnek
megvizsgálásra az indokolási kötelezettségnek a megtámadott határozat meghozatala során való megsértésére alapított kifogások
vizsgálata keretében.
A T‑120/07. sz. ügyben benyújtott kereset második jogalapja és az esetleges mérlegelési hibák vizsgálata tehát azon kérdésre
korlátozódik, hogy a Bizottság mérlegelési hibát követett‑e el, amikor az 1999. évi iránymutatás kritériumai alapján úgy ítélte
meg, hogy a Bike Systems az 1. intézkedés nyújtásakor nehéz helyzetben lévő vállalkozás volt.
Már most emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság által elvégzendő vizsgálat gazdaságilag összetett tények és körülmények
figyelembevételét és értékelését igényli. Mivel a bíróság nem helyettesítheti a Bizottság értékelését a gazdaságilag összetett
tények és körülmények általa elvégzett értékelésével, a Törvényszék felülvizsgálatának következésképpen az eljárási és az
indokolási szabályok betartásának, a tények tárgyi pontosságának, valamint a nyilvánvaló mérlegelési hiba és a hatáskörrel
való visszaélés hiányának vizsgálatára kell korlátozódnia (lásd a Törvényszék T‑111/01. és T‑133/01. sz., Saxonia Edelmetalle
és ZEMAG kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. május 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑1579. o.] 91. pontját és
az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A Bike Systems 2001 márciusában fennálló helyzetét illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a megtámadott határozat
(61) preambulumbekezdésében megjegyzi:
„[…] a Bike Systems vállalat csődterv segítségével épp akkor került ki a csődből. A vállalat kilátásai bizonytalanok voltak,
mivel csak kismértékben került sor üzemi szerkezetátalakításra. A vállalat a 2001. évi beszámoló szerint abban az évben még
mindig veszteséges volt. A sajáttőke továbbra is negatív volt, ami viszont a csendes tartalékok miatt nem vezetett csődhöz.
Emiatt a vállalatot abban az időpontban nehéz helyzetben lévő vállalatnak kell tekinteni.”
A Bike Systems helyzetének elemzése tehát a csődterv létezését, szerkezetátalakításának korlátozott jellegét – amelyből következően
jövőbeli kilátásai bizonytalanok voltak –, a 2001. évi mérleg szerinti veszteségeket és a negatív sajáttőkét veszi alapul.
Először is az MB Immobilien és az MB System úgy érvel, hogy az említett tényezők nem találhatók az 1999. évi iránymutatásban,
és nem támasztják alá jogilag megkövetelt módon a Bizottság azon megállapítását, miszerint a Bike Systems nehéz helyzetben
volt.
Ezen érvnek nem lehet helyt adni.
Az 1999. évi iránymutatás elemzési keretét illetően ugyanis emlékeztetni kell arra, hogy (4) bekezdése annak általános kijelentésére
szorítkozik, hogy akkor kell egy vállalkozást nehéz helyzetben lévőnek tekinteni, ha az képtelen – akár saját erejéből, akár
pedig a tulajdonosai/részvényesei vagy a hitelezői által biztosított források révén – arra, hogy megállítsa a veszteségek
halmozódását, amely a hatóságok beavatkozása nélkül teljes bizonyossággal azt eredményezné, hogy rövid‑ vagy középtávon feladja
üzleti tevékenységét.
Továbbá az 1999. évi iránymutatás (5) és (6) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy noha valamely vállalkozás „mindenképpen”
nehéz helyzetben lévőnek minősül, ha törzstőkéjének jelentős része elveszett, a (6) bekezdésben felsorolt más ténykörülmények
alapján akkor is bizonyítani lehet, hogy az 1999. évi iránymutatás értelmében nehéz pénzügyi helyzetben van, ha nem vesztette
el törzstőkéjének jelentős részét (lásd ebben az értelemben analógia útján a Törvényszék T‑349/03. sz., Corsica Ferries France
kontra Bizottság ügyben 2005. június 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2197. o.] 185. pontját).
Ezen ítélkezési gyakorlatból egyrészről arra lehet következtetni, hogy a törzstőke jelentős csökkenése a vállalkozás nehéz
helyzetét jelző, igen súlyos tényező, másrészről pedig arra, hogy számos olyan gazdasági tényező létezik, amelyeknek nem kimerítő
listáját tartalmazza az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdése (lásd a fenti 104. pontban hivatkozott Corsica Ferries France
kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 185. pontjában a „más” szó használatát), amelyek akkor is bizonyíthatják az ilyen helyzet
fennállását, ha az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdése értelmében a törzstőke jelentős részének elvesztése vagy fizetésképtelenség
nem áll fenn.
A jelen ügyben a megtámadott határozat a negatív sajáttőke fennállására hivatkozik, amely az MB Immobilien és az MB System
által állítottakkal ellentétben a vállalkozás nehéz pénzügyi helyzete jelentős mutatójának tekinthető, még az 1999. évi iránymutatás
(5) bekezdésében felsorolt konkrét körülményeken kívül is.
A megtámadott határozat más ténykörülményeket is említ, többek között a veszteségek halmozódását az 1. intézkedés évében.
Még ha ez utóbbi tényezőt nem is említi a (6) bekezdésnek a ténykörülményeket nem kimerítő módon felsoroló listája, amely
a növekvő veszteségeket említi, nem tagadható, hogy az említett tényező releváns a vállalkozás pénzügyi helyzetének elemzése
keretében, amennyiben a támogatás nyújtásának időpontjában vagy azelőtt fennálló helyzetre vonatkozik, amit az MB Immobilien
és az MB System sem vitat.
Ami a csődterv létezését illeti, a Törvényszék által a T‑120/07. sz. ügyben írásban feltett kérdésekre az MB System és a Bizottság
által adott magyarázatokból kitűnik, hogy a német jog szerinti, csődtervvel kapcsolatos eljárás a fizetésképtelen vállalkozás
fizetőképességének helyreállítását célozza akkor, amikor a csőd még elkerülhető, és csődterv benyújtását feltételezi.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésének c) pontja azon körülményre, hogy a vállalkozás
„a hazai jog szerint […] megfelel a kollektív fizetésképtelenségi eljárás kritériumainak”, azt mutató tényezőként utal, hogy
a vállalkozást „mindenképpen” nehéz helyzetben lévőnek kell tekinteni. A Bike Systems helyzete 2001 márciusában valóban nem
felelt meg a fenti (5) bekezdés c) pontjában leírt helyzetnek, mivel befejeződött a fizetésképtelenségi eljárása. Azonban,
ahogyan a Bizottság a Törvényszék írásbeli kérdéseire válaszolva és a tárgyaláson is megerősítette, a megtámadott határozatban
úgy vélte, hogy a csődterv lehetővé tette, hogy a Bike Systems kikerüljön a fizetésképtelen helyzetből, azonban helyzete ingatag
maradt, különösen mivel szerkezetátalakítása korlátozott volt, amely tényezőt a Bizottság az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdése
alapján a nehéz helyzetre utaló ténykörülményként vette figyelembe.
Ezt követően e szerkezetátalakítás terjedelmét illetően, elismerve, hogy a Bike Systems eredeti szerkezetátalakítása korlátozott
jellegű volt abban az értelemben, hogy minél gyorsabban be kellett fejezni a társaság ellen indított fizetésképtelenségi eljárást
a tevékenységei folytatásának lehetővé tétele érdekében, és hogy így lényegében az adósság leírásáról volt szó, az MB System
úgy érvel, hogy a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie azon tényt, hogy az olyan vállalkozás helyzete, akivel kapcsolatban
a fizetésképtelenségi eljárás befejeződött, egy új társaság helyzetéhez hasonló, mivel már nincs adóssága. Sőt, az MB System
szerint a hitelezők hittek a Bike Systems fizetőképességének helyreállításában, mivel elfogadták a csődtervet. Szerinte, mivel
a Biria‑csoport a második volt a piacon, a Bike Systemsnek a Biria‑csoport általi megszerzését követően mindenképpen más gazdasági
kilátásai voltak.
Az MB Immobilien és az MB System által említett tényezők ellenére meg kell állapítani, hogy a Bike Systemsre vonatkozó fizetésképtelenségi
eljárás csak 2000 decemberében, azaz csak az 1. intézkedés nyújtását megelőző három hónappal fejeződött be. E körülmények
között és azon tényre figyelemmel, hogy fontosabb operatív változtatások nélkül lényegében az adósság átalakításáról volt
szó, a Törvényszék úgy véli, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hiba elkövetése nélkül megállapíthatta, hogy a Bike
Systems helyzete 2001 márciusában ingatag maradt, és hogy jövőbeli kilátásai bizonytalanok voltak a bankok által az említett
jövőbeli kilátásokat illetően kinyilvánított bizalom ellenére.
Ami a Bike Systems egészséges átvevő vállalkozása helyzetének állítólagos figyelmen kívül hagyását illeti, amely kifogás – ahogyan
a Törvényszék írásbeli kérdéseire adott válaszból kitűnik – a szerkezetátalakítási időszakban a Bike Systemsnek a Biria‑csoportba
való integrációjára utal, meg kell állapítani, hogy az MB Immobilien és az MB System érvét alig támasztja alá valami, és hogy
nem fejtik ki különösen, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárásban előadott mely konkrét elemeket nem vette figyelembe.
A tárgyaláson a Törvényszék kérdésére adott válaszban a Biria‑csoport piaci helyzetére való utalás e tekintetben nem lehet
elegendő, és így a kifogást a fenti 86. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
Mindenesetre, ahogyan a Bizottság állítja, nem a megszerző vállalkozás, hanem a Bike Systems volt az 1. intézkedés ellentételezésével
adós, és nem tekinthető elfogadottnak, hogy az átvevő támogatja majd leányvállalatát az ilyen adósság megfizetésében.
Másodszor az MB Immobilien és az MB System előadja, hogy a Bizottságnak elemeznie kellett volna a patronálási nyilatkozatot.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az érintett tagállamra hárul az a kötelezettség, hogy a Bizottsággal való együttműködési
kötelezettségének való megfelelés érdekében valamennyi olyan adatot a Bizottság rendelkezésére bocsásson, amely lehetővé teszi,
hogy ezen intézmény ellenőrizze a tagállam által kért eltérés feltételeinek meglétét (lásd a Törvényszék T‑17/03. sz., Schmitz‑Gotha
Fahrzeugwerke kontra Bizottság ügyben 2006. április 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑1139. o.] 48. pontját és az ott
hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Továbbá az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely közösségi aktus jogszerűségét az aktus meghozatalának időpontjában
fennálló ténybeli és jogi elemek alapján kell mérlegelni, és a Bizottság általi értékeléseket kizárólag azon információk fényében
kell vizsgálni, amelyekkel a Bizottság az értékelések elvégzésekor rendelkezett (lásd a fenti 114. pontban hivatkozott Schmitz‑Gotha
Fahrzeugwerke kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 54. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Amennyiben a Bizottság az érdekeltek számára lehetővé tette észrevételeik megfelelő megtételét, nem lehet felróni neki azt,
hogy nem vett figyelembe olyan tényeket, amelyeket közölni lehetett volna vele a közigazgatási eljárás folyamán, de nem adták
elő őket, mivel a Bizottság nem köteles annak hivatalból és feltételezések alapján történő vizsgálatára, hogy milyen tényeket
lehetett volna közölni vele (lásd a fenti 114. pontban hivatkozott Schmitz‑Gotha Fahrzeugwerke kontra Bizottság ügyben hozott
ítélet 54. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a közigazgatási eljárásban nem közölték a Bizottsággal a patronálási nyilatkozatot.
Igaz azonban, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság a 2005. január 31‑i levelében a következőképpen említette annak létezését:
„A Biria‑csoport (különösen anyagbeszerzési és –értékesítési csoportosulás) által alkotott stratégiai szövetség lehetővé tette
annak megállapítását, hogy a Bike Systems jövőbeli kilátásai pozitívak, és szerkezetátalakítása sikeres lesz. A [csendes részesedés]
befizetése keretében a [Sachsen Zweiradtól] és a Biria GmbH‑tól megkövetelt patronálási nyilatkozatnak biztosítania kellett,
hogy e vállalkozások aktívan támogatják a Bike Systems jövőjét.”
E tekintetben ki kell emelni, hogy – ahogyan a Bizottság érvel – azon tény, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság egyetlen
mondatban tudatta, hogy a kérdéses társaság refinanszírozása keretében az anyavállalat részéről fennállt a folyamatos segítségnyújtás
garanciája, egyéb – például a patronálási nyilatkozat szerzőjének az 1. intézkedés időpontjában fennálló pénzügyi helyzetére
vonatkozó – alátámasztó bizonyítékok hiányában nem jelentheti szükségszerűen azt, hogy a Bike Systemst a jövőben másként kellett
volna értékelni, sem pedig azt, hogy a jövőbeli kilátásai ezáltal megváltoztak volna. Mindenesetre a Bizottságnak ahhoz, hogy
a patronálási nyilatkozat kötelező jellegét értékelni tudja, az eredeti dokumentummal kellett volna rendelkeznie.
Összefoglalóan, a jelen ügy bemutatott körülményei között és a fenti 114–116. pontban említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően
a Bizottság nem volt köteles arra, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaságtól magyarázatokat kérjen a patronálási nyilatkozatnak
a Bike Systems pénzügyi helyzetére való hatásáról. Meg kell tehát állapítani, hogy a Bizottság nem járt el jogellenesen, amikor
ezt követően nem vizsgálta meg a 2005. január 31‑i levélben foglalt patronálási nyilatkozatra való utalást.
Harmadszor, ami a Bike Systems 2002‑es beszámolójáról szóló jelentésnek a megtámadott határozatban való figyelmen kívül hagyását
illeti, egyértelmű, hogy a Bike Systems 2002‑ben fennálló pénzügyi helyzete nem releváns a 2001 márciusában hozott 1. intézkedés
jogszerűségének értékelése során. Az ítélkezési gyakorlat e tekintetben egyértelműen kifejti, hogy azon kérdést, hogy valamely
intézkedés az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősül‑e, az ezen intézkedés meghozatalának időpontjában
fennálló helyzet fényében kell eldönteni. Ha ugyanis a Bizottság figyelembe venne későbbi információkat, azon tagállamokat
részesítené előnyben, akik nem teljesítik az általuk nyújtani szándékozott támogatások tervezetének bejelentésére vonatkozó
kötelezettségüket (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑152/99. sz., HAMSA kontra Bizottság ügyben 2002. július 11‑én
hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑3049. o.] 53. pontját).
Negyedszer a Bizottság által a Bike Systems 2002‑ben és 2003‑ban fennálló helyzetére vonatkozóan tett utalások és azon körülmények,
amelyek között az 1. intézkedés 2005‑ben véget ért, a fenti 120. pontban hivatkozott ugyanazon okok miatt nem relevánsak a
megtámadott határozat jogszerűségének megítéléséhez.
A fentiekből kitűnik, hogy a megtámadott határozat (61) preambulumbekezdésében említett tényezők megfelelnek az 1999. évi
iránymutatásnak, és a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát annak megállapításakor, hogy a Bike Systems
2001 márciusában nehéz helyzetben volt.

Azon kérdésről, hogy a Sachsen Zweirad és a Biria GmbH 2003 márciusában, illetve decemberében nehéz helyzetben lévő vállalkozás
volt‑e
A Freistaat Sachsen egyrészről általános érveket ad elő a 2. és 3. intézkedés kedvezményezett vállalkozásai helyzetének értékelési
keretére vonatkozóan, másrészről pedig az említett keret e vállalkozásokra való alkalmazása során elkövetett nyilvánvaló hibákra
hivatkozik.
A 2. és 3. intézkedés kedvezményezett vállalkozásai helyzetének értékelési keretéről
–       A felek érvei
A Freistaat Sachsen úgy érvel, hogy a megtámadott határozat (66)–(78) preambulumbekezdésében a Bizottság megelégedett a nehéz
helyzetben lévő vállalkozások néhány tipikus „jellemzőjének” felsorolásával az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésére hivatkozva,
amely a megmentési és szerkezetátalakítási támogatásokban részesülhető vállalkozások kategóriáját kiterjeszti az említett
(5) bekezdés kritériumait nem teljesítő vállalkozásokra. A nehéz helyzetben lévő vállalkozások, amelyek az állam beavatkozása
nélkül fizetésképtelenek lennének, általában az iránymutatás (6) bekezdésében felsorolt „jellemzőkkel” vagy legalábbis azok
közül néhánnyal bírnak. Márpedig néhány ilyen „jellemző” fennállása nem elegendő annak megállapításához, hogy valamely vállalkozás
olyan nehéz helyzetben van, hogy állami támogatás hiányában eltűnne a piacról.
Továbbá a Freistaat Sachsen szerint a Bizottság gyakorlata az ellenkező irányba mutat. Az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésének
kritériumait nem teljesítő vállalkozások esetében a Bizottság a legújabb határozataiban nem elégszik meg néhány „jellemző”
megállapításával.
Ráadásul a Bizottság túlértékeli mérlegelési jogkörének terjedelmét. A Bizottság nem helyettesítheti a támogatást nyújtó hatóság
értékelését a sajátjával, mivel a támogatási program jóváhagyásával a Bizottság bizonyos mozgásteret engedett a tagállamnak.
Ennélfogva az egyetlen, az EK 88. cikk (1) bekezdése értelmében még a Bizottságra háruló feladat a jóváhagyott támogatási
program alkalmazásának folyamatos ellenőrzése. Következésképpen a Freistaat Sachsen úgy véli, hogy a tagállam hatósága vagy
szerve által a támogatás nyújtásakor végzett értékelésnek a határozathozatal időpontjában (nem pedig a később, az említett
ellenőrzéskor a Bizottság rendelkezésére álló információk alapján) kell egyértelműen tévesnek lennie ahhoz, hogy a jóváhagyott
támogatási program ne fejtse ki joghatását.
A Freistaat Sachsen előadja továbbá, hogy az annak eldöntéséhez rendelkezésre álló mérlegelési mozgástér, hogy valamely vállalkozás
nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak tekinthető‑e, a regionális támogatási programok keretében szűkebb, mint a megmentési
és szerkezetátalakítási támogatások keretében. Ez utóbbiak esetében a versenyellenes hatás azon tényből ered, hogy a nehéz
helyzetben lévő vállalkozást előnyben részesítik más vállalkozásokkal szemben. Regionális támogatások esetében viszont a nehéz
helyzetben lévő vállalkozás kerül hátrányos helyzetbe az ugyanazon projektre regionális támogatásban részesülő más vállalkozásokkal
szemben.
Ezzel összefüggésben a Freistaat Sachsen úgy véli, hogy különbözőképpen kell megvizsgálni az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésének,
illetve (6) bekezdésének kritériumait. Míg az említett (5) bekezdés kritériumai ellenőrzés tárgyát képezhetik, az említett
(6) bekezdésben felsorolt „jellemzők” mind a nehéz helyzetben lévő vállalkozások esetében, mind pedig nehéz helyzetben nem
lévő vállalkozások esetében jelentkezhetnek. Ennélfogva, ha valamely vállalkozás csak néhány ilyen „jellemzővel” bír, nem
tekinthető bizonyítottnak, hogy a támogatást nyújtó hatóság értékelése, miszerint a vállalkozás nem nehéz helyzetben lévő
vállalkozás, nyilvánvalóan téves. Márpedig, mivel az (5) bekezdés kritériumai és a (6) bekezdésben felsorolt „jellemzők” többsége
nem állt fenn a szóban forgó időszakban a két vállalkozás esetében, a megtámadott határozatban foglalt megállapítás, miszerint
néhány „jellemző” fennállt, nem elegendő a jóváhagyott támogatási program alkalmazása hiányának
a posteriori
igazolására.
A Freistaat Sachsen szerint a Bizottság azon állítása, miszerint a Törvényszék a fenti 104. pontban hivatkozott Corsica Ferries
France kontra Bizottság ügyben hozott ítéletében úgy vélte, hogy két ténykörülmény, azaz a növekvő veszteségek és a növekvő
adósságok fennállása elegendő a vállalkozás nehéz helyzetben lévő vállalkozás jellegének vélelmezéséhez, megtévesztő, mivel
e jogvita olyan határozatra vonatkozott, amelyben a Bizottság egyúttal megállapította az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésében
foglalt egyik kritérium fennállását is. Továbbá a fent említett két ténykörülmény éppen nem állt fenn 2003 márciusában a Sachsen
Zweirad esetében, illetve 2003 decemberében a Biria GmbH esetében.
Ezenkívül a Bizottság nem értékelte megfelelően az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében foglalt kritériumokat. A hivatalos
vizsgálati eljárás megindítására vonatkozó észrevételeiben ugyanis a Németországi Szövetségi Köztársaság egy táblázatot küldött
a Bizottságnak, amelyből kitűnik, hogy az említett kritériumok nem teljesültek. E táblázat először is a Sachsen Zweirad helyzetét
mutatja, vagyis hogy e vállalkozás 2001‑ben és 2002‑ben veszteségeket halmozott fel, míg a Biria AG (korábbi név) általi átvétele
után 2003‑ban (mint Biria GmbH) újból nyereséget ért el. Az iránymutatás (6) bekezdésének kritériumai negatív fejlődést vesznek
alapul (növekvő veszteségek, felhalmozódó leltári készletek, csökkenő pénzforgalom, növekvő adósságok, emelkedő kamatköltségek,
a sajáttőke csökkenése vagy elvesztése). Márpedig a Németországi Szövetségi Köztársaság által benyújtott táblázat azt mutatja,
hogy 2003‑ban a helyzet javult, és egyetlen ténykörülmény sem állt már fenn. A gazdasági fejlődés tendenciájának kérdése döntő
jelentőségű a vállalkozásnak az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében foglalt kritériumok tekintetében való vizsgálatakor.
Azon fizetésképtelen vállalkozás, amely még sajáttőkéjének több mint a felével rendelkezik, vagy annak kevesebb mint egynegyedét
vesztette el az előző tizenkét hónap során, nem teljesíti az említett iránymutatás (5) bekezdésének értelmében vett nehéz
helyzetben lévő vállalkozás kritériumait. A sajáttőke‑veszteség következésképpen nem lehet elegendő az 1999. évi iránymutatás
(6) bekezdésében foglalt, veszteségekkel kapcsolatos kritériumnak való megfeleléshez és a vállalkozás nehéz helyzetben lévő
vállalkozásnak való minősítéséhez akkor, ha az (5) bekezdésben megállapított küszöbértékeket nem érik el. Éppen ellenkezőleg
fenn kell állnia a gazdasági helyzet nyilvánvaló romlásának is. A Bizottság a megtámadott határozatban nem ismerte el, hogy
az érintett vállalkozások gazdasági helyzete 2001 óta ténylegesen javult.
A Bizottság azon állítását illetően, miszerint az 1999. évi iránymutatás értelmében vett nehéz helyzetben lévő vállalkozás
tulajdonképpeni meghatározását a (4) bekezdése tartalmazza, elegendő annak megállapítása, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban
nem alkalmazta e meghatározást. Ki kell emelni továbbá, hogy e kritériumból nem következik az, hogy valamely vállalkozást
nehéz helyzetben lévőnek kell tekinteni, amennyiben képtelen sajáttőkét vagy kölcsöntőkét igénybe venni a gazdasági helyzetének
javításához szükséges projektek finanszírozásához. Ez következik különösen a Bizottságnak a „Állami támogatási cselekvési
terv – Kevesebb és célzottabb állami támogatás: ütemterv az állami támogatás 2005–2009 közötti reformjához” című SEC (2005) 795
dokumentumából (a továbbiakban: cselekvési terv), miszerint az ilyen helyzet piaci hiányosságokkal is magyarázható. A jóváhagyott
támogatási program regionális támogatástípusa csak akkor alkalmazható, ha a projekthez semmilyen más finanszírozást nem lehet
találni, éspedig azon vállalkozások esetében is, amelyek nincsenek nehéz helyzetben. Az e regionális támogatási eszköz alkalmazása
keretében 1993 óta szerzett tapasztalat azt mutatta, hogy a gazdasági nehézségekkel nem küzdő vállalkozásoknak mindazonáltal
szükségük van a tartomány kezességére projektjeik megvalósítása érdekében. Erről van szó például, ha az általuk rendszerint
igénybe vett bank átalakítja portfólióját, és visszavonja a finanszírozást.
A Bizottság vitatja a Freistaat Sachsen érveit.
–       A Törvényszék álláspontja
A fenti 103–105. pontban elvégzett elemzésből kitűnik, hogy az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdése azon tényezők nem kimerítő
listáját tartalmazza, amelyek bizonyíthatják, hogy valamely vállalkozás nehéz helyzetben van, még akkor is, ha nem áll fenn
az (5) bekezdése értelmében a törzstőke erős csökkenése vagy fizetésképtelenségi eljárás, amely körülmények az említett (5) bekezdés
szerint mindenképpen annak megállapításához vezetnek, hogy a vállalkozás nehéz helyzetben van. A Freistaat Sachsen állításával
ellentétben tehát az 1999. évi iránymutatás keretében a (6) bekezdésben foglalt néhány ténykörülmény alapján vagy akár más
ténykörülmények alapján is megállapítható, hogy valamely vállalkozás olyan nehéz helyzetben van, hogy állami beavatkozás hiányában
túlélése veszélyeztetve van.
Továbbá azon párhuzamot illetően, amelyet a Freistaat Sachsen a jelen ügy és más állami támogatási eljárások között kíván
vonni, emlékeztetni kell arra, hogy csak az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja keretében kell a Bizottság azon határozatának
a jogszerűségét értékelni, amely megállapítja, hogy egy új támogatás nem felel meg ezen eltérés feltételeinek, és nem a Bizottság
korábbi határozathozatali gyakorlatára tekintettel, feltételezve, hogy az állandó (a fenti 74. pontban hivatkozott Regione
autonoma della Sardegna kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 177. pontja). A más állami támogatási eljárásokkal való összehasonlítás
tehát nem bír jelentőséggel annak megállapításához, hogy az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdése értelmében létezik‑e minimális
számú teljesítendő kritérium az (5) bekezdés értelmében érintett sajáttőke fennállására vagy fenn nem állására figyelemmel.
A Freistaat Sachsen által a fenti 104. pontban hivatkozott Corsica Ferries France kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre
való hivatkozást illetően ki kell emelni, hogy a Törvényszék az említett ítélet 191. pontjában megállapította, hogy a kérdéses
vállalkozás veszteségeinek és pénzügyi adósságainak mértéke olyan kritériumok, amelyek önmagukban is alkalmasak a vállalkozás
nehéz helyzetben lévő vállalkozás jellegének bizonyítására. Márpedig ebből nem lehet arra következtetni, hogy valamely vállalkozás
nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak való minősítéséhez létezne minimális számú teljesítendő kritérium, mivel a Törvényszék
által e tekintetben elvégzett értékelés konkrétan az adott ügy tényállására és elemeire vonatkozott. Ebből mindazonáltal az
következik, hogy nem szükséges az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében felsorolt valamennyi kritériumnak teljesülnie ahhoz,
hogy valamely vállalkozást az 1999. évi iránymutatás értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak lehessen tekinteni.
Sőt, a Freistaat Sachsen azon érvét illetően, miszerint a Bizottság eltérő mérlegelési mozgástérrel rendelkezik valamely jóváhagyott
támogatási programmal összefüggésben, a Törvényszék a fenti 62. pontban emlékeztetett arra, hogy valamely támogatás támogatási
programmal való összeegyeztethetőségének a Bizottság általi vizsgálata nem minősül a Bizottság hatásköreinek keretét túllépő
kezdeményezésnek. Mivel a nehéz helyzetben lévő vállalkozások ki vannak zárva a jóváhagyott támogatási program regionális
támogatástípusából, és meghatározásukat az 1999. évi iránymutatás szabályozza – ahogyan ez a jelen ügyre alkalmazandó jogi
keretnek a fenti 58–81. pontban elvégzett elemzéséből kitűnik –, a Bizottság jogosan vizsgálhatta meg, hogy az 1999. évi iránymutatást
a jelen ügyben helyesen alkalmazták‑e. Azon érveket, miszerint a Bizottság a regionális támogatásokat illetően esetlegesen
korlátozottabb mérlegelési mozgástérrel rendelkezik, mint a szerkezetátalakítási támogatásokat illetően, ugyanezen okokból
kell elutasítani.
Ezt követően a Freistaat Sachsen azon véleményét illetően, miszerint az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésében leírt sajáttőke‑veszteség
hiányában a (6) bekezdés kritériumai alapján bizonyítani kell a negatív tendencia fennállását, az ítélkezési gyakorlatból
kitűnik, hogy az iránymutatásban a tendenciamutatóknak tulajdonított jelentőség nem teszi szükségképpen irrelevánssá a más
típusú mutatókat. Az ilyen mutatók azonban csak akkor lehetnek relevánsak, ha lehetővé teszik a tényleges és bizonyított nehézségek
fennállásának megállapítását (lásd ebben az értelemben analógia útján a fenti 74. pontban hivatkozott Regione autonoma della
Sardegna kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 111. pontját). Ebből következik, hogy noha a negatív tendenciamutatók valóban
különösen jelentősek annak bizonyításához, hogy valamely vállalkozás nehéz helyzetben van, az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdésében
foglalt kritériumok megfogalmazásából nem lehet arra következtetni, hogy a Bizottságnak bármilyen kötelezettsége lenne a negatív
tendencia fennállásának bizonyítására, feltéve hogy jogilag megkövetelt módon bizonyítja, hogy olyan társaságról van szó,
amelynek túlélése állami beavatkozás hiányában veszélyeztetve lenne.
Végül, ami a Freistaat Sachsen cselekvési tervre való hivatkozását illeti, az említett dokumentum az állami támogatások területén
a gazdasági megközelítés gyakoribb alkalmazása mellett érvel, és kimondja, hogy e szempontból kulcsfontosságú a piaci hiányosságok
elemzése, hiszen ezek jelenthetik az okát annak, miért nem érik el a piacok a közös érdekű célkitűzéseket (a cselekvési terv
22. és 23. pontja). Meg kell azonban állapítani, hogy e megállapítások igen általános jellegűek, és semmilyen kapcsolatban
nincsenek a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának meghatározásával. Egyáltalán nem erősítik meg a Freistaat Sachsen
azon állítását, miszerint a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie azon tényt, hogy valamely vállalkozás likviditási
problémái bizonyos nem állandó gazdasági tényezőkkel, mint például a növekedési szakasszal, függhetnek össze. Ezen érvet tehát
el kell utasítani.
Ebből következik, hogy a Freistaat Sachsen által előadott, a Bizottság által a kérdéses kedvezményezett vállalkozások nehéz
helyzetének értékelése érdekében alkalmazott általános elemzési keretre vonatkozó valamennyi érvet el kell utasítani.
A Sachsen Zweirad helyzetének értékeléséről
–       A felek érvei
A Freistaat Sachsen előadja, hogy a Sachsen Zweirad 2003 márciusában nem mutatott növekvő veszteségeket. Elismeri, hogy a
vállalkozás 2001‑ben és 2002‑ben veszteségeket szenvedett, de ezek mértéke már 2001‑ről 2002‑re 1,274 millió euróról 733 000
euróra csökkent. A 2. intézkedés nyújtásakor pozitív éves eredményt vártak 2003‑ra. Sőt, a korábbi évek nyereségét nem emésztették
fel a veszteségek. A Sachsen Zweirad változatlanul megőrizte pozitív sajáttőkéjét. Továbbá 2001‑ről 2002‑re forgalma 13,8%‑kal
51 millió euróra csökkent, mivel a potenciális vevők különösen visszafogottak voltak Németországban a kedvezőtlen konjunktúra
tartóssága miatt. A 2003‑as pénzügyi évre vonatkozóan a társaság a forgalom helyreállásával számolt, és e tervet reálisnak
ítélték, mivel egyrészről a korábbi időszakban a vevők visszafogottsága felzárkózási igényt támasztott, másrészről pedig a
Sachsen Zweirad tíz legfontosabb ügyfele már az év vége előtt 30 millió eurót meghaladó összegű forgalomnak megfelelő, biztos
megrendeléseket adott le. A forgalom csökkenése tehát nem volt hosszú távú. A Freistaat Sachsen előadja, hogy noha a Bizottság
megállapította a fent említett két ténykörülmény fennállását, nem tért ki azonban azok okaira, és nem vizsgálta meg a vállalkozás
fejlődésére való hatásaikat sem. Ilyen vizsgálat nélkül e ténykörülmények alapján nem lehet következtetést levonni azon kérdést
illetően, hogy valamely vállalkozás nehéz helyzetben van‑e.
A Bizottság ezenkívül likviditási problémákra is hivatkozott, ezek azonban nem hasonlíthatók a fizetési nehézségekhez. A Bizottság
maga fejtette ki, hogy külső finanszírozást kell igénybe venni a vállalkozás növekedésének biztosításához és az ezzel összefüggő
forgótőke kialakításához. Márpedig a növekedésfinanszírozás piacon való megszerzésének nehézsége nem teszi lehetővé valamely
vállalkozás nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak való minősítését. Ez érvényes a Sachsen Zweirad 2002. december 31‑én elfogadott
éves beszámolójára és a 2002‑es pénzügyi évről szóló üzleti jelentésére vonatkozó könyvvizsgálói jelentésben (a továbbiakban:
a Sachsen Zweirad 2002‑es beszámolójáról szóló jelentés) hivatkozott azon körülményre is, hogy a finanszírozást átfogóan át
kell alakítani a vállalkozás költségeinek csökkentése érdekében, és lehetővé kell tenni számára a teljes biztonságban való
hosszabb távú tervezést. A hitelek rövid fennmaradó futamideje mindenekelőtt költségkockázat, és nem bizonyít közvetlenül
súlyos nehézségeket. Továbbá a Sachsen Zweirad által viselt kamatterhek (a 2001‑ben kitett 2 millió euróról 2002‑re 1,8 millió
euróra) csökkentek, ily módon kezességnyújtás esetén e kamatteher miatt semmilyen fizetési nehézséggel nem kellett számolni.
A Bizottság vitatja a Freistaat Sachsen érveit.
–       A Törvényszék álláspontja
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 87. cikk (3) bekezdésének alkalmazását
illetően a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik. Mivel a bíróság nem helyettesítheti a Bizottság értékelését
a gazdaságilag összetett tények és körülmények általa elvégzett értékelésével, a Törvényszék felülvizsgálatának következésképpen
az eljárási és az indokolási szabályok betartásának, a tények tárgyi pontosságának, valamint a nyilvánvaló mérlegelési hiba
és a hatáskörrel való visszaélés hiányának vizsgálatára kell korlátozódnia (lásd a Törvényszék T‑68/03. sz., Olympiaki Aeroporia
Ypiresies kontra Bizottság ügyben 2007. szeptember 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑2911. o.] 150. pontját és az ott
hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben a 2. intézkedést és a Sachsen Zweirad 2003 márciusában fennálló helyzetét illetően a megtámadott határozat
kifejti:
„(66) [A Németországi Szövetségi Köztársaság] szerint a [Sachsen Zweirad] egyikét sem mutatta azoknak a jellemzőknek, amelyek [az
1999. évi iránymutatásban] a nehéz helyzetben lévő vállalatokat meghatározzák. A Bizottság utal arra, hogy [az 1999. évi iránymutatás]
6. [bekezdésében] felsorolt tipikus jellemzők, melyek meghatározzák a nehéz helyzetben lévő vállalatot, csupán támpontokat
nyújtanak arra, hogy mikor tekinthető egy vállalat nehéz helyzetben levőnek, azonban nem tekintendők olyan feltételeknek,
melyeknek halmozottan teljesülniük kell. A [Sachsen Zweirad] 2001‑ben a rendes üzleti tevékenységek eredménye szerint 1 274 000
[euró] veszteséget, 2002‑ben pedig 733 000 [euró] veszteséget könyvelt el. A veszteségeket a Biria anyavállalat vette át eredmény‑átutalási
megállapodás keretében. A forgalom 2002‑ben 2001‑hez képest csökkent.
(67)      [A Sachsen Zweirad 2002‑es beszámolójáról szóló jelentés] szerint a [Sachsen Zweirad] likviditási problémákkal is küzdött.
[E jelentés] kifejezetten említi, hogy a [Sachsen Zweirad] feszült likviditási helyzetben volt az árukészlet előfinanszírozásával
járó magas kiadások, valamint a csoporton belüli növekedés miatt. A [jelentés] szerint a vállalat túlélését csak úgy lehetett
biztosítani, ha a bankok hajlandóak voltak a meglévő hiteleket fenntartani, illetve azok összetételét megváltoztatni.
(68)      [A Németországi Szövetségi Köztársaság] szerint nem állt fenn a veszélye annak, hogy a magán pénzintézetek nem hosszabbítják
meg hiteleiket. Mindez azonban nem változtat azon a megállapításon, hogy a vállalat likviditási helyzete feszült volt. [A
Sachsen Zweirad 2002‑es beszámolójáról szóló jelentés] szerint a legtöbb hitel fennmaradó futamideje kevesebb mint öt év volt,
ami az üzleti tevékenység finanszírozását tekintve semmiképp sem optimális, és a vállalat szempontjából növeli a kockázatokat.
Emellett a rövid lejáratú hitelek magas (bár 2002‑ben 2001‑hez képest enyhén alacsonyabb) kamatfizetésekkel jártak, ami tovább
terhelte a vállalkozás likviditását.”
A megtámadott határozat e részéből kitűnik, hogy a Bizottság azon megállapítását, miszerint a Sachsen Zweirad 2003 márciusában
nehéz helyzetben volt, a következő tényezőkre alapította: először is a 2001‑ben és 2002‑ben bekövetkezett – bár csökkenő –
veszteségek, másodszor a 2002‑ben 2001‑hez képest csökkenő forgalom, harmadszor pedig a Sachsen Zweirad 2002‑es beszámolójáról
szóló jelentésben említett súlyos likviditási problémák fennállása, amelyeket tovább súlyosbított a magas kamatozású, rövid
lejáratú hitelek túlsúlya.
Először is a csökkenő forgalmat illetően meg kell állapítani, hogy e kritériumot megemlíti az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdése.
Még ha e kritérium önmagában nem is jelent a vállalkozás súlyos nehézségeinek fennállását bizonyító ténykörülményt akkor,
ha csak két egymást követő évet vesznek figyelembe, a Bizottság a Sachsen Zweirad pénzügyi helyzetének értékelésekor más kritériumokat
is megvizsgált.
A veszteségeket illetően meg kell állapítani, hogy az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdése növekvő veszteségekre utal. Mindazonáltal
a Törvényszék úgy véli, hogy ez nem lehet akadálya annak, hogy a Bizottság a veszteségek több egymást követő évben való fennállását
a pénzügyi nehézség mutatójaként vegye figyelembe még akkor is, ha a veszteségek nem növekednek. Továbbá a 2003‑as év első
negyedévében nyújtott támogatási intézkedés esetében mindenképpen relevánsnak tűnik e tekintetben figyelembe venni a kedvezményezett
vállalkozás által a megelőző két évben elért pénzügyi eredményeket.
Továbbá, ami a keresetlevél mellékleteként benyújtott táblázatot illeti, amely a 2003. május 31‑i időközi mérleg szerinti
azon 1,7 millió euró profitra hivatkozik, amelyet a Freistaat Sachsen szerint a Bizottság nem vett figyelembe, ki kell emelni,
hogy – ahogyan arra a Bizottság utal – a kedvezményezett vállalkozás helyzetének a 2. intézkedés nyújtása évében való javulása
nem befolyásolhatja az intézkedés nyújtásakor fennálló helyzetének értékelését, különösen mivel nem zárható ki, hogy az említett
kezesség fennállása befolyásolhatta e fejlődést. Amint arra a Törvényszék fentebb emlékeztetett, az ítélkezési gyakorlat kimondja,
hogy azon kérdést, hogy valamely intézkedés az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősül‑e, az ezen intézkedés
meghozatalának időpontjában fennálló helyzet fényében kell eldönteni. Ha a Bizottság figyelembe venne későbbi információkat,
azon tagállamokat részesítené előnyben, akik nem teljesítik az általuk nyújtani szándékozott támogatások tervezetének bejelentésére
vonatkozó kötelezettségüket (a fenti 120. pontban hivatkozott HAMSA kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 53. pontja).
Ami ezt követően a likviditási problémákat illeti, az 1999. évi iránymutatás (6) bekezdése azokat nem említi kifejezetten,
még ha a pénzügyi nehézség mutatójaként utal is a csökkenő pénzforgalomra.
Meg kell azonban állapítani, hogy a Sachsen Zweirad 2002‑es beszámolójáról szóló jelentés, amelyre a Bizottság az elemzését
alapította, egyértelműen aggasztónak mutatta be a likviditási helyzetet. Az említett jelentés különösen a következőket tartalmazta:
„A társaság a 2001‑hez képest tovább súlyosbodó eredményromlást költségmegtakarítással kívánta megfékezni, amely önmagában
különösen a fizetésekkel összefüggő terhek területén és az egyéb működési költségek szintjén nyilvánulhatott meg. Ezen intézkedések
azonban elégtelennek bizonyultak ahhoz, hogy a társaság ez év végéig elkerülje a negatív eredményt […]
Ahogyan a megelőző 2001‑es pénzügyi év során is, a [Sachsen Zweirad] vezetése úgy véli, hogy a 2002‑ben szintén jelentős finanszírozási
szükségletet támasztó Biria AG anyavállalat kapcsolt vállalkozásai csoportjának kibővítése jelenti az elsődleges kockázati
forrást. Miután elutasították a Szövetség és a tartomány kezességét, amelyet először is azzal a feltétellel fogadtak el, hogy
bemutatják a [Bizottság] kifogásemelés mellőzéséről szóló nyilatkozatát, a társaságot jelenleg súlytó likviditási válságot
különösen a téli hónapokban csak a bankokkal együtt kidolgozott finanszírozási terv segítségével lehetett leküzdeni. Így most
a [Sachsen Zweirad] léte a bankok által jelenleg nyújtott hitelek fenntartásától függ, annál is inkább, mivel a [Sachsen Zweirad]
a Biria‑csoport egészének kölcsöneire jelentős biztosítékokat képezett. A rövid távú finanszírozási keretek között nyújtott
összegek nagysága miatt fennáll a kamatláb ingadozásainak kockázata, amely a társaság létét fenyegetheti.
[…]
Az árukészlet előfinanszírozásával járó magas kiadások és a csoporton belüli növekedés erősen megterhelte a vállalkozás likviditását,
amelynek helyzete továbbra is olyan feszült, hogy léte csak azzal a feltétellel biztosítható, hogy a Szövetség/tartományok
kezességének megszüntetésére tekintettel a bankok fenntartják a jelenleg nyújtott hitelkereteket, illetve megváltoztatják
összetételüket és kibővítik azokat.
[…] A rövid távú finanszírozási kereteket illetően fennáll emellett a kamatláb ingadozásainak kockázata, amely a vállalkozás
létét fenyegetheti […]”
Ezen idézetből kitűnik, hogy a Sachsen Zweirad nehéz pénzügyi helyzetben volt, és átalakította szerkezetét. A Törvényszék
úgy véli, hogy különösen a kamatláb ingadozásainak alávetett rövid távú hitelek nagyságára tekintettel a Bizottság helyesen
állapította meg, hogy a Sachsen Zweirad 2002‑es beszámolójáról szóló jelentésben bemutatott likviditási helyzet olyan nehéz
pénzügyi helyzetre utaló ténykörülmény, amely állami beavatkozás nélkül a vállalkozás túlélési képességét veszélyeztetheti,
mivel a likviditási hiánnyal küzdő vállalkozás rövid vagy középtávon nem tudja adósságait rendezni.
Továbbá azon érvet illetően, miszerint a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie azon tényt, hogy a feszült likviditási
helyzetet a Sachsen Zweirad növekedésének finanszírozása okozta, és hogy az említett helyzet így nem szükségképpen mutatott
nehézséget, meg kell jegyezni, hogy a Sachsen Zweirad 2002‑es beszámolójáról szóló jelentés valóban hivatkozik az árukészlet
előfinanszírozására és a csoporton belüli növekedésre. Meg kell azonban állapítani, hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló
mérlegelési hibát, amikor az említett jelentés e kérdés tekintetében igen aggasztó hangvételére támaszkodott, mivel e jelentés
egyértelműen figyelembe vette a növekedés összefüggéseit, ugyanakkor azonban a továbbra is feszült helyzetre hivatkozik.
Ezenkívül a Freistaat Sachsen azon érvét illetően, miszerint a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie a konjunkturális
helyzetet és a 2002 végén leadott jelentős és biztos megrendelések fennállását, a Bizottság a Törvényszék írásbeli kérdésére
válaszolva megjegyezte, hogy ezen információkat a közigazgatási eljárásban nem közölték, hanem azokat először a keresetlevélben
említették. Amikor a Törvényszék a tárgyaláson ezzel kapcsolatban kérdezte, a Freistaat Sachsen ezen állításokat nem tudta
megcáfolni, és nem tudta megmondani azt sem, hogy ezen információkat mely dokumentumokban közölték a közigazgatási eljárásban,
hanem csupán azt jegyezte meg, hogy a konjunktúra 2002‑ben bekövetkezett gyengülése általánosan ismert probléma.
E körülmények között a Törvényszék megállapítja, hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor a
Sachsen Zweirad bizonytalan gazdasági és pénzügyi helyzete fennállásának megállapításakor e tényezőket nem vette figyelembe.
A fenti 115. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból ugyanis kitűnik, hogy a Bizottság általi értékeléseket kizárólag
azon információk fényében kell vizsgálni, amelyekkel a Bizottság az értékelések elvégzésekor rendelkezett.
Végül, ami annak állítólagos figyelmen kívül hagyását illeti, hogy 2002‑ben a kamatterhek a 2001‑ben kitett 2 millió euróról
enyhén csökkentek 1,8 millió euróra, a Bizottság a Törvényszék írásbeli kérdésére válaszolva megjegyezte, hogy a megtámadott
határozat (68) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy e körülményt figyelembe vette, annak értékelésekor azonban, hogy a vállalkozás
nehéz helyzetben van‑e, annak általános helyzetét kellett figyelembe vennie. A Bizottság szerint, még ha figyelembe is vesszük
a kamatköltségek enyhe csökkenését, a Sachsen Zweirad a múltbeli jelentős veszteségek és a likviditási problémái miatt nehéz
helyzetben volt.
E tekintetben a Törvényszék megállapítja, hogy a megtámadott határozat (68) preambulumbekezdése valóban hivatkozik arra, hogy
2002‑ben a kamatköltségek 2001‑hez képest csökkentek. A Sachsen Zweirad likviditási helyzetének a Sachsen Zweirad 2002‑es
beszámolójáról szóló fent említett jelentésből kitűnő, egyértelműen negatív elemzésére tekintettel a Törvényszék úgy véli,
hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor megállapította, hogy e konkrét tényező nem bírhat döntő
jelentőséggel annak átfogó értékelése során, hogy a 2. intézkedés nyújtásakor az említett vállalkozás milyen helyzetben volt.
Következésképpen a Freistaat Sachsen nem bizonyította, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor
a fent említett tényezőkre támaszkodva megállapította, hogy a Sachsen Zweirad 2003 márciusában nehéz helyzetben volt.
A Biria GmbH helyzetének értékeléséről
–       A felek érvei
A Freistaat Sachsen kiemeli, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (72) preambulumbekezdésében megállapítja, hogy az (új)
Biria GmbH átvette a (régi) Biria AG és a Sachsen Zweirad nehéz helyzetét, kifejti azonban, hogy ezen állításból nem lehet
következtetést levonni azon kérdést illetően, hogy a szerkezetátalakításon keresztülment vállalkozás nehéz helyzetben volt‑e.
A Sachsen Zweirad azelőtt nem volt nehéz helyzetben lévő vállalkozás, ily módon a Biria AG aktíváinak és passzíváinak a Biria GmbH
általi átvétele nem teszi ez utóbbit szükségképpen nehéz helyzetben lévő vállalkozássá, amint ezt egyértelműen mutatja azon
tény, hogy a mérlegfőösszeg a 2002. december 31‑én mutatott 24 millió euróról 2003. december 31‑ére több mint 34 millió euróra
növekedett, míg a passzívák csak 4 millióval emelkedtek 22‑ről 26 millió euróra. Kizárólag a szerkezetátalakításon keresztülment
vállalkozás pénzügyi arányaira kell támaszkodni, amelyek azt mutatják, hogy a vállalkozás nem volt nehéz helyzetben.
Továbbá a Bizottság a Biria GmbH súlyos likviditási problémáira hivatkozik, azon tényről azonban hallgat, hogy azok nem eredményezték
a vállalkozás fizetésképtelenségét, sőt a kifizetések egyszerű átmeneti felfüggesztéseit sem. Figyelmen kívül hagyta azon
tényt is, hogy az említett vállalkozás növekedésének finanszírozása során fellépett problémákról van szó, nem pedig a bevételek
és kiadások közötti kérdéses viszonyból eredő fizetési nehézségekről.
A Freistaat Sachsen úgy véli továbbá, hogy a Bizottság által a megtámadott határozat (77) preambulumbekezdésében a bankkonzorcium
visszavonulásából levont következtetés nem szükségképpen helytálló. A szóban forgó bankkonzorciumot a D. bank irányította,
amely csak 2001‑ben jött létre két másik bank egyesüléséből, és amelynek irányvonala a sajtó szerint még mindig vita tárgyát
képezi. Ez az oka egyébként annak, hogy még mindig nem tudták megvalósítani a W. bankkal való, több éve tervezett egyesülést.
A kezes megbízottjának kérésére a D. bank kifejtette, hogy a bankkonzorcium 2003 novemberében stratégiai okokból vonult vissza,
ahogyan ez a keresetlevél mellékleteként benyújtott levélből is kitűnik. A Freistaat Sachsen előadja, hogy e magyarázat nem
valószínűtlen az azon kérdéssel kapcsolatos állandó belső vita összefüggésébe helyezve, hogy a D. bank foglalkozzon‑e, vagy
sem a nemzeti piacot célzó üzleti ügyfelekkel, versenyben a szövetkezeti népbankokkal és a takarékszövetkezetekkel, amelyekkel
társult. A követelések értékét kiigazították a bank belső szerkezetátalakítása keretében, és a visszavásárlási árból származó
bevétel adóterv segítségével optimalizálható oly módon, hogy valamennyi, illetve szinte valamennyi veszteséget elkerüljék.
A D. bankhoz hasonlóan a másik két bank is visszavonult, mivel egyikük sem kívánta átvenni a konzorcium irányítását, amely
döntés egyáltalán nem szokatlan, és nem használható fel a különösen magas hiányossági kockázat bizonyítékaként. Ennélfogva
semmi nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a kérdéses vállalkozást nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak kellett minősíteni.
A Freistaat Sachsen szerint ebből az következik, hogy még ha a vállalkozások vitathatatlanul számos kockázatot magában foglaló
üzleti stratégiát is folytattak, és ehhez alultőkésítettek voltak, a Bizottság által felsorolt kritériumok alapos vizsgálata
alapján a Bizottságnak mégis azon következtetésre kellett volna jutnia, hogy a 3. intézkedés nyújtásának időpontjában az említett
vállalkozások nem ütköztek olyan nehézségekbe, amelyek veszélyeztették volna tevékenységeik folytatását, ha az állam nem nyújtott
volna számukra támogatást. A Freistaat Sachsen által megbízott könyvvizsgáló társaság a két vállalkozással kapcsolatban többek
között megállapította, hogy a kezes általi teljesítés kockázata olyan csekély, hogy a kezesség nyújtása védhető.
Végül a Freistaat Sachsen előadja, hogy el kell utasítani a Bizottság azon érvét, miszerint a likviditási problémák eredete
nem befolyásolja azon kérdést, hogy valamely vállalkozást nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak kell‑e tekinteni. A Bizottság
által a fenti 104. pontban annak bizonyítása érdekében hivatkozott Corsica Ferries France kontra Bizottság ügyben hozott ítélet,
hogy a díjháború gyakorlata nem feltétlenül összeegyeztethetetlen a nehézségek fennállásával, nem vonatkoztatható a jelen
ügyre, mivel a likviditási problémák nem hasonlíthatók a veszteségekhez. A likviditási problémák éppen a növekedés finanszírozása
keretében merülnek fel rendszeresen, mivel finanszírozni kell az állandó tőke és a működőtőke képzését, e tőkeképzés azonban
nem veszteségekben nyilvánul meg. A feszült likviditási helyzet tehát nem jelenti azt, hogy valamely vállalkozást nehéz helyzetben
lévőnek kell tekinteni.
A Bizottság vitatja a Freistaat Sachsen érveit.
–       A Törvényszék álláspontja
A 3. intézkedést és a Biria GmbH‑nak az említett intézkedés 2003 decemberében való nyújtása időpontjában fennálló helyzetét
illetően a megtámadott határozat kifejti:
„(70) A Biria GmbH (ma Biria AG) vállalatot 2003. október 1‑i hatállyal alapították a régi Biria AG és a [Sachsen Zweirad] leányvállalat
összefonódásával.
(71)      [A Németországi Szövetségi Köztársaság] véleménye szerint a Biria GmbH (ma: Biria AG) vállalatot egyértelműen meg kell különböztetni
a régi Biria AG és a [Sachsen Zweirad] vállalattól, mivel az összefonódás miatt új vállalat jött létre. Emiatt azt a kérdést,
hogy ez a vállalat a kezesség vállalásakor, vagyis [2003.] december 9‑én nehéz helyzetben volt‑e, az újonnan létrejött vállalkozás
nyitómérlege alapján kell megválaszolni. A nyitómérleg alapján megállapítható, hogy a Biria GmbH nem tekinthető nehéz helyzetben
lévő vállalatnak.
(72)      A Bizottság nem ért egyet ezzel az érveléssel. Az összefonódással létrejött Biria GmbH vállalatot nem lehet a régi Biria AG
és a [Sachsen Zweirad] vállalatoktól különállónak tekinteni, mivel a két vállalat összefonódásával jött létre. Másrészt könnyű
lenne kikerülni, hogy gazdasági alanyok összefonódásával vagy új vállalatok alapításával a vállalatot ne nehéz helyzetben
lévő vállalatnak minősítsék. 2002‑ben a volt Biria AG is veszteségeket könyvelt el, és ugyanúgy, mint a [Sachsen Zweirad],
likviditási problémákkal küzdött. A Biria GmbH átvette a régi Biria AG és a [Sachsen Zweirad] valamennyi adósságát és kötelezettségét.
A Biria GmbH tulajdonában emellett ugyanazok az eszközök állnak, és üzleti tevékenysége megegyezik a régi Biria AG és a [Sachsen
Zweirad] tevékenységével. A Bizottság emiatt úgy véli, hogy a Biria GmbH átvette a régi Biria AG és a [Sachsen Zweirad] nehéz
helyzetét.
(73)      A [Sachsen Zweirad] [a Németországi Szövetségi Köztársaság] szerint az összefonódás erőfölénnyel rendelkező fele. A [Sachsen
Zweirad] nem volt nehéz helyzetben, ami miatt nem feltételezhető automatikusan, hogy az új Biria AG nehéz helyzetben lett
volna. Németország érvelésével szemben a Bizottságnak az az álláspontja, hogy a [Sachsen Zweirad] nehéz helyzetben volt. Következésképpen
az új Biria GmbH a [Sachsen Zweirad] nehéz helyzetét is »örökölte«.
(74)      A 2003. évi üzleti beszámoló szerint 2003‑ban folytatódott a Biria‑csoport szerkezetátalakítása és újraszervezése. Ez a folyamat
2002‑ben kezdődött, és kiterjedt a csoport finanszírozásának átalakítására. A Szászország szabadállam által a 24,875 millió
eurós kölcsönért vállalt kezesség alapján a Biria‑csoport új koncepciót dolgozott ki tevékenységei középtávú finanszírozására.
Az új finanszírozási koncepció előirányozta a kamatlábak jelentős kiigazítását, és ezáltal a magas kamatterhek mérséklését.
(75)      Ezzel egy időben átalakították a banki követelések összetételét: három bank vállalta, hogy lemond 8 567 000 eurónyi követeléséről
– ez az összeg úgy tűnik, hogy követeléseiknek jóval több mint 50%‑ának felel meg – a fennmaradó követelések haladéktalan
kiegyenlítése fejében. Következésképpen a kölcsön, melynek fedezete a 3. intézkedésben említett 80%‑os kezesség, a működési
hitel törlesztését szolgáló 8 millió [euró] kölcsönből, 7,45 millió [euró] folyószámlahitelből és 9,425 millió [euró] szezonális
finanszírozást szolgáló kölcsönből áll.
(76)      A Biria GmbH (ma Biria AG) ezért a kezesség nyújtásakor komoly likviditási problémákkal küzdött, és ez alapján nehéz helyzetben
lévő vállalat volt. Ezt a megállapítást alátámasztja az is, hogy három bank kivonult a Biria tevékenységeinek finanszírozásából,
és arra is készen álltak, hogy követeléseik nagy részéről lemondjanak, amennyiben a fennmaradó követeléseket haladéktalanul
kiegyenlítik. Ez azt mutatja, hogy a bankok komolyan kétségbe vonták egyrészt, hogy a Biria vissza tudja fizetni adósságait,
másrészt pedig a vállalat jövedelmezőségét.
(77)      [A Németországi Szövetségi Köztársaság] ezzel szemben úgy érvel, hogy a bankok csupán üzleti stratégiájuk irányváltása miatt
vonultak ki a finanszírozásból. A Bizottság megállapítja, hogy a bankok kintlevő követeléseik valószínűleg kb. 50%‑áról mondtak
le. Ez még a bankok új üzleti stratégiája esetében is arra utaló jel, hogy a hitelintézetek igen valószínűtlennek tartották
a kölcsön teljes visszafizetését.”
A megtámadott határozat e részéből kitűnik, hogy a Bizottság azon megállapítását, miszerint a Biria GmbH 2003 decemberében
nehéz helyzetben volt, a következő tényezőkre alapozta: először is azon tényre, hogy megörökölte az őt alkotó két társaság
pénzügyi nehézségeit, másodszor a 3. intézkedés nyújtásakor fennálló súlyos likviditási problémákra, harmadszor pedig a három
bank visszavonulására és arra, hogy azok ez alkalommal lemondtak követeléseik nagy részéről.
Először is a Biria GmbH „örökségét” illetően a Freistaat Sachsen vitatja, hogy a Sachsen Zweirad nehéz helyzetben lett volna.
A fenti elemzésből (lásd a fenti 144–157. pontot) azonban az következik, hogy nem nyert bizonyítást, hogy a Bizottság nyilvánvaló
mérlegelési hibát követett el, amikor ennek az ellenkezőjét állapította meg. Sőt, a megtámadott határozat (72) preambulumbekezdéséből
kitűnik, hogy 2002‑ben a régi Biria AG is veszteségeket könyvelt el, és likviditási problémákkal is küzdött, amit a Freistaat
Sachsen sem vitat.
Ez utóbbi azonban úgy érvel, hogy a Bizottságnak kizárólag az új Biria GmbH társaság mérlegére kellett volna támaszkodnia,
és annak pénzügyi arányait kellett volna elemeznie olyan elvont következtetések tétele helyett, miszerint két nehéz helyzetben
lévő társaság egyesüléséből automatikusan szintén nehéz helyzetben lévő új vállalkozás jön létre.
E tekintetben a Törvényszék úgy véli, hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor az új Biria GmbH
társaság gazdasági és pénzügyi helyzetével kapcsolatos tényezőkön túl az egyesült két vállalkozás helyzetét is figyelembe
vette. Ahogyan ugyanis a megtámadott határozat (72) preambulumbekezdése utal rá, és amint azt a Törvényszék előtt a Bizottság
is megjegyezte, nem engedhető meg, hogy a társaságok egyszerűen a gazdasági alanyok egyesülésével vagy új vállalkozások alapításával
megkerüljék a bejelentési kötelezettséget és a szerkezetátalakítási terv benyújtását.
Továbbá először is a Freistaat Sachsennek bizonyos, a 2003‑as pénzügyi évre vonatkozó pénzügyi adatokra, különösen a Biria GmbH
2003. december 31‑i mérlegfőösszegére és működési eredményére való hivatkozásait illetően emlékeztetni kell arra, hogy a fenti
120. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy azon kérdést, hogy valamely intézkedés az EK 87. cikk (1) bekezdése
értelmében támogatásnak minősül‑e, az ezen intézkedés meghozatalának időpontjában fennálló helyzet fényében kell eldönteni.
Nem kifogásolható tehát, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a kérdéses társaság 2003. december 31‑én fennálló helyzetére
vonatkozó adatokat, mivel ezen időpont a támogatás nyújtása utáni időpont. Ahogyan ugyanis a Bizottság megjegyzi, ezen adatok
a támogatás nyújtásának időpontjában nem álltak rendelkezésre. A Bizottság tehát e tekintetben jogosan hivatkozott a 2002‑es
pénzügyi év adataira. Ebből következik, hogy a Freistaat Sachsen által előadott, különösen a Biria GmbH 2003. december 31‑i
mérlegével és a 2003‑as pénzügyi évre vonatkozó szokásos pozitív működési eredményével kapcsolatos érvek hatástalanok.
Ezt követően a Freistaat Sachsen azon érvét illetően, miszerint az új társaság 2003. december 31‑i mérlegétől és a 2003‑as
pénzügyi évre vonatkozó működési eredménytől elvonatkoztatva figyelembe kellett volna venni az időközi eredményeket, valamint
a 2003. május 31‑i előzetes mérleget, a Bizottság helyesen emeli ki, hogy nem állapítható meg, hogy a Sachsen Zweiradnak 2003
márciusában nyújtott 2. intézkedés milyen mértékben befolyásolhatta kedvezően a működési eredmény 2003. évi pozitív fejlődését,
amely társaság egy másikkal a Biria GmbH‑ban egyesült. E körülmények között a Freistaat Sachsen által a 2003. évi időközi
eredményekre tett néhány absztrakt hivatkozás nem elegendő annak bizonyítására, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát
követett el, amikor a Biria GmbH pénzügyi helyzetének elemzését nem az említett időközi eredményekre alapozta.
Továbbá a Biria GmbH korlátozott likviditási helyzetét illetően a Bizottság az e társaság 2002. december 31‑én elfogadott
éves beszámolójára és a 2002‑es pénzügyi évről szóló üzleti jelentésére vonatkozó könyvvizsgálói jelentésre hivatkozik, amely
kifejti:
„A vállalkozás likviditási problémái 2002‑ben tovább súlyosbodtak, és a helyzet továbbra is olyan feszült, hogy a Biria AG
túlélése csak azzal a feltétellel biztosítható, hogy a Szövetség/tartományok kezességének megszüntetésére tekintettel a bankok
fenntartják a jelenlegi hitelkereteket, illetve megváltoztatják összetételüket, és kibővítik azokat […]
Számviteli szempontból a társaság túlzottan eladósodott. Az ügyvezetés azonban úgy véli, hogy a fizetésképtelenséget szabályozó
jog értelmében vett túlzottan eladósodott helyzet nem áll fenn, mivel a mérleg negatív tőkéjét kompenzálják a [Sachsen Zweiradban]
való részesedés csendes tartalékai, a tag alávetési nyilatkozata és a Biria AG goodwillje.”
E tekintetben már megállapításra került, hogy a feszült likviditási helyzet az 1999. évi iránymutatás értelmében vett nehéz
helyzet releváns mutatójának minősülhet. E tekintetben egyébként megjegyzendő, hogy a Bizottság – anélkül, hogy a Freistaat
Sachsen vitatta volna – kiemeli, hogy a 3. intézkedéssel fedezett hitelek nem beruházásra voltak szánva, hanem többek között
folyószámlahitelről és a szezonális finanszírozást szolgáló hitelről volt szó, ami a megtámadott határozat (75) preambulumbekezdéséből
is kitűnik. Így a Freistaat Sachsen érve, miszerint a likviditási helyzet nem eredményezett fizetésképtelenséget, nem releváns,
mivel az iránymutatás e konkrét jogi összefüggésen kívül a nehéz helyzetet is elfogadja. A Freistaat Sachsen arra alapított
érveit illetően, hogy a Biria GmbH likviditási helyzete bizonyára a társaság növekedésével volt összefüggésben, a Törvényszék
úgy véli, hogy e körülmény önmagában nem elegendő annak lehetővé tételéhez, hogy a Bizottság ne vegye figyelembe valamely
társaság likviditási nehézségeit, hanem a helyzetének átfogó értékeléséről van szó.
Végül a bankok visszavonulását illetően ki kell emelni, hogy a D. banknak a T‑102/07. sz. ügyben benyújtott keresetlevélhez
csatolt levele nem jelenti annak döntő bizonyítékát, hogy a szóban forgó megállapodás teljes mértékben a bankok belső stratégiai
megfontolásainak volt köszönhető. Ugyanis, még ha az említett levél meg is jegyzi, hogy a hitelek összetételének megváltoztatásával
kapcsolatos tárgyalások 2003 februárjában stratégiai okokból indultak meg, e levél nem kérdőjelezi meg a megtámadott határozatban
foglalt elemzést, miszerint a hitelek 50%‑áról való lemondás a fennmaradó követelések haladéktalan kiegyenlítése fejében rendkívüli
jellegű. A Bizottság tehát nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor a bankok visszavonulását és lemondását annak
bizonyítékaként értelmezte, hogy nem állt fenn a Biria GmbH‑nak az összes kölcsön visszafizetésére való képességébe vetett
bizalom.
A fentiekből következik, hogy a Freistaat Sachsen érveinek egyikéből sem tűnik ki, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési
hibát követett el, amikor megállapította, hogy a tényállás megvalósulásakor a Biria GmbH is nehéz helyzetben lévő vállalkozás
volt.
Következésképpen el kell utasítani a felperesek valamennyi azzal kapcsolatos kifogását, hogy a Bizottság a kedvezményezett
vállalkozások nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak való minősítésekor állítólag nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett
el.
3.
Az indokolási kötelezettség megsértésére alapított kifogásokról
Egyrészről a felperesek érvei arra vonatkoznak, hogy a megtámadott határozat elégtelen indokolást tartalmaz, mivel a Bizottság
nem jelölte meg, hogy milyen okból nem alkalmazta a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának az E 16/94 megfelelő intézkedés
szerinti meghatározását, és nem fejtette ki azt sem, hogy milyen okból tért el az említett fogalomnak az 1999. évi iránymutatás
szerinti meghatározásától. Másrészről a felperesek előadják, hogy a Bizottság a megtámadott határozatot az 1–3. intézkedés
támogatási elemének meghatározását illetően az indokolási kötelezettség megsértésével hozta.

Az E 16/94 megfelelő intézkedés alkalmazásának hiányát és az 1999. évi iránymutatástól való eltérést illetően az indokolási
kötelezettség megsértéséről
A felek érvei
A Freistaat Sachsen előadja, hogy ha úgy kellene tekinteni, hogy az érintett vállalkozások a jóváhagyott támogatási programban
foglalt kritériumoknak megfelelően nehéz helyzetben lévő vállalkozások, a Bizottság nem fejtette ki e döntés indokait. Nem
ismertette egyébként azt sem, hogy milyen okokból tért el a jóváhagyott támogatási programban meghatározott kritériumoktól.
Továbbá a Freistaat Sachsen szerint a Bizottság nem fejtette ki a megtámadott határozatban, hogy milyen okból nem alkalmazza
az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdésének kritériumait, noha egyéb eljárásokban gyakran kételyei vannak azt illetően, hogy
az érintett vállalkozás nehéz helyzetben lehet, amikor e kritériumok nem teljesülnek. Mivel az 1999. évi iránymutatás (5) bekezdése
általános szabályt tartalmaz, (6) bekezdése pedig kivételt, a Bizottságnak meg kellett volna indokolnia az említett (5) bekezdés
alkalmazásának hiányát.
Az MB Immobilien és az MB System előadja, hogy az 1999. évi iránymutatás alkalmazását illetően a megtámadott határozatot az
indokolási kötelezettség hármas megsértése jellemzi. Először is a Bizottság nem fejti ki, hogy milyen okokból tért el az 1999. évi
iránymutatás kritériumainak vizsgálatától. Másodszor, amennyiben a Bizottság az egészséges vállalkozásoknak és a nehéz helyzetben
lévő vállalkozásoknak maga a Bizottság által követett elhatárolása alapján jutott arra a megállapításra, hogy a támogatások
kedvezményezettjeit nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak kell minősíteni, a megtámadott határozat e tekintetben semmilyen
utalást nem tartalmaz. Harmadszor a Bizottságnak meg kellett volna indokolnia, hogy milyen okból tért el a 2. és 3. intézkedést
illetően a jóváhagyott támogatási program feltételeitől.
A Bizottság vitatja a felperesek érveit.
A Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az indokolási kötelezettség terjedelme a kérdéses jogi
aktus természetétől, valamint elfogadásának körülményeitől függ. Az indokolásnak világosan és egyértelműen kell tartalmaznia
az intézmény érvelését oly módon, hogy lehetővé tegye egyrészt az érdekeltek számára jogaik védelme és a döntés megalapozottságának
megítélhetősége érdekében a meghozott intézkedés indokainak megismerését, másrészt a bíróság számára a jogszerűség felülvizsgálatára
vonatkozó hatásköre gyakorlását. Nem elvárás az, hogy az indokolás minden releváns tényállásbeli és jogi elemet részletezzen,
mivel azt a kérdést, hogy a jogi aktus indokolása megfelel‑e az EK 253. cikkben foglalt követelményeknek, nemcsak megszövegezését
illetően kell megválaszolni, hanem összefüggéseit, valamint az érintett területre vonatkozó jogszabályok összességét illetően
is. Közelebbről a Bizottságnak nem kell állást foglalnia az érdekeltek által elé terjesztett minden érvet illetően, hanem
elég, ha a határozat rendszerét illetően alapvető fontossággal bíró tényeket és jogi érveket ismerteti (lásd a fenti 104. pontban
hivatkozott Corsica Ferries France kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 62–64. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben a megtámadott határozatból nem tűnik ki, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság a közigazgatási eljárás
keretében hivatkozott az E 16/94 megfelelő intézkedésre. A Bizottság a Törvényszék előtt megerősítette, hogy a közigazgatási
eljárás során nem hivatkoztak az E 16/94 megfelelő intézkedésre, és ezt a felperesek sem vitatják. Továbbá a fenti elemzésből
kitűnik, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozás fogalmának az E 16/94 megfelelő intézkedés szerinti meghatározása a jelen
ügyben nem volt alkalmazható, és a Bizottság e tekintetben jogosan támaszkodott az 1999. évi iránymutatásra. E körülmények
között az E 16/94 megfelelő intézkedés alkalmazásának hiányát illetően a megtámadott határozat vonatkozásában az indokolási
kötelezettség megsértésére alapított kifogásokat megalapozatlannak kell nyilvánítani, mivel nem fogadható el, hogy a Bizottságnak
ki kellene fejtenie, milyen okból nem támaszkodott nem alkalmazható és nem hivatkozott szabályokra.
Mint megalapozatlanokat szintén el kell utasítani az 1999. évi iránymutatás kritériumainak figyelembevételét vagy figyelembevételének
hiányát illetően az indokolási kötelezettség megsértésére alapított kifogásokat. A Bizottság ugyanis a megtámadott határozat
(66) preambulumbekezdésében kifejti, hogy véleménye szerint „[az 1999. évi iránymutatás] 6. [bekezdésében] felsorolt tipikus
jellemzők, melyek meghatározzák a nehéz helyzetben lévő vállalatot, csupán támpontokat nyújtanak arra, hogy mikor tekinthető
egy vállalat nehéz helyzetben levőnek, azonban nem tekintendők olyan feltételeknek, melyeknek halmozottan teljesülniük kell”.
A Bizottság ezzel kapcsolatos álláspontja tehát világos. Egyebekben, amint a fenti elemzésből kitűnik, a megtámadott határozat
felsorolja azon gazdasági kritériumokat, amelyeket a Bizottság a kérdéses kedvezményezett vállalkozások pénzügyi helyzetének
értékelésekor figyelembe vett. Ezen indokolás elegendő ahhoz, hogy lehetővé tegye a felek számára a megtámadott határozat
indokainak megismerését, a Törvényszék számára pedig a jogszerűségének megítélését.

A támogatási elem meghatározását illetően az indokolási kötelezettség megsértéséről
A felek érvei
A Freistaat Sachsen megjegyzi, hogy nem érti, a Bizottság milyen módon számolta ki a kamatlábat, amellyel a Bizottság szerint
a hiteleket nyújtani kellett volna annak érdekében, hogy megfeleljenek a piaci feltételeknek, és így támogatástól mentesnek
lehessen azokat tekinteni. A Bizottság megelégedett azzal, hogy a referencia‑kamatláb és a leszámítolási kamatláb megállapításának
módjáról szóló 97/C 273/03 közleményére (HL 1997. C 273., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 146. o.,
a továbbiakban: a referencia‑kamatlábról szóló közlemény) utalt. Márpedig egy korábbi közleményre való egyszerű utalás nem
elegendő annak bizonyításához, hogy a 400 bázisponttal való kiegészítés megfelel a piacon szokásosnak. Nem érti továbbá azt
sem, hogy a Bizottság milyen okból alkalmaz a 2. és 3. intézkedést illetően két növelést (a megtámadott határozat (93) preambulumbekezdése).
A referencia‑kamatlábról szóló közleményben hivatkozott két példa (nehéz helyzetben lévő vállalkozás és biztosítékok hiánya)
a nemteljesítés veszélyével függ össze, így a halmozás nem tűnik igazoltnak.
A Bizottság mindenesetre nem bizonyított semmilyen, a szokásos piaci feltételekkel való egyértelmű viszonyt. Egyébként kevéssé
tűnik valószínűnek, hogy a piac a biztosítékok állítólagos hiányára a kamatlábaknak a hatályban lévő kamatlábak szintjéhez
képest teljesen aránytalan állandó növeléseivel reagál. Figyelembe kell venni, hogy a hitelszektor viszonylag alacsony növelést
alkalmaz akkor, ha a kamatláb alacsony, és viszonylag magas növelést akkor, ha a kamatláb is magas.
A Freistaat Sachsen továbbá úgy véli, hogy a megtámadott határozat (92) preambulumbekezdésében a Bizottság vélelmezi, hogy
a nyújtott biztosítékoknak alig volt gazdasági értéke, ezzel kapcsolatban azonban semmilyen bizonyítékkal nem szolgált. Márpedig
a 2003‑as pénzügyi év éves mérlegeiből kitűnik, hogy a bankok által nyújtott hiteleket nem csupán jelzálogok révén, hanem
a berendezések és a forgótőke átruházásával is biztosították, amelyeket 5,8, illetve 28,3 millió euró értékben vettek fel
a mérlegbe. A Bizottság tehát nem támaszkodhatott volna kiindulási pontként a biztosítékok gazdaságilag elhanyagolható értékére,
illetve azt legalábbis meg kellett volna magyaráznia.
Végül a Freistaat Sachsen azzal kapcsolatban, hogy a Bizottság a Törvényszék előtti eljárásban egy könyvvizsgáló iroda által
készített, az Európai Unióban az állami támogatásokra alkalmazandó referencia‑kamatlábak naprakésszé tételéről szóló 2004.
október 26‑i tanulmányra (a továbbiakban: tanulmány) hivatkozik, úgy érvel, hogy az említett tanulmány nem szerepel az ügy
irataiban, és arra a megtámadott határozat sem hivatkozik, így e tekintetben nem tartották be az említett határozat indokolására
vonatkozó követelményeket. A megtámadott határozatot megelőzően a Bizottság egyébként nem fogalmazott meg olyan közleményt
sem, amelyből kitűnne, hogy jövőbeli határozatai tekintetében magáévá teszi a tanulmány következtetéseit.
Az MB Immobilien és az MB System az 1. intézkedést illetően előadja, hogy a Bizottság nem indokolja meg, hogy a csendes betét
ellentételezése, amely már 600 bázisponttal meghaladja az érintett időszakban alkalmazandó referencia‑kamatlábat, miért nem
veszi figyelembe a nehéz helyzetben lévő vállalkozással összefüggő nagyobb kockázatokat. A Bizottság egyébként utalt a referencia‑kamatlábról
szóló közleményre, mivel az nem állapította meg a piaci feltételeket.
A Bizottság nem indokolja meg meggyőzően az 1. intézkedésben támogatást képező elemek értékelésének módját, hanem a támogatási
elemet egyrészről a Bike Systems által ténylegesen fizetett, illetve azon ellentételezés közötti különbségben keresi, amelyet
a Bike Systemsnek a piacon fizetnie kellett volna. A kamatok összegének meghatározása érdekében a referencia‑kamatlábról szóló
közleményre való egyszerű utalás és a – nehéz helyzetben lévő vállalkozás – feltételezésének megismétlése nem helyettesítheti
a szükséges indokolást. Ez nem csupán érdemben, hanem mindenekelőtt a támogatás összegét illetően alkalmazandó, annál is inkább,
mivel a Bizottság a bázispontok számát illetően a referencia‑kamatlábról szóló közleményben mozgásteret biztosított magának.
Önkényes a különböző kockázatokra 400 bázispontot alkalmazni, és azokat összeadni úgy, hogy e döntést sem érdemben, sem pedig
az összeget illetően nem indokolják meg. A referencia‑kamatlábról szóló közlemény szövegéből ugyanis nem következik az, hogy
a Bizottság fenntartotta volna magának a jogot arra, hogy több kockázat fennállása esetén minden egyes kockázatra 400 bázispontos
növelést alkalmazzon. Különösen ezen okból lett volna szükséges, hogy a Bizottság mind érdemben, mind pedig az összeget illetően
részletesebben megindokolja az általa meghatározott 1 000 bázispontos növelést.
Azon állítást illetően, miszerint az 1. intézkedés különösen kockázatos kölcsönnek minősült, az MB Immobilien és az MB System
úgy érvel, hogy a különböző kockázatoknak a Bizottság által ebből levont halmozódása valójában csak ugyanazon kockázatra,
vagyis a nemteljesítés kockázatára vonatkozik. Ez különösen világosan kitűnik a következő összefüggésben. Amikor valamely
vállalkozás elegendő biztosítékot nyújtott, nincs jelentősége annak, hogy a kölcsön a rangsorban elsőbbséget élvez‑e, vagy
sem. Nem alkalmazható más akkor, ha maguk az állítólag elégtelen biztosítékok már növelés tárgyát képezték. Márpedig a Bizottság
ez esetben 400 és 200 ponttal, vagyis összesen 600 bázisponttal kívánja növelni ugyanazon
de facto
helyzetet, azaz a biztosítékok elégtelenségét. Ezen eljárásmód teljesen ellentmondásos.
Az MB Immobilien és az MB System kifejti továbbá, hogy sem a referencia‑kamatlábról szóló közlemény, sem pedig a megtámadott
határozat nem indokolja meg azon kérdést, hogy mely kockázatokat kell 400 bázispont prémiummal figyelembe venni, és milyen
okból van szó 400 bázispontról.
Továbbá, ami a különböző biztosítékokat illeti, noha a Bizottság megpróbálja leírni a konkrét kockázatot, az egyrészről az
említett biztosítékok, másrészről pedig azok bázispontokban kifejezett értékelése közötti értékviszony ismeretlen maradt.
Ezenfelül a megtámadott határozatban a Bizottság a kockázatok vizsgálatakor elmulasztotta a nyújtott biztosítékokon kívüli
egyéb szempontok – mint például a vállalkozás kapacitásai és piaci helyzete – értékelését. A kockázatok olyan elemzése, amely
a biztosítékokra korlátozódik, és figyelmen kívül hagy átfogóbb gazdasági tényezőket, nem felel meg a gondosságra és a teljességre
vonatkozó kötelezettségnek.
Sőt, a Bizottság elmulasztotta értékelni a patronálási nyilatkozatot (lásd a fenti 90. pontot). Amennyiben ezen értékelést
elvégezte volna, nem feltételezhette volna a nagyobb kockázatot.
A 2. intézkedést illetően az MB Immobilien és az MB System előadja, hogy a megtámadott határozatot a támogatást képező elemek
és azok értékének meghatározását illetően is az indokolási kötelezettség súlyos megsértése jellemzi. A megtámadott határozat
(88)–(91) preambulumbekezdésében a Bizottság újból a referencia‑kamatlábról szóló közleményre utal, anélkül azonban, hogy
kifejtené, milyen okokból véli indokoltnak 400 bázispont prémium alkalmazását a nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak való
minősítés miatt, valamint 400 bázispont prémium alkalmazását a biztosítékok elégtelensége miatt. Az 1. intézkedéssel kapcsolatban
hivatkozottakkal megegyező okokból nem elegendő a referencia‑kamatlábról szóló közleményre való egyszerű utalás.
Továbbá, amennyiben a Bizottság a Sachsen Zweirad veszteségeit veszi alapul annak megállapításakor, hogy nehéz helyzetben
lévő vállalkozásról van szó, és hogy különleges kockázatok állnak fenn, amelyeket növeléssel kell figyelembe venni, azt kellene
megállapítani, hogy e veszteségek nem meghatározók. A Bizottság nem vizsgálta meg megfelelően a Sachsen Zweirad és anyavállalata
között létrejött nyereség‑átruházási szerződést és a likviditás csoporton belüli kiegyenlítésének módjaira vonatkozó megállapodást
(
cash pool
). A Bizottság legfeljebb megvizsgálhatta volna, hogy az anyavállalat nehéz helyzetben volt‑e. A 400 bázisponttal való növelés
tehát jogellenes.
Ezt követően a 3. intézkedést illetően az MB Immobilien és az MB System úgy véli, hogy a megtámadott határozatot a támogatást
képező elemek tekintetében is az indokolási kötelezettség súlyos megsértése jellemzi (a megtámadott határozat (93) preambulumbekezdése).
A Bizottság a támogatást képező elemet a ténylegesen alkalmazott kamatláb és az általa meghatározott, 700 bázisponttal megnövelt
kamatláb közötti különbség alapján állapítja meg, és nem érthető, hogy egyrészről miért döntött konkrétan a 400 bázisponttal
való növelés alkalmazása mellett azon tény miatt, hogy nehéz helyzetben lévő vállalkozásról van szó, és miért nem valamely
más számot alkalmazott, másrészről pedig az sem, hogy miért alkalmaz egy másik, 300 bázisponttal való növelést a biztosítékok
elégtelensége miatt. A Bizottság valóban elismeri, hogy a nyújtott biztosítékok bizonyos gazdasági értékkel bírnak, nem indokolja
azonban meg, hogy ez miért eredményez 100, nem pedig 200 bázisponttal való csökkentést a jelek szerint általa figyelembe vett
400 bázisponthoz képest. Nem érthető, hogy a Bizottság ezt követően milyen okokból véli úgy, hogy a 300 bázisponttal való
növelés indokolt, már csak azért sem, mert a referencia‑kamatlábról szóló közlemény szerint különleges kockázatok esetén 400
bázisponttal való növelés alkalmazandó.
A Bizottság által a tanulmányra tett utalást illetően az MB Immobilien és az MB System osztja a Freistaat Sachsen kritikáit.
A Bizottság emlékeztet arra, hogy a referencia‑kamatlábról szóló közlemény az ún. „ötéves bankközi swapkamatláb” alapján kiszámított
egységes referencia‑kamatlábat ír elő. Különösen kockázatos helyzetekben (például nehéz helyzetben lévő vállalkozás, a bankok
által általában kért biztosítékok hiánya) a módszer a referencia‑kamatláb 400 vagy akár ennél több bázisponttal való növelését
írja elő.
Először is az 1. intézkedést illetően a rendes piaci kamatláb meghatározása érdekében a Bizottság a megtámadott határozatban
három növelést alkalmazott, amelyek azonban a számításban egyáltalán nem ugyanazon kockázatra, hanem három különböző kockázatra
vonatkoznak. Az első fedezett kockázat azon körülménnyel függött össze, hogy a Bike Systems nehéz helyzetben volt. Ezáltal
tehát megnőtt annak valószínűsége, hogy a vállalkozás nem képes az 1. intézkedést visszafizetni, vagy annak megegyezés szerinti
ellentételezését megfizetni. A Bizottság részletesen elemezte a támogatás kedvezményezettjének gazdasági helyzetét. Már csak
ezen okból is el kell utasítani azon érvet, miszerint a Bizottság csak a nyújtott biztosítékokat értékelte. A második kockázat
a biztosítékok hiányára vonatkozott, amely tovább növelte fizetésképtelenség esetén a nemteljesítés kockázatát. A harmadik
kockázatot azon tény jelentette, hogy az 1. intézkedést fizetésképtelenség esetén egyéb kölcsönöknek rendelték alá, ami tovább
növelte a nemteljesítés kockázatát. A jelen ügyben külön kockázatról van szó. A három kockázatot a megtámadott határozat pontosan
leírja és megindokolja.
Azon érv, miszerint mindezen kockázatok végeredményben csak a nemteljesítés kockázatára vonatkoznak, és így nem vehetők halmozottan
figyelembe, nem releváns, mivel ez minden esetben ahhoz vezetne, hogy mihelyt valamely vállalkozás elegendő biztosítékot nyújtott,
azon kérdés, hogy a kölcsön alárendelt‑e, vagy sem, nem lenne meghatározó. Márpedig a jelen ügyben olyan vállalkozásról van
szó, amely nem nyújtott elegendő biztosítékot, és így döntő jelentőséggel bír azon kérdés, hogy a kölcsön alárendelt‑e, vagy
sem. Továbbá teljesen elképzelhető, hogy valamely vállalkozás nehéz helyzetben van, azonban jelentős, a hitelt vagy a kezességet
fedező biztosítékokkal rendelkezik. Az ilyen vállalkozásnak nyújtott hitelre alkalmazott, a piaci kamatlábnak megfelelőnek
tekintendő kamatláb tehát alatta marad a hasonló biztosítékokat nem nyújtó, nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak nyújtott
hitelre alkalmazott kamatlábnak.
Hasonló megállapításra jut a tanulmány is, amely többek között a minimális kamatláb bizonyos helyzetekben való megfelelő növelésének
meghatározásával foglalkozik. A tanulmány az ilyen növeléshez két kritériumot alkalmaz, azaz a vállalkozás minősítését és
az e vállalkozás által nyújtott biztosítékokat, így halmozza a két kockázatot. A tanulmány például a C kategóriába tartozó
vállalkozásra, amely nehézségei ellenére megfelelő biztosítékokat nyújt, 360 bázisponttal (azaz 3,6 százalékponttal) való
növelés alkalmazását javasolja. Ugyanakkor a tanulmány úgy véli, hogy az ugyanezen kategóriába tartozó, azonban csak kevés
biztosítékot nyújtó vállalkozásra alkalmazandó megfelelő növelés 1 650 bázispontot (azaz 16,50 százalékpontot) tesz ki. A
jelen ügyben kérdéses növelést tehát egyáltalán nem alkalmazzák háromszor ugyanazon kockázatra. Továbbá a Bizottság által
az ellenkérelemben a tanulmányra tett utalás egyetlen célja annak igazolása, hogy a támogatási elem összegét illetően kapott
és indokolt eredmény tényleg a gazdasági valóságot mutatja, azonban semmi esetre sem további indokolásnak szánták, amely egyébként
felesleges is lett volna.
Az összesen 1000 bázispontban meghatározott növelések megfelelő jellegének kérdését illetően a Bizottság hangsúlyozni kívánja,
hogy a referencia‑kamatlábról szóló közleményben úgy véli, hogy a 400 bázisponttal való növelés jelenti a minimumot. A ténylegesen
alkalmazott növelés bármikor meghaladhatja a 400 bázispontot. A növelések megfelelő jellegét a tanulmány is megerősíti, amely
a C kategóriába tartozó, azaz kedvezőtlen gazdasági helyzetű vállalkozás esetén megfelelőnek tartja az 1000 bázisponttal való
növelés alkalmazását, ha a nyújtott biztosítékok átlagosak, sőt az 1650 ponttal való növelést is, ha a rendelkezésre álló
biztosítékok gyengék. A Bizottság által alkalmazott 1000 bázisponttal való növelést tehát inkább túl alacsonynak, mintsem
túl magasnak kell tekinteni.
Végül a patronálási nyilatkozat figyelembevételének állítólagos hiányát illetően a Bizottság annak megjegyzésére szorítkozik,
hogy az említett nyilatkozatot nem nyújtották be megfelelően a hivatalos vizsgálati eljárás során, így azt nem tudta alaposan
megvizsgálni, és adott esetben az elemzésébe felvenni.
Ezt követően a 2. intézkedést illetően azon kifogást, miszerint a Bizottság elégtelenül indokolta a referencia‑kamatlábhoz
képest összesen 800 bázisponttal való növelést, a megtámadott határozat (88)–(91) preambulumbekezdésére való hivatkozással
el kell utasítani. A különböző kockázatokat annak meghatározása érdekében kellett külön elemezni, hogy pontosan mekkora az
eltérés a ténylegesen fizetett kamat és azon kamat között, amelyet a 2. intézkedés hiányában a piaci feltételek szerint fizetni
kellett volna. A Bizottság által alkalmazott növelés a tanulmány által hasonló helyzetekben javasolt növelés alatt marad.
Azon kifogásra, miszerint a Bizottság nem vette megfelelően figyelembe a nyereség‑átruházási szerződést és a likviditás csoporton
belüli kiegyenlítésének módjait, megint azzal kell válaszolni, hogy a Bizottság a határozatát a hivatalos vizsgálati eljárás
lezárásakor rendelkezésére álló információk alapján hozza meg. A közigazgatási eljárásban azonban a Németországi Szövetségi
Köztársaság nem hivatkozott az említett „cash poolra”.
Végül a 3. intézkedést illetően a Bizottság az 1. és 2. intézkedés támogatási elemének kiszámítására vonatkozó észrevételeire
utal.
Az MB Immobilien és az MB System által a biztosítékok elégtelensége miatti 300 bázisponttal való növelés összegére vonatkozóan
előadott kifogásra válaszolva a Bizottság kiemeli, hogy a megtámadott határozatban felsorolta és megvizsgálta a kezesség fedezeteként
nyújtott biztosítékok mindegyikét (telekadósság, a követelések átruházása, a csoport vállalkozásainak tulajdonában lévő áruk
átruházása és a Biria GmbH tulajdonosának készfizetői kezessége). Márpedig ezek vizsgálata után a Bizottság azon megállapításra
jutott, hogy a Biria GmbH biztosítékai jobb minőségűek voltak, mint a Sachsen Zweirad biztosítékai, ezért alkalmazott a biztosítékok
elégtelensége miatt csak 300 bázisponttal való növelést (a 2. intézkedés esetében alkalmazott 400 bázisponttal szemben).
A Törvényszék álláspontja
A Törvényszék a fenti 180. pontban emlékeztetett arra, hogy mire terjed ki a megtámadott határozat indokolási kötelezettség
tekintetében való jogszerűségének a Törvényszék általi vizsgálata.
Előzetesen emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a felperesek érvelése egybemossa az alakszerű indokolásra vonatkozó kérdéseket
és az ügy érdemét illető értékelést. E tekintetben emlékeztetni kell az ítélkezési gyakorlatra, amely szerint az indokolási
kötelezettség olyan lényeges eljárási szabály, amelyet meg kell különböztetni az indokolás megalapozottságának a kérdésétől,
amely a vitatott aktus érdemi jogszerűségére vonatkozik. Az ezen aktus megalapozottságának vitatását célzó kifogások és érvek
ennélfogva az indokolás hiányára vagy elégtelenségére alapított jogalap keretében hatástalanok (a fenti 143. pontban hivatkozott
Olympiaki Aeroporia Ypiresies kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 79. pontja).
Ezen ítélkezési gyakorlat fényében meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon indokolta‑e meg a támogatási
elemek kiszámításának módját.
Először is az MB Immobilien és az MB System azon érvét illetően, miszerint a referencia‑kamatlábról szóló közlemény egyáltalán
nem indokolja meg a kockázati prémiumként általa javasolt 400 bázisponttal való növelést, ki kell emelni, hogy e közlemény
ténylegesen annak kimondására szorítkozik, hogy a referencia‑kamatláb olyan minimális kamatláb, „amely különleges kockázattal
járó helyzetekben emelhető (például ha egy vállalkozás nehéz helyzetbe kerül, vagy a bankok által általában kért biztosíték
hiányzik)”, és hogy ilyen esetekben „a prémium értéke elérheti vagy meghaladhatja a 400 bázispontot, amennyiben egyetlen magánbank
sem járul hozzá az adott kölcsön nyújtásához”. Meg kell tehát állapítani, hogy a referencia‑kamatlábról szóló közlemény tartalma
e kérdésben kevéssé van kifejtve, és önmagában semmi esetre sem lehet elegendő valamely adott ügyben a kockázati prémium kiszámításának
indokolásához. Meg kell tehát vizsgálni, hogy a Bizottság hogyan magyarázta a megtámadott határozatban való alkalmazását.
A jelen ügyben a támogatási elemek és különösen a kockázati prémium szintjének meghatározását illetően a Bizottság a megtámadott
határozat (86) preambulumbekezdésében az 1. intézkedést illetően – a referencia‑kamatlábról szóló közleményben foglalt elvekre
és a Bike Systems nehéz pénzügyi helyzetére való utalást követően – megjegyzi:
„A Bizottság […] jelen esetben úgy véli, hogy a Bike Systemsnek olyan kamatot kellett volna megállapítania [helyesen: fizetnie],
amely megfelelt volna legalább a nehéz helyzet miatt 400 bázisponttal, és a hiányzó biztosítékok miatt további 400 bázisponttal
kiegészített referencia‑kamatlábnak. A Bizottság ezenkívül megfelelőnek tartja további 200 bázispont hozzáadását, mivel csőd
esetében a csendes részesedést hátrasorolják. Ez összhangban áll a [referencia‑kamatlábról szóló közleménnyel], mely előirányozza,
hogy különleges kockázattal járó helyzetekben, például ha egy vállalkozás nehéz helyzetbe kerül, vagy a bankok által általában
kért biztosíték hiányzik, a prémium 400 pontot, vagy akár ennél többet is elérhet. A támogatási elem emiatt egyenlő az 1000
bázisponttal kiegészített referenciakamat és a csendes betét tényleges ellentételezésének különbségével.”
A 2. és 3. intézkedést illetően a Bizottság a megtámadott határozat (90)–(93) preambulumbekezdésében megjegyzi:
„(90) [… a Sachsen Zweirad] és a Biria GmbH a kezesség vállalásakor nehéz helyzetben lévő vállalatok voltak. A [Sachsen Zweiradnak]
nyújtott kölcsön és az ahhoz kapcsolódó kezesség további kockázatot jelentett a felajánlott rendkívül gyenge biztosítékok
miatt. A [Sachsen Zweirad] részére nyújtott kölcsönhöz kapcsolódó kezesség biztosítéka csupán a csoport vállalkozásainak készfizetői
kezessége volt. Az ilyen készfizetői kezességek gazdasági értéke nagyon csekély.
(91)      A Bizottság emiatt jelen esetben úgy véli, hogy a [Sachsen Zweiradnak] [helyesen: a kezesség nélkül] olyan kamatot kellett
volna megállapítania [helyesen: fizetnie], amely megfelelt volna legalább a nehéz helyzet miatt 400 bázisponttal és a kevés
biztosíték miatt további 400 bázisponttal kiegészített referencia‑kamatlábnak. Következésképpen a kezesség támogatási eleme
megegyezik a 800 bázisponttal kiegészített referenciakamat és a tényleges kamatnak a különbségével, amely mellett a kezességgel
fedezett kölcsönt nyújtották.
(92)      A Biria GmbH‑nak nyújtott kölcsön és az ahhoz kapcsolódó kezességvállalás tekintetében a rendelkezésre bocsátott biztosítékok
gazdasági értéke magasabb volt, mint a [Sachsen Zweirad] számára nyújtott kölcsönhöz kapcsolódó kezesség mögötti biztosítékoké.
Ennek ellenére ezek a biztosítékok még mindig elmaradtak az ilyen esetekben követelt szokásos biztosítékoktól. A Biria GmbH
esetében vállalt kezesség biztosítéka a Bike Systems 15 millió eurós vagyonát terhelő, első helyre sorolt telekadósság. A
telekadósság azonban egy másik, 2 millió eurós kölcsön mögé sorolt telekadósság. Következésképpen az első helyre sorolt telekadósság
a teljes kölcsönösszeg alig [helyesen: alig több mint] 50%‑át fedezte. A többi biztosíték – telekadósság, a követelések átruházása,
a csoport vállalkozásainak tulajdonában lévő áruk átruházása és a Biria GmbH tulajdonosának készfizetői kezessége – gazdasági
értéke alacsony.
(93)      A Bizottság emiatt jelen esetben úgy véli, hogy a Biria GmbH‑nak olyan kamatot kellett volna megállapítania [helyesen: fizetnie],
amely megfelelt volna legalább a nehéz helyzet miatt 400 bázisponttal, és a kevés biztosíték miatt további 300 bázisponttal
kiegészített referencia‑kamatlábnak (vö. a [Sachsen Zweirad] esetében vállalt kezességre a nagyon kevés biztosíték miatt felszámított
400 bázisponttal). Következésképpen a kezesség támogatási eleme megegyezik a 700 bázisponttal kiegészített referenciakamat
és annak a tényleges kamatnak a különbségével, amely mellett a kezességgel fedezett kölcsönt nyújtották.”
Igaz, hogy a Bizottság e magyarázatai minden egyes esetben tartalmazzák a választott számítási módszer leírását, azaz a kérdéses
vállalkozás nehéz helyzete, valamint a biztosítékok hiánya vagy gyengesége miatt átalánypontokkal megnövelt referencia‑kamatláb
alkalmazását. Az említett számítási módszer megfelel a referencia‑kamatlábról szóló közleménynek, amely közzétett dokumentum,
és amelynek relevanciáját a felperesek sem vitatják, valamint a Bizottság szerint megfelel az állandó gyakorlatának, és ezt
a felperesek sem kérdőjelezik meg.
A felperesek állításával ellentétben a megtámadott határozatot a Bizottságnak a biztosítékok hiányára vagy gyengeségére vonatkozó
megállapításait illetően nem jellemzi az indokolási kötelezettség megsértése. A Bizottság ugyanis a megtámadott határozat
(59)–(78) preambulumbekezdésében részletesen elemezte a kérdéses kedvezményezett vállalkozások pénzügyi helyzetét. Továbbá
az 1. intézkedést illetően a fenti 113–119. pontból kitűnik, hogy a Bizottság nem járt el jogellenesen, amikor a patronálási
nyilatkozatot nem vette fel az elemzésébe. A 2. intézkedést illetően a megtámadott határozat (90) preambulumbekezdése rámutat
arra, hogy milyen biztosíték állt rendelkezésre, és hogy azt miért tekintette gyengének. Végül a megtámadott határozat (92) preambulumbekezdése
a 3. intézkedést illetően megemlíti a teljes kölcsönösszeg alig több mint 50%‑át fedező, első helyre sorolt telekadósságot,
és a többi rendelkezésre álló biztosítékot alacsony gazdasági értékkel bíró biztosítékoknak minősíti. Így a Bizottság által
figyelembe vett elsődleges biztosíték és – az elsődleges biztosíték által fedezett kölcsön százalékos arányára tekintettel –
a megtámadott határozat (92) preambulumbekezdése végén említett többi biztosíték alacsony gazdasági értékűnek való minősítése
közötti összefüggésre tekintettel meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem sértette meg az indokolási kötelezettséget, amikor
a 3. intézkedést illetően megállapította a biztosítékok alacsony szintjét.
Meg kell azonban állapítani, hogy a felperesek jogosan emelik ki, hogy a referencia‑kamatlábról szóló közlemény nem tartalmaz
semmilyen, a kockázatok halmozódására való utalást, noha azt nem is zárja ki. Sőt, a Bizottság elemzése sem tartalmaz e tekintetben
semmilyen, a pénzpiaci gyakorlatra való utalást, így a Bizottság által alkalmazott növelések és a kérdéses három társaság
különleges helyzete közötti összefüggés nem tűnik egyértelműnek, és az alkalmazott növelések megválasztása – legalábbis látszatra –
véletlenszerű jelleget ölt.
A Törvényszék tehát úgy véli, hogy a Bizottságnak a piaci gyakorlat elemzése révén magyarázattal kellett volna szolgálnia
a további prémiumok alkalmazásáról, valamint azok szintjéről annak érdekében, hogy a felperesek számára lehetővé tegye a jelen
ügyben a növelések megfelelő jellegének megkérdőjelezését, a Törvényszék pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét.
A Törvényszék előtti eljárásban a Bizottság e tekintetben további információkért a tanulmányra utalt, anélkül azonban, hogy
annak révén további indokolást kívánt volna adni. Az említett tanulmány a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetekre
a kérdéses vállalkozás pénzügyi stabilitás tekintetében való minősítésének megfelelő növelést, valamint a nyújtott biztosítékok
szintjének megfelelő további növelést javasol. A tanulmány akár a 1650 pontot elérő növelést is előirányoz olyan, rossz kockázati
profillal rendelkező vállalkozások esetében, amelyek csak gyenge biztosítékokat nyújtanak.
Meg kell állapítani, hogy a Bizottság e kiegészítő magyarázatai, amelyek a társaságok különböző kockázati profiljára és a
rendelkezésükre álló biztosítékokra utalnak – és azokhoz jellemzően nekik megfelelő kiegészítő kamatlábak kapcsolódnak –,
ténylegesen a jelen ügyben alkalmazott prémiumszinteket helyezik kilátásba, tágabb összehasonlításba helyezve és objektívvá
téve azokat.
A felperesek azonban helyesen emelik ki, hogy a tanulmány a megtámadott határozat indokolásaként nem vehető figyelembe, mivel
a megtámadott határozat arra nem hivatkozik, és a tanulmányt a felperesek nem ismerték. Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy
az indokolást főszabály szerint ugyanakkor kell közölni az érintettel, amikor az őt hátrányosan érintő határozatot. Az indokolás
hiánya nem hozható helyre azzal, hogy az érintett az Európai Unió bíróságai előtti eljárás során megismeri a határozat indokolását
(a Bíróság C‑189/02. P., C‑202/02. P., C‑205/02. P–C‑208/02. P. és C‑213/02. P. sz., Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság
egyesített ügyekben 2005. június 28‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑5425. o.] 463. pontja; a Törvényszék T‑16/91. sz.,
Rendo és társai kontra Bizottság ügyben 1996. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑1827. o.] 45. pontja és a fenti
104. pontban hivatkozott Corsica Ferries France kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 287. pontja).
E körülmények között a Törvényszék úgy véli, hogy a megtámadott határozatot az indokolási kötelezettség megsértése jellemzi
azon lényegi megfontolások vonatkozásában, amelyek alapján a Bizottság megválasztotta az 1., 2. és 3. intézkedésre alkalmazandó
kockázati prémiumok szintjét, így a megtámadott határozat nem felel meg az EK 253. cikkben foglalt követelményeknek.
A felperesek által felhozott, az indokolási kötelezettség e tekintetben való megsértésére alapított kifogásoknak tehát helyt
kell adni. Következésképpen a Törvényszék nem tud nyilatkozni az 1., 2. és 3. intézkedésre alkalmazandó kockázati prémiumok
szintjét illetően a megtámadott határozat megalapozottságára vonatkozó érvekről.
Továbbá a Törvényszék úgy véli, hogy a kérdéses támogatási elemek kiszámítása a megtámadott határozat általános rendszerében
lényegi jelentőséggel bír, következésképpen a megtámadott határozatot teljes egészében meg kell semmisíteni.
A fentiek összességéből következik, hogy a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság a T‑102/07. és a T‑120/07. sz. ügyben pervesztes lett, a felperesek kérelmének
megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére, beleértve a T‑120/07. sz. ügyben indított ideiglenes intézkedés iránti
eljárás költségeit is.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a Németország által a Biria‑csoportnak nyújtott C 38/2005 (ex NN 52/2004) állami támogatásról szóló, 2007. január
24‑i 2007/492/EK bizottsági határozatot megsemmisíti.
2)
A Törvényszék az Európai Bizottságot kötelezi a költségek viselésére, beleértve a T‑120/07. sz. ügyben indított ideiglenes
intézkedés iránti eljárás költségeit is.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. március 3‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
Jogi háttér és a jogvita előzményei
1.  A közösségi szabályozás
2.  A jóváhagyott támogatási program
3.  A kérdéses vállalkozások
4.  A kérdéses intézkedések
5.  A közigazgatási eljárás
6.  A megtámadott határozat
Az eljárás és a felek kérelmei
A jogkérdésről
1.  A nehéz helyzetben lévő vállalkozás E 16/94 megfelelő intézkedésben szereplő fogalommeghatározása alkalmazásának hiányára
alapított kifogásokról
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
2.  A kedvezményezett vállalkozások nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak való minősítésére vonatkozó kifogásokról
Azon kérdésről, hogy a Bike Systems 2001 márciusában nehéz helyzetben lévő vállalkozás volt‑e
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
Azon kérdésről, hogy a Sachsen Zweirad és a Biria GmbH 2003 márciusában, illetve decemberében nehéz helyzetben lévő vállalkozás
volt‑e
A 2. és 3. intézkedés kedvezményezett vállalkozásai helyzetének értékelési keretéről
–  A felek érvei
–  A Törvényszék álláspontja
A Sachsen Zweirad helyzetének értékeléséről
–  A felek érvei
–  A Törvényszék álláspontja
A Biria GmbH helyzetének értékeléséről
–  A felek érvei
–  A Törvényszék álláspontja
3.  Az indokolási kötelezettség megsértésére alapított kifogásokról
Az E 16/94 megfelelő intézkedés alkalmazásának hiányát és az 1999. évi iránymutatástól való eltérést illetően az indokolási
kötelezettség megsértéséről
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
A támogatási elem meghatározását illetően az indokolási kötelezettség megsértéséről
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
A költségekről
* Az eljárás nyelve: német.