CELEX: 62003CJ0170
Määrus nr 918/83
Tollimaksuvabastus
"Mõisted isiklik asi" ja "kuulunud"
Tööandja poolt isikule kasutamiseks antud sõiduk

1       Eelotsusetaotlus on esitatud nõukogu 28. märtsi 1983. aasta määruse (EMÜ) nr 918/83, millega kehtestatakse ühenduse tollimaksuvabastuse
süsteem (EÜT L 105, lk 1; ELT eriväljaanne 02/01, lk 419), artikli 1 lõike 2 punkti c ja artikli 3 esimese lõigu punkti a
tõlgendamiseks.
2       Eelotsusetaotlus on esitatud J. H. M. Feroni ja Staatssecretaris van Financїeni, kes keeldus J. H. M. Feronile tööandja poolt
kasutada antud sõidukile maksuvabastuse kohaldamisest, vahelises kohtuvaidluses.

Põhikohtuasi ja õiguslik raamistik
3       Eelotsusetaotluse kohaselt töötas J. H. M. Feron palgatöötajana Océ Österreich GmbH-s (edaspidi „tööandja). Alates 18. oktoobrist
1996 kuni 14. detsembrini 1997 andis tööandja J. H. M. Feroni ainukasutusse sõiduki nii era- kui tööandja huvides tehtavateks
ametisõitudeks. Nimetatud perioodil oli sõiduki omanikuks tööandja. Seoses üleviimisega Madalmaadesse, kasutas J. H. M. Feron
talle sõiduki üleandmisel omistatud ostueesõigust ning ostis 15. detsembril 1997 selle tööandjalt välja. Jaanuaris 1998 lahkus
J. H. M. Feron Austriast ning registreeris end elanikuks Venlo kommuunis (Madalmaad). Madalmaade ametivõimud keeldusid tema
sõidukit erasõiduki ja mootorratta maksust [(„belasting van personenauto’s en motorrijwielen”); edaspidi „BPM”] vabastamast.
Gerechtshof te’s-Hertogenbosch, kellele apellatsioonkaebus esitati, tühistas maksuvabastusest keeldumise otsuse ning vabastas
J. H. M. Feroni BPM-st. Staatssecretaris van Financїen esitas seepeale kassatsioonkaebuse Hoge Raad der Nederlandenile.
4       Hoge Raad der Nederlanden väidab, et 24. detsembri 1992. aasta Wet op de belasting van personenauto’s en motorrijwieleni (erasõidukite
ja mootorrataste maksu seadus) artikli 1 lõike 2 kohaselt maksustatakse BPM-ga erasõidukid või motorrattad vastavalt 1994. aasta
Wegenverkeerswetile (maanteeliikluse seadus) alates nende registreerimisest registrinumbrite registris. Selle seaduse artikli 14
ja 24. detsembri 1992. aasta Uitvoeringsbesluit belasting van personenauto’s en motorrijwieleni (erasõidukite ja mootorrataste
maksu kehtestav määrus), mida on muudetud 14. novembri 1997. aasta määrusega, artikli 2 lõike 2 ja artikli 4 lõigete 1 ja 4
koostoimest tuleneb, et maksuvabastust BPM-st kohaldatakse välisriigist ning eriti teisest liikmesriigist pärit sõidukile
juhul, kui sellele sõidukile kohaldatakse alates tema vabakasutusse andmisest tollimaksuvabastust määruse nr 918/83 alusel.
5       Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et nimetatud määruse artikli 2 kohaldamisel vabastatakse BPM-st sama määruse artikli 1
lõike 2 punkti c tähenduses isiklikuks kasutamiseks mõeldud sõiduk, mille on välisriigist importinud füüsiline isik, kes asub
alaliselt elama Madalmaadesse, tingimusel, et see sõiduk on olnud asjaomase isiku kasutuses tema endises alalises elukohas
vähemalt kuus kuud enne kuupäeva, millal tema alaline elukoht lakkab olemast kõnealuses päritoluriigis määruse nr 918/83 artikli 3
esimese lõigu punkti a tähenduses ning niivõrd, kuivõrd kõnealune sõiduk on vastavalt sama määruse artikli 3 esimese lõigu
punktile b ette nähtud samal eesmärgil kasutamiseks tema uues alalises elukohas.
6       Hoge Raad der Nederlandeni arvates järeldub määruse nr 918/83 artiklite 2 ja 3 koosmõjust, et maksuvabastust kohaldatakse
asjadele, mis on kuulunud kõnealusele isikule isiklike asjadena vähemalt kuus kuud.
7       Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese küsimusega teada saada, kas asja, mida on kasutatud nii tööalastel kui isiklikel
eesmärkidel, saab käsitleda isikliku asjana.
8       Sama kohus märgib, et tõusetub ka küsimus, mida tähendab määruse nr 918/83 artikli 3 esimese lõigu punkti a mõttes mõiste
„kuulunud.” Ta küsib muu hulgas, kas see mõiste hõlmab olukorda, kus muu isik võib kõnealust asja kasutada kokkuleppel asja
omanikuga, kes on asja talle majandustegevuse raames kasutamiseks andnud, lubades samal ajal selle erahuvides kasutamist.

Eelotsuse küsimused
9       11. aprilli 2003. aasta määrusega otsustas Hoge Raad der Nederlanden menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised
eelotsuse küsimused:
„1.      Kas isikliku asjana määruse nr 918/83 artikli 1 lõike 2 punkti c tähenduses saab käsitleda erasõidukit, mis on antud füüsilisele
isikule kasutamiseks tema tööandja poolt ning mida see isik on kasutanud nii tööalasteks kui erasõitudeks?
2.      Kas selle määruse artikli 3 punkti a, mille kohaselt peab asi olema kuulunud asjaomasele isikule vähemalt kuus kuud enne kuupäeva,
millal tema alaline elukoht lakkab olemast kõnealuses kolmandas riigis, saab tõlgendada selliselt, et kõnealune asi kuulus
asjaomasele isikule, kes teda valdas tasu eest või mitte ning mida ta tööalaselt kasutas asja omaniku huvides?
3.      Kas teisele küsimusele vastamisel omab tähtsust asjaolu, et asjaomasel isikul oli õigus nimetatud erasõiduk ära osta kuuekuulise
perioodi jooksul?”

Eelotsuse küsimused
10     Esitatud küsimustes mainitud määrus nr 918/83 puudutab kolmandatest riikidest pärit kauba vabastamist ühenduse imporditollimaksudest
ning määrus ei ole põhikohtuasjas otseselt kohaldatav. Nimetatud määruse sätteid kohaldatakse antud kohtuasjale üksnes Madalmaade
õiguse alusel, mis viitab ühenduse õigusele.
11     Selles osas piisab meeldetuletusest, et Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et ta on pädev andma eelotsuseid ühenduse õigusnormide
kohta juhul, kui siseriiklike kohtute poolt käsitletavad asjaolud on väljaspool ühenduse õiguse kohaldamisala, kuid kui need
sätted on siseriikliku õiguse järgi kohalduvad (vt selle kohta 17. juuli 1997. aasta otsused kohtuasjades C‑28/95: Leur-Bloem,
EKL 1997, lk I‑4161, punkt 27 ja C‑130/95: Giloy, EKL 1997, lk I‑4291, punkt 23 ning 3. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas
C‑247/97: Schoonbroodt, EKL 1998, lk I‑8095, punkt 14).
12     Seega peab Euroopa Kohus esitatud küsimustele vastama.
13     Kolme esitatud küsimusega, mida tuleks uurida koos, küsib Hoge Raad der Nederlanden seda, kas põhikohtuasjas kõne all olevat
erasõidukit saab määruse nr 918/83 artikli 1 lõike 2 punkti c tähenduses käsitleda isikliku asjana, millele kohaldatakse nimetatud
määruse artiklites 2 ja 3 sätestatud tollimaksuvabastust.
14     Tuleb täpsustada, et eeltoodud sätete koostoimest järelduvalt peab selleks, et nimetatud tollimaksuvabastust isiklikule asjale
kohaldada, olema asi üldreeglina asjaomasele isikule kuulunud ning tema poolt isikliku asjana kasutatud vähemalt kuus kuud
enne kuupäeva, millal tema alaline elukoht lakkab olemast kõnealuses päritoluriigis. Lisaks sellele peab isiklikku asja kasutama
samal eesmärgil asjaomase isiku uues alalises elukohas.
15     Määruse nr 918/83 artikli 1 lõike 2 punkti c kohaselt viitab mõiste „isiklikud asjad” mistahes asjadele, mis on ette nähtud
asjaomaste isikute isiklikuks kasutamiseks või nende majapidamisvajaduste rahuldamiseks, eelkõige eramootorsõidukid.
16     Käesoleval juhul anti sõiduk tööandja poolt J. H. M. Feroni kasutusse ajavahemikus 18. oktoober 1996 kuni 14. detsember 1997
üheaegselt nii erasõitudeks kui tööandja huvides tehtud ametisõitudeks.
17     Määrus nr 918/83 ei anna selget vastust küsimusele, kas J. H. M. Feroni kasutusse antud sõidukit, mida kasutati mõlemal eesmärgil
kuue kuu jooksul enne J. H. M. Feroni elukoha muutmist, võib käsitleda isikliku asjana.
18     Selline võimalus ei ole nimetatud määruse olemuse ja eesmärkidega kooskõlas.
19     Ühest küljest näeb määruse nr 918/83 artikli 1 lõike 2 punkt c ette, et asjaomase isiku poolt teatud asjade ametialast kasutamist
võib käsitleda isiklike asjadena.
20     Teisest küljest on samast sättest tulenevalt esmatähtis, et isikliku asja olemusest või kogusest ei nähtuks, et tegemist on
selle kasutamisega kaubanduslikel eesmärkidel.
21     Selles osas täpse sätte puudumisel ei saaks asja käsitlemisel isikliku asjana määruse nr 918/83 tähenduses pidada isiklikku
ainukasutamist vajalikuks kõikidel juhtudel.
22     Põhikohtuasjas kõne all olevat erasõidukit, mida kasutatakse nii isiklikel kui tööalastel eesmärkidel, peab samuti olema võimalik
käsitleda isikliku asjana.
23     Lisaks sellele oli põhikohtuasjas kõne all olev erasõiduk 15. detsembril 1997. aastal J. H. M. Feroni poolt välja ostetud
ning nähtuvalt eelotsusetaotlusest oli see peale nimetatud sõiduki toomist uude alalisse elukohariiki olnud üksnes tema isiklikus
kasutuses.
24     Sellest järeldub, et põhikohtuasjas kõne all olevat erasõidukit tuleb käsitleda isikliku asjana, mida asjaomane isik on kasutanud
vähemalt kuue kuu jooksul enne kuupäeva, millal tema alaline elukoht lakkab olemast kõnealuses päritoluriigis ning mis on
määruse nr 918/83 tähenduses mõeldud kasutamiseks samal eesmärgil uues alalises elukohas.
25     Tuleb uurida, kas põhikohtuasjas kõne all olevat sõidukit võib käsitleda sellise sõidukina, mis on nimetatud kuuekuulise perioodi
jooksul olnud asjaomase isiku kasutuses.
26     Sellisel juhul tuleneb nii ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise kui võrdsuspõhimõtte nõuetest, et ühenduse õigusnorme, mis
ei viita otseselt liikmesriikide õigusele selle tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks, peab tavaliselt terves ühenduses
tõlgendama eraldiseisvana ja ühetaoliselt (18. jaanuari 1984. aasta otsus kohtuasjas 327/82: Ekro, EKL 1984, lk 107, punkt 11;
19. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑287/98: Linster, EKL 2000, lk I‑6917, punkt 43 ning 9. novembri 2000. aasta otsus
kohtuasjas C‑357/98: Yiadom, EKL 2000, lk I‑9265, punkt 26).
27     Seetõttu tuleb määruse nr 918/83 artiklis 3 toodud mõistet „kuulunud” tõlgendada eraldiseisvana.
28     Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 81, iseloomustatakse erinevates õigussüsteemides mõistet „kuulunud” kui isiku
kontrolli asja üle ja seda sõltumata sellest, kas isik on asja omanik või mitte.
29     Selle mõiste kasutamine määruses nr 918/83 tähendab seda, et vabastust ei või piirata asjade suhtes, mis moodustavad osa asjaomase
isiku varast vähemalt kuue kuu jooksul enne elukoha muutmist, kuid mille üle asjaomane isik teostas nimetatud perioodi jooksul
tõhusat ja tegelikku kontrolli.
30     Käesolevas asjas andis tööandja kõnealuse erasõiduki täielikult J. H. M. Feroni ainukasutusse ning andis talle õiguse see
sõiduk välja osta.
31     Nende asjaolude valguses ilmneb, et J. H. M. Feron teostas tõhusat ja tegelikku kontrolli nimetatud sõiduki üle ning sõiduk
oli temale kuulunud kuue kuu jooksul enne kuupäeva, millal tema alaline elukoht lakkab olemast kõnealuses päritoluriigis.
32     Arvestades eelnevat, tuleb esitatud küsimustele vastata, et põhikohtuasjas kõne all olevat erasõidukit tuleb määruse nr 918/83
artikli 1 lõike 2 punkti c tähenduses käsitleda isikliku asjana, millele kohaldatakse selle määruse artiklite 2 ja 3 alusel
tollimaksuvabastust.
33     Tulenevalt antud vastustest ei ole vajadust uurida komisjoni poolt viidatud nõukogu 28. märtsi 1983. aasta direktiivi 83/183/EMÜ,
üksikisikute isikliku vara liikmesriigist alalise importimise suhtes kohaldatava maksuvabastuse kohta (EÜT L 105, lk 64; ELT
eriväljaanne 09/01, lk 117), kohaldatavust.

Kohtukulud
34     Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotamise siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Põhikohtuasjas kõne all olevat erasõidukit tuleb käsitleda nõukogu 28. märtsi 1983. aasta määruse (EMÜ) nr 918/83, millega
kehtestatakse ühenduse tollimaksuvabastuse süsteem, artikli 1 lõike 2 punkti c tähenduses isikliku asjana, millele kohaldatakse
selle määruse artiklite 2 ja 3 alusel tollimaksuvabastust.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.