CELEX: 61996CJ0093
Antidumpingtold
Rådets forordning (EØF) nr. 738/92
Prisen frit Fællesskabets grænse
Forhøjelse i tilfælde af betalingsfrist

Dommens præmisser
1 Ved dom af 14. februar 1996, indgaaet til Domstolen den 25. marts 1996, har Supremo Tribunal Administrativo i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 1, stk. 3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 738/92 af 23. marts 1992 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af garn af bomuld med oprindelse i Brasilien og Tyrkiet (EFT L 82, s. 1, herefter »forordning nr. 738/92«).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en tvist mellem Indústria e Comércio Têxtil SA (herefter »ICT«) og de portugisiske toldmyndigheder, hvori der er strid om fastsaettelsen af antidumpingtold i henhold til forordning nr. 738/92.
3 I forordningens artikel 1, stk. 2, litra a), fastsaettes tolden, som beregnes af nettoprisen, frit Faellesskabets graense, ufortoldet, til 16,6% for garn af bomuld med oprindelse i Brasilien, med undtagelse af import af produkter fremstillet af en raekke naermere angivne selskaber.
4 Artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 738/92 indeholder foelgende bestemmelse: »Den i stk. 2 omhandlede pris frit Faellesskabets graense anses for nettoprisen, hvis betaling i henhold til betalingsbetingelserne skal finde sted senest 30 dage efter varernes ankomst til Faellesskabets toldomraade. Prisen forhoejes med 1% for hver maaned, betalingsfristen forlaenges.«
5 I december 1991 importerede ICT fra Brasilien to partier bomuldsgarn til en pris af henholdsvis 3,26 USD pr. kg og 3,94 USD pr. kg. Betalingsfristen var ifoelge to fakturaer af 3. december 1991 paa 90 dage. Det fremgaar af koebekontrakterne af 4. august 1991 vedroerende de naevnte importforretninger, at prisen for varerne i tilfaelde af betaling cad (cash against documents) skulle vaere henholdsvis 3,18 USD pr. kg og 3,85 USD pr. kg.
6 De portugisiske toldmyndigheder traf bestemmelse om, at der ved importforretningerne skulle opkraeves antidumpingtold i medfoer af artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning nr. 738/92, hvorved prisen frit Faellesskabets graense blev forhoejet med 2% for at tage hensyn til betalingsfristen paa 90 dage.
7 Da ICT var af den opfattelse, at det maatte vaere en forudsaetning for at bringe reglen om forhoejelse i artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 738/92 i anvendelse, at prisen for varerne i tilfaelde af kontant betaling og prisen i tilfaelde af en betalingsfrist var noejagtigt den samme, indbragte selskabet sagen for Tribunal Fiscal Aduaneiro do Porto, som gav selskabet medhold. Efter at den paagaeldende dom var blevet ophaevet af Tribunal Tributário de Segunda Instância, ankede ICT denne afgoerelse for Supremo Tribunal Administrativo, der har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Kan en forhoejelse (paa 1% for hver maaned, betalingsfristen forlaenges ud over en frist paa 30 dage efter varernes ankomst til Faellesskabets toldomraade) som omhandlet i artikel 1, stk. 3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 738/92 af 23. marts 1992, der beregnes af prisen frit Faellesskabets graense, finde anvendelse i alle tilfaelde, hvor der er aftalt en betalingsfrist paa mere end 30 dage?
2) Saafremt spoergsmaalet ikke kan besvares ubetinget bekraeftende, idet det er noedvendigt at sondre, kan den naevnte forhoejelse da finde anvendelse under omstaendigheder som i den foreliggende sag (jf. de anfoerte faktiske omstaendigheder), hvor prisen for de importerede varer ved en betalingsfrist paa 90 dage var henholdsvis ca. 2,3% (i det ene tilfaelde) og 2,5% (i det andet tilfaelde) hoejere end cad-prisen (cash against documents)?
3) Saafremt det foregaaende spoergsmaal maa besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, om forhoejelsen skal beregnes af cad-prisen eller af den pris, der skal betales ved 90 dages kredit?«
8 Ved disse tre spoergsmaal, der boer undersoeges under ét, oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, hvorvidt reglen om forhoejelse i artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 738/92 ubetinget skal bringes i anvendelse, naar det er blevet aftalt, at betalingen for de importerede varer skal finde sted mere end 30 dage efter varernes ankomst til Faellesskabets toldomraade, ogsaa selv om forskellen mellem henholdsvis prisen i tilfaelde af udsat betaling og prisen i tilfaelde af betaling cad andrager en hoejere procentsats end denne forhoejelse, og i bekraeftende fald, hvorvidt beregningsgrundlaget for forhoejelsen er sidstnaevnte pris eller den pris, der skal betales i tilfaelde af udsat betaling.
9 Det bemaerkes herom indledningsvis, at artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 738/92 klart og ubetinget indeholder bestemmelse om, at prisen frit Faellesskabets graense, som udgoer beregningsgrundlaget for den i stk. 2 fastsatte antidumpingtold, skal forhoejes med 1% for hver maaned, betalingsfristen forlaenges ud over 30 dage efter tidspunktet for varernes ankomst til Faellesskabets toldomraade.
10 ICT har dog gjort gaeldende, at det maa vaere en forudsaetning for, at reglen om forhoejelsen i artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 738/92 kan bringes i anvendelse, at der foreligger dumping, og at dette kun er tilfaeldet, saafremt prisen for varerne paa trods af en betalingsfrist er noejagtigt den samme som den, der skal betales i tilfaelde af kontant betaling, dvs. saafremt betalingsfristen ikke medfoerer nogen oekonomiske byrder for importoeren.
11 Dette kan ikke tiltraedes.
12 Som generaladvokaten med rette har anfoert i punkt 12 i sit forslag til afgoerelse, gaelder det saaledes, at naar saelgeren anvender en meget lav rentesats i forhold til de saedvanlige paa markedet, indebaerer dette ogsaa fordel for koeberen, saaledes at en rentesats i dette omfang er udtryk for en form for dumping via lempelige betalingsvilkaar.
13 Det savner foelgelig grundlag under henvisning til maalsaetningen med antidumpingtoldordningen at anlaegge en fortolkning af artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 738/92, der ikke er i overensstemmelse med ordlyden af bestemmelsen, saaledes at den deri fastlagte regel om forhoejelse kun skulle finde anvendelse, saafremt prisen for en importeret vare i tilfaelde af udsat betaling er noejagtigt den samme som prisen i tilfaelde af betaling cad.
14 Det bemaerkes herefter, at det er med rette, at den portugisiske regering og Kommissionen har anfoert, at prisen frit Faellesskabets graense, der udgoer beregningsgrundlaget for antidumpingtolden, svarer til toldvaerdien af de importerede varer, saaledes som dette begreb er fastlagt i artikel 3, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldvaerdi (EFT L 134, s. 1), dvs. til transaktionsvaerdien, som er den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Faellesskabets toldomraade.
15 Artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1495/80 af 11. juni 1980 om gennemfoerelse af visse bestemmelser i artikel 1, 3 og 8 i forordning (EOEF) nr. 1224/80 (EFT L 154, s. 14), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 220/85 af 29. januar 1985 (EFT L 25, s. 7), indeholder herved bestemmelse om, at renter i henhold til en finansieringsordning indgaaet af koeberen, som vedroerer koebet af indfoerte varer, ikke skal medregnes i toldvaerdien, naar denne ansaettes i henhold til forordning nr. 1224/80, forudsat at rentebeloebet er saerskilt angivet i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varerne, at finansieringsordningen er indgaaet skriftligt, og at koeberen om paakraevet kan paavise ikke alene, at saadanne varer saelges til den pris, der angives som den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, men ogsaa, at den angivne rentesats ikke overstiger det normale niveau for saadanne transaktioner i det land og paa det tidspunkt, hvor finansieringen tilvejebringes.
16 I dommen af 4. juni 1992 (sag C-21/91, Wuensche, Sml. I, s. 3647, praemis 18 og 19) har Domstolen fastslaaet, at der, naar saelgeren har indroemmet koeberen en betalingsfrist, som koeberen har accepteret, foreligger en »finansieringsordning« som anfoert i artikel 3 i forordning nr. 1495/80, og at det herved ingen betingelse er, at betalingsfristen er aftalt saerskilt i forhold til aftalen om varesalget.
17 I den naevnte dom fastslog Domstolen endvidere, i praemis 19, at saafremt de renter, der er paaloebet som foelge af den af saelgeren indroemmede betalingsfrist, er angivet saerskilt i fakturaen til koeberen, maa denne, hvis han ikke goer noget andet gaeldende, anses for reelt at have samtykket i de til betalingsfristen svarende renter. Dette gaelder ligeledes, naar rentebeloebet som i hovedsagen kan udledes af forskellen mellem henholdsvis prisen i tilfaelde af betaling cad og prisen i tilfaelde af udsat betaling, og disse priser ikke er angivet i fakturaen, men fremgaar af koebekontrakten mellem de to parter.
18 For saa vidt betingelserne i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1495/80, som aendret ved forordning nr. 220/85, er opfyldt - hvilket det henhoerer under den nationale ret at undersoege - er beregningsgrundlaget for forhoejelsen i henhold til artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 738/92 foelgelig den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Faellesskabets toldomraade, saaledes at det ikke omfatter de renter, der skal betales som modydelse for den betalingsfrist, som saelgeren har indroemmet koeberen.
19 Det maa herefter fastslaas, at formaalet med forhoejelsen netop er, at der uden videre og paa grundlag af faste procentsatser skal tages hoejde for den kommercielle fordel, som en udskudt betaling af en vare kan repraesentere, naermere bestemt med henblik paa at forhindre, at der sker en form for dumping via lempelige betalingsvilkaar og dermed en undergravning af maalsaetningen med indfoerelsen af en antidumpingtold.
20 Det bemaerkes herved endelig, at som anfoert i praemis 15 i denne dom, er en af betingelserne i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1495/80, som aendret ved forordning nr. 220/85, at den angivne rentesats ikke maa overstige det normale niveau for saadanne transaktioner i det land og paa det tidspunkt, hvor finansieringen tilvejebringes.
21 Denne betingelse goer det saaledes muligt at forhindre, at der i kraft af en for hoej og eventuel fiktiv rentesats, som ikke svarer til de saedvanlige, paa kunstig maade sker en nedsaettelse af beregningsgrundlaget for antidumpingtolden og dermed en nedsaettelse af selve antidumpingtolden.
22 De praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares med, at reglen om forhoejelse i artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 738/92 ubetinget skal bringes i anvendelse, naar det er blevet aftalt, at betalingen for de importerede varer skal finde sted mere end 30 dage efter varernes ankomst til Faellesskabets toldomraade, ogsaa selv om forskellen mellem henholdsvis prisen i tilfaelde af udsat betaling og prisen i tilfaelde af betaling cad andrager en hoejere procentsats end denne forhoejelse. Beregningsgrundlaget for forhoejelsen er den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Faellesskabets toldomraade, saaledes at det ikke omfatter de renter, der skal betales som modydelse for betalingsfristen, forudsat at denne har vaeret genstand for en »finansieringsordning« som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning nr. 1495/80, som aendret ved forordning nr. 220/85, og at rentebeloebet afspejler de saedvanlige rentesatser.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 De udgifter, der er afholdt af den portugisiske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Anden Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Supremo Tribunal Administrativo ved dom af 14. februar 1996, for ret:
Reglen om forhoejelse i artikel 1, stk. 3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 738/92 af 23. marts 1992 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af garn af bomuld med oprindelse i Brasilien og Tyrkiet skal ubetinget bringes i anvendelse, naar det er blevet aftalt, at betalingen for de importerede varer skal finde sted mere end 30 dage efter varernes ankomst til Faellesskabets toldomraade, ogsaa selv om forskellen mellem henholdsvis prisen i tilfaelde af udsat betaling og prisen i tilfaelde af betaling cad andrager en hoejere procentsats end denne forhoejelse. Beregningsgrundlaget for forhoejelsen er den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Faellesskabets toldomraade, saaledes at det ikke omfatter de renter, der skal betales som modydelse for betalingsfristen, forudsat at denne har vaeret genstand for en »finansieringsordning« som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1495/80 af 11. juni 1980 om gennemfoerelse af visse bestemmelser i artikel 1, 3 og 8 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1224/80 om varers toldvaerdi, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 220/85 af 29. januar 1985, og at rentebeloebet afspejler de saedvanlige rentesatser.