CELEX: 62004CJ0128
Vejtransport
sociale bestemmelser
forordning (EØF) nr. 3821/85
forpligtelse til at installere og anvende en fartskriver
forordning (EØF) nr. 3820/85
undtagelse for køretøjer, der anvendes til 'transport af materiel eller udstyr'

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 13, stk. 1, litra g), i Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85
af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1).
Denne anmodning er blevet fremsat under en straffesag mod det belgiske selskab Raemdonck-Janssens BVBA (herefter »Raemdonck-Janssens«)
og Annic Andréa Raemdonck, der er direktør for dette selskab, for overtrædelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 af 20.
december 1985 om kontrolapparatet inden for vejtransport (EFT L 370, s. 8).
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
Forordning nr. 3821/85 foreskriver, at køretøjer, der anvendes til vejtransport, skal være udstyret med en fartskriver. Forordningens
artikel 14, stk. 2, bestemmer:
»Transportvirksomheden skal opbevare diagramarkene omhyggeligt i mindst et år efter anvendelsen og skal give de pågældende
førere en kopi, såfremt de ønsker det. Arkene skal på forlangende forevises for eller udleveres til tilsynsmyndighederne.«
Artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3821/85 bestemmer, at medlemsstaterne kan undlade at anvende denne forordning på køretøjer,
der er omhandlet i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 3820/85. Medlemsstaterne underretter Kommissionen for De Europæiske
Fællesskaber om enhver fritagelse, der meddeles i henhold til dette stykke.
Artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 3820/85 bestemmer:
»Hver enkelt medlemsstat kan på sit eget område eller efter aftale med vedkommende anden medlemsstat på dennes område meddele
undtagelser fra enhver af denne forordnings bestemmelser om transport, som udføres ved hjælp af et køretøj af en eller flere
af følgende kategorier:
[…]
g)
køretøjer, der inden for en radius af 50 km fra køretøjets hjemsted anvendes til transport af materiel eller udstyr, som benyttes
ved udførelsen af førerens erhverv, såfremt kørsel ikke er førerens hovedvirksomhed, og såfremt undtagelsen ikke i alvorlig
grad strider mod de med denne forordning tilstræbte mål. Medlemsstaterne kan gøre denne undtagelse betinget af, at der meddeles
en individuel tilladelse
[…]
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om undtagelser, som de meddeler i henhold til dette stykke.«
Samme forordnings artikel 1, stk. 3, definerer »fører« som »enhver person, som fører køretøjet, også selv om det kun er i
et kort tidsrum, eller som befinder sig i køretøjet for i givet fald at kunne føre det«.
De nationale bestemmelser
Bestemmelserne i forordning nr. 3821/85 er blevet gennemført i Belgien ved kongelig anordning af 13. juli 1984 (
Moniteur belge
af 4.10.1984, s. 13509), som ændret ved kongelig anordning 10. november 1987 (
Moniteur belge
af 19.12.1987, s. 19062). Artikel 1, stk. 2, i den kongelige anordning bestemmer, at forpligtelsen for motorkøretøjer, der
er indregistreret i Belgien, og som anvendes til vejtransport, til at være udstyret med en fartskriver, ikke gælder for motorkøretøjer,
der er nævnt i bilag 1 til anordningen. I dette bilag 1, afsnit B, punkt 8, nævnes »køretøjer, der inden for en radius af
50 km fra køretøjets hjemsted anvendes til transport af materiel eller udstyr, som benyttes ved udførelsen af førerens erhverv,
såfremt kørsel ikke er førerens hovedvirksomhed«.
Retsforhandlingerne i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Den virksomhed, der udøves af Raemdonck-Janssens inden for anlægsarbejder i infrastruktursektoren, består i at udføre vandrette
boringer og derefter anlægge kanalisation, kabler og telekommunikationslinjer og -net. Det pågældende selskab anvender i alt
fem egne chauffører til transporten af det nødvendige materiel til byggepladserne.
Den 18. oktober 2001 blev en af Raemdonck-Janssens lastbiler kontrolleret. Det fremgik af en undersøgelse af dette køretøjs
fartskriver, at føreren, W. Burm, havde udført overarbejdstimer.
Efter denne konstatering anmodede den inspektør, som er ansvarlig for kontrollen med gennemførelsen af sociallovgivningen,
om adgang til fartskrivernes diagramark for en periode på et år for alle de chauffører, som er ansat hos Raemdonck-Janssens.
Han fik indledningsvis kun adgang til diagramarkene for det sidste kvartal i 2001 for W. Burm samt dennes individuelle lønafregninger
for samme periode. En gennemgang af disse dokumenter viste, at W. Burm havde udført overarbejde, uden at han havde fået overarbejdsbetaling
eller hvileperioder herfor. Ifølge inspektøren havde W. Burm i strid med bestemmelserne om udførelse af anlægsarbejder endvidere
arbejdet på lørdage. Som følge heraf anmodede inspektøren ligeledes om adgang til de individuelle lønafregninger for andre
af Raemdonck-Janssens’ chauffører. Gennemgangen af disse afregninger viste, at disse chauffører aldrig havde fået overarbejdsbetaling.
Openbaar Ministerie (anklagemyndigheden) indledte en straffesag ved rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde mod Annic Andréa
Raemdonck og Raemdonck-Janssens. De tiltalte har påstået, at den transport, der blev udført af selskabet, er omfattet af undtagelsen
i artikel 13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85. Chaufførerne var blevet ansat til at transportere det nødvendige
materiel og udstyr, herunder gravemaskiner, kabler og fliser, på byggepladserne. Byggepladserne befinder sig inden for en
radius af 50 km fra det pågældende selskabs hjemsted. Udtrykkene »materiel eller udstyr« omfatter i den sammenhæng, hvori
de indgår i denne bestemmelse, byggematerialer og materialer, der skal indgå i anlægsarbejderne, såsom kabler.
Da rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde er af den opfattelse, at straffesagen berører dele af fællesskabsretten, har
den udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal udtrykkene »materiel eller udstyr« i artikel 13, stk. 1, litra g), i [...] forordning [...] nr. 3820/85 [...] fortolkes
således, at de udelukkende henviser til »redskaber og værktøj«, eller omfatter udtrykkene også de materialer, der er nødvendige
for gennemførelsen af anlægsarbejdet, herunder byggematerialer eller kabler, der transporteres separat eller sammen med redskaber
og værktøj?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om udtrykkene »materiel eller udstyr« i artikel 13,
stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85 inden for rammerne af undtagelsesbestemmelsen i artikel 3, stk. 2, i forordning
nr. 3821/85 skal fortolkes således, at de udelukkende henviser til »redskaber og værktøj«, eller om udtrykkene også omfatter
de materialer, der er nødvendige for gennemførelsen af anlægsarbejdet, herunder byggematerialer eller kabler, der transporteres
separat eller sammen med redskaber og værktøj.
For at kunne give et tjenligt svar på dette spørgsmål, er det nødvendigt både at gennemgå betingelserne for anvendelse af
undtagelsen i artikel 13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85 og vurdere denne bestemmelses rækkevidde.
Hvad angår de pågældende betingelser er både Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen i tvivl om, hvorvidt alle betingelserne
er opfyldt i hovedsagen. De er navnlig i tvivl om, hvilken stilling førerne af køretøjer, der transporterer materiel eller
udstyr, indtager, og hvilken virksomhed disse udøver. Derimod er det ikke bestridt, at de omhandlede køretøjer er blevet anvendt
inden for en radius af 50 km fra deres hjemsted.
Ifølge ordlyden af artikel 13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85 finder undtagelsen i henhold til denne bestemmelse
kun anvendelse, såfremt kørsel ikke er førerens hovedvirksomhed. Føreren skal desuden anvende det pågældende materiel og udstyr
ved udførelsen af sit erhverv. Disse to betingelser knytter sig således til førerens virksomhed og ikke til det berørte selskabs.
På grundlag af de oplysninger, som Domstolen har til rådighed, er det ikke muligt at fastslå med sikkerhed, om de chauffører,
der er ansat af Raemdonck-Janssens, opfylder de således fastsatte betingelser. Under disse omstændigheder påhviler det den
forelæggende ret, for hvem straffesagen er indbragt, og som har ansvaret for den retsafgørelse, som skal træffes, på grundlag
af de faktiske omstændigheder i sagen at vurdere, om de pågældende betingelser er opfyldt.
Hvad angår fortolkningen af udtrykkene »materiel eller udstyr« i artikel 13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85 har
Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen anført, at disse ikke udelukkende omhandler »redskaber og værktøj«, men at
de ligeledes kan omfatte byggematerialer og kabler.
Det må fastslås, at en sådan fortolkning støttes af den omhandlede bestemmelses ordlyd, den sammenhæng, hvori den indgår,
samt målsætningen med den lovgivning, som den er en del af.
Indledningsvis bemærkes, at en fortolkning af udtrykkene »materiel eller udstyr«, hvorefter de udelukkende henviser til »redskaber
og værktøj«, ikke er i overensstemmelse med ordlyden af artikel 13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85. Selv om begrebet
»udstyr« navnlig omfatter værktøj og de redskaber, der transporteres af føreren, og som benyttes ved udførelsen af dennes
erhverv, forholder det sig ikke desto mindre således, at begrebet »materiel« har en videre rækkevidde og ligeledes omfatter
det materiel, der er nødvendigt ved udførelsen af dette erhverv.
Hvad angår den sammenhæng, som udtrykkene »materiel eller udstyr« indgår i, skal det derefter understreges, at disse skal
fortolkes i lyset af betingelserne i artikel 13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85, navnlig dem, der følger af indskudssætningerne
»som benyttes ved udførelsen af førerens erhverv«, og »såfremt kørsel ikke er førerens hovedvirksomhed«. Det kan for et køretøjs
fører, hvis hovedvirksomhed ikke er at føre køretøjet, med henblik på udførelsen af sit erhverv være påkrævet, at han ud over
at transportere værktøj og redskaber også transporterer materiel, såsom byggematerialer, der er nødvendige ved udførelsen
af dette erhverv. Der er imidlertid intet til hinder for, at sådant materiel også kan være omfattet af denne bestemmelse.
Hvad endelig angår undersøgelsen af målsætningen med den i hovedsagen omhandlede lovgivning skal der ikke alene henvises til
formålet med undtagelsen i artikel 13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85, men ligeledes til de mål, der forfølges
med sidstnævnte forordning samt med forordning nr. 3821/85. Det er imidlertid ubestridt, at disse forordninger har til formål
at forbedre trafiksikkerheden og arbejdsvilkårene for lastvognschauffører. Disse mål kommer bl.a. til udtryk i forpligtelsen
til at udstyre vejtransportkøretøjer med en fartskriver, der gør det muligt at kontrollere førernes køre- og hviletider.
Som det imidlertid fremgår af fjerde betragtning til forordning nr.ﾠ3821/85 og af artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 3820/85,
kan bestemte køretøjer og bestemte former for transport, der udføres ved hjælp af disse, uden vanskeligheder udelukkes fra
anvendelsesområdet for den ordning, der er indført ved disse forordninger. Medlemsstaterne kan nemlig under bestemte betingelser,
og såfremt fritagelsen ikke strider mod de med denne forordning tilstræbte mål, på deres område fritage transporter, som udføres
med køretøjer som de i artikel 13, stk. 1, litra g), omhandlede, fra denne ordning. Da betingelserne for at anvende den sidstnævnte
bestemmelse er strenge, vil en fortolkning, hvorefter udtrykkene »materiel eller udstyr« også omfatter materiel, der er nødvendigt
for gennemførelsen af anlægsarbejder, ikke være i strid med det tilstræbte mål, nemlig forbedring af trafiksikkerheden og
arbejdsvilkårene for lastvognschauffører. Denne fortolkning sikrer desuden den effektive virkning af undtagelsen i artikel
13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85.
Henset til det ovenfor anførte skal det forelagte spørgsmål besvares med, at udtrykkene »materiel eller udstyr« i artikel
13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85 inden for rammerne af undtagelsesbestemmelsen i artikel 3, stk. 2, i forordning
nr. 3821/85 skal fortolkes således, at de ikke udelukkende henviser til »redskaber og værktøj«, men også omfatter de materialer,
herunder byggematerialer eller kabler, der er nødvendige for gennemførelsen af de arbejder, der henhører under føreren af
det pågældende køretøjs hovedvirksomhed.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Underskrifter
–
Processprog: nederlandsk.