CELEX: 62002CJ0189
Apellatsioonkaebus
Konkurents
Kaugküttetorud (eelisoleeritud torud)
EÜ asutamislepingu artikli 85 lõige 1 (nüüd EÜ artikli 81 lõige 1)
Kartell
Boikott
Trahvid
Suunised trahvide arvutamise meetodi kohta
Tagasiulatuva jõu puudumine
Õiguspärane ootus
Õiguspärasus
Koostööteatis
Põhjendamiskohustus

1       Käesolevad apellatsioonkaebused esitasid ettevõtjad Dansk Rørindustri A/S (edaspidi „Dansk Rørindustri”) (C-189/02 P), Isoplus
Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH, Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH ja Isoplus Fernwärmetechnik GmbH (edaspidi
koos „Henss/Isoplus kontsern”) (C‑202/02 P), KE KELIT Kunststoffwerk GmbH (edaspidi „KE KELIT”) (C‑205/02 P), LR af 1998 A/S,
varem Løgstør Rør A/S, (edaspidi „LR A/S”) (C‑206/02 P), Brugg Rohrsysteme GmbH (edaspidi „Brugg”) (C-207/02 P), LR af 1998
(Deutschland) GmbH, varem Lögstör Rör (Deutschland) GmbH, (edaspidi „LR GmbH”) (C-208/02 P) ja ABB Asea Brown Boveri Ltd (edaspidi
„ABB”) (C‑213/02 P).
2       Oma apellatsioonkaebustega taotlesid need ettevõtjad, et tühistataks Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta
otsused, mis neid puudutavad, st vastavalt otsused kohtuasjades T-21/99: Dansk Rørindustri
v.
komisjon (EKL 2002, lk II‑1681), T-9/99: HFB jt
v.
komisjon (EKL 2002, lk II‑1487), T­17/99: KE KELIT
v.
komisjon (EKL 2002, lk II‑1647), T-23/99: LR AF 1998
v.
komisjon (EKL 2002, lk II‑1705), T-15/99: Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon (EKL 2002, lk II‑1613), T-16/99: Lögstör Rör
v.
komisjon (EKL 2002, lk II‑1633) ja T‑31/99: ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon (EKL 2002, lk II‑1881) (edaspidi viide ühele neist kohtuotsustest näiteks „vaidlustatud kohtuotsus Dansk Rørindustri
v.
komisjon” ja viide kõigile kohtuotsustele koos „vaidlustatud kohtuotsused”).
3       Vaidlustatud kohtuotsustega vähendas Esimese Astme Kohus eelkõige trahvi, mille komisjon määras ABB-le 21. oktoobri 1998. aasta
otsusega 1999/60/EÜ, mis puudutas EÜ artikli 85 kohaldamismenetlust (IV/35.691/E-4 – eelisoleeritud torud) (EÜT 1999, L 24,
lk 1; edaspidi „vaidlusalune otsus”), ja jättis selle otsuse peale esitatud tühistamishagi põhilises osas rahuldamata.

I – Õiguslik raamistik

Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon
4       Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikli 7,
pealkirjaga „Karistamine seaduse alusel”, lõikes 1 on sätestatud:
„Kedagi ei või tunnistada süüdi kuriteos – teos või tegevusetuses, mis selle toimepanemise ajal kehtinud siseriikliku või
rahvusvahelise õiguse järgi ei olnud kuritegu. Samuti ei või kohaldada raskemat karistust kui kuriteo toimepanemise ajal ettenähtu.”

Määrus nr 17
5       Nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus asutamislepingu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta (EÜT 1962, 13,
lk 204, ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artiklis 15 on sätestatud:
„1.       Komisjon võib otsusega määrata ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele trahvi 100-5 000 arvestusühikut, kui need tahtlikult
või hooletusest:
[…]
b)      annavad ebaõiget informatsiooni vastuses nõudele, mis on esitatud vastavalt artikli 11 lõigetele 3 või 5 või artiklile 12,
või ei esita informatsiooni tähtaja jooksul, mis on määratud artikli 11 lõike 5 alusel tehtud otsuses;
[…]
2.       Komisjon võib otsusega määrata ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele trahvi 1 000-1 000 000 arvestusühikut või sellest
suurema summa ulatuses, mis ei ületa 10 % iga rikkumises osalenud ettevõtte eelneva aasta käibest, kui need tahtlikult või
hooletusest:
a)      rikuvad EMÜ asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 või artiklit 86 ;[…]
[…]
Trahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust.”

Suunised
6       Komisjoni teatise „Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate
trahvide arvutamise meetodi kohta”, avaldatud Euroopa Ühenduste Teatajas 14. jaanuaril 1998 (EÜT C 9, lk 3; edaspidi „suunised”),
preambulis on sätestatud:
„[…] [S]uunistes kirjeldatud põhimõtted peaksid tagama komisjoni otsuste läbipaistvuse ja erapooletuse nii ettevõtjate kui
ka Euroopa Ühenduste Kohtu silmis, samas säilitades kaalutlusõiguse, mis asjakohaste õigusaktide alusel on komisjonile antud
trahvide määramiseks 10% piires kogukäibest. Seda kaalutlusõigust tuleb siiski kasutada ühtse ja mittediskrimineeriva poliitika
kohaselt, mis on kooskõlas konkurentsieeskirjade rikkumise eest karistamise eesmärkidega.
Trahvisumma kindlaksmääramise uus meetod põhineb järgmistel eeskirjadel, kusjuures lähtutakse põhisummast, mida suurendatakse
raskendavate või vähendatakse kergendavate asjaolude arvessevõtmiseks.”

Koostööteatis
7       Komisjon määratles trahvide määramatajätmist või vähendamist kartellide puhul käsitlevas teatises, mis avaldati Euroopa Ühenduste
Teatajas 18. juulil 1996 (EÜT C 207, lk 4; edaspidi „koostööteatis”) [siin ja edaspidi on koostööteatist tsiteeritud mitteametlikus
tõlkes] ja mille eelnõu oli Euroopa Ühenduste Teatajas avaldatud 19. detsembril 1995 (EÜT C 341, lk 13; edaspidi „koostööteatise
eelnõu”), millistel tingimustel võib komisjoni poolt kartelli suhtes läbiviidava uurimise käigus temaga koostööd tegevaid
ettevõtjaid neil muidu tasumisele tulevast trahvist vabastada või selle summat vähendada vastavalt selle teatise peatüki A
punktile 3.
8       Koostööteatise peatüki A punktis 5 on sätestatud:
„Ettevõtja koostöö komisjoniga on vaid üks asjaolu, mida komisjon trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võtab. […]”
9       Sama teatise menetlust puudutava peatüki E punktis 3 on sätestatud:
„[…] Komisjon on teadlik asjaolust, et käesolev teatis loob õiguspärase ootuse, millele ettevõtjad hakkavad tuginema, kui
nad soovivad komisjoni kartellist teavitada”.

II – Vaidluse aluseks olevad asjaolud
10     Esimese Astme Kohtusse esitatud hagiavalduste aluseks olevad asjaolud, nagu neid vaidlustatud kohtuotsustes esitati, võib
käesoleva kohtuotsuse tarvis kokku võtta järgmiselt.
11     Hagejad on kaugküttesektoris tegutsevad ettevõtjad. Nad toodavad ja turustavad eelisoleeritud torusid selle sektori tarvis.
12     Pärast Rootsi ettevõtja Powerpipe AB (edaspidi „Powerpipe”) kaebust 18. jaanuaril 1995 teostasid komisjon ja asjaomaste liikmesriikide
konkurentsiametite esindajad 28. juunil 1995 määruse nr 17 artikli 14 alusel uurimised kümnes kaugküttesektoris tegutsevas
ettevõtjas või ühenduses, sh hagejates ja teatavates hagejatele kuuluvates ettevõtetes.
13     Komisjon taotles määruse nr 17 artikli 11 alusel enamikult vaidlusaluste asjaoludega seotud ettevõtjatelt informatsiooni.
14     Komisjon saatis hagejatele ja teistele puudutatud ettevõtjatele 20. märtsil 1997 vastuväiteteatise kooskõlas komisjoni 25. juuli
1963. aasta määruse nr 99/63/EMÜ nõukogu määruse nr 17 artikli 19 lõigetes 1 ja 2 ettenähtud ärakuulamiste kohta (EÜT 1963,
127, lk 2268) artikli 2 lõikega 1.
15     Asjaomaste ettevõtjate ärakuulamine toimus 24.–25. novembril 1997.
16     Komisjon võttis 21. oktoobril 1998 vastu vaidlusaluse otsuse, milles tuvastas erinevate ettevõtjate ja eelkõige mõningate
hagejate osalemise mitmetes kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevustes EÜ asutamislepingu artikli 85 lõike 1 (nüüd EÜ artikli 81
lõige 1) tähenduses (edaspidi „kartell”).
17     Selle otsuse kohaselt sõlmiti 1990. aasta lõpus nelja Taani kaugküttetorude tootja vahel kokkulepe üldise koostöö põhimõtte
kohta nende siseriiklikul turul. See kokkulepe viis kokku ABB Taani tütarettevõtja ABB IC Møller A/S, Dansk Rørindustri (tuntud
ka nime Starpipe all), LR A/S ja Tarco Energi A/S (edaspidi „Tarco” ja neli äriühingut koos „Taani tootjad”).
18     Üks esimesi meetmeid oli kooskõlastada hinnatõus nii Taani turul kui ka eksporditurgudel. Taani turu jagamiseks kehtestas
asjaomaste ettevõtjate müügijuhtidest koosnev kontaktgrupp kvoodid ning seejärel kohaldas ja kontrollis neid.
19     Selle sama otsuse sõnul asusid kaks Saksa tootjat Henss/Isoplus kontsern ja Pan-Isovit GmbH (hilisem Lögstör Rör (Deutschland)
GmbH ja veelgi hilisem LR GmbH) alates 1991. aasta sügisest Taani tootjate regulaarsetest koosolekutest osa võtma. Nende koosolekute
raames toimusid läbirääkimised Saksamaa turu jagamisest. Need läbirääkimised lõppesid 1993. aasta augustis kokkulepetega,
milles kinnitati iga osaleva ettevõtja müügikvoodid.
20     Vaidlustatud otsuse kohaselt sõlmiti 1994. aastal kõigi nende tootjate vahel kokkulepe, milles kehtestati kvoodid tervele
Euroopa turule. Sellel ühenduse mõõtmetega kartellil oli kaks taset. Kartellis osalevate ettevõtjate direktoritest ja peadirektoritest
koosnev juhtide klubi jagas kvoodid ettevõtjate vahel nii tervel turul kui ka üksikutel siseriiklikel turgudel, eelkõige Taani,
Saksamaa, Itaalia, Madalmaade, Austria, Soome ja Rootsi turul. Osadel siseriiklikel turgudel loodi kontaktgrupp, kuhu kuulusid
kohalikud müügijuhid, kelle ülesandeks oli hallata kokkuleppeid projekte jagades ja pakkumismenetlustes pakkumiste tegemist
kooskõlastades.
21     Saksamaa turu osas mainitakse vaidlusaluses otsuses, et kuue peamise Euroopa tootja ABB, Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus
kontserni, LR A/S, LR GmbH ja Tarco ning Bruggi 18. augusti 1994. aasta koosoleku järel korraldati Saksamaa kontaktgrupi esimene
koosolek 7. oktoobril 1994. Selle grupi koosolekud jätkusid pikalt ka pärast komisjoni uurimist 1995. aasta juuni lõpus, kuigi
neid korraldati sellest hetkest alates väljaspool Euroopa Liitu Zürichis (Šveits). Zürichis jätkusid koosolekud kuni 25. märtsini
1996 ehk paar päeva pärast seda, kui mõned nendest ettevõtjatest olid komisjoni saadetud informatsiooninõuded kätte saanud.
22     Vaidlustatud otsus märgib kartelli ühe osana ära eelkõige kooskõlastatud meetmete vastuvõtmise ja rakendamise, mille eesmärk
oli kõrvaldada ainus suurem kartellis mitteosalev ettevõtja Powerpipe. Komisjon selgitab, et mõned kartellis osalejad olid
värvanud selle ettevõtja „võtmetöötajaid” ja olid Powerpipe’ile mõista andnud, et ta peaks Saksamaa turult lahkuma.
23     Kui Powerpipe’iga oli 1995. aasta märtsis sõlmitud leping suure Saksa projekti teostamiseks, korraldati Düsseldorfis (Saksamaa)
koosolek, millel osalesid seitse 18. augustil 1994 kokku saanud ettevõtjat. Sellel koosolekul otsustati kehtestada kollektiivne
boikott Powerpipe’i klientidele ja tarnijatele. Hiljem viidi see boikott ellu.
24     Vaidlusaluses otsuses tõi komisjon välja põhjused, miks nii Taani tootjate 1990. aasta lõpul sõlmitud otsest turgude jagamise
kokkulepet kui ka alates 1991. aasta oktoobrist sõlmitud kokkuleppeid võib tervikuna lugeda asutamislepingu artikli 85 lõike 1
alusel keelatud kokkuleppeks.
25     Lisaks rõhutab komisjon, et Taani kartell ja ühenduse mõõtmetega kartell kujutasid üksnes sama Taanis asutatud kartelli, millel
oli aga algusest peale pikaajalisem eesmärk laiendada osalejate kontrolli tervele ühisturule. Komisjoni sõnul on tootjatevahelisel
jätkuval kokkuleppel arvestatav mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele.
26     Vaidlustatud kohtuotsustes märkis Esimese Astme Kohus, et vaidlust ei ole selles, et vaidlusaluses otsuses arvutati trahvisumma
suunistes toodud meetodi alusel, nagu tuleneb eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktidest 222 ja 275.
27     Muu hulgas ei ole vaidlust ka selles, et vaidlusaluses otsuses puudub igasugune viide suunistele, et ettevõtjaid ei teavitatud
haldusmenetluse käigus, et neile kohaldatakse suunistes sätestatud meetodit, ja et puudus viide suunistele vastuväiteteatises
ja neile ei viidatud ka ettevõtjate ärakuulamiste käigus.
28     Tuleb samuti märkida, et komisjon vähendas koostööteatise alusel kõigi vaidlusalusest otsusest puudutatud ettevõtjate, v.a
Henss/Isoplus kontserni trahvi. See protsendi näol tehtud vähendus põhimõtteliselt tasumisele kuuluvast trahvisummast anti
vastutasuks nende koostöö eest haldusmenetluse käigus. Koostöö seisnes selles, et nad loobusid rikkumiste olulisi osasid vaidlustamast
või aitasid erineval määral kaasa rikkumiste tõendite tuvastamisele.
29     Vaidlusaluses otsuses on järgmised sätted:
„Artikkel 1
ABB […], Brugg […], Dansk Rørindustri […], Henss/Isoplus kontsern, [KE KELIT], Oy KWH Tech AB, Løgstør Rør A/S, Pan-Isovit
GmbH, Sigma Tecnologie di rivestimento Srl ja Tarco […] rikkusid asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, osaledes põhjendavas
osas märgitud viisil ja ulatuses mitmes kokkuleppes ja kooskõlastatud tegevuses, mis said alguse 1990. aasta novembris või
detsembris nelja Taani ettevõtja vahel ja mida laiendati hiljem teistele siseriiklikele turgudele, millega liitusid Pan-Isovit
ja Henss/Isoplus ja mis viis 1994. aasta lõpus tervet ühisturgu hõlmava kartelli tekkeni.
Rikkumise kestus oli järgmine:
–      ABB, Dansk Rør[industri], Løgstør, Pan-Isovit […]: umbes 1990. aasta novembrist-detsembrist alates kuni vähemalt 1996. aasta
märtsi või aprillini,
–      Henss/Isoplus [kontsern]: umbes 1991. aasta oktoobrist kuni sama kuupäevani,
–      Brugg: umbes 1994. aasta augustist kuni sama kuupäevani,
–      [KE KELIT]: umbes 1995. aasta jaanuarist kuni sama kuupäevani,
[…]
Kartelli peamisteks joonteks olid:
–      tootjate vahel erinevate siseriiklike turgude ja hiljem terve Euroopa turu jagamine kvootide süsteemi alusel,
–      siseriiklike turgude määramine teatavatele tootjatele ja teiste tootjate turult lahkumise korraldamine,
–      toote- ja iga projekti hinna kindlaksmääramine,
–      projektide andmine selleks kindlaksmääratud tootjatele ja pakkumismenetluste manipuleerimine, eesmärgiga tagada, et asjaomased
lepingud sõlmitaks nende tootjatega,
–      kaitsmaks kartelli ainsa sinna mittekuuluva olulise ettevõtja Powerpipe […] konkurentsi eest, kooskõlastatud meetmete vastuvõtmine
ja rakendamine, mille eesmärk oli tema kaubandustegevuse piiramine, tema äriasjade hea kulgemise takistamine või lihtsalt
ja ainult tema kõrvaldamine turult.
[…]
Artikkel 3
Artiklis 1 nimetatud ettevõtjatele määratakse tolles artiklis sedastatud rikkumise tõttu järgmised trahvid:
a)      ABB-le […] 70 000 000 eküüd trahvi;
b)      Brugg’ile […] 925 000 eküüd trahvi;
c)      Dansk Rørindustrile […] 1 475 000 eküüd trahvi;
d)      Henss/Isoplus kontsernile 4 950 000 eküüd trahvi,
mille maksmise eest vastutavad solidaarselt järgmised ettevõtjad:
–      HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG,
–      HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft,
–      Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH (varem Dipl.‑Kfm Walter Henss GmbH Rosenheim),
–      Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Sondershausen,
–      Isoplus Fernwärmetechnik Ges.mbH – stille Gesellschaft,
–      Isoplus Fernwärmetechnik Ges.mbH, Hohenberg;
e)      [KE KELIT-ile] 360 000 eküüd trahvi;
[…]
g)      Løgstør Rør A/S-ile 8 900 000 eküüd trahvi;
h)      Pan-Isovit GmbH-le 1 500 000 eküüd trahvi;
[…]”

III – Hagid Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsused
30     Kümnest vaidlusaluse otsusega karistatud ettevõtjast kaheksa esitasid Esimese Astme Kohtu kantseleisse hagiavaldused, milles
taotlesid vaidlustatud otsuse täielikku või osalist tühistamist ja teise võimalusena neile määratud trahvi tühistamist või
selle summa vähendamist; seitse nendest ettevõtjatest esitasid käesoleva apellatsioonkaebuse.
31     Vaidlustatud kohtuotsuses Dansk Rørindustri
v.
komisjon otsustas Esimese Astme Kohus:
–      tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 osas, milles väideti, et Dansk Rørindustri osales süüks pandud rikkumises ajavahemikus
1994. aasta aprillist augustini;
–      jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–      mõista kohtukulud ja 90% komisjoni kohtukuludest välja Dansk Rørindustrilt.
−      jätta 10% komisjoni kohtukuludest tema enda kanda.
32     Vaidlustatud kohtuotsuses HFB jt
v.
komisjon otsustas Esimese Astme Kohus:
–      tühistada vaidlusaluse otsuse artikli 3 punkt d ja artikli 5 punkt d, mis puudutas HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft
mbH & Co. KG ja HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschafti;
–      jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–      mõista selle kontserni kohtukulud, sh ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seonduvad kohtukulud, ja 80% komisjoni kohtukuludest,
sh ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seonduvad kulud, välja selle kontserni moodustanud äriühingutelt;
−      mõista 20% kohtukuludest, sh ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seonduvad kulud, välja komisjonilt.
33     Vaidlustatud kohtuotsustes KE KELIT
v.
komisjon, LR AF 1998
v.
komisjon, Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon ja Lögstör Rör
v.
komisjon otsustas Esimese Astme Kohus:
–      jätta hagid rahuldamata;
–      mõista kohtukulud välja vastavatelt hagejatelt.
34     Vaidlustatud kohtuotsuses ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon otsustas Esimese Astme Kohus:
–      vähendada vaidlusaluse otsuse artiklis 3 ABB-le määratud trahvi 65 miljoni euroni;
–      jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–      jätta hageja enda ja 90% komisjoni kohtukuludest hageja kanda;
−      mõista 10% kohtukuludest välja komisjonilt.

IV – Apellatsioonkaebuste esitajate nõuded
35     Dansk Rørindustri palub Euroopa Kohtul:
–      vähendada vaidlusaluse otsusega talle määratud trahvi summat;
–      teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus Dansk Rørindustri
v.
komisjon ja saata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse, et viimane teeks uue otsuse trahvisumma kohta;
–      mõista kohtukulud, mida hageja kandis nii Esimese Astme Kohtus kui ka Euroopa Kohtus, välja komisjonilt.
36     Henss/Isoplus kontsern palub Euroopa Kohtul:
–      tühistada vaidlustatud kohtuotsus HFB jt
v.
komisjon, välja arvatud resolutiivosa esimene punkt, ja vaidlusalune otsus;
–      teise võimalusena tühistada see vaidlustatud kohtuotsus, välja arvatud resolutiivosa esimene punkt, ja saata asi tagasi Esimese
Astme Kohtusse, et viimane viiks menetluse lõpule ja teeks uue kohtuotsuse;
–      kolmanda võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutiivosa teine punkt ja vähendada vaidlusaluse otsusega selle
grupi äriühingutele määratud trahvi summat;
–      mõista kohtukulud, mida need äriühingud kandsid nii Esimese Astme Kohtus kui ka Euroopa Kohtus, välja komisjonilt.
37     KE KELIT palub Euroopa Kohtul:
–      tühistada vaidlustatud kohtuotsus KE KELIT
v.
komisjon;
–      teise võimalusena tühistada see kohtuotsus ja saata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse uueks läbivaatamiseks;
–      kolmanda võimalusena vähendada vaidlusaluse otsusega talle määratud trahvi summat;
–      igal juhul mõista kohtukulud, mida hageja kandis nii Esimese Astme Kohtus kui ka Euroopa Kohtus, välja komisjonilt.
38     LR A/S palub Euroopa Kohtul:
–      tühistada vaidlustatud kohtuotsus LR AF 1998
v.
komisjon;
–      tühistada vaidlusalune otsus, millega talle määrati trahv, või vähemalt vähendada arvestatavalt selle trahvi summat või teise
võimalusena saata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse;
–      tunnistada suunised EÜ asutamislepingu artikli 184 (nüüd EÜ artikkel 241) alusel ebaseaduslikeks;
–      mõista kohtukulud välja komisjonilt.
39     Brugg palub Euroopa Kohtul:
–      tühistada vaidlustatud kohtuotsus Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon ja vaidlusaluse otsuse artiklid 1 ja 3;
–      teise võimalusena vähendada vaidlustatud otsusega talle määratud trahvi summat;
–      igal juhul mõista kohtukulud, mida hageja kandis nii Esimese Astme Kohtus kui ka Euroopa Kohtus, välja komisjonilt.
40     LR GmbH palub Euroopa Kohtul:
–      Tühistada vaidlustatud kohtuotsus Lögstör Rör
v.
komisjon ja teha asjas järgmine lõplik kohtuotsus: tühistada vaidlusalune otsus seda hagejat puudutavas osas või teise võimalusena
vähendada trahvisummat ja mõista kohtukulud välja komisjonilt;
–      teise võimalusena tühistada see kohtuotsus ja saata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse otsuse tegemiseks.
41     ABB palub Euroopa Kohtul:
–      tühistada vaidlustatud kohtuotsuse ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon resolutiivosa punktid 2 ja 3;
–      tühistada vaidlusaluse otsuse artikkel 3 osas, mis teda puudutab;
–      vähendada veelgi vaidlustatud otsusega talle määratud trahvi summat;
–      teise võimalusena saata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse otsuse tegemiseks vastavalt Euroopa Kohtu otsusele;
–      mõista terve menetluse kohtukulud, sh ABB kulud seoses apellatsioonkaebuse esitamisega, välja komisjonilt.
42     Komisjon palub Euroopa Kohtul kõigis käesolevates asjades:
–      jätta vaidlustatud kohtuotsused muutmata;
–      mõista kohtukulud välja hagejatelt.

V – Väited vaidlustatud kohtuotsuste tühistamiseks
43     Dansk Rørindustri esitab kolm tühistamisväidet:
–      rikuti määrust nr 17 ja proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, kuna Esimese Astme Kohus ei lugenud ebaseaduslikuks
asjaolu, et sellele hagejale määratud trahvi summa ei ole proportsionaalne toime pandud rikkumisega;
–      rikuti määrust nr 17 ja õiguspärase ootuse kaitse ning tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtteid, kuna Esimese Astme Kohus ei
lugenud ebaseaduslikuks asjaolu, et sellele hagejale määratud trahvi summa määrati kindlaks suuniste põhimõtete alusel, kuigi
need on arvestatavalt erinevad süüks arvatud tegude toimumise, vastuväiteteatise esitamise ja ärakuulamise ajal kehtinutest;
–      rikuti kaitseõigust, kuna Esimese Astme Kohus ei lugenud ebaseaduslikuks asjaolu, et haldusmenetluse käigus ei olnud Dansk
Rørindustril võimalust avaldada oma seisukohta muudatuste kohta, mille suunised tõid kaasa praktikasse, mida komisjon rakendab
konkurentsinormide rikkumise korral trahvisumma määramisel.
44     Henss/Isoplus kontsern esitab seitse tühistamisväidet, millest mõned on mitmeosalised:
–      suunised on õigusvastased, kuna:
–      komisjonil puudus pädevus;
–      rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet;
–      rikuti kaitseõigust;
–      rikuti tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet;
–      rikuti õigust olla ära kuulatud, kuna trahvisummade määramisel kohaldati suuniseid;
–      trahvisummade määramise käigus rikuti määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2, kuna :
–      puudutatud ettevõtjate suhtes ei kohaldatud koostööteatist;
–      raskendavate asjaolude hindamisel rikuti põhiõiguseks peetavat kaitseõigust;
–      rikuti asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 seoses järeldustega, mis tehti asjaomaste ettevõtjate osalemisest ühel konkurentsivastase
eesmärgiga koosolekul;
–      rikuti asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, kuna asjaomased ettevõtjad loeti Henss/Isoplus kontserni kuuluvateks ja rikkumine
arvati süüks sellele kontsernile kui „ettevõtjale”;
–      rikuti menetlusnorme, kuna Esimese Astme Kohus keeldus rahuldamast hageja taotlust määrata uurimistoimingute raames tunnistajate
ülekuulamine;
–      rikuti menetlusnorme, kuna vaidlustatud kohtuotsuse ja toimiku vahel esineb vastuolusid.
45     KE KELIT esitab viis tühistamisväidet:
–      rikuti võrdse kohtlemise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, kuna trahv määrati kindlaks suuniste alusel;
–      rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet seoses rikkumise kestusega;
–      rikuti tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet;
–      rikuti kaitseõigust;
–      rikuti põhjendamiskohustust.
46     LR A/S esitab neli tühistamisväidet:
–      rikuti proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid ning määrust nr 17, kuna trahv on ülemäära suur ja diskrimineeriv,
ja teise võimalusena: suunised on ebaseaduslikud;
–      rikuti õiguspärase ootuse kaitse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtteid ning EÜ asutamislepingu artiklit 190 (nüüd EÜ
artikkel 253), kuna komisjon eemaldus ebaõigelt oma varasemast praktikast koostöö valdkonnas ja kohaldas suuniseid ja rangemaid
koostöönorme tagasiulatuvalt, ja igal juhul kuna sellisel tagasiulatuval kohaldamisel puudus põhjendus;
–      sellele hagejale kohaldatavaid kergendavaid asjaolusid võeti ebapiisavalt arvesse;
–      selle hageja koostööd arvestati ebapiisavalt.
47     Brugg esitab viis tühistamisväidet:
–      rikuti tagasiulatuva jõu puudumise, õiguspärase ootuse kaitse ja hea halduse põhimõtteid, kuna trahvisumma määramisel kohaldati
suuniseid;
–      rikuti õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kuna trahvi arvutamise meetodit muudeti pärast seda, kui see hageja oli koostööd
teinud;
–      rikuti kaitseõigust, kuna suuniseid kohaldati ilma, et seda hagejat oleks ära kuulatud;
–      rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna Bruggi trahvi määramise aluseks võetud põhisummat ei vähendatud;
–      asutamislepingu artikli 85 lõike 1 kohaldamisel esinesid vead seoses selle hageja osavõtuga Powerpipe’i boikoteerimisest.
48     LR GmbH esitab neli tühistamisväidet:
–      rikuti tagasiulatuva jõu puudumise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, kuna suuniseid kohaldati tagasiulatuvalt;
–      rikuti määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2 ja haldustegevuse seaduslikkuse põhimõtet, kuna komisjon oma kaalutlusõiguse kasutamisel
ei pidanud kinni selles sättes kaalutlusõigusele seatud piiridest ning, kohaldades seda sätet käesolevas asjas, kasutas kaalutlusõigust
ekslikult, kuna ta rikkus proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid LR GmbH kahjuks;
–      rikuti asutamislepingu artiklis 190 sätestatud põhjendamiskohustust, kuna vaidlusaluses otsuses ei põhjendatud suuniste tagasiulatuvat
kohaldamist;
–      rikuti kaitseõigust, kuna komisjon ei järginud selle hageja õigust olla ära kuulatud seoses suuniste tagasiulatuva kohaldamisega.
49     ABB esitab kolm tühistamisväidet:
–      rikuti Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c ja artikli 48 lõiget 2, kuna see kohus otsustas repliigile
lisatud õigusliku arvamuse vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätta;
–      rikuti õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet eelkõige koostööteatise osas, kuna see hageja võis tugineda komisjoni väljakujunenud
praktikale trahvisumma arvutamisel, nii et komisjon ei oleks tohtinud omavoliliselt sellest praktikast loobuda;
–      rikuti määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2, kuna Esimese Astme Kohus kiitis heaks komisjoni järelduse ABB rikkumise raskusest,
võtmata arvesse selle ettevõtja käivet asjaomasel turul.

VI – Apellatsioonkaebused
50     Olles nii pooled kui kohtujuristi asjade seotuse küsimuses ära kuulanud, tuleb käesolevad kohtuasjad kooskõlas Euroopa Kohtu
kodukorra artikliga 43 kohtuotsuse huvides liita.

A – Menetlust puudutavad väited
51     Kõigepealt tuleb käsitleda Henss/Isoplus kontserni ja ABB esitatud väiteid, mis puudutavad teatavaid Esimese Astme Kohtu kodukorra
rikkumisi.
1. Väide, mis puudutab Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 68 lõike 1 rikkumist, kuna see kohus jättis rahuldamata Henss/Isoplus
kontserni taotluse uurimistoimingute raames ära kuulata teatavad tunnistajad
52     Kuuenda väitega heidab Henss/Isoplus kontsern Esimese Astme Kohtule ette seda, et too jättis vaidlustatud kohtuotsuse HFB
jt
v.
komisjon punktides 36–38 rahuldamata tema taotluse määrata kooskõlas Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 68 lõikega 1 Boysen’i,
B. Hansen’i, N. Hansen’i, Hybschmann’i, Jespersen’i ja Volandt’i tunnistajatena ärakuulamist. Neis punktides on Henss/Isoplus
kontserni sõnul toime pandud menetlusnormide rikkumine.
53     Vastupidi selle vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37 märgitule oli nende kuue isiku ärakuulamise taotluses märgitud asjaolud,
mille kohta tunnistajad tuli ära kuulata. Esimese Astme Kohtule esitatud hagiavalduse punktis 72 oli see hageja märkinud,
et taotlus tehti selleks, et tõendada, et gruppi kuuluvad ettevõtjad ei olnud kartellis osalenud enne 1994. aasta oktoobrit.
54     See väide tuleb tagasi lükata.
55     Sama vaidlustatud kohtuotsuse punktist 34 tuleneb, et Esimese Astme Kohus võttis teatavaks, et seda ärakuulamist taotleti
„tõendamaks, et hagejad või Henss/Isoplus kontsern ei osalenud enne 1994. aasta oktoobrit ebaseaduslikus tegevuses või muus
sarnases käitumises […] asutamislepingu artikli 85 lõike 1 tähenduses”.
56     Esimese Astme Kohus meenutas selle kohtuotsuse punktis 36, et vastavalt tema kodukorra artikli 68 lõike 1 viimasele lõigule
näidatakse poole taotluses tunnistaja ärakuulamiseks täpselt, milliste asjaoludega seoses ja millistel põhjustel on vaja tunnistaja
ära kuulata.
57     Selle kohtuotsuse järgmises punktis märkis Esimese Astme Kohus, et eelkõige hagiavalduse punktides 20, 40, 50, 66–71, 94,
96, 125 ja 142 märgiti ära mõned isikud, kes võiksid menetluses tunnistajatena osaleda seoses igas neist punktidest kirjeldatud
asjaoludega, ent nendes punktides puudusid nende kuue isiku nimed, kelle tunnistusi otseselt Esimese Astme Kohtus taotleti.
Kohus järeldas, et seetõttu ei olnud Henss/Isoplus kontsern nende kuue isiku osas mingilgi moel selgitanud, milliste asjaoludega
seoses tunnistajate ärakuulamine määrata.
58     Esimese Astme Kohus järeldas sama kohtuotsuse punktis 38, ilma et oleks vaja uurida nende mainitud kuue tunnistaja ärakuulamise
asjakohasust, et taotlust tunnistaja ärakuulamiseks ei saa rahuldada.
59     Tuleb sedastada, et Esimese Astme Kohus oli ühest küljest silmitsi suure hulga täpsete faktidega, mille jaoks Henss/Isoplus
kontsern oli oma hagiavalduses tõendeid pakkunud hulga isikute võimaliku ärakuulamise näol, ja teisest küljest ametliku taotlusega
kuue teise isiku tunnistajana ärakuulamiseks Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 68 lõike 1 alusel, mis sisaldus samuti
hagiavalduses, et tõendada üldisemalt, et selles grupis osalevad ettevõtjad ei olnud kartellis enne 1994. aasta oktoobrit
osalenud, samas aga ei viidanud hageja hagiavalduses sellegipoolest täpsetele asjaoludele, millega seoses sellist tõendit
sooviti esitada.
60     Kuna mahukas hagiavalduses puudus selles küsimuses ilmne selgus, leidis Esimese Astme Kohus õigustatult, et nende kuue isiku
tunnistajatena ärakuulamise taotluses ei näidatud täpselt, milliste asjaoludega seoses on vaja need isikud tunnistajatena
ära kuulata.
61     Henss/Isoplus kontsern märgib samuti, et nendele kuuele isikule lisaks ka teiste isikute ärakuulamist ei tuleks mõista kui
lihtsalt tõendeid, vaid kui taotlust tunnistajate ärakuulamiseks Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 68 lõike 1 tähenduses.
62     Selle väitega heidab Henss/Isoplus kontsern Esimese Astme Kohtule ette, et ta moonutas selles punktis tema hagi ulatust.
63     See väide ei ole põhjendatud.
64     Hagiavaldusest ja eelkõige selle punktist 145, millele nimetatud hageja otseselt viitab, ilmneb, et hageja eristas ka ise
tõendeid Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 tähenduses ja ametlikku taotlust uurimistoiminguks, mis seisneb
kuue isiku tunnistajana ärakuulamises sama kodukorra artikli 68 lõike 1 tähenduses. Seega ei ole tõendatud selles punktis
hagi ulatuse moonutamine.
65     Teise võimalusena väidab Henss/Isoplus kontsern, et isegi kui tema taotlus asjaomaste isikute tunnistajatena ärakuulamiseks
ei oleks olnud esitatud kooskõlas viidatud artikli 68 lõikega 1, oleks Esimese Astme Kohus sellegipoolest pidanud omal algatusel
selle ärakuulamise määrama.
66     Hageja sõnul tuleb konkurentsiõiguses määratud trahvid lugeda „kriminaalsüüdistuseks” EIÕK artikli 6 tähenduses ja seega on
Esimese Astme Kohtul igal juhul kohustus kooskõlas selle sätte lõikega 3 ja ühenduse õiguse üldpõhimõttega õigusest õiglasele
kohtupidamisele kutsuda ja ära kuulata tunnistajad hageja kasuks, kellele hageja nimelt on viidanud.
67     Sellega seoses tuleb meenutada, et vaid Esimese Astme Kohus saab otsustada, kas on vaja täiendada tema poolt lahendamisele
tulevates asjades talle juba teada olevaid andmeid (vt eelkõige 30. septembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑57/00 P
ja C 61/00 P: Freistaat Sachsen jt
v.
komisjon, EKL 2003, lk I‑9975, punkt 47, ja 7. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑136/02 P: Mag Instrument
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I‑9165, punkt 76).
68     Lisaks, nagu Euroopa Kohus leidis ühes konkurentsiõigust puudutavas kohtuasjas, peab Esimese Astme Kohus hindama tunnistaja
ärakuulamiseks hagiavalduses esitatud taotluse asjakohasust seoses kohtuvaidluse eseme ja vajadusega nimetatud tunnistajad
ära kuulata ka siis, kui see taotlus näitab täpselt, milliste asjaoludega seoses ja millistel põhjustel on vaja see tunnistaja
ära kuulata (17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe
v.
komisjon, EKL 1998, lk I‑8417, punkt 70).
69     Esimese Astme Kohtu kaalutlusõigust selles osas ei saa vaidlustada – nii nagu seda teeb Henss/Isoplus kontsern – viitega ühenduse
õiguse üldpõhimõttele, mis tuleneb EIÕK artikli 6 lõikest 1, mille kohaselt on igal isikul õigus õiglasele kohtupidamisele,
ja täpsemalt selle artikli lõike 3 punktist d tulenevale põhimõttele, mille kohaselt on igal kuriteos süüdistataval õigus
saavutada omapoolsete tunnistajate kohalekutsumine ja nende küsitlemine süüdistuse tunnistajatega võrdsetel tingimustel, st
põhimõttele, mis on üks osa õigusest õiglasele kohtupidamisele.
70     Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast tuleneb, et viimase sättega ei anta süüdistatavale absoluutset õigust saavutada tunnistajate
ilmumine kohtu ette ja põhimõtteliselt peab siseriiklik kohus otsustama, kas tunnistaja kohtusse kutsumine on vajalik või
asjakohane (vt eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 27. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas Pisano
v.
Itaalia, kogumikus
Recueil des arrêts et décisions
veel avaldamata, § 21; 2. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas S.N.
v.
Rootsi,
Recueil des arrêts et décisions
, 2002-V, § 43, ja 18. mai 2004. aasta otsus kohtuasjas Destrehem
v.
Prantsusmaa, kogumikus
Recueil des arrêts et décisions
veel avaldamata, § 39).
71     Selle kohtupraktika kohaselt ei ole EIÕK artikli 6 lõike 3 järgi kõigi tunnistajate kohtusse kutsumine kohustuslik, pigem
nähakse selle sättega ette täielikku menetluslikku võrdsust, mis tagab, et vaidlusalune menetlus tervikuna on andnud süüdistatavale
asjakohase ja piisava võimaluse ümber lükata temal lasuvad kahtlused (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Pisano
v
. Itaalia, § 21).
72     Nagu tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktist 21, ei ole käesolevas asjas vaidlust selles, et Esimese Astme Kohus palus menetlust korraldava meetme raames
Henss/Isoplus kontsernil vastata kirjalikele küsimustele ja esitada teatud dokumente ja et pooled ei vaielnud sellele vastu.
Seega ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita seda, et ta rikkus oma kohustust uurida asjaolusid (vt selle kohta eespool viidatud
kohtuotsus Baustahlgewebe
v.
komisjon, punkt 76).
73     Tuleb sedastada, et selle vaidlustatud kohtuotsuse punktides 137‑181 uuris Esimese Astme Kohus suurt hulka toimikusse esitatud
dokumente, et sellest järeldada, et komisjon võis õigustatult väita, et Henss/Isoplus kontsern osales kartellis 1991. aasta
oktoobrist kuni 1994. aasta oktoobrini.
74     Sellest tuleneb, et nimetatud hagejal oli piisavalt võimalusi vaielda vastu sellele, et grupi liikmeks olevad ettevõtjad ei
osalenud kartellis enne 1994. aasta oktoobrit.
75     Seega vastupidi sama hageja väitele ei olnud Esimese Astme Kohtul kohustust omal algatusel määrata asjaomaste hageja kasuks
esinevate tunnistajate ärakuulamist.
76     Arvestades kõike eelnevat, tuleb käsitletud väide tagasi lükata.
2. ABB väide, mis puudutab Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c ja artikli 48 lõike 2 rikkumist, kuna
see kohus jättis läbi vaatamata repliigile lisatud õigusliku arvamuse
77     ABB väidab oma esimese väitega, et Esimese Astme Kohus on rikkunud oma kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c ja artikli 48
lõiget 2, kuna see kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon punktides 112‑114, et hageja repliigile lisatud professor J. Schwarze õiguslikku arvamust (edaspidi „õiguslik arvamus”)
ei saa ei tervikuna ega osaliselt arvesse võtta.
78     Selle väite esimeses osas heidab ABB Esimese Astme Kohtule ette, et ta tegi õigusliku vea, leides nimetatud vaidlustatud kohtuotsuse
punktis 112, et vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõikele 2 ei saa lubada õigusliku arvamuse esitamist, kuna
selles sisalduvad teatavad üldpõhimõtted, mis toetavad Esimese Astme Kohtule esitatud hagiavalduses tõstatamata väiteid.
79     Kuna nimetatud kohtuotsuse punktid 115–136 käsitlevad üksnes õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, tugines Esimese Astme Kohus
sellega seoses eeldusele, et mainitud väide puudutab üksnes seda põhimõtet, nii et kõik teised haldusõiguse põhimõtted, mida
õiguslikus arvamuses käsitletakse, kujutavad endast uusi väiteid ja on seega vastuvõetamatud Esimese Astme Kohtu kodukorra
artikli 48 lõike 2 tähenduses.
80     Selle hageja väitel analüüsitakse õiguslikus arvamuses teistele haldusõiguse põhimõtetele viidates üksnes selliseid argumente,
milles selgitatakse õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte täpset õiguslikku baasi ja eelkõige selle ulatust. Nende argumentidega
soovitakse sisuliselt näidata, et komisjoni kaalutlusõigus trahvisumma määramisel oli käesolevate juhtumite asjaoludel piiratud.
81     ABB väidab, et väide puudutas üksnes argumente selle väite toetuseks, mida Esimese Astme Kohtusse esitatud hagiavalduses juba
mainiti, mitte aga uut väidet.
82     Sellega seoses tuleb sedastada, et selles 101 punkti pikkuses õiguslikus arvamuses analüüsitakse nimelt kuut ühenduse õiguse
põhimõtet, s.o õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, halduse enesepiiramise põhimõtet (
self-binding
),
estoppel’
i põhimõtet, õiglase halduse põhimõtet, oma enese tegude vastu käitumise (
venire contra factum proprium
) põhimõtet ja õigust õiglasele kohtumenetlusele, st kaitseõiguse kaitsele.
83     Õigusliku arvamuse punktist 19 ilmneb, et neid põhimõtteid uuritakse eesmärgiga teha kindlaks, kas ühenduse õiguses esineb
norme, mis piiravad komisjoni kaalutlusõigust konkurentsiõiguse valdkonnas trahve määrata ja millega oleks vastuolus olukord,
kus see institutsioon muudab oma väljakujunenud praktikat trahvisumma kindlaksmääramiseks ja rakendab uut praktikat sellises
olukorras, nagu käesolevas asjas käsitlusel.
84     Sama õigusliku arvamuse punktis 43 on märgitud, et igaüks nendest põhimõtetest võib erinevatest aspektidest ja võimaluse korral
erinevas ulatuses piirata komisjoni kaalutlusõigust.
85     Õigusliku arvamuse punktides s44–96 analüüsitakse igaühte nendest põhimõtetest ja kohaldatakse käesolevale asjale.
86     Sama arvamuse punktides 97–101 tehakse järeldus, et käesolevas asjas oli komisjoni kaalutlusõigus piiratud nii, et ta ei saanud
kõrvale kalduda oma varasemast praktikast.
87     Arvamuse punktis 98 märgitakse, et need põhimõtted on sarnased, kuna nad on kõik kitsendava olemusega.
88     Õigusliku arvamuse ülesehitusest ja sisust tuleneb, et kuigi arvamuses esitatud haldusõiguse põhimõtete ja hagiavalduses esitatud
väidete vahel esineb teatavaid kattumisi, ei ole selle arvamuse eesmärk ilmselgelt piiratud õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega
seotud väidet selgitavate või laiendavate argumentide esitamisega, nagu ABB väidab, vaid seisneb hulga iseseisvate põhimõtete
analüüsimises, millega soovitakse näidata, et käesolevas asjas ei saanud komisjon kõrvale kalduda oma varasemast trahvisummade
määramise praktikast. Sellega seoses tuleb sedastada, et õiguspärase ootuse kaitse põhimõte on vaid üks kuuest põhimõttest,
mida sellel eesmärgil välja tuuakse.
89     Seega, nagu väitis komisjon, tuleneb õigusliku arvamuse sõnastusest, et sellega esitatakse esimest korda teatavaid Esimese
Astme Kohtule esitatud hagiavalduses tõstatamata põhimõtteid.
90     Eelnevat silmas pidades tuleb ABB esitatud esimese väite esimene osa tagasi lükata.
91     Sama hageja väidab oma esimese väite teises osas, et Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse
ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon punktis 113 sedastas, et õiguslikku arvamust ei saa ei tervikuna ega osaliselt arvesse võtta, kuna Esimese Astme
Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c kohaselt tuleb hagiavalduses ära märkida hagi ese ja ülevaade väidetest.
92     Selle hageja sõnul ei leidnud Esimese Astme Kohus hagiavalduses ega repliigis ühtegi viga, mis võiks õigustada selle sätte
kohaldamist. Seetõttu eksis Esimese Astme Kohus, kui ta leidis, et ABB soovis ebapiisavat väidet parandada üldise viitega
õiguslikule arvamusele. Samuti ei võimalda ükski asjaolu sellele Esimese Astme Kohtu kodukorra sättele analoogia alusel viidata,
nagu see kohus oli teinud vaidlustatud kohtuotsuse samas punktis.
93     Sellega seoses tuleb taastada Esimese Astme Kohtu arutluskäik vaidlustatud kohtuotsuse ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon punktis 113.
94     Esimese Astme Kohus meenutas, et tema kodukorra artikli 44 lõike 1 punktist c tuleneb, et hagiavalduse enda tekstist peavad
kasvõi ülevaatlikult ilmnema selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud ja et seega ei piisa, kui hagiavalduses
viidatakse neile asjaoludele, mis sisalduvad hagiavalduse lisas.
95     Esimese Astme Kohus viitas nimelt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale, mis puudutab komisjoni kohustust märkida kõigis
EÜ artikli 226 alusel esitatud hagiavaldustes täpsed väited, mille kohta Euroopa Kohtult otsust palutakse, ning vähemalt ülevaatlikult
nende väidete aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud.
96     Sellega seoses tuleneb sellest kohtupraktikast, et nimetatud kohustus ei ole täidetud, kui komisjoni väited esinevad hagiavalduses
üksnes viitena põhjendustele, mis sisalduvad märgukirjas ja põhjendatud arvamuses või hagiavalduse õigusliku raamistiku osas
(vt selle kohta 31. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑52/90: komisjon
v.
Taani, EKL 1992, lk I‑2187, punktid 17 ja 18; 23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑375/95: komisjon
v.
Kreeka, EKL 1997, lk I–5981, punkt 35, ja 29. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑202/99: komisjon
v.
Itaalia, EKL 2001, lk I–9319, punktid 20 ja 21).
97     Esimese Astme Kohus meenutas samuti, et tema ülesanne ei ole lisasid uurida ja nendest kindlaks teha need väited, mida võib
lugeda hagi aluseks olevateks, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav ülesanne.
98     Neid asjaolusid arvestades järeldas Esimese Astme Kohus, et kindlasti ei ole tema ülesanne – arvestades, et õigusliku arvamuse
ühte osa ei saa arvesse võtta – sellest õiguslikust arvamusest üles otsida ja kindlaks teha lõigud, mida võiks arvesse võtta
kui ABB menetlusdokumente teatud kindlates punktides tugevdavaid ja täiendavaid lisasid.
99     Eelnevaid põhjendusi silmas pidades tuleb seda järeldust mõista nii, et lisade puhtalt tõenduslik ja abistav ülesanne tähendab
seda, et kui õiguslik arvamus sisaldab lisaks uutele ja seetõttu vastuvõetamatutele väidetele ka selliseid õiguslikke asjaolusid,
millele tuginevad teatavad hagiavalduses esitatud väited, peavad need asjaolud esinema repliigi enda tekstis, millele õiguslik
arvamus on lisatud, või peavad vähemalt olema selles repliigis piisavalt identifitseeritud.
100   Neid kriteeriume silmas pidades ja leides, et käesolevas asjas ei ole need täidetud, ei ole Esimese Astme Kohus toime pannud
õiguslikku viga.
101   Esimese Astme Kohus ei ole selles osas ka moonutanud repliigi ulatust. Tuleb sedastada, et selle repliigi punkt 31 viitab
üksnes üldiselt õiguslikule arvamusele. ABB viidatud asjaolu, et sama repliigi teisteski punktides tehakse joonealustes märkustes
viiteid õigusliku arvamuse teatavatele lõikudele, ei sea kahtluse alla Esimese Astme Kohtu järeldust selles küsimuses.
102   Neis tingimustes tuleb käsitletud väide tagasi lükata.

B – Põhiküsimusega seonduvad väited, mis puudutavad rikkumise süüksarvamist
103   Teiseks tuleb uurida Henss/Isoplus kontserni ja Bruggi poolt põhiküsimuse kohta esitatud väiteid, millega need hagejad vaidlevad
vastu neid puudutavatele vaidlustatud kohtuotsuste mõnedele punktidele, kus neile arvatakse süüks rikkumine, milles nad vaidlusaluses
otsuses süüdi loeti ja mida Esimese Astme Kohus kinnitas.
1. Väide, mis puudutab asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumist, kuna teatavad ettevõtjad loeti Henss/Isoplus kontserni
liikmeks ja rikkumine arvati süüks sellele kontsernile kui „ettevõtjale” selle sätte tähenduses
104   Oma viiendas väites heidab Henss/Isoplus kontsern Esimese Astme Kohtule ette, et see kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse
HFB jt
v.
komisjon punktides 54–68, et komisjon on vaidlusaluses otsuses õigustatult arvesse võtnud teatud ettevõtjaid selle grupi
osana ja arvanud rikkumise süüks sellele grupile.
105   Nimetatud hageja väidab esiteks, et selle vaidlustatud kohtuotsuse punktis 66 on Esimese Astme Kohus õigusnormi rikkunud,
kui ta lükkas tagasi hageja argumendi, mille kohaselt asutamislepingu konkurentsisätete tähenduses peab ettevõtjal kindlasti
olema õigusvõime.
106   Sellega ei ole tegu aga ei Henss/Isoplus kontserni puhul, juhul kui see kujutaks endast majandusüksust, ega ka W. Henssi puhul,
kellel sama vaidlustatud kohtuotsuse sõnul on kontroll kontserni kuuluvate erinevate ettevõtjate üle.
107   Henss/Isoplus kontsern väidab, et tema väide võib tugineda Euroopa majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3) 22. protokolli
artiklile 1, millest tuleneb tema sõnul see, et „ettevõtja” mõiste asutamislepingu konkurentsialaste sätete tähenduses tähistab
mis tahes isikut (saksakeelses versioonis
Rechtssubjekt
), kelle tegevus on kaubanduslikku või majanduslikku laadi.
108   Seda on kinnitanud ka Euroopa Kohtu praktika ESTÜ lepingu konkurentsialaste sätete kohta (13. juuli 1962. aasta otsused liidetud
kohtuasjades 17/61 ja 20/61: Klöckner-Werke ja Hoesch
v.
Ülemamet, EKL 1962, lk 617, ja kohtuasjas 19/61: Mannesmann
v.
Ülemamet, EKL 1962, lk 675).
109   Teistes, eelkõige Esimese Astme Kohtu poolt selle kohtuotsuse punktis 66 viidatud kohtuotsustes ei ole Euroopa Kohus veel
lõplikult lahendanud põhimõttelist küsimust, kas ettevõtja määratlemine konkurentsiõiguse tähenduses eeldab igal juhul, et
asjaomase üksus on õigussubjekt (14. juuli 1972. aasta otsus kohtuasjas 48/69: ICI
v.
komisjon, EKL 1972, lk 619; 21. veebruari 1973. aasta otsus kohtuasjas 6/72: Europemballage ja Continental Can
v.
komisjon, EKL 1973, lk 215; 12. juuli 1984. aasta otsus kohtuasjas 170/83: Hydrotherm, EKL 1984, lk 2999, ja 23. aprilli
1991. aasta otsus kohtuasjas C‑41/90: Höfner ja Elser, EKL 1991, lk I–1979).
110   Hageja väidab, et isegi kui õigussubjektiks oleva ettevõtja poolt toime pandud rikkumist võib valdusühingust emaettevõtjale
süüks arvata, kui emaettevõtja seda kontrollib ja tegu on seega sama majandusüksusega (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused
ICI
v.
komisjon ning Europemballage ja Continental Can
v.
komisjon), eeldaks selline süüksarvamine siiski valdusühingu õigussubjektsust.
111   Füüsilist isikut nagu W. Henss käesolevas asjas ei saa ainuüksi osanikuks või aktsionäriks olemise tõttu kvalifitseerida „ettevõtjaks”
asutamislepingu artikli 85 lõike 1 tähenduses. Seetõttu ei ole ka viidatud kohtupraktika käesolevas asjas asjakohane.
112   Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hõlmab konkurentsiõiguse valdkonnas ettevõtja mõiste
mistahes majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata selle üksuse õiguslikust vormist ja rahastamisviisist (vt eelkõige
19. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑309/99: Wouters jt, EKL 2002, lk I–1577, punkt 46, ja osundatud kohtupraktika).
113   Sellest kohtupraktikast ilmneb selgelt, et ettevõtja mõiste asutamislepingu konkurentsiõiguse sätete tähenduses ei nõua, et
asjaomane majandusüksus oleks õigussubjekt. Erinevalt Henss/Isoplus kontserni väidetest ei ole tegu tõlgendusega, mis piirduks
vaid Euroopa Kohtu otsuste aluseks olevate asjaoludega, nagu eespool viidatud kohtuotsus Hydroterm või kohtuotsus Höfner ja
Elser, vaid üldise tõlgendusega.
114   Euroopa majanduspiirkonna lepingu 22. protokolli artikli 1 saksakeelsest versioonist lähtuv argument ja eelkõige sealne mõiste
„õigussubjekt” (
Rechtssubjekt
) ei sea seda tõlgendust kahtluse alla.
115   Mõiste „õigussubjekt” ei välista tingimata füüsilisi isikuid. Igal juhul puudub see mõiste kõigis teistes keeleversioonides,
mis räägivad vaid „üksusest”.
116   Henss/Isoplus kontsern väidab seejärel, et omavahel nii kapitali mõttes kui ka ühinguõiguse vaatepunktist mitteseotud ettevõtjad,
kes seetõttu ei sõltu kontrollivast ettevõtjast, ei saa moodustada gruppi ainuüksi seetõttu, et võimalikud seosed eksisteerivad
füüsiliste isikute vahel, kes ei ole ettevõtjad.
117   Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib ettevõtja konkurentsivastast käitumist teisele
ettevõtjale süüks arvata, kui esimene ettevõtja ei otsustanud oma käitumise üle turul iseseisvalt, vaid kohaldas sisuliselt
selle teise ettevõtja juhiseid, arvestades eelkõige neid ühendavaid majanduslikke ja juriidilisi seoseid (vt eelkõige 16. novembri
2000. aasta otsus kohtuasjas C–294/98 P: Metsä-Serla jt
v.
komisjon, EKL 2000, lk I–10065, punkt 27).
118   On tõsi, et nende kahe äriühingu üheks majandusüksuseks olemise tuvastamiseks, mille tagajärjel ühenduse konkurentsiõiguse
alusel nendest ühe tegevust võib teisele süüks arvata ja ühelt võib sisse nõuda teisele määratud trahvi, ei piisa ainuüksi
asjaolust, et nende kahe äriühingu aktsia- või osakapital kuulub samale isikule või isegi samale perekonnale (vt 2. oktoobri
2003. aasta otsus kohtuasjas C‑196/99 P: Aristrain
v.
komisjon, EKL 2003, lk I–11005, punkt 99).
119   Siiski ei tuletanud Esimese Astme Kohus käesolevas asjas Henss/Isoplus kontserni majandusüksuseks olemist ainuüksi asjaolust,
et asjaomaste ettevõtjate kapitali kontrollis üks isik, st W. Henss.
120   Vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktidest 56–64 tuleneb, et Esimese Astme Kohus järeldas sellise majandusüksuse olemasolu terve kogumi asjaolude
põhjal, mis tõendasid W. Henssi kontrolli asjaomaste äriühingute üle, sh tema või ta abikaasa omandis on otseselt või kaudselt
nende äriühingute terve või peaaegu terve aktsiakapital, W. Henss töötab nende äriühingute juhtorganites juhtivatel ametikohtadel
ning ta esindas käesoleva kohtuotsuse punktis 20 kirjeldatud direktorite klubi koosolekutel neid erinevaid äriühinguid ja
viimastele määrati kartellis vaid üks kvoot.
121   Henss/Isoplus kontsern väidab lõpuks teise võimalusena, et komisjoni poolt ühte gruppi pandud ettevõtjad ei kuulu samasse
majandusüksusesse, kuna nad olid endiselt iseseisvad ning nad ei sõltunud välistest juhistest. Selle argumendiga väidab see
hageja, et asjaomased ettevõtjad ei olnud mingilgi moel W. Henssi kontrolli all.
122   Sellega seoses tuleb märkida, et Esimese Astme Kohtu kaalutlused, nagu vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktides 56–64, mille eesmärk on tõendada majandusüksuse olemasolu, tuginevad real faktilistel järeldustel, mida
ei saa apellatsiooniastmes käsitleda, välja arvatud Esimese Astme Kohtule esitatud asjaomaste faktide või tõendite moonutamise
korral või kui selle kohtu järelduste sisuline ebatäpsus ilmneb toimikusse esitatud dokumentidest (vt selle kohta eelkõige
eespoolt viidatud kohtuotsused Metsä-Serla jt
v.
komisjon, punkt 37, ja Mag Instrument
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet, punktid 39 ja 76).
123   Mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkti 57, siis erinevalt sellest, mida väidab Henss/Isoplus kontsern, ei leidnud Esimese
Astme Kohus, et võrdlusperioodil, st komisjoni poolt väidetud rikkumise jooksul 1991. aasta oktoobrist kuni 1996. aasta märtsi-aprillini
oli W. Henss mitte üksnes Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH direktor, vaid ka selle aktsionär. Selles küsimuses
ei ole mingit vastuolu toimikuga, nii et selle hageja poolt tema seitsmenda väite osaks olev väide menetlusnormide rikkumisest
tuleb tagasi lükata.
124   Sama vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 ei leidnud Esimese Astme Kohus, vastupidi selle hageja poolt väidetule, et võrdlusperioodi
jooksul oli W. Henss olnud volinike vahendusel enamuse Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH osade omanik, ent ei tegutsenud
kunagi direktorina.
125   Seega tuleb sedastada, et nimelt selle kohtuotsuse punkte 57 ja 58 puudutav kriitika ei tõenda, et Esimese Astme Kohus oleks
mingilgi moel asjaomaseid fakte või tõendeid moonutanud või et Esimese Astme Kohtu järeldustes oleksid sisulised ebatäpsused,
mis ilmneksid toimikusse esitatud dokumentidest.
126   Henss/Isoplus kontsern väidab Isoplus Fernwärmetechnik GmbH osas, et W. Henss ja abielupaar Papsdorf ei olnud kunagi direktorid
ja et võrdlusperioodil oli üks kolmandik selle ettevõtja osadest Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH omanduses tema
enda nimel, üks kolmandik abielupaar Papsdorfi omanduses viimati nimetatud äriühingu vahendusel ja üks kolmandik teiste füüsiliste
isikute omanduses samuti viimati nimetatud äriühingu vahendusel.
127   Kuna need asjaolud kattuvad Esimese Astme Kohtu poolt sama otsuse punktis 59 väidetuga, ei ole ka selles küsimuses tõendatud
asjaomaste faktide või tõendite moonutamine. Toimikus leiduvatest dokumentidest ei ilmne Esimese Astme Kohtu järeldustes ühtegi
sisulist ebatäpsust.
128   Henss/Isoplus kontsern lisab, et nendest asjaoludest ilmneb, et äriühing Isoplus Fernwärmetechnik GmbH ei olnud W. Henssi
ega abielupaar Papsdorfi mõju all.
129   See väide ei ole vastuvõetav, kuna see puudutab küsimust, kas tingimused majandusüksuse olemasoluks olid käesolevas asjas
tõepoolest täidetud. Kuna selline uurimine tugineb aga faktide hindamisele, ei saa seda apellatsiooniastmes teostada (vt eespool
viidatud kohtuotsus Metsä-Serla jt
v.
komisjon, punkt 30).
130   Neis tingimustes ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita, et ta pärast üldist ja põhimõtteliselt iseseisvat faktide hindamist
leidis, et seetõttu tuleb erinevaid Henss/Isoplus kontserni liikmeks olevaid ettevõtjaid lugeda üheks majandusüksuseks.
131   Seetõttu tuleb see väide tagasi lükata.
2., Väited, mis puudutavad asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumist, kuna Henss/Isoplus kontsernile ja Bruggile arvati
süüks konkurentsinormide rikkumine osalemise tõttu konkurentsivastase eesmärgiga koosolekul
132   Henss/Isoplus kontsern ja Brugg väidavad vastavalt oma neljanda ja viienda väitega vastavalt, et Esimese Astme Kohus leidis
vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktides 223–227 ja vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktides 52–66, et komisjon oli vaidlusaluses otsuses neile õigustatult süüks arvanud rikkumise või osa sellest
nende osalemise tõttu konkurentsivastase eesmärgiga koosolekutel.
133   Henss/Isoplus kontsern vaidlustab eelkõige seda, et W. Henssi osalemine konkurentsivastase eesmärgiga koosolekutel enne 1994. aasta
oktoobrit õigustas järeldust, et seda gruppi peeti ajavahemikus 1991. aasta oktoobrist 1994. aasta oktoobrini toimunud koosolekute
tagajärjel loodud kartellis osalejaks.
134   Brugg väidab, et Esimese Astme Kohus oli tema osalemisest 24. märtsi 1995. aasta koosolekul, mille käigus kutsuti üles Powerpipe’i
boikoteerima, ekslikult järeldanud, et ta ka tegelikult selles boikotis osales.
135   Henss/Isoplus kontsern tugineb analoogilisele kohtupraktikale, mille kohaselt võib komisjon keelduda võimaldamast juurdepääsu
teatavatele dokumentidele, kuna turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja võib võtta komisjoni uurimises koostööd teinud ettevõtja
suhtes survemeetmeid (6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑310/93 P: BPB Industries ja British Gypsum
v.
komisjon, EKL 1995, lk I‑865, punktid 26 ja 27, ja 1. aprilli 1993. aasta otsus kohtuasjas T‑65/89: BPB Industries ja British
Gypsum
v.
komisjon, EKL 1993, lk II–389, punkt 33).
136   Henss/Isoplus kontserni sõnul tuleneb sellest, et kuigi majanduslikult nõrgad ettevõtjad ei avalda, et nad ei loe end sellistel
ilmselgelt konkurentsivastase eesmärgiga koosolekutel arutatuga seotuks, kuhu neid kutsusid turgu valitsevat seisundit omavad
ja nendest majanduslikult tugevamad ettevõtjad, tuleb need nõrgemad ettevõtjad vabastada vastutusest osalemise eest ebaseaduslikus
kartellis, kui nad nende koosolekute tulemusi ellu ei vii.
137   Sama hageja väitel ei avaldanud Henss/Isoplus kontsern käesolevas asjas, et ta ei ole end nendel koosolekutel arutatuga seotuks,
kuna kartellis osalesid eelkõige turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja ABB ja Henss/Isoplus kontsernist tunduvalt võimsam
ettevõtja LR A/S.
138   Samas ei viinud Henss/Isoplus kontsern nende koosolekute tulemusi ellu, mida näitas ka pidev hindade langus eelisoleeritud
torude turul ajavahemikus 1991. aasta oktoobrist kuni 1994. aasta oktoobrini.
139   Brugg väidab, et asjaomaste toodete lihtsa edasimüüjana ei saanud ta boikotti ellu viia.
140   Esimese Astme Kohus oli Bruggi väitel vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktis 62 ekslikult märkinud, et kuivõrd Powerpipe oli Bruggi otsene konkurent Saksa turul, oli Bruggil huvi kartelli
teiste liikmete poolt Powerpipe’i vastu algatatud mis tahes boikotimeetme suhtes.
141   Esimese Astme Kohus on õigustatult need väited tagasi lükanud.
142   Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piisab ettevõtja kartellis osalemise tõendamiseks sellest, kui komisjon tõendab, et
asjaomane ettevõtja osales koosolekutel, mille käigus konkurentsivastased kokkulepped sõlmiti, neile oluliselt vastu vaidlemata.
Kui osalemine sellistel koosolekutel on tõendatud, peab see ettevõtja esitama tõendeid, et ta osales neil koosolekutel ilma
mingisuguse konkurentsivastase tagamõtteta, näidates, et ta oli oma konkurentidele teada andnud, et ta osaleb neil koosolekutel
teises tähenduses kui konkurendid (vt eelkõige 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P,
C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt
v.
komisjon, EKL 2004, lk I–123, punkt 81 ja osundatud kohtupraktika)
143   Sellega seoses toob ebaseadusliku algatuse vaikiv heakskiitmine, kui ettevõtja ei avalda, et ta ei loe ennast selle algatuse
sisuga seotuks, kaasa rikkumise jätkamise julgustamise ja muudab raskeks selle avastamise. See kaasosalus kujutab endast passiivset
osalemist rikkumises, mis toob kaasa ettevõtja vastutuse ühesainsas kokkuleppes osalemise eest (vt eespool viidatud kohtuotsus
Aalborg Portland jt
v.
komisjon, punkt 84).
144   Asjaolu, et ettevõtja ei vii ellu konkurentsivastase eesmärgiga koosolekute tulemusi, ei kõrvalda tema vastutust, mis tuleneb
kartellis osalemisest, välja arvatud siis, kui ta avaldas, et ei loe end selle sisuga seotuks (vt eespool viidatud kohtuotsus
Aalborg Portland jt
v.
komisjon, punkt 85, ja osundatud kohtupraktika).
145   Asutamislepingu artikli 85 lõike 1 kohaldamiseks piisab, kui kokkuleppe eesmärk on piirata, takistada või kahjustada konkurentsi,
sõltumata selle konkreetsest mõjust. Kui kokkulepped tulenevad konkureerivate ettevõtjate koosolekutest, on seega seda sätet
rikutud, kui neil koosolekutel on selline eesmärk ja seal soovitakse kunstlikult turu toimimist korraldada. Sellises olukorras
on teatud ettevõtja vastutus rikkumise eest kindlaks määratud, kui ta osales neil koosolekutel nende eesmärki teades, isegi
kui ta hiljem ei viinud ellu üht või teist neil koosolekutel kokku lepitud meedet. Ettevõtja koosolekutel osalemise regulaarsus
ning kokkulepitud meetmete elluviimise ulatus omavad tähendust mitte tema vastutuse olemasolu, vaid selle ulatuse kindlaksmääramisel
ja seega karistuse taseme määramisel (vt 15. oktoobri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P,
C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt
v.
komisjon, EKL 2002, lk I–8375, punktid 508–510).
146   Sellest tuleneb, et Bruggi poolt välja toodud asjaolu, et ta ei viinud ellu ega isegi saanud ellu viia 24. märtsi 1995. aasta
koosolekul kokku lepitud boikotimeedet, ei kõrvalda tema vastutust, mis tuleneb selles meetmes osalemisest, välja arvatud
olukorras, kui ta oleks avaldanud, et ta ei loe end selle meetmega seotuks; viimast pole see hageja aga väitnud.
147   On tõsi, et vastavalt Bruggi väitele ja vastupidiselt Esimese Astme Kohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktis 62 väidetule ei oma sellega seoses mingit tähtsust asjaolu, et see hageja oli huvitatud kõigist boikotimeetmetest,
mida teised kartellis osalevad ettevõtjad võtsid mõne tema otsese konkurendi suhtes (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus
Aalborg Portland jt
v.
komisjon, punkt 335).
148   Ent tegu on siiski väitega selle kohtuotsuse ülemäärase põhjenduse vastu, mis ei saa kaasa tuua selle kohtuotsuse tühistamist
ja on seega kasutu (vt eelkõige 7. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑184/01 P: Hirschfeldt
v.
AEE, EKL 2002, lk I–10173, punkt 48, ja osundatud kohtupraktika).
149   Bruggi asjas tuleneb vaidlusalusest otsusest, et vastupidi selle hageja väidetele ei lugenud komisjon tema osalemist Powerpipe’i
boikotis raskendavaks asjaoluks, kuna ainus tema suhtes raskendav asjaolu puudutab rikkumise jätkamist pärast uurimisi.
150   Arvestades käesoleva kohtuasja punktides 142–145 viidatud kohtupraktikat, ei oma nende nõrgemate ettevõtjate konkurentsivastases
meetmes osalemisest tuleneva vastutuse olemasolu osas tähendust ka Henss/Isoplus kontserni poolt mainitud asjaolu, et kartellis
osalesid turgu valitsevat seisundit omavad või eriti võimsad ettevõtjad, kes võisid ilmselgelt nõrgemate ettevõtjate suhtes
võtta survemeetmeid, kui viimased oleksid avaldanud, et ei loe end seotuks nende konkurentsivastase eesmärgiga koosolekute
sisuga, samas võib see aga olukorrast olenevalt tähendust omada karistuse suuruse kindlaksmääramisel.
151   Komisjon märkis väga asjakohaselt, et vastupidine väide ei oleks vastuvõetav, kuna sellest tuleneks asutamislepingu artikli
85 lõike 1 kohaldamistingimuste erinevus olenevalt ettevõtjate suurusest selliselt, et eelistataks nõrgemaid ettevõtjaid.
152   Eelnevat silmas pidades tuleb käsitletud väited tagasi lükata.

C – Põhiküsimusega seonduvad väited, mis puudutavad trahvisummade kindlaksmääramist
153   Kõik hagejad vaidlevad vaidlustatud kohtuotsustele vastu neile määratud trahvisumma arvutamise osas.
154   Kõigepealt käsitletakse väiteid, mis viitavad teatavate põhimõtete rikkumisele suuniste kohaldamise tõttu käesolevas asjas
käsitlusel olnud rikkumistele, ja seejärel käsitletakse väiteid, mis puudutavad suunistes sisalduva ja vaidlusaluses otsuses
kohaldatud trahvisummade arvutamise meetodi seaduslikkust.
1. Väited, mis puudutavad õiguspärase ootuse kaitse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtete rikkumist, kuna suuniseid kohaldati
käesolevas asjas käsitletud rikkumistele
155   Enamus hagejatest heidavad Esimese Astme Kohtule ette, et ta leidis, et käesolevale asjale vaidlusaluses otsuses suuniseid
kohaldades ei rikkunud komisjon õiguspärase ootuse kaitse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtteid.
a) Väited, mis puudutavad õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumist
156   Dansk Rørindustri (teine väide), KE KELIT (esimene väide), LR A/S (teine väide), Brugg (esimene ja teine väide), LR GmbH (esimese
väite teine osa) ja ABB (teine väide) väidavad oma vastavates väidetes sisuliselt, et nad võisid õiguspärase ootusega tugineda
komisjoni varasemale otsuste tegemise praktikale trahvisummade määramise valdkonnas, nagu see oli kasutusel rikkumiste toimepanemise
hetkel.
157   See ühtne ja pikaajaline praktika seisnes trahvisummade arvutamises geograafiliselt asjakohasel turul asjaomase toote võõrandamisel
tekkinud käibe põhjal (edaspidi „asjaomane käive”) ning summa ei võinud mingil juhul ületada määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2
märgitud maksimaalset trahvisummat, st 10% ettevõtja kõiki tooteid hõlmavast kogukäibest (edaspidi „kogukäive”).
158   Hagejate sõnul ei ületanud selle praktika kohaselt trahvi maksimaalne summa 10% asjaomasest käibest.
159   Hagejate väitel ei saa komisjon kohaldada nende suhtes suuniste trahvisumma arvutusmeetodit, rikkumata nende õiguspärast ootust,
et varasemat praktikat järgitakse, kuna need suunised võeti vastu nii pärast rikkumisi kui ka pärast ärakuulamisi, mis oli
viimane etapp haldusmenetlusest komisjonis, ja kuna tegu on täiesti uue meetodiga.
160   Selle meetodi uudsus seisnes eelkõige asjaolus, et arvutamise aluseks võeti teatavad eelnevalt kindlaksmääratud põhisummad,
mis väljendasid rikkumise raskust ega omanud mingit seost asjaomase käibega, kusjuures seda põhisummat võis hiljem suurendada
või vähendada rikkumise kestusest ja võimalikest raskendavatest või kergendavatest asjaoludest lähtuvalt ja viimases staadiumis
võis seda vähendada ka võimaliku koostöö tõttu komisjoniga haldusmenetluse käigus.
161   Samad hagejad selgitavad, et komisjon ei saanud varasemast otsuste tegemise praktikast meelevaldselt loobuda või vähemalt
oleks pidanud neid piisavalt vara sellest muudatusest teavitama või uue meetodi kohaldamist konkreetselt põhjendama.
162   Nad väidavad samuti, et nende õiguspärane ootus, et komisjon oma varasemat otsuste tegemise praktikat trahvisummade arvutamise
valdkonnas järgib, oli sedavõrd õigustatum, et nende otsus komisjoniga koostööd teha tugines tingimata sellele praktikale
ja eelkõige eelisele, mida nad selle praktika alusel võinuks saada.
163   Hagejate väitel ulatus koostööteatisele tuginev õiguspärane ootus sama teatise sõnastuse kohaselt viisile, kuidas arvutatakse
trahvisumma, mis oli arvutamise aluseks ning millele seejärel kohaldati koostöö põhjal vähendamisprotsenti.
164   Dansk Rørindustri ja KE KELIT-i väited, mis viitavad õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisele, tuleb vastuvõetamatutena
tagasi lükata.
165   Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tähendaks see, kui ühel poolel lubataks esitada Euroopa Kohtus esimest korda väidet,
mida ta Esimese Astme Kohtus ei esitanud, et ta saab pöörduda Euroopa Kohtu poole, kellel on apellatsioonimenetluses piiratud
pädevus, laiema vaidlusega kui see, mida lahendas Esimese Astme Kohus. Apellatsioonimenetluses piirdub Euroopa Kohtu pädevus
Esimese Astme Kohtus arutatud väidetele antud hinnangu kontrollimisega (vt eelkõige 3. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas
C‑458/98 P: Industrie des poudres sphériques
v.
nõukogu, EKL 2000, lk I–8147, punkt 74).
166   Tuleb sedastada, et Dansk Rørindustri ja KE KELIT ei esitanud Esimese Astme Kohtus väidet, milles oleks viidatud õiguspärase
ootuse kaitse põhimõtte rikkumisele suuniste kohaldamise tõttu.
167   Seetõttu on nende hagejate puhul siin tegu uute ja seega apellatsiooniastmes vastuvõetamatute väidetega.
168   Põhiküsimuses heidavad LR A/S, Brugg, LR GmbH ja ABB Esimese Astme Kohtule ette, et ta rikkus vastavalt vaidlustatud kohtuotsuse
LR AF 1998
v.
komisjon punktides 241–248, vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktides 137–144, vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktides 248–257 ja vaidlustatud kohtuotsuse ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon punktides 122–136 õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kui ta lükkas tagasi selle põhimõtte alusel hagejate poolt
Esimese Astme Kohtule esitatud väited.
169   Sellega seoses tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus meenutas õigesti, et asjaolu, et komisjon minevikus kohaldas teatava
suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, ei saa veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides,
kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks, vaid vastupidi – ühenduse konkurentsinormide tõhus
kohaldamine eeldab seda, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele (7. juuni
1983. aasta otsus liidetud kohtuasjas 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt
v.
komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt 109, ja eelpool viidatud kohtuotsus Aristrain
v.
komisjon, punkt 81).
170   EÜ asutamislepingu artikli 85 lõikes 1 ja artiklis 86 (nüüd EÜ artikkel 82) komisjonile pandud järelevalveülesanne hõlmab
nii kohustust uurida üksikuid rikkumisi ja nende eest karistada kui ka kohustust järgida üldist poliitikat konkurentsiõiguses
asutamislepingus kehtestatud normide kohaldamiseks ning juhendada selles suunas ka ettevõtjate käitumist (vt eespool viidatud
kohtuotsus Musique Diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 105).
171   Esimese Astme Kohus on asjakohaselt märkinud, et ettevõtjatel ei saa olla õiguspärast ootust, et säiliks mingi olukord, mida
komisjon võib oma kaalutlusõiguse raames muuta (14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑350/88: Delacre jt
v.
komisjon, EKL 1990, lk I-395, punkt 33, ja osundatud kohtupraktika).
172   Seda põhimõtet kohaldatakse selgelt konkurentsipoliitikas, mida iseloomustab komisjoni suur kaalutlusõigus eelkõige trahvisummade
kindlaksmääramise osas.
173   Esimese Astme Kohus on samuti õigusega märkinud, et trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel ei saa tekkida
õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varasema praktika käigus määratud trahvide määrasid, nii et käesolevas asjas ei saanud
hagejatel olla õiguspärast ootust, et trahvid oleksid samal tasemel nagu komisjoni 13. juuli 1994. aasta otsuses 94/601/EÜ
EÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluses (IV/C/33.833 – Carton) (EÜT L 243, lk 1). Nagu komisjon on märkinud,
tuleneb sellest, et õiguspärane ootus ei saa ka tugineda trahvide arvutamise meetodile.
174   Mitu hagejat väidavad, et sellele kohtupraktikale räägib vastu 12. novembri 1987. .aasta otsus kohtuasjas 344/85: Ferriere
San Carlo
v.
komisjon (EKL 1987, lk 4435, punktid 12 ja 13). Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus sisuliselt, et kui asjaomast ettevõtjat
isiklikult piisavalt vara ei hoiatatud komisjoni teatava praktika lõpetamisest, mida juba kaks aastat järgiti ja mis seisnes
kvootide teatava ületamise talumises, siis rikkus selle institutsiooni poolt sellise ületamise eest määratud trahv asjaomase
ettevõtja õiguspärast ootust, et seda praktikat säilitatakse.
175   Nagu komisjon märkis, ei saa sellest kohtuotsusest tuletatavat võimalikku juhist igal juhul kasutada konkreetses kontekstis,
mis puudutab komisjonil konkurentsiõiguse valdkonnas olevat järelevalvepädevust, millele kohaldatakse käesoleva otsuse punktides 169
ja 170 viidatud põhimõtteid.
176   Esimese Astme Kohus märkis õigusega, et komisjoni varasem otsuste tegemise praktika ei tuginenud ainuüksi asjaomasele käibele
ja seega ei saanud õiguspärane ootus ka põhineda sellisel praktikal.
177   Sellega seoses tuleb meenutada, et vaid Esimese Astme Kohus on pädev sedastama ja hindama asjakohaseid fakte ning uurima tõendeid.
Nende faktide ja tõendite hindamine ei kujuta endast seega – välja arvatud nende moonutamise korral – õigusküsimust, mida
Euroopa Kohus sellisena apellatsioonkaebuse alusel uurida saab (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Mag Instrument
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 39).
178   LR A/S, Brugg, LR GmbH ja ABB ei vaidle vastu Esimese Astme Kohtu poolt viidatud otsuste olemasolule, ent märgivad siiski,
et tegu on isoleeritud juhtumitega. Sellega seoses toovad nad välja mitu komisjoni otsust ja seisukohta, millest ilmneb vastupidi
piisavalt järjekindel ja selge otsuste tegemise praktika arvutada trahvisummasid sõltuvalt asjaomase käibe protsendist.
179   Isegi kui see argument oleks täpne, ei näitaks see veel mingit faktide või tõendite moonutamist Esimese Astme Kohtus. Tegelikkuses
on tegu faktide hindamisele suunatud vastuväidetega, mis on faktide ja tõendite moonutamisest eraldiseisvad. See argument
ei ole seetõttu apellatsiooniastmes vastuvõetav.
180   Nende hagejate väited, et komisjoni varasemast otsuste tegemise praktikast ilmneb, et trahvi maksimaalne summa ei või ületada
10% asjaomasest käibest, puudutavad samuti faktilist küsimust, mida Euroopa Kohus ei saa apellatsioonkaebuse alusel lahendada.
181   Sarnaselt komisjonile tuleb märkida, et selline piirmäär ei tulene mingil juhul määruse nr 17 artikli 15 lõikest 2, kuna selles
sättes ette nähtud piirmäär puudutab ettevõtjate kogukäivet, mitte aga asjaomast käivet (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus
Musique Diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 119).
182   Samad hagejad väidavad ka, et nad toetuvad oma õiguspärases ootuses komisjoni varasemale otsuste tegemise praktikale trahvisummade
arvutamise valdkonnas, kuna nende otsus komisjoniga koostööd teha põhines tingimata sellel praktikal ja eelkõige eelistel,
mida nad selle praktika alusel lootsid saada.
183   Tuginedes analoogilisele 28. aprilli 1988. aasta otsusele kohtuasjas 120/86: Mulder (EKL 1988, lk 2321, punkt 24), märgivad
nad, et komisjon kutsus üles koostööle koostööteatise avaldamisega ja sai sellest käesoleval juhul kasu, nii et ta võttis
endale kohustuse mitte muuta järsult alust, mille põhjal seda koostööd pakuti.
184   Need hagejad märgivad, et kui komisjonil oleks õigus oma äranägemise järgi muuta trahvisummade arvutamist, muutuks illusoorseks
ettevõtjate koostööteatisel põhinev õiguspärane ootus, et neil võib olla õigus nende trahvi vähendamisele.
185   Ettevõtjad peaksid seega saama hinnata võimalikust koostööst saadavat kasu ja suutma eelnevalt arvutada täielik trahvisumma,
mis tuleb maksta olenevalt sellest, kas nad otsustavad koostööd teha või mitte.
186   Sellega seoses tuleb sedastada, nagu märkis ka Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktis 143 ja vaidlustatud kohtuotsuse ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon punktides 127 ja 128, et koostööteatisest ei saa tuletada, et sellele võib tugineda õiguspärane ootus, et mingi
arvutusmeetod või trahvisummade tase säilib.
187   Koostööteatise peatüki E punktist 3 tuleneb, et komisjon on teadlik, et käesolev teatis loob õiguspärase ootuse, millele ettevõtjad
hakkavad tuginema, kui nad soovivad komisjoni kartellist teavitada. Sama teatise peatüki A punktis 5 on märgitud, et ettevõtja
koostöö komisjoniga on vaid üks asjaolu, mida see institutsioon trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võtab.
188   Nende kahe punkti koostoimes lugemisest tuleneb, et õiguspärane ootus, mille ettevõtjad sellest teatisest võivad tuletada,
piirdub vaid kinnitusega, et nad võivad saada teatava protsendi ulatuses väiksema trahvi, ent see teade ei ulatu trahvisummade
arvutamise meetodi ega ammugi kindla trahvimäära määramiseni, mida saaks välja arvutada hetkel, kui ettevõtja otsustab teoks
teha kavatsuse komisjoniga koostööd teha.
189   Lisaks väidavad LR A/S ja LR GmbH, et Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 244–246 ja vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktides 255–257, et komisjonil ei olnud kohustust järgida oma praktikat vähendada nende hagejate koostöö alusel
trahve, nagu see praktika oli eksisteerinud ajal, mil see koostöö teoks sai, st koostööteatise eelnõus välja kuulutatud praktikat,
mis pidi vastama otsusega 94/601 vastuvõetule. Need hagejad heidavad Esimese Astme Kohtule ette ka seda, et ta otsustas, et
komisjon pidi kohaldama koostööteatist, kuigi see võeti vastu pärast koostöö toimumist ja oli hagejate suhtes nimetatud praktikast
kahjulikum.
190   Need hagejad leiavad sisuliselt, et neil võis olla komisjoni sellele praktikale tuginev õiguspärane ootus ja et komisjon ei
saanud seega koostööle kohaldada koostööteatise lõplikku versiooni, mis oli nende suhtes kahjulikum.
191   Esimese Astme Kohus on õigustatult selle väite tagasi lükanud, kuna ettevõtjatel ei saa olla õiguspärast ootust, et selline
praktika säilib, kuna trahvisummade kindlaksmääramise valdkonnas on komisjonil kaalutlusõigus, mille alusel ta võib igal ajal
trahvide üldist taset määruses nr 17 märgitud ülempiirini tõsta, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise
tagamiseks, nagu märgiti käesoleva kohtuotsuse punktides 169 ja 170.
192   Nagu Esimese Astme Kohus õigustatult leidis, tuleneb sellest, et ainuüksi asjaolu, et komisjon oma varasemas otsuste tegemise
praktikas on teatava käitumise korral võimaldanud teatavat trahvi vähendamist, ei tähenda veel, et tal on kohustus proportsionaalselt
sama palju trahvi vähendada sarnase käitumise hindamisel hilisema haldusmenetluse käigus.
193   Esimese Astme Kohus leidis samuti õigustatult, et LR A/S ja LR GmbH ei saanud komisjoniga ühenduse võtmise hetkel kuidagi
uskuda, et komisjon kohaldab nende suhtes koostööteatise eelnõus välja kuulutatud meetodit, kuna sellest tekstist ilmneb selgelt,
et tegu on üksnes eelnõuga.
194   Lõpuks ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita ka seda, et ta vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 245 leidis, et koostööteatis võis aluseks olla õiguspärasele ootusele, mis kohustab komisjoni seda teatist
edaspidi kohaldama.
195   Antud koostööteatise peatüki E punktis 3 on otseselt märgitud, et „[k]omisjon on teadlik asjaolust, et käesolev teatis loob
õiguspärase ootuse, millele ettevõtjad hakkavad tuginema, kui nad soovivad komisjoni kartellist teavitada”.
196   Vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punkti 245 tuleb mõista nii, et ettevõtjatel võib olla õiguspärane ootus, et koostööteatist kohaldatakse, ent neil
ei ole mingit alust õiguspärasele ootusele, et kohaldatakse komisjoni väidetavat varasemat praktikat.
197   Eelnevast tuleneb, et käsitletud väited tuleb tervikuna tagasi lükata.
b) Väited, mis puudutavad tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte rikkumist
198   Dansk Rørindustri (teine väide), Henss/Isoplus kontsern (esimese väite neljas osa), KE KELIT (kolmas väide), LR A/S (teine
väide), Brugg (esimene väide) ja LR GmbH (esimene väide) heidavad oma vastavate väidetega Esimese Astme Kohtule ette, et ta
leidis vastavalt vaidlustatud kohtuotsuse Dansk Rørindustri
v.
komisjon punktides 162–182, vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktides 487–496, vaidlustatud kohtuotsuse KE KELIT
v.
komisjon punktides 108–130, vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 217–238, vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktides 106–129 ja vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktides 215–238, et komisjon ei rikkunud tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet trahvisummade arvutamisel suunistes
kasutatud meetodit kohaldades.
199   Kõigepealt tuleb käsitleda LR A/S väidet, kuna ta vaidleb eelkõige vastu sellele, et Esimese Astme Kohus ei tühistanud vaidlusalust
otsust koostööteatise väidetavast tagasiulatuvast kohaldamisest tuleneva rikkumise tõttu.
200   Tuleb sedastada, et seda väidet Esimese Astme Kohtus ei esitatud. Tegu on seega vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 165
viidatud kohtupraktikale uue ja seega apellatsiooniastmes vastuvõetamatu väitega.
201   Erinevates vaidlustatud kohtuotsustes lükkas Esimese Astme Kohus need väited tagasi sisuliselt identse põhjendusega. Selle
põhjenduse võib järgmiselt kokku võtta.
202   Esimese Astme Kohus märkis esiteks õigustatult, et EIÕK artiklis 7 põhiõigusena kinnitatud karistusseaduste tagasiulatuva
jõu puudumise põhimõte kujutab ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mida tuleb konkurentsinormide rikkumise eest trahvide määramisel
järgida ja mis nõuab, et kohaldatud karistused ei või olla raskemad teo toimepanemise ajal ettenähtutest.
203   Esimese Astme Kohus leidis seejärel, et suunised kuuluvad trahvisummade kindlaksmääramise õiguslikku raamistikku, mis on määruse
nr 17 artiklis 15 sätestatud ja seda on tehtud enne rikkumise toimumist.
204   Suunistes sätestatud trahvisumma arvutamise meetod põhineb endiselt viidatud määruse selles sättes ette nähtud põhimõtetel,
kuna arvutamine toimub alati rikkumise kestuse ja raskusastme põhjal ning trahv ei või ületada 10% kogukäibest.
205   Suunised ei muuda seega karistuste määramise õiguslikku raamistikku, mis on kindlaks määratud üksnes määrusega nr 17. Komisjoni
varasem otsuste tegemise praktika ei ole osa sellest õiguslikust raamistikust.
206   Esimese Astme Kohtu sõnul ei ole siin tegu trahvide tagasiulatuva rakendamisega, isegi kui suunised võivad teatavatel juhtudel
kaasa tuua trahvide tõstmise. See tuleneb üksnes komisjonile määrusega nr 17 antud kaalutlusõigusest trahvisummat kindlaks
määrata. Komisjon võib seega igal hetkel muuta trahvide taset oma konkurentsipoliitikale vastavaks, tingimusel et ta jääb
määruses nr 17 märgitud piiridesse, nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 169 osundatud kohtupraktikast.
207   Sellega seoses tuleb sedastada, et see analüüs tugineb sisuliselt eeldusele, et suunised ei ole osa trahvisumma määramise
õiguslikust raamistikust, mis koosneb üksnes määruse nr 17 artiklist 15, nii et suuniste kohaldamine enne nende vastuvõtmist
toimunud rikkumistele ei saa rikkuda tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet.
208   Selline eeldus ei ole täpne.
209   Euroopa Kohus on juba leidnud ametiasutuste sisekorrameetmete osas, et kuigi neid ei saa lugeda õigusnormiks, mida ametiasutus
igal juhul peab järgima, annavad nad siiski tunnistust praktikat väljendavast käitumisnormist, mida ametiasutus konkreetsel
juhtumil ei või eirata, andmata võrdse kohtlemise põhimõttega kooskõlas olevaid põhjendusi. Sellised meetmed on seega üldaktid,
mille ebaseaduslikkusele asjaomased ametnikud ja teenistujad võivad viidata nende suhtes vastuvõetud üksikaktide peale esitatud
hagiavaldustes (vt 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑171/00 P: Libéros
v.
komisjon, EKL 2002, lk I‑451, punkt 35).
210   Selline kohtupraktika kehtib veelgi enam käitumisreeglite suhtes, mille eesmärk on väliste tagajärgede tekitamine, nagu on
ettevõtjaid silmas pidavate suuniste puhul.
211   Selliseid käitumisreegleid vastu võttes ja nende avaldamisel teada andes, et ta kavatseb neid edaspidi nendega hõlmatud juhtumitele
kohaldada, piirab asjaomane institutsioon oma kaalutlusõigust ja ei saa neist normidest kõrvale kalduda, ilma et teda olenevalt
olukorrast karistataks selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine või õiguspärase ootuse kaitse.
Seega ei saa välistada, et teatavatel tingimustel ja nende sisust olenevalt võivad sellised üldise ulatusega käitumisreeglid
omada õiguslikke tagajärgi.
212   Kohtujurist leidis oma ettepaneku punktis 59, et käesoleva kohtuotsuse punktis 209 viidatud kohtupraktika selliste käitumisreeglite
kohta kinnitab Esimese Astme Kohtu järeldust vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 420 ja vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 276, mille kohaselt võib suuniste ebaseaduslikkust vaidlustada EÜ artikli 184 alusel, kuigi suunised ei
ole vaidlustatud otsuse õiguslikuks aluseks, sest vaidlusalune otsus võeti vastu määruse nr 17 artikli 3 ja artikli 15 lõike 2
alusel.
213   Esimese Astme Kohus märgib õigusega vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 418 ja vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 274, et kuigi suunised ei ole vaidlusaluse otsuse õiguslikuks aluseks, määravad nad siiski üldiselt ja abstraktselt
metodoloogia, mille komisjon endale kohustuseks võttis selle otsusega määratud trahvi summade määramiseks, ja tagavad seetõttu
ettevõtjate õiguskindlust.
214   Nii nagu selliste käitumisreeglite, nagu kirjeldatud suunised, ebaseaduslikkuse vaidlustamise vastuvõetavus ei ole allutatud
nõudele, et need kujutaksid selle akti õiguslikku alust, mille ebaseaduslikkusele viidatakse, ei eelda ka suuniste asjakohasus
tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte valguses seda, et nad on õiguslikuks aluseks asjaomaste trahvide määramisele.
215   Selles kontekstis tuleb meenutada Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikat EIÕK artikli 7 lõike 1 kohta, millele viitavad mitu
hagejat (vt eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 22. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas S.W. ja C.R.
v.
Ühendkuningriik, A-seeria, nr 335-B ja 335-C, § 34–36 ja § 32–34; 15. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas Cantoni
v.
Prantsusmaa,
Recueil des arrêts et décisions
1996‑V, § 29–32, ja 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas Coëme jt
v.
Belgia,
Recueil des arrêts et décisions
, 2000-VII, § 145).
216   Sellest kohtupraktikast tuleneb, et „õigus” artikli 7 lõike 1 tähenduses vastab teistes EIÕK sätetes kasutatud mõistele „seadus”
ja hõlmab nii seadusandjalt kui kohtuvõimult pärinevat õigust.
217   Kuigi seda sätet, mis kinnistab kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtte (
nullum crimen, nulla poena sine lege
), ei saa tõlgenda nii, et see keelustab kriminaalvastutuse sätete järk-järgulise täpsustamise, võib sellega siiski vastavalt
kohtupraktikale olla vastuolus rikkumist ette näinud normi uue tõlgenduse tagasiulatuv kohaldamine.
218   Sama kohtupraktika kohaselt on sellise juhtumiga tegu siis, kui kohtuliku tõlgenduse tulemus ei ole mõistlikult ootuspärane
rikkumise toimepanemise hetkel, pidades silmas eelkõige sellel ajal kohtupraktikas levinud asjaomase sätte tõlgendust.
219   Euroopa Inimõiguste Kohtu samast praktikast tuleneb ka, et ootuspärasuse mõiste ulatus sõltub suurel määral asjaomase teksti
sisust, hõlmatavast ainevaldkonnast ning normi adressaatide arvust ja nende isikutest. Seaduse ootuspärasuse põhimõttega ei
ole vastuolus see, kui asjaomane isik peab pöörduma õigusnõuandja poole, et konkreetsetel asjaoludel piisava mõistlikkusega
hinnata kindla teo tagajärgi. See on nii eelkõige kutseala esindajatega, kes on harjunud oma kutsetegevuses suuremat hoolsust
üles näitama. Neilt võib ka oodata suuremat hoolt sellise tegevusega kaasnevate riskide hindamisel (vt eespool viidatud kohtuotsus
Cantoni
v.
Prantsusmaa, § 35).
220   Need põhimõtted on kajastatud ka Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikas, mille kohaselt siseriiklike kohtute kohustus siseriikliku
õiguse asjakohaseid norme tõlgendades viidata ka direktiivi sisule on piiratud ühenduse õiguse osaks olevate õiguse üldpõhimõtetega
ja eelkõige õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtetega (vt 8. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 80/86:
Kolpinghuis Nijmegen, EKL 1987, lk 3969, punkt 13).
221   Selle kohtupraktika kohaselt ei saa selline tõlgendamine viia ülevõtmata direktiivist tuleneva kohustuse panemiseni üksikisikule
või ammugi mitte selleni, et direktiivi alusel, mis on siseriiklikus õiguses seadusega rakendamata, määratakse või raskendatakse
seda ühenduse normi rikkuvate üksikisikute kriminaalvastutust (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Kolpinghuis Nijmegen,
punkt 14, ja Euroopa Kohtu 26. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-168/95: Arcaro, EKL 1996, lk I‑4705, punkt 42).
222   Selle uusi kohtupraktika arenguid puudutava kohtupraktika eeskujul võib karistuspoliitika – käesolevas asjas komisjoni üldine
konkurentsipoliitika trahvide alal – tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte seisukohast mõju omada, eriti kui seda kasutatakse
selliste käitumisreeglite nagu suunised vastuvõtmiseks.
223   Arvestades eelkõige nende õiguslikke tagajärgi ja nende üldist ulatust, nagu märgiti käesoleva kohtuotsuse punktis 211, kuuluvad
need käitumisreeglid põhimõtteliselt „õiguse” alla EIÕK artikli 7 lõike 1 tähenduses.
224   Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 219 märgiti, tuleb tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtte järgimise kontrollimiseks kindlaks
teha, kas asjaomane muudatus oli mõistlikult ootuspärane sellel ajal, kui kõnealused rikkumised toime pandi.
225   Sellega seoses tuleb sedastada, nagu mitmed hagejad on teinud, et suuniste peamine uuendus seisneb selles, et arvutamise lähtekohaks
võetakse suunistes sätestatud vahemiku põhjal arvutatav põhisumma, kusjuures see vahemik väljendab erinevaid rikkumise raskusastmeid,
kuid ei oma sellisena mingit seost asjaomase käibega. See meetod tugineb seega sisuliselt trahvide tariifide määramisele,
olgu see siis kui tahes suhteline ja paindlik.
226   Seega tuleb uurida, kas see uus trahvide arvutamise meetod, eeldades, et sellel on määratud trahvidele raskendav mõju, oli
mõistlikult ootuspärane asjaomaste rikkumiste toimepanemise hetkel.
227   Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 169 juba mainiti seoses väidetega, mis viitasid õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisele,
tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et asjaolu, et komisjon minevikus kohaldas teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele,
ei saa veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 märgitud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika
elluviimise tagamiseks, vaid vastupidi – ühenduse konkurentsieeskirjade tõhus kohaldamine eeldab seda, et komisjon saaks igal
hetkel kohandada trahvide taset vastavalt selle poliitika vajadustele.
228   Sellest tuleneb, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 173 leiti, et trahviga lõppeda võiva haldusmenetlusega seotud ettevõtjatel
ei saa tekkida õiguspärast ootust, et komisjon ei ületa varasema praktika käigus määratud trahvide määrasid või et kasutatakse
sama trahvide arvutamise meetodit.
229   Seega peavad need ettevõtjad arvestama võimalusega, et komisjon võib igal hetkel otsustada tõsta trahvisummasid, võrreldes
minevikus kohaldatud trahvisummadega.
230   See on nii mitte üksnes siis, kui komisjon tõstab trahvisummade taset üksikutes otsustes trahve määrates, vaid ka siis, kui
trahvisummasid tõstetakse, kohaldades arutatavale asjale üldise ulatusega käitumisreegleid nagu suunised.
231   Käesoleva kohtuotsuse punktis 219 osundatud kohtupraktikat silmas pidades tuleb järeldada, et suunised, eelkõige seal sisalduv
uus trahvide arvutamise meetod, eeldades, et sellel on määratud trahvidele raskendav mõju, olid sellistele ettevõtjatele,
nagu hagejad, mõistlikult ootuspärased asjaomaste rikkumiste toimepanemise hetkel.
232   Seetõttu ei rikkunud komisjon tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtet, kui ta vaidlusaluses otsuses enne suuniste vastuvõtmist
toime pandud rikkumistele neid suuniseid kohaldas.
233   Kõike eelnevat silmas pidades tuleb kõik käsitletud väited tagasi lükata.
2. Väited, mis puudutavad suunistes sisalduva või vaidlusaluses otsuses kohaldatud trahvisummade arvutamise meetodi seaduslikkust
234   Dansk Rørindustri (esimene väide), Henss/Isoplus kontsern (esimene ja kolmas väide), KE KELIT (esimene ja teine väide), LR
A/S (esimene ja kolmas väide), Brugg (neljas väide), LR GmbH (teine väide) ja ABB (kolmas väide) heidavad oma väidetes Esimese
Astme Kohtule ette, et see lükkas tagasi nende väited, millega nad soovisid näidata, et suunistes sisalduva või vaidlusaluses
otsuses kohaldatud trahvisummade arvutamise meetodi teatavad aspektid on vastuolus määruse nr 17 artikli 15 lõikega 2 ja teatavate
õiguse üldpõhimõtetega, eelkõige proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise ning kaitseõiguste põhimõtetega.
235   Sellega seoses vaidlustavad Henss/Isoplus kontsern ning LR GmbH esimese võimalusena ning LR A/S teise võimalusena suuniste
seaduslikkust, kuna käesolevas asjas järgitud arvutusmeetodi õigusvastasus tuleneb otse suunistest.
236   Nende hagejate poolt esitatud õigusvastasuse väite vastuvõetavusele, millega Esimese Astme Kohus nõustus, ei saa vastu vaielda.
237   Arvestades selliste käitumisreeglite nagu suunised õiguslikke tagajärgi ja nende üldise ulatusega sätteid, mida komisjon vaieldamatult
vaidlusaluses otsuses kohaldas, nagu märgiti käesoleva kohtuotsuse punktides 209–214, tuleb sedastada, et selle otsuse ja
suuniste vahel esineb otsene seos.
a) Väited, mis puudutavad määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 rikkumist, kuna vaidlusaluses otsuses kasutati trahvisummade määramisel
suunistes sätestatud meetodit
238   Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus kontsern, LR A/S, LR GmbH ja ABB väidavad, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui
ta leidis, et vaidlusaluses otsuses rakendatud trahvisummade arvutamise meetod ei riku määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2.
239   Henss/Isoplus kontsern, LR A/S ja LR GmbH järeldavad sellest, et komisjonil puudus pädevus suuniseid vastu võtta.
240   Esiteks tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb trahvisummade kindlaksmääramisel arvesse võtta rikkumise
kestust ja kõiki asjaolusid, mis võivad rikkumiste raskusastme hindamisel arvesse tulla (vt eespool viidatud kohtuotsus Musique
Diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 129).
241   Rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata seoses mitme asjaoluga, nagu konkreetse juhtumi eripärased tehiolud, selle kontekst
ja trahvide hoiatav mõju, isegi kui kohustuslikult arvesse võetavatest tingimustest ei ole kehtestatud siduvat või ammendavat
loetelu (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt
v.
komisjon, punkt 465).
242   Rikkumiste raskusastme hindamise asjaoludena võetakse arvesse iga ettevõtja käitumist, iga ettevõtja rolli kooskõlastatud
tegevuse kehtestamisel, tegevusest saada võidavat kasumit, nende ettevõtjate suurust ja asjaomaste kaupade väärtust ning ohtu,
mida seda tüüpi rikkumised ühenduse eesmärkidele kujutavad (vt eespool viidatud kohtuotsus Musique Diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 129).
243   Esiteks tuleneb sellest, et trahvi kindlaksmääramisel on mõistlik arvesse võtta nii ettevõtja kogukäivet, mis on üks, olgugi
ligikaudne ja ebatäiuslik näitaja ettevõtja suurusest ja majanduslikust võimsusest, kui ka käibe seda osa, mis tuleneb rikkumise
esemeks olnud kaupade müügist ja võib seega näidata selle rikkumise ulatust. Teiseks järeldub sellest, et kummalegi käibe
liigile ei maksa omistada tähtsust, mis teiste hinnanguelementidega võrreldes oleks ebaproportsionaalne, ja seega ei saa sobiva
trahvi kindlaksmääramine toimuda üksnes kogukäibel põhineva arvutuse alusel. Sellise olukorraga on tegemist eriti siis, kui
asjaomased kaubad moodustavad vaid väikese osa sellest käibest (vt eespool viidatud kohtuotsus Musique Diffusion française
jt
v.
komisjon, punkt 121, ja 9. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 322/81: Michelin
v.
komisjon, EKL 1983, lk 3461, punkt 111).
244   Teiseks tuleb meenutada, et apellatsioonkaebuse raames kontrollib Euroopa Kohus ühelt poolt seda, kas Esimese Astme Kohus
võttis juriidiliselt korrektselt arvesse kõiki olulisi asjaolusid, et hinnata asutamislepingu artikli 85 ja määruse nr 17
artikli 15 valguses mingi konkreetse käitumise raskusastet, ja teiselt poolt seda, kas Esimese Astme Kohus vastas õiguslikult
piisavalt kõigile hageja esitatud argumentidele, millega taotleti trahvi tühistamist või vähendamist (vt eelkõige eespool
viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe
v.
komisjon, punkt 128, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑359/01 P: British Sugar
v.
komisjon, EKL 2004, lk I‑4933, punkt 47).
245   Seevastu aga trahvi ebaproportsionaalsuse osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohus ei saa apellatsioonimenetluse raames õigusküsimusi
käsitledes asendada Esimese Astme Kohtu hinnangut õigluse kaalutlustel oma hinnanguga, kui Esimese Astme Kohus andis hinnangu
oma täieliku pädevuse raames, otsustades ettevõtjatele ühenduse õiguse rikkumise eest määratud trahvide summa üle (vt eelkõige
eespool viidatud kohtuotsused Baustahlgewebe
v.
komisjon, punkt 129 ja British Sugar
v.
komisjon, punkt 48).
246   Sellest tuleneb, et väide tuleb lugeda vastuvõetamatuks, kui selle esemeks on trahvide üldine uuesti hindamine (vt eespool
viidatud kohtuotsused Baustahlgewebe
v.
komisjon, punkt 129 ja British Sugar
v.
komisjon, punkt 49).
247   Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus kontsern, LR A/S, LR GmbH ja ABB väidavad esiteks, et käesolevas asjas kohaldatud arvutusmeetod,
niivõrd kui see võttis lähtepunktiks suunistes määratletud ja asjaomasest käibest sõltumatud põhisummad, on vastuolus määruse
nr 17 artikli 15 lõikega 2, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus.
248   Nende hagejate sõnul on tegu mehaanilise arvutusmeetodiga, milles ei võeta arvesse või vähemalt ei võeta piisavalt arvesse
asjaomast käivet ega nõuet trahve individuaalselt kujundada iga asjassepuutuva ettevõtja osas.
249   Henss/Isoplus kontsern, LR A/S ja LR GmbH väidavad selle põhjal, et komisjon ületas sellise arvutusmeetodi vastuvõtmisega
suunistes talle määrusega nr 17 antud kaalutlusõiguse piire, nii et suunised on selle institutsiooni pädevuse puudumise tõttu
ebaseaduslikud.
250   Suuniste sisu põhjalikumast analüüsist, mis leidub vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 223–232, tuleneb aga, et vastavalt suuniste punkti 1 esimesele lõigule määratakse põhisumma kindlaks rikkumise
raskusastme ja kestuse põhjal, mis on ainsad määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 osutatud kriteeriumid, ja on seega kooskõlas
selles sättes määratletud karistuste õigusliku raamistikuga.
251   Nagu tuleneb eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktidest 225–230, põhines Esimese Astme Kohtu järeldus järgmisel suuniste analüüsil:
„225      Vastavalt suunistele lähtub komisjon trahvisumma arvutamisel rikkumise raskusastme põhjal määratletud summast […]. Rikkumise
raskusastme hindamisel tuleb arvesse võtta selle laadi, tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjakohase geograafilise
turu suurust (punkti 1 A esimene lõik). Selles raamistikus jagunevad rikkumised kolme kategooriasse: kerged rikkumised, mille
puhul võimalik trahvisumma võib olla 1000–1 miljon eküüd, rasked rikkumised, mille puhul võimalik trahvisumma võib olla 1–20 miljonit
eküüd, ja väga rasked rikkumised, mille puhul võimalik trahvisumma võib olla rohkem kui 20 miljonit eküüd (punkti 1 A teise
lõike esimene kuni kolmas taane). Igas kategoorias ning eeskätte raskete ja väga raskete rikkumiste puhul võimaldab väljapakutud
trahviastmik rakendada ettevõtjate suhtes erinevat kohtlemist vastavalt toimepandud rikkumise laadile (punkti 1 A kolmas lõik).
Samuti on vaja arvesse võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele,
eeskätt tarbijatele, ja määrata trahvi suurus nii, et sellel oleks piisavalt hoiatav mõju (punkti 1 A neljas lõik).
226      Seejärel võib arvesse võtta ka asjaolu, et suurtel ettevõtjatel on tavaliselt olemas piisavad infrastruktuurid õigus- ja majandusteadmiste
olemasoluks, mis võimaldavad neil hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlikud rikkumise
tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest (punkti 1 A viies lõik).
227      Kõigis kolmes kategoorias võib mõnel juhul osutuda vajalikuks kasutada kindlaksmääratud summade puhul kaalutegureid, et võtta
arvesse konkreetse juhtumi kaalu ja seega rikkumise tegelikku mõju igale konkureerivale ettevõtjale, eeskätt juhul, kui samalaadseid
rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt, ja kohandada seega üldist lähtekohta iga ettevõtja
tunnustele vastavalt […] (punkti 1 A kuues lõik).
228      Rikkumise kestuse osas eristatakse suunistes lühiajalisi rikkumisi (üldiselt lühemad kui üks aasta), mille puhul raskusastme
põhjal määratud trahvisummat ei suurendata; keskmise kestusega rikkumisi (kestavad üldiselt üks kuni viis aastat), mille puhul
raskusastme põhjal määratud trahvisummat võib suurendada kuni 50%, ja pikaajalised rikkumised (üldiselt pikemad kui viis aastat),
mille puhul raskusastme põhjal määratud trahvisummat võib suurendada kuni 10% aasta kohta (punkti 1 B esimene lõik, esimene
kuni kolmas taane).
229      Seejärel esitatakse suunistes näitena nimekiri raskendavatest ja kergendavatest asjaoludest, mida võib arvesse võtta põhisumma
suurendamisel või vähendamisel, ning viidatakse [koostöö]teatisele.
230      Üldise märkusena täpsustatakse suunistes, et selle meetodiga leitud lõppsumma (põhisumma, mida on suurendatud või vähendatud
teatava protsendimääraga) ei või ühelgi juhul ületada 10% ettevõtjate ülemaailmsest käibest, nagu on sätestatud määruse nr 17
artikli 15 lõikes 2 [punkt 5, alapunkt a]. Lisaks sätestatakse suunistes, et sõltuvalt asjaoludest tuleks pärast eespool kirjeldatud
arvutuste tegemist arvesse võtta selliseid objektiivseid tegureid nagu näiteks majanduskeskkonna eripära, rikkujate saadud
majanduslik või rahaline kasu, asjaomaste ettevõtjate tunnusjooned ja nende tegelik maksevõime vastavates ühiskondlikes oludes,
ning trahvisummasid tuleks vastavalt kohandada [punkti 5 alapunkt b].”
252   Esimese Astme Kohus võis õiguslikku viga tegemata sellest järeldada, et kuna komisjon teatas suunistes, millist meetodit ta
kavatseb määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaselt määratavate trahvide arvutamiseks kasutada, jäi see institutsioon viimati
nimetud sättega kehtestatud õiguslikku raamistikku ega ületanud seadusandja poolt talle antud kaalutlusõiguse piire, nagu
märgiti vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 432, ja vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 277.
253   Seetõttu lükkas Esimese Astme Kohus selles punktis õigusega tagasi suuniste seaduslikkuse vaidlustamise, mis oli tuletatud
komisjoni pädevuse puudumisest neid vastu võtta.
254   Seda järeldust ei õõnesta hagejate esimene väide, et kuna komisjon esitas suunistes trahvisummade arvutusmeetodi, mis ei tugine
asjaomaste ettevõtjate käibele, eemaldus komisjon määruse nr 17 artikli 15 kohtupraktika kohasest tõlgendusest.
255   Nagu leidis Esimese Astme Kohus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 442 ja vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 278, ei olnud komisjonil trahvisummade kindlaksmääramisel vastavalt konkreetse rikkumise raskusastmele ja
kestusele kohustust teostada trahvi arvutamine lähtuvalt asjaomaste ettevõtjate käibest tulenevast põhisummast.
256   Esimese Astme Kohus leidis eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktides 443 ja 444 ning vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 280 ja 281, et see järeldus tugineb selgelt põhimõtetele, mis vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, mida
on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 240–243, tulenevad määruse nr 17 artiklist 15.
257   Neist põhimõtetest lähtuvalt ja järgides selles sättes märgitud ülempiiri, mis viitab kogukäibele (vt eespool viidatud kohtuotsus
Musique Diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 119), võib komisjonil olla mõistlik võtta arvesse asjaomase ettevõtja käivet, et hinnata rikkumise raskust
trahvisumma kindlaksmääramisel, ent siiski ei tule sellele käibele omistada ebaproportsionaalset tähtsust teiste hinnanguelementidega
võrreldes.
258   Sellega seoses tuleb lisada, nagu Esimese Astme Kohus õigusega märkis eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 447 ja vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 283, et kuigi suunistes ei sätestata trahvisummade arvutamist sõltuvalt kogu- või asjaomasest käibest, ei
ole nendega ka vastuolus see, kui viidatud käibeid trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võetakse, et kinni pidada ühenduse
õiguse üldpõhimõtetest ja kui asjaolud seda nõuavad.
259   Esimese Astme Kohus leidis sellega seoses vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 284 ja 285:
„284      Sellest tuleneb, et suuniste kohaldamisel võib asjaomaste ettevõtjate käive tähtsust omada, kui hinnatakse rikkumise toimepannute
tegelikku majanduslikku võimet teistele ettevõtjatele olulist kahju tekitada ning vajadust tagada trahvi piisavalt hoiatav
mõju või kui hinnatakse asjaolu, et suurtel ettevõtjatel on tavaliselt olemas piisavad infrastruktuurid õigus- ja majandusteadmiste
olemasoluks, mis võimaldavad neil hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlikud rikkumise
tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest (vt eespool punkt 226). Asjaomaste ettevõtjate käive võib tähtsust omada
ka konkreetse juhtumi kaalu ja seega rikkumise tegeliku mõju hindamisel igale konkureerivale ettevõtjale, eeskätt juhul, kui
samalaadseid rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt (vt eespool punkt 227). Samuti võib käive
näidata rikkujate saadud majanduslikku või rahalist kasu või teisi asjaomaste ettevõtjate tunnusjooni, mida olenevalt olukorrast
tuleb arvesse võtta (vt eespool punkt 230).
285      Lisaks on suunistes sätestatud, et sama tegevuse eest võrdse karistamise põhimõttest lähtuvalt võib sõltuvalt asjaoludest
määrata asjaomastele ettevõtjatele erineva trahvisumma, ilma et see eristamine põhineks aritmeetilisel arvutusel (punkti 1
A seitsmes lõik).”
260   Vastupidi, suunistes esitatud arvutusmeetod tundub paremini vastavat määruses nr 17 sätestatud põhimõtetele, niivõrd, kuivõrd
sellega nähakse ette suure hulga asjaolude arvessevõtmine rikkumise raskusastme hindamisel trahvisumma määramiseks, sh eelkõige
rikkumisega saadud tulu või vajadus tagada trahvide ennetavat mõju, nagu Euroopa Kohus neid eelkõige eespool viidatud kohtuotsuses
Musique Diffusion française jt
v.
komisjon on tõlgendanud, kui komisjoni varasem väidetav praktika, millele hagejad viitavad ja milles asjaomane käive omab
ülekaalukat ja suhteliselt mehaanilist rolli.
261   Seega ei saa hagejad väita, et suuniste arvutusmeetod on vastuolus määruse nr 17 artikli 15 lõikega 2, nagu Euroopa Kohus
seda on tõlgendanud, kuna see lähtub põhisummadest, mida ei määrata kindlaks asjaomase käibe kohaselt.
262   Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 73 märkis, näitab vaidlusalune otsus ise, et suuniste meetod võimaldab käivet arvesse
võtta, kuna selles otsuses jaotas komisjon hagejad nende suuruse alusel nelja gruppi ja eristas seega oluliselt põhisummasid.
263   Sellega seoses märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 295–297 järgmist:
„295      Seejärel tuleb märkida, et komisjon jagas rikkumises osalenud ettevõtjad nende suuruse erinevuse arvessevõtmiseks nelja gruppi
vastavalt nende tähtsusele ühenduse turul, arvestades kohandusi, mis peaksid silmas pidama vajadust tagada tõhusat hoiatamist
(otsuse [põhjenduste punkti] 166 teine kuni neljas lõik). [Samade põhjenduste punktidest] 168–183 tuleneb, et neile neljale
kategooriale kehtestati nende tähtsusest lähtuvalt trahvisummade arvutamiseks konkreetsed põhisummad 20 miljonit eküüd, 10 miljonit
eküüd, 5 miljonit eküüd ja 1 miljon eküüd.
296      Komisjon selgitas iga kategooria põhisummade kindlaksmääramise osas vastusena Esimese Astme Kohtu küsimusele, et need summad
väljendavad iga ettevõtja tähtsust eelisoleeritud torude sektoris, võttes arvesse ettevõtja suurust ja tema kaalu ABB-ga võrreldes
ja kartelli kontekstis. Seetõttu võttis komisjon arvesse mitte üksnes nende käivet asjaomasel turul, vaid ka suhtelist tähtsust,
mille kartelli liikmed omistasid igale neist, nagu tuleneb vastuväiteteatise 60. lisas esitatud kartellisisestest kvootidest
ning vastuväiteteatise 169.–170. lisas esitatud 1995. aastal saadud ja kavandatud tulemustest.
297      Täiendavalt suurendas komisjon ABB-le kehtestatava trahvi põhisummat 50 miljoni eküüni, et arvestada selle ettevõtja seisundit
kui üht peamist Euroopa kontserni (otsuse [põhjenduste punkt] 168).”
264   Tuleb sedastada, et kuigi suunistes on väga raskete rikkumiste korral, nagu on käsitletud käesolevas asjas, sätestatud võimalik
põhisumma ka rohkem kui 20 miljonit eurot, kohandati seda vaidlusaluses otsuses oluliselt kõigi puudutatud ettevõtjate puhul
vastavalt komisjoni tegevusele, millele juhtis tähelepanu ka Esimese Astme Kohus, nagu käesoleva kohtuotsuse eelmisest punktist
tuleneb.
265   Vaidlusaluses otsuses kehtestati teise kategooria ettevõtja LR A/S lähtepunktiks 10 miljonit eurot, kolmanda kategooria ettevõtjate
Dansk Rørindustri ja Henss/Isoplus kontserni lähtepunktiks 5 miljonit eurot ja neljanda kategooria ettevõtja Bruggi lähtepunktist
1 miljon eurot. ABB-le kehtestati spetsiifiline lähtepunkt 50 miljonit eurot.
266   Käesoleva kohtuotsuse punktis 251 esitatud Esimese Astme Kohtu analüüsist suuniste sisu kohta tuleneb, et vastupidi hagejate
väidetele ei ole tegu aritmeetilise arvutusmeetodiga, millega ei võimaldata iga asjaomase ettevõtja trahvi individuaalset
muutmist, lähtudes tema osavõtust rikkumises.
267   Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 75 märkis, näitab see analüüs vastupidi, et suunistes on erinevaid paindlikke elemente,
mis võimaldavad komisjonil oma kaalutlusõigust kasutada kooskõlas määruse nr 17 artikli 15 sätetega, nagu Euroopa Kohus neid
on käesoleva kohtuotsuse punktides 240–243 viidatud kohtupraktikas tõlgendanud.
268   Käesoleva kohtuotsuse punktis 264 märgiti, et suuniste meetod, mida vaidlusaluses otsuses kohaldati, hõlmab olulisi trahvisummade
kohandamisi iga ettevõtja eripärast lähtuvalt, eriti just põhisummade osas.
269   Hagejate väited tuleb tagasi lükata niivõrd, kuivõrd neid tuleb mõista nii, et nendes kritiseeritakse Esimese Astme Kohut
selle pärast, et viimane ei tühistanud vaidlusalust otsust nende asjaomase käibe ebapiisava arvestamise tõttu.
270   Arvestades Euroopa Kohtu praktikat, millest tuleneb, et käive on üksnes üks asjaoludest, mida komisjonil on trahvi kindlaksmääramisel
mõistlik arvesse võtta, nagu märgiti käesoleva kohtuotsuse punktis 243, ja kuna on vaieldamatu, et vaidlusaluses otsuses seda
käivet arvestati, tuleb sedastada, et vaidlustatud kohtuotsustes ei ole tehtud selles osas õiguslikku viga.
271   Tuleb sedastada, et niivõrd, kuivõrd hagejad soovivad nende väidetega Esimese Astme Kohtule ette heita teatavaid faktide tuvastamise
või hindamise vigu, ei tõendatud mingit faktide moonutamist ega tulene ka ühestki toimikus olevast dokumendist, et Esimese
Astme Kohtu tõdemused oleksid sisuliselt ebatäpsed.
272   Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus kontsern, LR A/S ja LR GmbH väidavad seejärel, et kuna põhisummasid ei määrata kindlaks iga
ettevõtja asjaomase käibe alusel, vaid pigem absoluutsummadena, mis on eriti kõrged väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele,
siis ületatakse määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 märgitud 10% kogukäibe piir selle algstaadiumi ajal selles suuruses ettevõtjate
osas nii, et lõpuks arvutatakse sellises olukorras määratud trahvi lõppsumma aritmeetiliselt üldise käibe põhjal.
273   Nende väitel on selle tulemuseks see, et taolise eelduse korral ei või rikkumise kestuse või võimalike raskendavate või kergendavate
asjaolude tõttu toimuvad kohandamised niivõrd, kuivõrd neid tehakse summaga, mis ületab 10% kogukäibe piiri, mõju omada lõplikule
trahvisummale ja seega ei võeta neid arvesse või arvestatakse ainult abstraktselt või teoreetiliselt.
274   Nende hagejate sõnul nõuab määruse nr 17 artikli 15 lõige 2, et neid asjaolusid trahvi arvutamisel tegelikult ka arvesse võetakse
ja et need asjaolud omavad konkreetset mõju lõplikule trahvisummale.
275   Henss/Isoplus kontsern, LR A/S ja LR GmbH väidavad lõpuks eelneva põhjal, et võttes vastu suunistes sellise arvutusmeetodi,
ületas komisjon määrusel nr 17 põhineva kaalutlusõiguse piire, mistõttu on suunised komisjoni pädevuse puudumise tõttu ebaseaduslikud.
276   Sellega seoses tuleb sedastada, et Esimese Astme Kohus ei rikkunud õigusnormi, lükates selle argumentatsiooni tagasi oma põhjendustes,
eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 287–290.
277   Esimese Astme Kohus leidis õigusega, et määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud trahvi ülempiiri tuleb mõista nii, et
lõpuks ettevõtjale määratud trahvi summa ei või seda piiri ületada ja et suunised, nagu nende punkti 5 alapunktist a nähtub,
on sellega kooskõlas.
278   Esimese Astme Kohus leidis õigesti, et määruse nr 17 artikli 15 lõikega 2 ei keelata komisjonil oma arvutuste tarvis viidata
vahesummale, mis seda piiri ületab. Selle sättega ei ole vastuolus ka see, kui vahepealsed rikkumise raskusastet ja kestust
arvessevõtvad arvutustehted tehakse seda piiri ületava summaga.
279   Isegi kui arvutuste lõpuks selgub, et lõplikku trahvisummat tuleb vähendada seda piiri ületava summa võrra, siis asjaolu,
et teatud tegurid, nagu rikkumise raskusaste ja kestus, tegelikult määratud trahvisummas ei kajastu, on lihtsalt selle ülempiiri
lõppsummale kohaldamise tagajärg.
280   Nagu komisjon väitis, on selle ülempiiri eesmärk vältida seda, et määrataks selliseid trahve, mille osas võib arvata, et ettevõtjad
ei suuda neid tasuda, kui silmas pidada nende ettevõtjate suurust, mis on – olgugi et ligikaudselt ja mittetäielikult –määratud
kogukäibe põhjal (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Musique Diffusion française jt
v.
komisjon, punktid 119 ja 121).
281   Tegu on seega piiriga, mida ühetaoliselt kohaldatakse kõigile ettevõtjatele ja mis on väljendatud sõltuvalt iga ettevõtja
suurusest, eesmärgiga vältida ülemäära suuri ja ebaproportsionaalseid trahve.
282   Sellel ülempiiril on seega eripärane ja iseseisev eesmärk, võrreldes rikkumise raskusastme ja kestuse kriteeriumide eesmärgiga.
283   Selle ainsaks võimalikuks tagajärjeks on see, et nende kriteeriumide põhjal arvutatud trahvisummat vähendatakse kuni lubatud
ülempiirini. Ülempiiri kohaldamine tähendab, et asjaomane ettevõtja ei maksa trahvi, mida nende kriteeriumide põhjal tuleks
maksta.
284   See on nii eriti siis, kui asjaomased kohandused tõstaksid trahvisummat veelgi, nagu käesolevas asjas Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus
kontserni, LR A/S ja LR GmbH puhul.
285   Tuleb sedastada, et komisjon ei leidnud nende hagejate osas ühtegi kergendavat asjaolu ja et põhisummat võidakse komisjoni
väljatoodud asjaolude, st rikkumise kestuse ja teatavate raskendavate asjaolude tõttu üksnes tõsta.
286   Sellest tuleneb, et ülempiiri kohaldamise tagajärjel nende hagejate trahve ei tõstetud, nagu oleks põhimõtteliselt tulnud
nimetatud raskendavate tegurite tõttu teha.
287   Vastupidi Dansk Rørindustri ja LR A/S väidetele ei tähenda määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 esitatud ülempiir, et trahvisumma
arvutatakse üksnes ettevõtja kogukäibe põhjal.
288   Lõpliku trahvisumma võrdumine selle ülempiiriga ei tähenda, et see trahvisumma arvutati üksnes selle piirmäära põhjal, vaid
et seda trahvisummat, mis põhimõtteliselt määrati kindlaks rikkumise raskusastme ja kestuse põhjal, vähendati kuni selle piirini.
289   LR A/S ei saa seega Esimese Astme Kohtule ette heita iseendaga vastuollu minemist, kui see kohus leidis ühest küljest, et
Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei saa trahvisumma kindlaksmääramisel rikkumise raskusastme hindamine lähtuda vaid ühest tegurist,
ja teisest küljest, et vaidlusaluses otsuses võidi need trahvisummad kindlaks määrata mainitud ülempiiri tasemel.
290   Henss/Isoplus kontsern väidab viitega suuniste punkti 2 viiendale taandele, et suunistega loodi uus raskendav asjaolu, mis
põhines ebaseaduslikul tulul, mille ettevõtja oli rikkumise teel saanud.
291   Selle hageja sõnul ei hõlma määruse nr 17 artikli 15 lõige 2 sellist asjaolu. Esineb ka oht, et ettevõtja tulu võetakse arvesse
kahekordselt, kuna seda võeti juba arvesse rikkumise raskusastme kindlaksmääramisel. Selle hageja arvates on suunised seega
komisjoni pädevuse puudumise tõttu ebaseaduslikud.
292   Esimese Astme Kohus on aga õigustatult vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktides 454–456 leidnud, et Euroopa Kohtu praktika põhjal on ettevõtjate tegevusest tulenev tulu üks asjaoludest,
mida rikkumise raskusastme hindamisel arvestada, ja et selle asjaolu arvestamisega soovitakse tagada trahvi hoiatavat mõju
(vt eespool viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 129).
293   Seega on selgelt tegu asjaoluga, mida võib kooskõlas määruse nr 17 artikli 15 lõikega 2 arvesse võtta, sõltumata selle otsesest
mainimisest suunistes.
294   Suunistes on sätestatud, et raskendava asjaoluna tuleb arvestada vajadust suurendada trahvi, et see ületaks rikkumise abil
ebaseaduslikult saadud tulu, kui seda summat on võimalik objektiivselt kindlaks teha. Komisjon on õigesti väitnud, et sellest
tuleneb, et selle raskendava asjaolu eesmärk on suurendada põhisummat, kui vääralt saadud tulu objektiivsel hindamisel võib
sedastada, et põhisumma ei ole piisav, et neutraliseerida rikkumise toime pannud ettevõtja poolt saadud tulu.
295   Neis tingimustes ei esine suunistes ohtu, et tulu kahekordselt arvesse võetakse.
296   Sellest tuleneb, et esitatud väited tuleb tagasi lükata.
b) Väited, mis puudutavad proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumist, kuna vaidlusaluses otsuses kasutati
trahvisummade määramisel suunistes sätestatud meetodit
297   Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus kontsern, KE KELIT, LR A/S, Brugg ja LR GmbH väidavad, et Esimese Astme Kohus lükkas tagasi
nende väited, mis viitasid proportsionaalsuse põhimõtte ning olenevalt olukorrast ka võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisele,
kuna vaidlusaluses otsuses kasutati trahvisummade määramisel suunistes sätestatud meetodit.
298   Need hagejad väidavad sisuliselt, et suunistes sätestatud meetodi kohaselt ei määrata põhisummasid kindlaks asjaomase käibe
põhjal, vaid kindlate summade alusel, mis on kehtestatud eriti kõrgel tasemel nende suurusjärgus ettevõtjatele, st väikestele
ja keskmise suurusega ettevõtjatele, keda vaidlusaluses otsuses nimetatakse teise ja kolmanda kategooria ettevõtjateks.
299   Sellest tuleneb, et nende ettevõtjate osas määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 märgitud ülempiir 10% kogukäibest ületatakse
arvestatavalt juba arvutuse algstaadiumis, nii et pärast koostööteatise alusel toimunud vähendamise üldistamist on neile määratud
trahvid tegelikult selle ülempiiri tasemel ja vastavad seega maksimaalsele trahvisummale.
300   Nende hagejate sõnul kujutab neile määratud trahvide tase ebavõrdset kohtlemist ja rikub proportsionaalsuse põhimõtet, mis
ilmneb eriti, kui seda võrrelda trahviga, mis määrati ABB-le, kes oli ainus kaugkütte turul tegutsev rahvusvaheline ettevõtja
ja kartelli vaieldamatu juht, kuna ABB-le määratud trahvi summa moodustab ABB kogukäibest enne koostööteatise alusel toimunud
vähendamist vaid väikese protsendi ehk 0,36%.
301   Algusest peale tuleb vastuvõetamatuna tagasi lükata LR A/S väide, millega soovitakse tõendada proportsionaalsuse ja võrdse
kohtlemise põhimõtete rikkumist, mis tuleneb selle hageja sõnul asjaolust, et sellele hagejale määrati maksimaalne trahvisumma,
kuigi esinesid järgmised väidetavalt vaieldamatud kergendavad asjaolud:
–      ta ei ole kartelli juht;
–      temast tunduvalt tugevam ettevõtja ABB avaldas talle arvestatavat survet. LR A/S-ile ette heidetav rikkumine on pealegi oluliselt
kergem sellest, milles ABB-d süüdistatakse;
–      LR A/S, kelle käibest vaid 36,8% tuleb asjaomaselt turult, ei ole ühele ainsale tootele keskendunud ettevõtja;
–      esialgu piirdus kartell Taaniga ning omandas ühenduse ulatuse vaid lühikeseks perioodiks;
−      puuduvad tõendid selle kohta, et LR A/S oleks saanud rikkumistest tulu;
–      esineb veel hulk teisi kergendavaid asjaolusid.
302   Selliselt sõnastatuna on selle väite eesmärk üldine LR A/S-ile määratud trahvi uuesti hindamine ja on seetõttu käesoleva kohtuotsuse
punktides 245 ja 246 viidatud kohtupraktika alusel apellatsiooniastmes vastuvõetamatu.
303   Tuleb meenutada ka, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 244 märgiti, et apellatsioonkaebuse raames kontrollib Euroopa Kohus
ühelt poolt seda, kas Esimese Astme Kohus võttis juriidiliselt korrektselt arvesse kõiki olulisi asjaolusid, et hinnata asutamislepingu
artikli 85 ja määruse nr 17 artikli 15 valguses mingi konkreetse käitumise raskusastet, ja teiselt poolt seda, kas Esimese
Astme Kohus vastas õiguslikult piisavalt kõigile hageja esitatud argumentidele, millega taotleti trahvi tühistamist või vähendamist.
304   Vaidlustatud kohtuotsuse Dansk Rørindustri
v.
komisjon punktides 198–210, vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 292–301 ja vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktides 299–305 leidis Esimese Astme Kohus õigustatult, tegemata viga, mida apellatsiooniastmes tühistada saaks,
et teise ja kolmandasse kategooriasse kuuluvatele hagejatele määratud trahvisumma taset ei saa lugeda ebavõrdseks kohtlemiseks
ABB-le määratud trahvisummaga võrreldes.
305   Esimese Astme Kohus tegi selle järelduse, olles põhjalikult uurinud trahvisummade arvutusmeetodit, nagu seda vaidlusaluses
otsuses järgiti.
306   Sellega seoses märkis Esimese Astme Kohus, et trahvisummad määrati kindlaks põhisummade alusel, mis omakorda määrati kindlaks
suunistes väga rasketele rikkumistele ette nähtud võimalikust 20 miljonist eurost lähtuvalt, millesse tehti kohandusi kõigi
ettevõtjate osas vastavalt nende suurusele ja nende rikkumises osalemise suhtelisele raskusastmele.
307   Niisiis määrati Dansk Rørindustri, LR A/S ja LR GmbH põhisummaks 5 miljonit eurot. Esimese Astme Kohus märkis ära ka, et ABB
põhisummat tõsteti 50 miljoni euroni, et võtta arvesse viimase seisundit ühe peamise Euroopa kontsernina asjaomases sektoris.
308   Lisaks märkis Esimese Astme Kohus, et ABB põhisummat tõsteti pärast selle suurendamist rikkumise kestuse tõttu veel 50% võrra
selliste raskendavate asjaolude tõttu, nagu kartelli juhiks olemine.
309   Ilmneb, et Dansk Rørindustri, LR A/S ja LR GmbH protsendid selles osas määrati kindlaks tunduvalt madalamal tasemel, arvestades
nende ettevõtjate vastavaid ja hoopis kõrvalisemaid rolle kartellis, nagu tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktist 306.
310   Vaidlustatud kohtuotsuse Dansk Rørindustri
v.
komisjon punktis 210, vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 298 ja vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktis 304 leidis Esimese Astme Kohus õiguslikku viga tegemata, et kõiki asjakohaseid arvesse võetud asjaolusid
arvestades on objektiivselt põhjendatud ühest küljest Dansk Rørindustri, LR A/S ja LR GmbH ja teisest küljest ABB põhisummade
erinevus.
311   Selle järelduse põhjendatust kinnitavad veelgi vaidlusaluse otsuse kaalutlused rikkumise kestuse ja raskendavate asjaolude
teemal, mis on arvestatavalt erinevad sõltuvalt iga asjaomase ettevõtja asjaomases rikkumises osalemise raskusastmest.
312   Nagu Esimese Astme Kohus õigusega leidis eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 442 ja vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 278, tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktides 240–243 meenutatud põhimõtetest, et kui komisjon määrab trahvisummasid
kindlaks rikkumise raskusastmest ja kestusest sõltuvalt olukorras, kui trahve määratakse mitmele sama rikkumisega seotud ettevõtjale,
ei ole tal kohustust tagada, et tema arvutuste lõpuks saadud ettevõtjatele määratavad trahvisummad väljendavad kõiki nende
ettevõtjate vahelisi erinevusi nii kogu- kui ka asjaomase käibe osas.
313   Seega lükkas Esimese Astme Kohus õigusega tagasi Henss/Isoplus kontserni esitatud õigusvastasuse väite, mis viitas sellele,
et suunised on õigusvastased võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise tõttu, sest suuniste arvutusmeetod ei põhine asjaomaste
ettevõtjate käibel.
314   Seega ei saa Henss/Isoplus kontserni esitatud seda küsimust puudutavat väidet vastu võtta.
315   Esimese Astme Kohus tuletas samuti õigusega käesoleva kohtuotsuse punktides 240–243 meenutatud põhimõtetest selle, et komisjonile
ei saa ette heita, et ta kehtestas põhisumma, mis viis lõpliku trahvisummani, mis oli protsentuaalselt suurem osa kogukäibest
kui ABB-le määratud trahv.
316   Sisuliselt samade põhjendustega kui käesoleva kohtuotsuse punktides 306–310 lükkas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse
LR AF 1998
v.
komisjon punktides 303 ja 304 tagasi väite, et komisjon ei võtnud piisavalt arvesse LR A/S asjaomast käivet, mis omakorda
tõi kaasa sellele äriühingule kolmanda kategooria ettevõtjatele määratud trahvidega võrreldes diskrimineeriva trahvi määramise.
317   LR A/S väide selles küsimuses ja osas, mis on vastuvõetav, ei ole seega põhjendatud.
318   Selle hageja esitatud väide, milles viidatakse väidetavale diskrimineerimisele neljanda kategooria ettevõtjatega võrreldes,
ei ole vastuvõetav käesoleva apellatsioonkaebuse raames, kuna see hageja ei esitanud Esimese Astme Kohtusse esitatud hagiavalduses
sellist väidet.
319   Käesoleva kohtuotsuse punktides 306–310 esitatud põhjendustel võis Esimese Astme Kohus samuti sedastada ilma õiguslikku viga
tegemata, et sel viisil määratud trahvid ei olnud ebaproportsionaalsed.
320   Kuna Esimese Astme Kohus võttis trahvisummade proportsionaalsuse hinnangus õiguslikult korrektselt arvesse kõiki olulisi asjaolusid
asutamislepingu artikli 85 ja määruse nr 17 artikli 15 alusel määratletud käitumise raskusastme hindamisel ja kuna teisest
küljest ei ole tõendatud, et Esimese Astme Kohus ei ole vastanud õiguslikult piisavalt kõigile hagejate argumentidele, mille
eesmärk oli trahvi määramata jätmine või vähendamine, siis on apellatsiooniastmes vastuvõetamatud hagejate argumendid, et
Esimese Astme Kohus võttis üht või teist asjaolu ebapiisavalt arvesse.
321   Dansk Rørindustri ja LR GmbH heidavad Esimese Astme Kohtule ette, et ta ei tühistanud vaidlusalust otsust põhjusel, et määruse
nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud ülempiiri kohaldamine trahvi lõppsummale viis selleni, et teatavatele ettevõtjatele,
sh hagejatele, ei väljendu need neile ettevõtjatele kas absoluutselt või suhteliselt soodsad põhisumma kohandused lõppsummas,
kuna neid teostati summa suhtes, mis ületas ülempiiri, kuigi teiste samas kartellis osalenud ettevõtjate puhul väljendusid
need kohandused tegelikult ka neile määratud trahvi lõppsummas. Nende hagejate sõnul on selline tulemus vastuolus võrdse kohtlemise
põhimõttega.
322   Sellega seoses kritiseerib LR GmbH asjaolu, et temale süüks arvatud rikkumise suhteliselt lühike kestus, võrreldes teiste
ettevõtjatega, nagu ABB, ei kajastu tema trahvi lõppsummas, kuigi teistel ettevõtjatel, nagu Brugg ja KE KELIT, see selles
kajastus ning nende trahvi lõppsummat ei oleks tulnud vähendada määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 esitatud ülempiirini. Dansk
Rørindustri heidab Esimese Astme Kohtule ette eelkõige, et talle süüks arvatud rikkumise lühem kestus ei kajastu tema trahvi
lõppsummas.
323   Nagu käesoleva kohtuotsuse punktidest 278–283 ilmneb, ei saa sellist tulemust võrdse kohtlemise põhimõttest lähtuvalt vaidlustada,
kuna see on lihtsalt selle ülempiiri lõppsummale kohaldamise tagajärg, arvestades, et nende hagejate puhul ületati nimetatud
ülempiir.
324   Tuleb uurida ka kolme konkreetset väidet võrdsuse ja proportsionaalsuse põhimõtete rikkumise kohta.
325   Esiteks väidab LR A/S oma esimese väite raames, et Esimese Astme Kohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 308 tagasi tema argumendi, et trahv on ebaproportsionaalne, kuna komisjon ei olnud arvesse võtnud selle
hageja võimet seda trahvi maksta ja oli trahvisumma seega kehtestanud tasemel, mis seab ohtu selle hageja kestmajäämise.
326   Selle väitega ei saa nõustuda.
327   Esimese Astme Kohus leidis õigusega selles punktis, et komisjonil ei ole kohustust trahvisumma kindlaksmääramise käigus arvestada
ettevõtja halba rahalist olukorda, kuna sellise kohustuse tunnustamine viiks turutingimustele halvemini kohandunud ettevõtjatele
õigustamatu konkurentsieelise andmiseni (vt selle kohta 8. novembri 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 96/82–102/82,
104/82, 105/82, 108/82 ja 110/82: IAZ International Belgium jt
v.
komisjon, EKL 1983, lk 3369, punktid 54 ja 55).
328   Seejärel heidab KE KELIT oma teises väites Esimese Astme Kohtule ette, et see leidis vaidlustatud kohtuotsuse KE KELIT
v.
komisjon punktides 167, 169 ja 170, et komisjonile ei saa ette heita KE KELIT-ile määratud trahvisumma suurendamist 10% võrra
talle süüks arvatud rikkumise kestuse (ligi viisteist kuud) tõttu, kuigi selle rikkumise üksnes kaheteistkuulise kestuse korral
ei oleks trahvi sellel alusel suurendatud.
329   Suuniste punkti 1 B esimese lõigu teise taande tähenduses keskmise kestusega rikkumiste korral, mis kestavad ühest aastast
viie aastani ja mille korral trahvisummat võib suurendada kuni 50%, oleks trahvisumma suurendamine suuniste punkti 1 B esimese
lõigu esimeses taandes märgitud üheaastase kestuse, mille puhul trahvisummat ei suurendata, kolme kuuga ületamise tõttu tulnud
arvutada lineaarselt iga ühte aastat ületava kuu eest. Kui 50% jagada 48 kuuga, siis tuleks iga ühte aastat ületava kuu eest
trahvisummat suurendada 1,042% võrra ning käesoleval juhul kolme kuu eest 3,126%.
330   Selle lineaarse lähenemise tingib võrdse kohtlemise põhimõte, mille puhul kartellis osalevate ettevõtjate erinevused seoses
rikkumise kestusega peavad kajastuma trahvisummas.
331   Selle hageja väitel oli Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse Dansk Rørindustri
v.
komisjon punktides 214–216 ise nii toiminud, kuna ta vähendas trahvi 1% võrra nende kuude eest, millal rikkumine ei olnud
tema arvates tõendatud.
332   Selle hageja sõnul rikkus Esimese Astme Kohus seega võrdse kohtlemise põhimõtet, jättes sama lähenemise kohaldamata KE KELIT-i
suhtes (vt selle kohta 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑280/98 P: Weig
v.
komisjon, EKL 2000, lk I‑9757, punkt 63).
333   See väide on põhjendamata.
334   Vaidlustatud kohtuotsuse KE KELIT
v.
komisjon punktides 167–171 leidis Esimese Astme Kohus sisuliselt, et KE KELIT-ile süüks arvatud rikkumise kestus ei ole ebaproportsionaalne,
kuna komisjon ei lähtunud vaidlusaluses otsuses sellisest lineaarsest lähenemisest.
335   Vaidlusaluse otsuse põhjenduste punktides 170 ja 178, millele Esimese Astme Kohus nimetatud kohtuotsuse punktis 170 viitas,
võttis komisjon kõigi ettevõtjate puhul arvesse asjaolusid, et esiteks olid korraldused alguses ebatäielikud ning piiratud
mõjuga väljaspool Taani turgu, teiseks peatati need korraldused 1993. aasta lõpu ja 1994. aasta alguse vahel ning kolmandaks
omandasid nad oma kõige arenenuma vormi alles ühenduse tasandil kartelliga, mis moodustati 1994. ja 1995. aastal.
336   Arvestades komisjoni laia kaalutlusõigust trahvisumma kindlaksmääramise valdkonnas, võis Esimese Astme Kohus leida ilma õigusnormi
rikkumata, et KE KELIT-ile süüks arvatud rikkumise kestuse alusel trahvisumma suurendamine ei rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet.
337   KE KELIT-i argumendi osas, mis on tuletatud vaidlustatud kohtuotsusest Dansk Rørindustri
v.
komisjon, tuleneb Euroopa Kohtu praktikast selgelt, et piiramatu pädevuse kasutamine ei saa trahvisummade kindlaksmääramisel
kaasa tuua asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 vastuolus olevas kokkuleppes osalenud ettevõtjate omavahelist diskrimineerimist
ja et juhul, kui Esimese Astme Kohus kavatseb mõne ettevõtja osas nimelt kõrvale kalduda komisjoni kasutatud arvutusmeetodist,
mida ta ei ole kahtluse alla seadnud, oleks see kohus pidanud oma valikut vaidlustatud kohtuotsuses põhjendama (vt eelkõige
18. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-338/00 P: Volkswagen
v.
komisjon, EKL 2003, lk I‑9189, punkt 146).
338   Sellegipoolest ei saa seda põhimõtet käesolevas asjas kohaldada, kuna on vaieldamatu, et KE KELIT-i trahvisummat ei määranud
Esimese Astme Kohus oma piiramatu pädevuse raames, vaid selle määras hoopis komisjon vaidlusaluses otsuses.
339   Lisaks tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse Dansk Rørindustri
v.
komisjon punktide 55 ja 215 koostoimes lugemisest, et Esimese Astme Kohus ei kavatsenud kõrvale kalduda komisjoni kasutatud
arvutusmeetodist, vaid pigem vastupidi soovis veenduda, et komisjoni poolt rikkumise kestuse hindamisel arvesse võetud kolm
tegurit, millele viidatakse käesoleva kohtuotsuse punktis 335, kajastuvad ka Dansk Rørindustrile süüks arvatud perioodis.
340   Ei ole ka tõendatud, et KE KELIT-i olukord oleks võrreldav Dansk Rørindustri olukorraga, eriti kuna esimese ettevõtja puhul
on tegu keskmise kestusega rikkumisega suuniste punkti 1 B tähenduses, st ühest viie aastani, teise ettevõtja puhul on aga
tegu pikaajalise rikkumisega sama sätte tähenduses, st enam kui viis aastat.
341   Lõpuks kritiseerib Brugg oma neljandas väites vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punkte 149–157.
342   Selle hageja sõnul kasutas komisjon suhet 5:1 vastavalt kolmanda ja neljanda kategooria ettevõtjate trahvide arvutamise konkreetse
põhisummana.
343   Kuna aga kolmanda kategooria ettevõtjate põhisumma ületas juba määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri,
siis loobuti sellest suhtest selle summa vähendamise tõttu kuni selle ülempiiri tasemeni.
344   Seega tuleb selle hageja sõnul alandada ka neljanda kategooria ettevõtjate põhisummat, et taastada ka selles arvutuste staadiumis
suhe 5:1.
345   See väide tuleb tagasi lükata.
346   Tegelikult lükkas Esimese Astme Kohus õigusega selle väite tagasi vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktis 155 märgitud põhjusel, et diskrimineerimiseks ei saa lugeda asjaolu, et kolmanda kategooria ettevõtjate
puhul arvesse võetud lähtepunkt viis summadeni, mida tuli vähendada määruse nr 17 artiklis 15 märgitud 10% käibe ülempiirini,
kuna aga selline vähendamine ei olnud vajalik neljanda kategooria ettevõtjate puhul. See kohtlemise erinevus on vaid nimetatud
määrusega trahvidele seatud ülempiiri otseseks tagajärjeks; selle määruse seaduslikkust ei ole vaidlustatud ja seda kohaldatakse
üksnes siis, kui kavandatava trahvi summa ületab 10% asjaomase ettevõtja käibest, nagu märgiti käesoleva kohtuotsuse punktides
278–283.
347   Kõigest eelnevast tuleneb, et hagejate väited, mis viitavad proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumisele,
tuleb tervikuna tagasi lükata.
c) Henss/Isoplus kontserni väited, mis puudutavad kaitseõiguse rikkumist raskendavate asjaolude hindamisel
348   Henss/Isoplus kontsern väidab oma esimese väite kolmandas osas, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, lükates vaidlustatud
kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktides 474–481 tagasi suuniste ja eelkõige nende punkti 2 teise taande vastu esitatud õigusvastasuse väite; nimetatud
teises taandes on sätestatud põhisumma suurendamine, „kui ilmnevad raskendavad asjaolud, näiteks […] keeldutakse koostööst
komisjoniga või püütakse komisjoni uurimise teostamisel takistada”.
349   Selle hageja sõnul rikuvad suunised selles punktis kaitseõigust ja seega tuleb need tunnistada tema suhtes kohaldamatuks,
kuna seda raskendavat asjaolu kohaldatakse alates hetkest, kui ettevõtja kasutab oma kaitseõigust, eelkõige kui ta keeldub
kooskõlas kohtupraktikaga esitamast informatsiooni määruse nr 17 artikli 11 tähenduses, põhjendusel et see teave aitaks kaasa
tema enda süüdimõistmisele.
350   Selle väitega ei saa nõustuda.
351   Esimese Astme Kohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 475 õigesti, et ettevõtja käitumine haldusmenetluse käigus võib olla üheks asjaoluks, mida trahvisumma kindlaksmääramisel
arvesse võtta (vt eelkõige 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑298/98 P: Finnboard
v.
komisjon, EKL 2000, lk I‑10157, punkt 56).
352   Nagu ilmneb vaidlustatud kohtuotsuse punktist 478, tuleb suuniste punkti 2 teist taanet mõista nii, et komisjoni seisukohale
vastu vaidleva ettevõtja, kes ei tee mingit muud koostööd peale selle, mida ta määruse nr 17 alusel on kohustatud tegema,
trahvisummat seetõttu ei suurendata (vt eespool viidatud kohtuotsus Finnboard
v.
komisjon, punkt 58).
353   Seetõttu ei saa olukorras, kus üksnes kasutatakse oma kaitseõigust, kohaldada raskendavat asjaolu, mis seisneb keeldumises
koostööd teha või uurimise takistamises.
354   Lisaks väidab Henss/Isoplus kontsern kolmanda väite teises osas, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, sedastades vaidlustatud
kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktides 555–565, et selle hageja põhiõigust end kaitsta ei rikutud, kui komisjon luges raskendavaks asjaoluks
tema vastu selle, et ta üritas komisjoni eksitada selle grupi ettevõtjate tegelike suhete kohta.
355   Selle hageja sõnul eksis Esimese Astme Kohus, kui ta leidis, et komisjon võib talle ette heita, et ta vaidles vastu äriõiguslike
suhete olemasolule ja et ta ei avaldanud erinevate ettevõtjate vahelisi rangelt usalduslikke suhteid.
356   Henss/Isoplus kontsern väidab, et nii käitudes kasutas ta üksnes oma õigust ennast kaitsta, nii et komisjon ei saa neid asjaolusid
tema suhtes raskendavateks asjaoludeks lugeda.
357   Selline argument lähtub nimetatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 556–560 ekslikust tõlgendamisest.
358   Tegelikult leidis Esimese Astme Kohus, et haldusmenetluse käigus ei piirdunud see kontsern üksnes faktide hinnangu ning komisjoni
õigusliku seisukoha vaidlustamisega, vaid esitas puudulikku ja osaliselt ebatäpset informatsiooni.
359   Esimese Astme Kohus jõudis sellise järelduseni pärast talle esitatud tõendite põhimõtteliselt iseseisvat hindamist, arvestades
eelkõige informatsiooninõuete vastustega ning vastuväiteteatisele Henss/Isoplus kontserni poolt esitatud märkustega.
360   Lisaks ja vastupidi selle hageja väidetele ei tähenda vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punkt 557, et Esimese Astme Kohus oleks sedastanud, et sellele hagejale määruse nr 17 artikli 11 alusel esitatud
informatsiooninõue puudutas nimelt selle grupi ettevõtjate vahelisi rahandussuhteid, millest komisjon ei pidanud ega saanudki
midagi teada.
361   Vastupidi, Esimese Astme Kohus üksnes sedastas, et vastusena üldisemale küsimusele, milles nimetatud hagejal paluti täpsustusi
kõigi konkurentidest äriühingutega peetud koosolekute kohta ja eelkõige nendel koosolekutel osalenute nimede, esindatavate
ettevõtjate ja ametite kohta, esitas see hageja puudulikku ja osaliselt ebatäpset informatsiooni.
362   Seega ei esine selles punktis ilmselt mingit vastuolu selle tõdemuse ja toimiku vahel. Seetõttu tuleb Henss/Isoplus kontserni
poolt oma seitsmenda väite osana väidetud menetlusnormide rikkumine tagasi lükata.
363   Kõike eelnevat silmas pidades tuleb tagasi lükata Henss/Isoplus kontserni väited, mis puudutavad kaitseõiguse rikkumist raskendavate
asjaolude hinnangul.
d) LR A/S väide, mis puudutab kergendavate asjaolude arvestamata jätmist
364   Kolmandas väites heidab LR A/S Esimese Astme Kohtule ette, et see leidis vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 336–346, et komisjon võis õigustatult järeldada, et tema suhtes ei saa kohaldada ühtegi kergendavat asjaolu.
365   Selles küsimuses väidab LR A/S esiteks, et tema trahvisummat oleks tulnud vähendada järgmiste kergendavate asjaolude tõttu:
–       tema allutatud seisund, võrreldes ABB-ga, kes on temast võimsam ettevõtja, ainus rahvusvaheline grupp kaugküttesektoris ning
ühtlasi ka kartelli juht;
–       ABB majanduslik surve LR A/S-ile nii kartellis osalemiseks kui ka kartelli otsuste täitmiseks;
–       Asjaolu, et ABB-le süüks arvatud rikkumised olid tunduvalt tõsisemad LR A/S-ile süüks arvatud rikkumistest.
366   Siiski leidis Esimese Astme Kohus nimetatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 338, et selle hageja keskmine suurus ei kujuta
endast kergendavat asjaolu.
367   LR A/S väidab täpsustusena oma seisundi kohta, võrreldes ABB-ga, et vastupidi Esimese Astme Kohtu sedastusele sama vaidlustatud
kohtuotsuse punktis 339 nõuab kohustus määrata talle määratud trahvi summa kindlaks kõigi asjaomaste individuaalsete tegurite
põhjal seda, et ABB surve teistele kartelli ettevõtjatele, nagu LR A/S, kajastuks viimase trahvi vähendamise näol, mitte aga
üksnes ABB trahvi tõstmise näol.
368   Viimati mainitud kohandus ei taga selle hageja sõnul ka seda, et trahv kajastaks võimalikke erinevusi LR A/S ja teiste ettevõtjate
vahel, kellele ei avaldatud survet või avaldati vähem survet, ning viib seega selle hageja süstemaatilise diskrimineerimiseni
teiste ettevõtjatega võrreldes.
369   Siiski ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita, et ta lükkas selle väite tagasi, kuna LR A/S oleks võinud pädevatele asutustele
teatada talle avaldatavast survest ja esitada komisjonile taotluse määruse nr 17 artikli 3 alusel, selle asemel, et kartellis
osaleda.
370   Sellise surve olemasolu ei muuda kuidagi selle hageja rikkumise olemasolu või selle rikkumise raskusastet.
371   Lõpuks vaidleb LR A/S vastu vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktile 345, milles Esimese Astme Kohus leidis, et selle hageja poolt oma tegevuse ühenduse õigusega vastavusse
viimise programmi kasutuselevõtmist ei saa lugeda kergendavaks asjaoluks, mis viiks trahvisumma vähendamiseni. Selle hageja
sõnul rikkus Esimese Astme Kohus nii väljakujunenud praktikat.
372   Seda argumenti ei saa vastu võtta.
373   Esimese Astme Kohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis nimetatud kohtuotsuse kõnealuses punktis, et kuigi on oluline, et
see hageja võttis kasutusele meetmeid takistamaks ühenduse konkurentsiõiguse edasiste rikkumiste toimepanemist tema töötajate
poolt, ei muuda see asjaolu midagi käesolevas asjas tuvastatud rikkumise olemasolus. Esimese Astme Kohus leidis õigusega,
et see asjaolu iseenesest ei saa veel komisjoni kohustada kergendava asjaoluna selle hageja trahvisummat vähendama.
374   Eelnevat silmas pidades tuleb sedastada, et käsitletud väide tuleb tagasi lükata.
e) Henss/Isoplus kontserni ja LR A/S väited, mis puudutavad haldusmenetluse käigus toimunud nende koostöö arvestamata jätmist
või ebapiisavat arvestamist
375   Henss/Isoplus kontsern heidab oma kolmanda väite esimeses osas Esimese Astme Kohtule ette, et see leidis vaidlustatud kohtuotsuse
HFB jt
v.
komisjon punktides 607–623, et komisjon keeldus õigusega tema trahvisummat koostööteatise alusel vähendamast ja et seega
ei rikkunud komisjon selles punktis määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2.
376   Sellega seoses heidab Henss/Isoplus kontsern Esimese Astme Kohtule ette, et esiteks leidis viimane vaidlustatud kohtuotsuse
punktides 609 ja 610, et komisjon keeldus õigusega tema trahvi suuniste punkti 3 kuuenda taande alusel vähendamast, kuna selline
vähendamine eeldab, et tegu oleks koostööteatise kohaldamisalasse mittekuuluva rikkumisega, kuid käesolevas asjas käsitlusel
olnud kartell kuulub selgelt sellesse alasse, nagu on kirjeldatud selle teatise peatüki A punktis 1.
377   Hageja sõnul ei näita aga selle peatüki A punkt 1, et nimetatud teatis kehtiks üksnes selliste rikkumiste suhtes.
378   Samuti ei tulene hageja sõnul koostööteatisest seda, et komisjon saab osalisi ülestunnistusi või koostööd arvesse võtta üksnes
selle teatise alusel. Niivõrd kitsendav tõlgendus oleks igal juhul vastuolus EIÕK artikliga 6 ning süütuse presumptsiooni
kui ühenduse õiguse üldpõhimõttega.
379   Henss/Isoplus kontserni argumentatsioon selles punktis lähtub sama vaidlustatud kohtuotsuse punktide 609 ja 610 ekslikust
tõlgendamisest.
380   Suuniste punkti 3 kuuenda taande tõlgenduse põhjal, milles muuseas ei ole õigusnormi rikutud, piirdus Esimese Astme Kohus
sellega, et ta sedastas, et seal sisalduvat konkreetset kergendavat asjaolu ei kohaldata rikkumistele, mis ei ole hõlmatud
koostööteatise kohaldamisalaga.
381   Käesolevas asjas ei ole vaidlust selles, et on tegu kartelliga, nagu seda kinnitab ka Esimese Astme Kohus, ja seega ka selle
koostööteatise kohaldamisalasse kuuluva rikkumisega.
382   Seetõttu leidis Esimese Astme Kohus õigusega, et komisjonile ei saa ette heita, et ta ei võtnud selle kergendava asjaolu alusel
arvesse nimetatud hageja koostööd.
383   Henss/Isoplus kontsern väidab seejärel, et nimetatud vaidlustatud kohtuotsuse punkti 615 viimases lauses on toime pandud menetlusnormide
rikkumine, kuna toimikus on märgitud, et nende vastuses vastuväiteteatisele tunnistasid kõik sinna kontserni kuuluvad ettevõtjad
seda, et nad osalesid ühenduse tasandil kartellis 1994. aasta lõpu ja 1996. aasta alguse vahel.
384   Selle väitega heidab nimetatud hageja Esimese Astme Kohtule sisuliselt ette, et ta leidis, et nimetatud äriühingute poolt
nende märkustes vastuväiteteatisele esitatud vastuväide seoses nende osalusega kartellis ei olnud piiratud üksnes ajaga enne
1994. aasta oktoobrit, vaid kehtis rikkumise kogukestusele.
385   Siiski ei võimalda Henss/Isoplus kontserni Euroopa Kohtus esitatud argumentatsioon selles küsimuses kinnitada, et Esimese
Astme Kohus jättis arvestamata vastuväiteteatisele esitatud vastuse ulatuse, tõlgendades seda nii, et selles dokumendis olid
selle grupi liikmeks olevad ettevõtjad vaielnud vastu kartellis osalemisele terve selle kestuse jooksul.
386   Toimikusse esitatud dokumentidest ei ilmne, et Esimese Astme Kohtu tõdemused selles küsimuses oleksid sisuliselt ebatäpsed.
387   Henss/Isoplus kontsern väidab lõpuks, et vastupidi sellele, mida leidis Esimese Astme Kohus, oli komisjonil koostööteatise
peatüki D alusel kohustus arvestatavalt vähendada tema trahvisummat.
388   Erinevalt selle teatise peatükkidest B ja C ei eelda trahvisumma vähendamine nimetatud peatüki D alusel püsivat ja täielikku
koostööd, vaid on allutatud üksnes tingimusele, et enne vastuväiteteatise saatmist esitatakse teatavat informatsiooni või
dokumente või muid tõendeid, mis aitavad kaasa rikkumise toimumise tõendamisele.
389   Siiski olid selle hageja sõnul nii Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 617 kui ka komisjon nii ärakuulamiste käigus kui ka vaidlusaluse otsuse punktides 110 ja 180 tunnistanud,
et hagejate koostöö ja ülestunnistused, olgugi osalised, täitsid põhimõtteliselt koostööteatise peatüki D punkti 2 esimese
taande tingimused.
390   Henss/Isoplus kontserni sõnul ei saadud keelduda tema trahvi vähendamast seetõttu, et esinesid raskendavad asjaolud või et
ta hoidus oma kaitseõiguste kasutamise käigus komisjonile avaldamast mõningaid asjaolusid või et ta esitas ekslikku informatsiooni
või vaidles vastu teatavatele faktidele.
391   See väide tuleb tagasi lükata.
392   Nagu väidab see hageja, oli Esimese Astme Kohus tõepoolest vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 617 tunnistanud, et ta oli teinud koostööd, mitte küll määravat, ja andnud teatavaid ülestunnistusi, olgugi
üksnes osalisi.
393   Siiski leidis Esimese Astme Kohus õigustatult ja panemata toime apellatsiooniastmes arvustatavat õigusnormi rikkumist, et
selle hageja esitatud informatsioon, mis võis põhimõtteliselt kuuluda koostööteatise peatüki D punkti 2 alusel trahvi vähendamist
võimaldavate olukordade alla, ei pidanud tingimata kaasa tooma seda, et komisjon vähendaks koostööteatise alusel selle hageja
trahvisummat.
394   Komisjonil on sellega seoses kaalutlusõigus, nagu tuleneb sama punkti sõnastusest ja eelkõige selle sissejuhatavast fraasist
„See võib olla nii eelkõige järgmistel juhtudel […]”.
395   Lisaks sellele saab koostööteatise alusel trahvisumma vähendamine peamiselt olla õigustatud üksnes siis, kui esitatud informatsioon
ja asjaomase ettevõtja käitumine üldisemalt annavad tunnistust temapoolsest tõelisest koostööst.
396   Koostööteatise tekstis ja eelkõige sissejuhatuses ning peatüki D punktis 1 esinevast koostöö mõistest endast ilmneb, et üksnes
siis, kui asjaomase ettevõtja käitumine tõendab sellist koostöötahet, võidakse selle koostööteatise alusel trahvisummat vähendada.
397   Esimese Astme Kohus leidis nimetatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 618 ja 622, et käesolevas asjas ei saa puudulikku
ja osaliselt ebatäpset informatsiooni esitanud Henss/Isoplus kontsern sellisele käitumisele toetuda.
398   Vastupidi selle hageja väidetele ei jätnud Esimese Astme Kohus arvestamata väidetavat kriminaalõiguse põhimõtet, mille kohaselt
igasugune ülestunnistus, ka osaline, peab kaasa tooma trahvisumma vähendamise, ega ka kaitseõigust või
non bis in idem
põhimõtet.
399   Kui trahvisumma vähendamise eesmärk on hüvitada ettevõtjale tema koostöö haldusmenetluse käigus, mis võimaldas komisjonil
kergemini rikkumist tuvastada ja vajaduse korral sellele rikkumisele lõpp teha, oleks absurdne, nagu väidab komisjon, kohustada
trahvi vähendama olukorras, kui asjaomane koostöö ei võimalda seda eesmärki saavutada, vaid vastupidi lausa takistab seda.
400   Nagu käesoleva kohtuotsuse punktides 358–362 leiti, ei saa Henss/Isoplus kontsern väita sellises olukorras nagu käesolevas
asjas käsitlusel, et tema kaitseõigust rikuti.
401   Sellel hagejal ei olnud kohustust teha mingitki koostööd või anda ülestunnistust. Lisaks ei tähenda kaitseõigus veel õigust
edastada puudulikku ja osaliselt ebatäpset informatsiooni.
402   Vastu ei saa võtta ka väidet
non bis in idem
põhimõtte rikkumisest, mis põhineb seigal, et asjaomast käitumist oli juba arvestatud raskendava asjaoluna.
403   Ettevõtja sellise koostöö hüvitamata jätmist, mis ei võimaldanud komisjonil kergemini rikkumist tuvastada ja vajaduse korral
sellele rikkumisele lõppu teha, ei saa lugeda karistust raskendavaks sanktsiooniks ja seega raskendava asjaolu tunnustamiseks.
404   LR A/S väidab oma neljandas väites, et vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktides 359–370 on õigusnormi rikutud, kuna Esimese Astme Kohus kiitis seal heaks taseme, milleni komisjon vähendas
selle hageja haldusmenetluses toimunud koostöö alusel tema trahvisummat 30%, kuigi sama hageja sõnul oleks tema trahvisummat
tulnud hoopis rohkem vähendada.
405   Esiteks, nagu Euroopa Kohus leidis vastuses sama hageja teisele väitele käesoleva kohtuotsuse punktides 191–196, ei ole hagejal
mingit alust õiguspärasele ootusele, et kohaldatakse komisjoni väidetavat varasemat otsuste tegemise praktikat, mis oli hageja
sõnul eksisteerinud koostöö tegemise ajal ja mis käesolevas asjas oli olnud koostööteatisest soodsam.
406   Seetõttu tuleb tagasi lükata LR A/S neljas väide osas, millega vaidlustatakse nimetatud alusel selle vaidlustatud kohtuotsuse
punktid 361 ja 366.
407   Nimetatud hageja väidab teiseks, et tema trahvi tulnuks rohkem vähendada, kuna ta oli esimene komisjoniga koostööd teinud
ettevõtja, kes tõi kaasa teiste ettevõtjate samasuguse koostöö.
408   Sellega seoses piisab, kui märkida, et nimetatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 363–365 leidis Esimese Astme Kohus pärast
iseseisvat faktide hindamist, et LR A/S koostöö alusel tema trahvisumma vähendamine oli sobiv, kuna eelkõige vaidlusalusest
otsusest tuleneb, et komisjon ei olnud valmis trahvisummat 50% võrra vähendama neil ettevõtjatel, kes ei olnud talle enne
informatsioonitaotlust andmeid esitanud, ja et tõendatud on, et sama hageja edastas komisjonile dokumente alles pärast komisjoni
sellist taotlust.
409   Kolmandaks väidab LR A/S, et Esimese Astme Kohus lükkas sama kohtuotsuse punktis 368 tagasi tema argumendi, et tal on õigus
trahvist vabastamisele ajavahemiku eest, mis järgneb uurimistele, kuna ta oli esimene ettevõtja, kes tunnistas kartelli jätkumist
ka pärast komisjoni kontrolli.
410   Selle hageja sõnul nimetatud punktis 368 esitatud Esimese Astme Kohtu põhjendus, et rikkumist ja seega ka trahvi vähendamist
tuleb käsitleda tervikuna koostöö hindamise käigus, ei ole määravaks ega ole sellega ka vastuolus trahvisumma suurem vähendamine.
411   Sellega seoses leidis Esimese Astme Kohus, panemata toime apellatsiooniastmes arvustatavat õigusnormi rikkumist, et kartelli
jätkamine eelkõige pärast teostatud kontrolle on rikkumise lahutamatu osa, mida saab koostööteatist kohaldades üksnes tervikuna
käsitleda.
412   Trahvisumma vähendamise taseme osas, mida LR A/S vaidlustas, ei ole Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktis 368 esitatud ning koostööteatisele tuginevates põhjendustes selle teatise tõlgendamisel õigusnormi rikkunud.
Seetõttu ei saa selle väitega nõustuda.
413   LR A/S väidab neljandaks, et kuna vaidlustatud kohtuotsuse ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon punktides 240–245 sedastati, et ABB-l oli õigus trahvisumma vähendamisele rohkem kui 30% võrra, kuna nimetatud hageja,
vastupidi LR A/S‑ile, ei vaielnud pärast vastuväiteteatise saamist vastu peamiste faktide asjakohasusele, siis karistas Esimese
Astme Kohus LR A/S-i lihtsalt seetõttu, et viimane kasutas oma kaitseõigust. Seetõttu rikkus Esimese Astme Kohus eelkõige
EIÕK artiklis 6 kehtestatud aluspõhimõtteid ja lisaks kohtles teda ka diskrimineerivalt.
414   Siiski tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse ABB Asea Brown Boveri
v.
komisjon punktist 243, et Esimese Astme Kohus leidis viitega vaidlusaluse otsuse põhjenduste punkti 26 teisele lõigule ning
punkti 27 viiendale lõigule, et vastupidi ABB-le väitis LR A/S, et kartelli ei eksisteerinud väljaspool Taani turgu enne 1994. aastat,
ja lisaks, et ei eksisteerinud ka püsivat kartelli. Pealegi eitas LR A/S osalust Powerpipe’i kõrvaldamiseks mõeldud tegevuses
või kartelli sanktsioonide rakendamises.
415   Neis tingimustes ei saa väita, et Esimese Astme Kohus oleks LR A/S mingilgi moel ABB-ga võrreldes diskrimineerivalt kohelnud.
416   Vastupidi LR A/S väidetele ei karistatud teda ABB-ga võrreldes ainuüksi asjaolu tõttu, et ta kasutas oma kaitseõigusi.
417   Käesolevas asjas otsustas ABB, vastupidi teistele ettevõtjatele, nagu LR A/S, loobuda õigusest vaielda vastu peamistele komisjoni
esitatud faktidele ning järeldustele ning tegi selles osas komisjoniga täielikku koostööd, et tema trahvisummat täiendavalt
vähendataks.
418   Seega on tegu ABB vaba valikuga, mille suhtes komisjon otsustas kohaldada sooduskohtlemist.
419   Võimalus nii käituda oli ka LR A/S-il. Otsus LR A/S trahvisummat täiendavalt mitte vähendada, kuna ta nimetatud võimalust
ei kasutanud, ei tähenda veel, nagu oleks see ettevõtja olnud kohustatud vastuolus EIÕK artikliga 6 karistuse ähvardusel tunnistusi
andma või et teda oleks karistatud ainuüksi tema kaitseõiguse kasutamise pärast.
420   Kõike eelnevat silmas pidades tuleb LR A/S neljas väide tervikuna tagasi lükata.

D – Väited, mis puudutavad õigust olla ära kuulatud ja põhjendamiskohustust
1. Väited, mis puudutavad õigust olla ära kuulatud
421   Dansk Rørindustri (kolmas väide), Henss/Isoplus kontsern (kaks esimest väidet), KE KELIT (neljas väide) Brugg (kolmas väide)
ja LR GmbH (neljas väide) heidavad oma vastavates väidetes Esimese Astme Kohtule ette, et viimane jättis rahuldamata nende
väited, mis puudutasid õigust olla ära kuulatud, kuna haldusmenetluses ja eelkõige vastuses vastuväiteteatisele ei saanud
nad esitada oma seisukohta käesolevas asjas suuniste väidetava tagasiulatuva kohaldamise asjus, kuivõrd komisjon ei olnud
kordagi haldusmenetluse käigus mõista andnud, et ta kavatseb neid suuniseid kohaldada.
422   Kõigepealt tuleb sedastada, nagu komisjon on õigesti väitnud, et Dansk Rørindustri ei esitanud seda väidet Esimese Astme Kohtus
ning tegu on seega uue ja järelikult apellatsiooniastmes vastuvõetamatu väitega.
423   See hageja väidab oma repliigis sisuliselt, et tegu ei ole uue väitega, kuna selle saab kaudselt tuletada tema väitest ja
argumentidest trahvi kindlaksmääramise kohta, mille ta Esimese Astme Kohtus esitas.
424   Toimikust tuleneb aga, et ei Esimese Astme Kohtule esitatud hagiavalduses ega ka repliigis ei tõstatanud see hageja mõne oma
väite toetuseks väidet, mis puudutab õigust olla ära kuulatud.
425   Samuti tuleb sedastada, et selles küsimuses ei näita apellatsioonkaebus otseselt ega võimalda ka kindlaks määrata, millist
osa viidatud vaidlustatud kohtuotsusest siin vaidlustatakse.
426   Tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peab EÜ asutamislepingu artikli 168 A (nüüd EÜ artikkel 225),
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 51 esimese lõigu ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 esimese lõigu punkti c kohaselt
apellatsioonkaebuses selgelt märkima kohtuotsuse, mille tühistamist taotletakse, vaieldavad osad ning õiguslikud argumendid,
mis konkreetselt seda taotlust toetavad, vastasel juhul võidakse apellatsioonkaebus või asjaomane väide vastuvõetamatuks kuulutada
(vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt
v.
komisjon, punkt 497 ja osundatud kohtupraktika).
427   Esimese Astme Kohus jättis sisuliselt rahuldamata väited vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktides 310–322, vaidlustatud kohtuotsuse KE KELIT
v.
komisjon punktides 75–89, vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktides 82–98 ning vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktides 192–206 samadel põhjustel kui Henss/Isoplus kontserni, KE KELIT-i, Bruggi ja LR GmbH väited selles küsimuses,
välja arvatud mõningad igale hagejale omased aspektid, mida järgmisena käsitletakse niivõrd, kuivõrd neid käesolevas apellatsioonkaebuses
vaidlustatud on.
428   Nimetatud vaidlustatud kohtuotsustes meenutas Esimese Astme Kohus esiteks õigusega, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud
kohtupraktikale täidab komisjon oma kohustust järgida ettevõtjate õigust olla ära kuulatud niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises
otseselt, et ta kavatseb uurida, kas asjaomastele ettevõtjatele võib trahve määrata, ja mainib peamised faktilised ja õiguslikud
asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, näiteks väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi
toime „tahtlikult või hooletusest”. Esimese Astme Kohus on samuti õigusega leidnud, et nii käitudes annab komisjon neile ettevõtjatele
piisavalt teavet enda kaitsmiseks mitte üksnes rikkumise tuvastamise, vaid ka neile trahvi määramise asjaolu vastu (vt selle
kohta eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Musique diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 21).
429   Esimese Astme Kohus märkis seejärel, et iga nimetatud hageja osas tulenes vastuväiteteatise uurimisest, et viimases sisalduvad
faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele komisjon kavatses tugineda asjaomastele ettevõtjatele määratava trahvisumma arvutamisel,
ning järeldas sellest, et sellega seoses on järgitud nende hagejate õigust olla ära kuulatud.
430   Seoses tõendite, st nende hagejate vastuväiteteatiste hindamisega piirdub Euroopa Kohtu kontroll apellatsiooniastmes üksnes
juhtudega, kui neid tõendeid on moonutatud (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Mag Instrument
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 39).
431   Kuna Henss/Isoplus kontserni, KE KELIT-i, Bruggi ja LR GmbH argumentides ei üritata sellist moonutamist tõendada, ei saa nimetatud
vaidlustatud kohtuotsuste neid osasid vaidlustada.
432   Need hagejad väidavad, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, leides et iga nimetatud hageja vastuväiteteatises on piisavalt
tõendeid, et võimaldada järgida õigust olla ära kuulatud ja et sellest tuleneb, et käesolevas asjas ei eelda selle õiguse
kaitsmine midagi enamat, ning seetõttu ei olnud komisjonil kohustust haldusmenetluse käigus neile hagejatele teada anda oma
kavatsusest kohaldada uut meetodit trahvide arvutamiseks.
433   Samad hagejad väidavad sisuliselt, et käesolevas asjas oleks tulnud haldusmenetluse käigus mainida kavatsust suuniseid kohaldada,
kuna neis reeglites muudeti radikaalselt trahvide arvutamise meetodit ja kuna tegu oli ka normide tagasiulatuva kohaldamisega.
Neis tingimustes oli tegu nende hagejate kaitseks vajaliku informatsiooniga trahvisummade arvutamise kohta.
434   Sellega seoses meenutas Esimese Astme Kohus õigustatult, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale oleks kavandatavate
trahvide taseme kohta andmete edastamine siis, kui ettevõtjatele ei ole antud võimalust esitada oma märkusi nende vastu esitatud
väidetele, komisjoni otsuse sobimatu ennetamine (vt eespool viidatud kohtuotsused Musique Diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 21 ja Michelin
v.
komisjon, punkt 19).
435   Esimese Astme Kohus lisas õigusega, et sama kohtupraktika kohaselt ei olnud komisjonil kohustust näidata vastuväiteteatises
võimalust, et ta trahvisummade taset puudutav poliitika võib ühel päeval muutuda, võimalust, mis sõltub konkurentsipoliitika
üldistest kaalutlustest ega oma otsest seost käesolevate juhtumite konkreetsete asjaoludega (vt eespool viidatud kohtuotsus
Musique Diffusion française jt
v.
komisjon, punkt 22).
436   Tõepoolest sisaldavad suunised uut trahvisummade arvutamise meetodit, millega selles vallas tehakse arvestatav reform, eelkõige
seal sätestatud arvutamise lähtepunktiks olevate põhisummade tariifide määramisel, olgu see siis kui tahes suhteline ja paindlik.
437   Nagu tuleneb aga suuniste väidetavat ebaseaduslikkust puudutavate väidete tagasilükkamisest käesoleva kohtuotsuse punktides
250–253, tugineb see uus meetod määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud rikkumise raskusastme ja kestuse kohustuslikele
kriteeriumidele, kuna selles meetodis põhiliselt selgitatakse, kuidas komisjon peab neid kriteeriume trahvisummade kindlaksmääramisel
kasutama.
438   Suunistes sisalduvad tõepoolest olulised täpsustused sellel teemal ning võib olla soovitatav, et komisjon ettevõtjatele selliseid
täpsustusi esitab, eeldusel et ta ei enneta sobimatult oma otsust.
439   Sellest tuleneb ka, nagu Esimese Astme Kohus õigustatult märkis, et õigus olla ära kuulatud trahvisummade arvutamise osas
ei hõlma viisi, kuidas komisjon kavatseb trahvisummade kindlaksmääramisel rikkumise raskusastme ja kestuse kohustuslikke kriteeriume
kasutada.
440   Seoses samade hagejate argumentidega selle kohta, et neil oli õigus olla ära kuulatud seoses komisjoni kavatsusega kohaldada
suuniseid tagasiulatuvalt, tuleb sedastada, nagu märgiti käesoleva kohtuotsuse punktis 231, et suunistes sisalduv uus arvutusmeetod
oli asjaomastele ettevõtjatele piisavalt ootuspärane ajal, kui kõnealused rikkumised toime pandi. Neis tingimustes ei või
hagejad viidata õigusele olla ära kuulatud suuniste tagasiulatuva kohaldamise küsimuses. Seega tuleb ka see etteheide tagasi
lükata.
441   Järgmisena tuleb käsitleda mõningate hagejate esitatud konkreetseid argumente, toetamaks nende väiteid, mis puudutavad õiguse
olla ära kuulatud rikkumist.
442   Henss/Isoplus kontsern heidab Esimese Astme Kohtule ette, et vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 312 märkis ta seoses trahvisummade kindlaksmääramisega, et ettevõtjate kaitseõigusel on täiendav tagatis
selle näol, et Esimese Astme Kohus otsustab asja üle oma täieliku pädevuse raames ja võib seega määruse nr 17 artikli 17 alusel
trahvi tühistada või seda vähendada.
443   Selle hagejal sõnul oli tal õigus menetlusele kahes täieliku pädevusega otsustusastmes, st nii komisjoni kui ka Esimese Astme
Kohtu ees, ja seega ei saa teda ilma jätta menetlusest ühes astmes, rikkudes tema õigust olla ära kuulatud seoses trahvisummade
arvutamisega. Haldusmenetluse käigus toimunud kaitseõiguste rikkumist ei saa parandada menetluses Esimese Astme Kohtus.
444   See väide ei ole põhjendatud.
445   Nagu komisjon märkis, leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse HFB jt
v.
komisjon punktis 312 üksnes ja õigustatult, et tema täielik pädevus trahvide valdkonnas kujutab täiendavat tagatist. Erinevalt
Henss/Isoplus kontserni väidetest ei leidnud Esimese Astme Kohus ega ka vihjanud, et tegu on komisjonis toimunud haldusmenetluse
otsustusastme asendamisega, mis võimaldaks Esimese Astme Kohtul parandada sellises menetlusstaadiumis toimunud kaitseõiguste
rikkumist.
446   Sama hageja väidab ka, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, lükates tagasi tema väite, mis puudutab õiguse olla ära kuulatud
rikkumist, kuna ilma talle sellisest kavatsusest teatamata ja seega ka teda ära kuulamata oli komisjon tema suhtes kohaldanud
suuniste punkti 2 teises taandes esitatud raskendavat asjaolu, mis seisneb komisjoniga koostööst keeldumises või katses takistada
komisjoni uurimisel.
447   Sellega seoses piisab, kui sedastada, et selle argumendi ei saa nõustuda, kuna toimikust tulenevalt ei saa see asjaolu ilmselgelt
esineda vastuväiteteatises, kuna see ilmnes alles haldusmenetluse faasis, st nimetatud hageja vastuses vastuväiteteatisele,
ja seda menetleti selle järel.
448   Brugg heidab Esimese Astme Kohtule ette, et ta lükkas vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktis 97 tagasi tema argumendi, et ärakuulamise ajal oli komisjon sellele hagejale mõista andnud, et talle määratakse
trahv tema asjaomase käibe alusel. Nagu Esimese Astme Kohus nimetatud vaidlustatud kohtuotsuse samas punktis leidis, oli komisjon
ärakuulamise käigus palunud Bruggil otseselt nimetatud käibe suurust kinnitada. Komisjon ei olnud kordagi märkinud, et ta
kavatseb oma otsuses suunistele tugineda.
449   Sellega seoses piisab, kui sedastada, et nimetatud hageja soovib selle väitega paljasõnaliselt vaidlustada Esimese Astme Kohtu
poolset faktide hinnangut, mis sellisena ei kujuta endast Euroopa Kohtu kontrollile alluvat õigusküsimust, välja arvatud juhul,
kui tegu oleks tõendite moonutamisega.
450   Kuna see hageja ei esita ühtegi argumenti vaidlustatud kohtuotsuse Brugg Rohrsysteme
v.
komisjon punktides 94–97 uuritud tõendite mingistki moonutamisest, tuleb see väide tagasi lükata.
2. Väited, mis puudutavad põhjendamiskohustuse rikkumist trahvi arvutamisel
451   KE KELIT (viies väide), LR A/S (teine väide) ja LR GmbH (kolmas väide) heidavad oma vastavates väidetes Esimese Astme Kohtule
ette, et ta leidis vastavalt vaidlustatud kohtuotsuse KE KELIT
v.
komisjon punktis 205, vaidlustatud kohtuotsus LR AF 1998
v.
komisjon punktis 390 ning vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktis 374, et komisjonil ei olnud vaidlusaluses otsuses kohustust selgitada, kas ja millistel põhjustel ta käesolevas
asjas suuniseid kohaldas.
452   KE KELIT ja LR GmbH väidavad, et suunistes tehtud trahvisummade arvutamise meetodi muudatuste tähtsust silmas pidades oleks
vaidlusaluses otsuses tulnud selgelt märkida nende muudatuste ja suuniste tagasiulatuva kohaldamise põhjused. LR A/S väidab,
et selles otsuses oleks pidanud olema põhjendus, miks suuniseid ja koostööteatist tagasiulatuvalt kohaldatakse.
453   Sellega seoses tuleb esiteks meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on küsimus põhjendamiskohustuse
ulatusest üks õigusküsimustest, mis on apellatsiooniastmes Euroopa Kohtu kontrollile allutatud, kuna selles raamistikus toimuv
Euroopa Kohtu kontroll otsuse seaduslikkuse üle peab tingimata arvesse võtma asjaolud, millele Esimese Astme Kohus tugines,
et järeldada, kas põhjendused on piisavad või ebapiisavad (vt selle kohta 20. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑188/96
P: komisjon
v.
V, EKL 1997, lk I‑6561, punkt 24).
454   Mis puudutab nende hagejate väidet, et vaidlusalune otsus oleks pidanud olema põhjendatud küsimuses suuniste tagasiulatuvast
kohaldamisest, tuleb meenutada, et käesoleva kohtuotsuse punktis 231 leiti, et suunistes sisalduv uus trahvide arvutamise
meetod oli asjaomastele ettevõtjatele mõistlikult ootuspärane asjaomaste rikkumiste toimepanemise hetkel. Neis tingimustes
ei eelda suuniste tagasiulatuv kohaldamine eraldi põhjendust. Seega tuleb ka kõnealune väide tagasi lükata.
455   LR A/S väide, mis puudutab põhjendamiskohustuse rikkumist seoses koostööteatise tagasiulatuva kohaldamisega, tuleb samuti
tagasi lükata.
456   Samadel põhjustel, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 227–231, oli ka koostööteatis, isegi kui tal oleks olnud
raskendav mõju määratavate trahvide tasemele, ettevõtjatele, nagu nimetatud hageja, mõistlikult ootuspärane asjaomaste rikkumiste
toimepanemise hetkel, nii et nimetatud teatise kohaldamine enne selle vastuvõtmist toime pandud rikkumistele ei riku tagasiulatuva
jõu puudumise põhimõtet.
457   Seetõttu ei tulnud vaidlusalust otsust põhjendada ka küsimuses koostööteatise tagasiulatuva kohaldamise kohta.
458   Kolmes vaidlustatud kohtuotsuses KE KELIT
v.
komisjon, LR AF 1998
v.
komisjon ja Lögstör Rör
v.
komisjon kinnitas Esimese Astme Kohus, et komisjonile ei saa ette heita, et ta ei teinud otseselt teatavaks antud asjas kohaldamisele
tulevat õiguslikku raamistikku, eelkõige suuniste kohaldamist.
459   Vaidlustatud kohtuotsustest ja eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse LR AF 1998
v.
komisjon punktist 209 tuleneb, et komisjon ei teatanud kordagi haldusmenetluse käigus, et ta kavatseb suuniseid kohaldada.
460   Vaidlusaluse otsuse lugemisel ilmneb, et selles puudub igasugune otsene viide suunistele.
461   Tuleb meenutada, et suunised on üldise ulatusega käitumisreeglid, mida komisjon on põhimõtteliselt kohustatud kohaldama. Sellest
tulenevalt võib suuniseid kohaldava sellise otsuse seaduslikkust, nagu vaidlusalune otsus, hinnata neid suuniseid silmas pidades,
nagu ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktist 211.
462   Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on üksikotsuse põhjendamise kohustuse eesmärk võimaldada Euroopa Kohtul teostada
kontrolli otsuse seaduslikkuse üle ja anda huvitatud isikule küllaldast teavet selle kohta, kas otsus on piisavalt põhjendatud
või on selles tegu veaga, mille alusel otsuse kehtivust vaidlustada (vt eelkõige 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C‑199/99 P: Corus UK
v.
komisjon, EKL 2003, lk I‑11177, punkt 145).
463   Põhjendus tuleb põhimõtteliselt edastada huvitatud isikule samaaegselt tema suhtes tehtud otsusega. Põhjenduse puudumist ei
saa parandada sellega, kui huvitatud isik saab põhjendustest teada Euroopa Kohtu menetluse käigus (26. novembri 1981. aasta
otsus kohtuasjas 195/80: Michel
v.
parlament, EKL 1981, lk 2861, punkt 22).
464   Sellest tuleneb, et tuleb kindlaks määrata, kas vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise hetkel teadsid ettevõtjad piisava kindlusega,
et trahvisummade arvutamine toimus suunistes sätestatud uue arvutusmeetodi alusel, et vaidlustada vajaduse korral selle otsuse
seaduslikkust seoses nende suunistega.
465   Vaidlustatud kohtuotsustes leidis Esimese Astme Kohus õigustatult, et põhjendamiskohustus sõltub ainevaldkonna kontekstist
ja seda reguleerivate normide kogumist. Ta tuletas sellest, et komisjonil ei olnud kohustust otseselt väljendada, kas ja millistel
põhjustel ta käesolevas asjas suuniseid kohaldab, kuna viimaste sissejuhatuses on märgitud, et „[t]rahvisumma kindlaksmääramise
uus meetod põhineb järgmistel eeskirjadel”. Komisjon võttis kohustuse neid kohaldada konkurentsireeglite rikkumise eest määratavate
trahvisummade kindlaksmääramiseks.
466   Siiski tuleb sedastada, et eelmises punktis tsiteeritud lõik suuniste sissejuhatusest ei kinnita selgelt ja ühemõtteliselt,
et sellega määratakse kindlaks nende ajaline kohaldamisala, nii et see katab ka rikkumised, nagu käesolevas asjas käsitlusel,
mis toimusid enne suuniste vastuvõtmist.
467   Esimese Astme Kohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse Lögstör Rör
v.
komisjon punktis 375, et igal juhul esitas komisjon vaidlusaluse otsuse osas, mis puudutasid määruse nr 17 artikli 15 lõike 2
kohaldamist, st punktides 163–168 otseselt kaalutlused trahvisummade arvutamise kohta, mis on analoogsed suuniste põhjendustes
esitatutega.
468   Vaidlusaluse otsuse punktides 168–183 sisalduvate trahvisumma arvutamise põhjenduste uurimine kinnitab, et asjaomased ettevõtjad
oleksid mõistlikult pidanud neist aru saama nii, et need sisaldavad suuniste ja neis esineva uue arvutusmeetodi kohaldamist.
469   Neis tingimustes võis Esimese Astme Kohus järeldada, et vaidlusalune otsus oli piisavalt põhjendatud.
470   Seetõttu tuleb KE KELIT-i, LR A/S ja LR GmbH väited, mis puudutavad põhjendamiskohustuse rikkumist trahvisummade arvutamisel,
tagasi lükata.

VII – Kohtukulud
471   Kodukorra artikli 69 lõike 2 kohaselt, mida kohaldatakse sama kodukorra artikli 118 alusel ka menetluses olevate apellatsioonkaebuste
suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude
hüvitamist nõudnud ja Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus kontsern, KE KELIT, LR A/S, Brugg, LR GmbH ning ABB on kohtuvaidluse
kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Dansk Rørindustrilt, Henss/Isoplus kontsernilt, KE KELIT-ilt, LR A/S-ilt, Bruggilt,
LR GmbH-lt ning ABB-lt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1.
Liita kohtuasjad C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C‑213/02 P kohtuotsuse huvides.
2.
Jätta apellatsioonkaebused rahuldamata.
3.
Mõista kohtukulud välja Dansk Rørindustri A/S-ilt, Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH-lt, Isoplus Fernwärmetechnik
Gesellschaft mbH-lt, Isoplus Fernwärmetechnik GmbH-lt, KE KELIT Kunststoffwerk GmbH-lt, LR af 1998 A/S-ilt, Brugg Rohrsysteme
GmbH-lt, LR af 1998 (Deutschland) GmbH-lt ja ABB Asea Brown Boveri Ltd-lt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keeled: taani, saksa ja inglise.