CELEX: 62005CJ0034
Yhteisön tukijärjestelmät
Asetus (ETY) N:o 3887/92
Naudanliha-ala
Asetus (EY) N:o 1254/1999
Käytettävissä oleva rehuala
Käsite
Erityispalkkio
Myöntämisen edellytykset
Palsta, joka on tilapäisesti veden peitossa kyseisenä ajanjaksona

Ennakkoratkaisupyyntö koskee naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17.5.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o
1254/1999 (EYVL L 160, s. 21) 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto-
ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 23.12.1992 annetun komission asetuksen (ETY)
N:o 3887/92 (EYVL L 391, s. 36) 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkintaa.
Ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Maatschap J. en G. P. en A. C. Schouten -niminen yhtiö (jäljempänä
Schouten) ja vastaajana Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Alankomaiden maatalous-, luonto- ja elintarvikeministeri,
jäljempänä ministeri) ja joka koskee sitä, että viimeksi mainittu on kieltäytynyt myöntämästä kantajalle tämän pyytämää erityispalkkiota
urospuolisten nautaeläimien pitämistä varten.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetuksessa N:o 1254/1999 perustetaan kokonaisvaltainen järjestelmä palkkioiden maksamiseksi suoraan naudanlihantuottajille.
Yksi tällainen suoraan maksettava palkkio on erityispalkkio urospuolisten nautaeläimien pitämistä varten.
Asetuksen 4 artiklassa säädetään tämän osalta seuraavaa:
”1. Tuottaja, joka pitää tilallaan urospuolisia nautaeläimiä, voi hakemuksesta saada erityispalkkiota. Palkkio myönnetään
alueellisten enimmäismäärien rajoissa enintään 90:stä kuhunkin 2 kohdassa tarkoitettuun ikäryhmään kuuluvasta eläimestä kalenterivuotta
ja tilaa kohden.
2. – –
3. Erityispalkkion saamiseksi:
a)      tuottajan on erikseen määriteltävän ajan täytynyt pitää lihotuksessa kutakin hakemuksen kohteena olevaa eläintä;
– –”
Asetuksen N:o 1254/1999 5 alajaksoon, jonka otsikkona on ”Eläintiheys”, kuuluvan 12 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Niiden eläinten kokonaismäärä, joista erityispalkkio ja emolehmäpalkkio myönnetään, rajoitetaan soveltamalla kullakin
tilalla eläintiheyttä, joka on 2 nautayksikköä hehtaaria ja kalenterivuotta kohden. Eläintiheys ilmaistaan nautayksikköinä
(NY) suhteessa kyseisellä tilalla pidettävien eläinten ruokintaan käytettävään rehualaan. Eläintiheyden vaatimusta ei kuitenkaan
sovelleta tuottajaan, jonka tilalla pidettävien ja eläintiheyden määrittämisessä huomioon otettavien eläinten määrä on enintään
15 NY.
2. Tilan eläintiheyden määrittämisessä on otettava huomioon:
a)      urospuoliset nautaeläimet, emolehmät ja hiehot sekä lampaat ja/tai vuohet, joiden osalta palkkiohakemukset on jätetty, sekä
lypsylehmät, jotka ovat tarpeen tuottajalle määrätyn kokonaisviitemäärän tuottamiseksi. Näin saatu eläinmäärä muunnetaan nautayksiköiksi
käyttäen liitteessä III olevaa muuntotaulukkoa;
b)      rehuala, jolla tarkoitetaan alaa, joka on koko kalenterivuoden nautakarjan-, lampaiden- ja/tai vuohienkasvatuksen käytössä.
Rehualaan ei lasketa mukaan:
–        rakennuksia, metsiä, lammikoita, teitä,
–        yhteisön tukijärjestelmään kuuluvaan muuhun tuotantoon tai monivuotisten pelto- tai puutarhakasvien tuotantoon käytettäviä
viljelyaloja, lukuun ottamatta monivuotisia laitumia, joille pinta-alatukea myönnetään tämän asetuksen 17 artiklan ja asetuksen
(EY) N:o 1255/1999 19 artiklan mukaisesti,
–        aloja, jotka kuuluvat tiettyjen peltokasvien viljelijöille säädettyyn tukijärjestelmään, joita käytetään kuivattujen rehujen
tukijärjestelmän mukaisesti tai joihin sovelletaan viljelykäytöstä poistamista koskevaa kansallista tai yhteisön järjestelmää.
Rehualaan kuuluvat sekakäyttöalat ja sekaviljelyalat.”
Tämän osalta asetuksen N:o 1254/1999 13 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”naudanlihatuotannon voimaperäistämissuuntaus huomioon ottaen karjatalouden palkkioita olisi rajoitettava ottaen huomioon
kunkin maatilan rehuntuotantomahdollisuudet suhteessa tilalla pidettyjen eläinten lukumääriin ja lajeihin; liian voimaperäisen
tuotannon välttämiseksi näiden palkkioiden myöntämisen edellytyksenä olisi oltava tilalla pidettävien eläinten enimmäistiheyden
noudattaminen; pientuottajien tilanne olisi kuitenkin otettava huomioon”.
Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä 27.11.1992 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 3508/92 (EYVL L 335, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 17.7.2000 annetulla neuvoston asetuksella
(EY) N:o 1593/2000 (EYVL L 182, s. 4), 1 artiklassa säädetään, että kunkin jäsenvaltion on perustettava yhdennetty hallinto-
ja valvontajärjestelmä, jota sovelletaan eläinten kasvatuksen alalla asetuksen N:o 1254/1999 1 osaston 1 luvussa vahvistettuun
naudanlihan tuottajia koskeviin palkkio- ja tukijärjestelmiin.
Asetus N:o 3887/92 sisältää tämän yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
Sen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Tämän asetuksen soveltamiseksi:
– –
c)      rehualan on oltava käytettävissä eläinten kasvatukseen vähintään seitsemän kuukautta alkaen jäsenvaltion määrittämästä päivästä
1 päivän tammikuuta ja 31 päivän maaliskuuta välisenä aikana.”
Asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos havaitaan, että pinta-alatukea koskevassa hakemuksessa ilmoitettu pinta-ala on määritettyä pinta-alaa suurempi, tuen
määrä lasketaan tarkastuksessa tosiasiallisesti määritetyn pinta-alan perusteella. – –
– –
Jos ylitys on enemmän kuin 20 prosenttia määritetystä pinta-alasta, pinta-alatukea ei myönnetä.
– –”
Vaikka asetus N:o 3887/92 kumottiinkin tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä
annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3508/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 11.12.2001 annetulla
komission asetuksella (EY) N:o 2419/2001 (EYVL L 327, s. 11), sen soveltamista jatkettiin kuitenkin sellaisten tukihakemusten
osalta, jotka koskevat ennen 1.1.2002 päättyviä markkinointivuosia tai palkkioita koskevia viitejaksoja.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Schouten haki 9.5.2001 ministeriöltä sellaisten palstojen, joiden kokonaispinta-ala vastasi 70,29:ää hehtaaria laidunmaata,
rekisteröintiä rehualaksi vuodeksi 2001 voidakseen saada naudanliha-alalla myönnettäviä yhteisön tukia.
Tietyt näistä palstoista kuuluvat penkereen ulkopuolelle jäävään alueeseen. Penkereen ulkopuolelle jäävät alueet ovat useimmiten
ruohon peitossa ja sijaitsevat sisämaata suojaavan penkereen ja joenuoman välissä. Penkereen ulkopuolelle jäävät alueet ovat
osittain veden peitossa vaihtelevan ajanjakson ajan.
Alueesta otettiin 10. ja 11.5.2001 satelliittikuva ja ilmavalokuvia. Niistä kävi ilmi, että osa Schoutenille kuuluvista palstoista
oli veden peitossa.
Schouten jätti 1.8.2001 asetuksen N:o 1254/1999 4 artiklan 1 kohdan nojalla erityispalkkiohakemuksen 26 urospuolisen nautaeläimen
pitämistä varten tämän tuomion 11 kohdassa selostetuilla palstoilla.
Ministeriö ilmoitti 17.12.2001 päivätyllä kirjeellä Schoutenille, että kaukohavainnoin määritetty pinta-ala tietyillä palstoilla
oli vähäisempi kuin hakemuksessa ilmoitettu rehuala. Koska näiden välinen ero oli yli 20 prosenttia, Schoutenille rekisteröidyn
rehualan katsottiin asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdan nojalla vastaavan suuruudeltaan nollaa.
Ministeriö hylkäsi 27.5.2002 tehdyllä päätöksellä Schoutenin erityispalkkiohakemuksen 26 urospuolisen nautaeläimen pitämisestä
sillä perusteella, että rehualan katsottiin vastaavan suuruudeltaan nollaa, joten asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklassa tarkoitettua
eläintiheyttä ei ollut noudatettu.
Schouten teki 3.7.2002 päivätyllä kirjeellä tästä päätöksestä oikaisuvaatimuksen. Se vetosi vaatimuksensa perusteeksi 22.7.2002
päivätyssä kirjeessä siihen, että penkereen ulkopuolelle jäävät palstat oli mitattu sen toimesta 2.7.2002 ja että niiden pinta-ala
vastasi suunnilleen hakemuksessa ilmoitettua pinta-alaa.
Ministeriö hylkäsi 8.8.2003 tehdyllä päätöksellä oikaisuvaatimuksen sillä perusteella, että Schoutenin rehualaksi ilmoittamat
alueet eivät olleet olleet käytössä yhtäjaksoisesti seitsemän kuukauden pituista ajanjaksoa, eli 31.3.–31.10.2001 nautakarjan-,
lampaiden- ja/tai vuohienkasvatukseen. Se katsoi, että Schoutenin oli vastattava siitä riskistä, että alueita saattoi olla
veden peitossa kaukohavainnoinnin aikana, ja että näin ollen määritetty pinta-ala saattoi olla sen ilmoittamaa pienempi.
Schouten saattoi ministeriön hylkäävän päätöksen näin ollen 17.9.2003 päivätyllä kirjeellä College van Beroep voor het bedrijfslevenin
käsiteltäväksi. Schouten väittää pääasiassa, että kaukohavainnoinnin aikana olosuhteet olivat epätavalliset ja että yhtiön
ei pitänyt vastata tätä koskevasta riskistä. Lisäksi se väittää, että kolmen päivän kuluttua 11.5.2001 aiheutuneesta tulvasta
vettä ei enää ollut ja että naudat päästettiin alueelle kymmenen päivää myöhemmin.
Ministeriö puolestaan väittää, että asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o
3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että rehualaksi ilmoitettuja palstoja on voitava käyttää
eläinten ruokintaan yhtäjaksoisesti vähintään seitsemän kuukauden ajan ja joka tapauksessa 31.3. ja 31.10. välisen ajanjakson.
Se väittää, että jos tuona aikana käy ilmi kaukohavainnoinnin avulla, että jokin palsta on kokonaan tai osittain veden peitossa,
veden peitossa oleva alue ei ole enää käytettävissä rehualana.
College van Beroep voor het bedrijfsleven katsoo, että se, miten ilmaisua ”on – – nautakarjan-, lampaiden- ja/tai vuohienkasvatuksen
käytössä” on täsmällisesti tulkittava, ei ole niin ilmeistä, ettei asiasta voisi kohtuullisesti olla epäilystä.
Näissä olosuhteissa College van Beroep voor het bedrijfsleven päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko asetuksen (EY) N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja (ETY) asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa
tulkittava siten, ettei rehualaksi ilmoitetun palstan voida katsoa olevan ’käytettävissä’, jos kyseinen palsta on asiassa
merkityksellisen ajanjakson jollakin hetkellä veden peitossa?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, ovatko nämä säännökset pakottavia, erityisesti kun otetaan huomioon niistä
aiheutuvat seuraukset?
3)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, mitä perusteita käyttäen määritetään se, voidaanko rehualaksi ilmoitetun
palstan, joka oli tilapäisesti veden peitossa, katsoa olevan asetuksen N:o (EU) 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa
ja asetuksen (ETY) N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuin tavoin ’käytettävissä’?”

Ennakkoratkaisukysymysten arviointi

Ensimmäinen ja kolmas kysymys
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ja kolmannella kysymyksellään, joita on syytä tutkia yhdessä, voidaanko,
ja jos näin on niin millä edellytyksillä, rehualaksi ilmoitetun palstan, joka oli asiassa merkityksellisenä ajanjaksona tilapäisesti
veden peitossa, katsoa olevan asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan
1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”käytettävissä”.
Aluksi on todettava, että näissä asetuksissa ei täsmennetä, mitä on katsottava tarkoitettavan rehualalla, joka on ”käytettävissä”.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi
sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (ks. erityisesti
asia C-294/01, Granarolo, tuomio 13.11.2003,  Kok. 2003, s. I-13429, 34 kohta ja asia C-306/05, SGAE, tuomio 7.12.2006, 34
kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa luetellaan pinta-alat, jotka eivät ole sellaista rehualaa, jolla
tarkoitetaan tilan alaa, joka on koko kalenterivuoden nautakarjan-, lampaiden- ja/tai vuohienkasvatuksen käytössä. Tässä luettelossa
mainitaan nimenomaisesti, että tilan rehualaan ei lasketa mukaan rakennuksia, metsiä, lammikoita, teitä eikä yhteisön tukijärjestelmään
kuuluvaan muuhun tuotantoon käytettäviä viljelyaloja, lukuun ottamatta tiettyjä monivuotisia laitumia, joille on myönnetty
pinta-alatukea.
Tästä seuraa, että pinta-alan voidaan katsoa olevan kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla rehualaa, joka on ”käytössä”,
jos se on yksinomaan tarkoitettu eläinten ruokintaan.
Tätä tulkintaa tukevat asetuksen N:o 1254/1999 tavoitteet. Kuten sen 13 perustelukappaleesta käy ilmi, yksi tämän asetuksen
tavoitteista on hillitä naudanlihatuotannon voimaperäistämissuuntausta, jossa tuottajat pitävät tiloillaan jatkuvasti kasvavaa
määrää nautoja ilman, että tilan pinta-ala kasvaa ja näin ollen riittää näiden eläinten ruokintaan.
Tämän tavoitteen saavuttamiseksi asetuksen N:o 1254/1999 4 artiklassa asetetaan erityispalkkion myöntämisen edellytykseksi,
että on noudatettava saman asetuksen 12 artiklassa säädettyä eläintiheyttä, joka ilmaistaan tilalla pidettävien eläinten ja
kyseisellä tilalla niiden ruokintaan käytettävän rehualan välisenä suhteena, jolloin varmistetaan, että kyseinen pinta-ala
riittää takaamaan näiden eläinten ruokinta-tarpeet. Näin ollen tuottaja, joka haluaa saada erityispalkkion, ei voi osoittaa
kyseistä pinta-alaa muuhun käyttöön kuin kyseisten eläinten ruokintaan.
Tästä seuraa, toisin kuin Alankomaiden hallitus on väittänyt, että se, että jokin pinta-ala on ollut asiassa merkityksellisenä
ajanjaksona tilapäisesti veden peitossa, ei lähtökohtaisesti estä sitä, että se on yksinomaan osoitettu sillä pidettävien
eläinten ruokintaan, eikä näin ollen sitä, että se voidaan luokitella rehualaksi, joka on asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan
2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”käytössä”. Lisäksi tämän osalta on todettava, että viimeksi mainittuun säännökseen
sisältyvässä luettelossa ei mainita alueita, jotka ovat tai saattavat olla tilapäisesti veden peitossa, eli esimerkiksi penkereen
ulkopuolelle jääviä alueita, vaikka siinä sitä vastoin luetellaan alueet, jotka ovat pysyvästi veden peitossa, kuten esimerkiksi
lammikot.
Lisäksi asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa täsmennetään, että ”rehualan on oltava käytettävissä eläinten
kasvatukseen vähintään seitsemän kuukautta alkaen jäsenvaltion määrittämästä päivästä 1 päivän tammikuuta ja 31 päivän maaliskuuta
välisenä aikana”.
Tästä säännöksestä, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan – jossa vahvistetaan eläintiheys, jonka tavoitteena
on, kuten tämän tuomion 29 kohdassa todetaan, että palkkio myönnetään vain sellaisista eläimistä, joita pidetään tilalla,
jonka pinta-ala riittää niiden ruokkimiseen – kanssa, seuraa, että rehualan voidaan katsoa olevan ”käytettävissä”, jos sitä
on todella voitu käyttää kyseisellä tilalla pidettävien eläinten ruokintaan kalenterivuoden aikana vähintään seitsemän kuukautta
alkaen kansallisessa lainsäädännössä vahvistetusta päivästä 1.1. ja 31.3. välisenä aikana.
Tällaisen seitsemän kuukauden vähimmäisajan määrittäminen ei edellytä, toisin kuin Alankomaiden hallitus väittää, että eläimiä
on pidettävä rehualalla keskeytyksettä, jotta sen voitaisiin katsoa olevan ”käytettävissä”.
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 51 kohdassa, jos seitsemän kuukauden vähimmäisaikaa kalenterivuoden
kuluessa koskeva edellytys täyttyy, se, että kyseisen pinta-alan käyttö keskeytyy tilapäisesti lyhytaikaisen tulvimisen kaltaisen
syyn vuoksi, ei voi vaikuttaa siihen, että palsta on yksinomaan osoitettu siellä pidettävien eläinten ruokintaan. Samoin,
kuten Schouten on perustellusti väittänyt, se, että alueet ovat olleet viitekautena muutaman päivän ajan osittain veden peitossa,
ei välttämättä vaikuta siihen, että ne on osoitettu rehualaksi.
Lisäksi on todettava, että pääasian kohteena olevien säännösten sanamuodossa ei mainita mitään siitä, että rehualalla olisi
pidettävä kyseisenä ajanjaksona keskeytyksettä eläimiä. Juuri tulvimisten, jään tai lumen kaltaisten sellaisten ilmastollisten
sattumanvaraisuuksien esiintyminen, jotka estävät tilapäisesti alueille pääsyn, ovat saaneet aikaan, että yhteisön lainsäätäjä
ei ole edellyttänyt, että eläimiä olisi pidettävä alueilla keskeytyksettä.
Esillä olevassa asiassa on kiistatonta, että riidanalaiset alueet ovat olleet veden peitossa muutaman päivän ajan. Tällainen
tilapäinen tulviminen, joka on aiheuttanut sen, ettei kyseisiä alueita voitu käyttää, ei lähtökohtaisesti estä täyttämästä
asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa asetettua määräaikaa koskevaa edellytystä.
Tämän osalta on kansallisen tuomioistuimen asiana selvittää, onko siitä huolimatta, että pääasian kohteena olevat alueet eivät
ole olleet lyhyenä ajanjaksona käytössä, niitä voitu todella käyttää eläinten ruokintaan vähintään seitsemän kuukautta kalenterivuoden
aikana kansallisessa lainsäädännössä säädetystä päivämäärästä lukien 1.1. ja 31.3. välisenä aikana.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan
2 kohdan b alakohtaa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että rehualaksi ilmoitetun
palstan voidaan katsoa olevan ”käytettävissä”, jos se on yksinomaan tarkoitettu kyseisellä tilalla pidettyjen eläinten ruokintaan
koko kalenterivuoden ajan, ja toisaalta jos sitä on todella voitu käyttää niiden ruokintaan vähintään seitsemän kuukautta
tämän saman kalenterivuoden aikana kansallisessa lainsäädännössä säädetystä päivämäärästä lukien 1.1. ja 31.3. välisenä aikana,
vaikka näitä eläimiä ei olisi pidetty kyseisellä palstalla keskeytyksettä erityisesti väliaikaisen tulvimisen vuoksi.

Toinen kysymys
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17.5.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan
b alakohtaa ja tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista
yksityiskohtaisista säännöistä 23.12.1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on
tulkittava siten, että rehualaksi ilmoitetun palstan voidaan katsoa olevan ”käytettävissä”, jos se on yksinomaan tarkoitettu
kyseisellä tilalla pidettyjen eläinten ruokintaan koko kalenterivuoden ajan, ja toisaalta jos sitä on todella voitu käyttää
niiden ruokintaan vähintään seitsemän kuukautta tämän saman kalenterivuoden aikana kansallisessa lainsäädännössä vahvistetusta
päivästä lukien 1.1. ja 31.3. välisenä aikana, vaikka näitä eläimiä ei olisi pidetty kyseisellä palstalla keskeytyksettä erityisesti
väliaikaisen tulvimisen vuoksi.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.