CELEX: 62004CJ0142
Směrnice 92/51/EHS
Pracovníci
Uznávání diplomů
Ergoterapeut

1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká podmínek, za kterých se může určitých ustanovení směrnice Rady 92/51/EHS ze
dne 18. června 1992 o druhém obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy, kterou se doplňuje směrnice 89/48/EHS
(Úř. věst. L 209, s. 25; Zvl. vyd. 05/02, s. 47), dovolávat držitel diplomu, na který se směrnice vztahuje, pokud nedošlo
k provedení této směrnice, po uplynutí lhůty pro její provedení. Podpůrně se žádost týká výkladu článků 48 a 52 Smlouvy o ES
(nyní po změně články 39 ES a 43 ES).
2       Tato žádost, velmi podobná žádosti, která vedla k vydání rozsudku Peros (C‑141/04, Sb. rozh. s. I‑7163), který byl vyhlášen
ve stejný den jako tento rozsudek, byla předložena v rámci sporu probíhajícího mezi M. Aslanidou a Ypourgos Ygeias & Pronoias
(ministr zdravotnictví a sociální péče), týkajícího se zamítnutí tímto ministrem žádosti M. Aslanidou o povolení vykonávat
povolání ergoterapeutky v Řecku. Žalobkyně předložila žádost na základě svého oprávnění vykonávat toto povolání v Německu.

Právní rámec

Právní úprava Společenství
3       Směrnice 92/51 vytváří doplňující obecný systém pro uznávání odborného vzdělávání, který pokrývá úrovně vzdělání, na které
se nevztahoval původní obecný systém zavedený směrnicí Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání
vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl.
vyd. 05/01, s. 337), jehož použití je omezeno na vysokoškolské vzdělávání.
4       Podle pátého bodu odůvodnění směrnice 92/51 je tento doplňující systém založen na stejných zásadách a musí obdobně obsahovat
stejná pravidla jako původní obecný systém.
5       Podle článku 1 směrnice 92/51 doklad, který prokazuje, že jeho držitel úspěšně dokončil jeden z oborů vzdělávání a odborné
přípravy uvedených v příloze C této směrnice, představuje diplom, pokud:
–       byl vydán příslušným orgánem v členském státě,
–       jeho držitel má odbornou kvalifikaci požadovanou pro přístup k povolání v členském státě a
–       vzdělávání a odborná příprava potvrzené tímto dokladem byly získány převážně ve Společenství.
6       Jedním z oborů vzdělávání a odborné přípravy, uvedených v příloze C směrnice 92/51 ve znění, které se použije na skutečnosti
v původním řízení, a sice před změnou provedenou rozhodnutím Komise 2004/108/ES ze dne 28. ledna 2004 (Úř. věst. L 32, s. 15;
Zvl. vyd. 05/05, s. 7), je obor odborné přípravy ergoterapeut [„Beschäftigungs‑ und Arbeitstherapeut(in)“], uvedený ve třetí
odrážce týkající se Německa, pod bodem 1 s názvem „Oblast zdravotnická a péče o dítě“.
7       Článek 3 první pododstavec písm. a) směrnice 92/51 stanoví:
„Aniž je dotčena směrnice 89/48/EHS, pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon
podmíněn držením diplomu vymezeného touto směrnicí […], nesmějí příslušné orgány z důvodů neodpovídající kvalifikace odmítnout
povolit státnímu příslušníkovi členského státu přístup k uvedenému povolání nebo jeho výkon za stejných podmínek, jaké se
vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže:
a)      je žadatel držitelem diplomu vymezeného touto směrnicí […], požadovaného v jiném členském státě pro přístup k dotyčnému povolání
a pro jeho výkon na jeho území, a tento diplom byl vydán v některém členském státě […]“
8       Bez ohledu na článek 3 této směrnice její článek 4 umožňuje hostitelskému členskému státu, aby po žadateli za určitých v článku 4
stanovených podmínek požadoval prokázání odborné praxe určené délky, absolvoval adaptační období nepřesahující 3 roky nebo
složil zkoušku způsobilosti (dále jen „vyrovnávací opatření“). Tentýž článek upravuje některá pravidla a podmínky pro vyrovnávací
opatření, která mohou být požadována.
9       Článek 10 směrnice 92/51 uvádí výčet dokladů týkajících se bezúhonnosti nebo dobré pověsti nebo dokladů o neprodělání úpadku,
jakož i potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, které mohou být požadovány jako důkazy příslušným orgánem hostitelského členského
státu, a obsahuje některá ustanovení, pokud jde o místopřísežné nebo čestné prohlášení, která mohou být požadována po příslušnících
jiných členských států.
10     Podle čl. 13 odst. 1 směrnice 92/51 členské státy ve lhůtě stanovené v článku 17 této směrnice, a sice do 18. června 1994,
určí příslušné orgány pověřené přijímat žádosti a rozhodnutí podle této směrnice a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi
Evropských společenství.

Vnitrostátní právní úprava
11     V Řecku je povolání ergoterapeuta upraveno výnosem prezidenta č. 83/1989 s názvem „Profesní práva držitelů diplomů v oborech:
[…] c) Ergoterapie v technických vzdělávacích zařízeních (TEI)“ (FEK A’ 37).
12     Podle čl. 3 odst. 4 tohoto výnosu je k výkonu tohoto povolání třeba povolení ministerstva zdravotnictví, sociální péče a sociálního
pojištění (dále jen „ministerstvo zdravotnictví“).
13     Vyhláška ministra zdravotnictví a sociální péče A4b/251 ze dne 23. ledna 1990 (FEK B’ 94) vyžadovala, v okamžiku žádosti M. Aslanidou,
aby k žádosti o povolení výkonu povolání ergoterapeuta byla připojena kopie diplomu a „co se týče držitelů zahraničních diplomů,
rozhodnutí ministerstva školství a náboženských záležitostí o uznání rovnocennosti diplomu“.
14     Zákonem č. 1404/1983 ze dne 22./24. listopadu 1983 (FEK A’ 173), ve znění platném v rozhodné době z hlediska skutečností původního
řízení, byl pod záštitou ministerstva školství a náboženských záležitostí zřízen veřejný institut s názvem „Institut pro technické
vzdělávání“ (dále jen „ITV“), jako poradce ministerstva v pedagogických a vědeckých otázkách týkajících se technického vzdělávání
vyššího stupně.
15     Podle článku 14 II odst. 2 zákona č. 1404/1983, který byl nahrazen čl. 71 odst. 5 zákona č. 1566/1985 ze dne 30. září 1985
(FEK A’ 167), je úkolem ITV zejména rozhodovat o rovnocennosti zahraničních vyšších škol či oddělení neuniverzitního charakteru,
jakož i o rovnocennosti dokladů o studiu, které vydávají, ve vztahu k řeckým technickým školám a dokladům, vydávaným těmito
řeckými školami.
16     Článek 2 výnosu prezidenta č. 567/1984 ze dne 3. srpna/17. prosince 1984 (FEK A’ 204) o provozu ITV ustanovil v rámci ITV
vědeckou radu a stanovil, že „uznání rovnocennosti dokladu o studiu nebo školy se provádí aktem vědecké rady, který je ve
formě shrnutí oznámen předsedou vědecké rady dotyčné osobě. Tato informace představuje důkaz o rovnocennosti dokladu o studiu“.
17     Poté, co nastaly skutečnosti, které vedly ke sporu v původním řízení, byl přijat výnos prezidenta č. 231/1998 ze dne 29. července
1998 (FEK A’ 178), který provádí směrnici do řeckého právního řádu.
18     Článek 14 tohoto výnosu uděluje výhradní pravomoc radě pověřené uznáváním rovnocennosti dokladů o vzdělávání a odborné přípravě
(Symvoulio Epangelmatikis Anagnorisis Titlon Ekpaidefsis kai Katartisis), státnímu orgánu
ad hoc
, za účelem přiznat držiteli diplomu, na který se vztahuje směrnice, právo vykonávat v Řecku odpovídající regulované povolání.
Tento orgán je jediným příslušným orgánem v dané oblasti a jeho stanovisko zavazuje příslušné ministerstvo k udělení povolení
výkonu povolání.

Spor v původním řízení a předběžné otázky
19     M. Aslanidou, řecká státní příslušnice, ukončila tříletý studijní program a složila Státní ergoterapeutickou zkoušku („Zeugnis
über die Staatliche Prüfung für Beschäftigungs‑ und Arbeitstherapeuten“) v akreditované ergoterapeutické škole ve Stuttgartu
(Německo), která jí umožnila přístup k povolání ergoterapeuta v Německu.
20     Jelikož si M. Aslanidou přála vykonávat toto povolání v Řecku, požádala dne 1. září 1997 ředitelství zdravotnictví okresu
Soluň o povolení na základě směrnice 89/48. Tato žádost byla předána ministerstvu zdravotnictví pro ověření podmínek požadovaných
radou pověřenou uznáváním odborných dokladů ergoterapeutů (Symvoulio Anagnorisis Epaggelmatikon Titlon Ergotherapeuton, dále
jen „SAETE“).
21     Tato rada přerušila řízení a položila ITV otázku, zda škola, ve které M. Aslanidou v Německu studovala, „odpovídá vzdělávacímu
zařízení vyššího stupně v Řecku“. Po odpovědi ITV, že diplom žalobkyně není rovnocenný dokladům o studiu udělovaným řeckými
technickými vzdělávacími zařízeními, SAETE usoudila, že doklady předložené M. Aslanidou neodpovídají dokladům, které požaduje
směrnice 89/48, a že tedy nemůže udělit žalobkyni povolení k výkonu povolání ergoterapeuta na základě směrnice 89/48. Žalobkyni
tudíž navrhla, aby podala novou žádost po provedení směrnice 92/51 do řeckého právního řádu.
22     Rozhodnutím č. 1 ze dne 12. května 1998 SAETE nakonec formálně zamítla žádost M. Aslanidou o povolení z důvodu, že doklad
o studiu, kterého se dovolává, není vysokoškolským diplomem, jelikož pro přijetí na dotčenou německou školu je požadováno
základní vzdělání v délce osmi až deseti let, a nikoliv dvanácti let, takže podmínky stanovené směrnicí 89/48 nebyly splněny.
23     M. Aslanidou podala proti tomuto rozhodnutí o zamítnutí dne 21. července 1998 odvolání u Symvoulio tis Epikrateias.
24     Ve sporu v původním řízení je podle předkládajícího soudu nepochybné, že i když M. Aslanidou požádala, aby jí bylo uděleno
povolení vykonávat povolání ergoterapeuta podle směrnice 89/48, byl příslušný orgán povinen z úřední povinnosti žádost a skutečnosti
uplatněné žalobkyní zkoumat s ohledem na příslušné právní pravidlo, a sice směrnici 92/51.
25     V tomto ohledu se Symvoulio tis Epikrateias táže, zda v období mezi uplynutím lhůty pro provedení směrnice 92/51 a jejím opožděným
provedením do vnitrostátního právního řádu, může osoba, která je držitelem diplomu vydaného v jiném členském státě, na který
se vztahuje tato směrnice, na základě relevantních ustanovení této směrnice požádat orgány hostitelského členského státu o povolení
přístupu k odpovídajícímu regulovanému povolání v hostitelském členském státě.
26     Ve sporu v původním řízení má většina členů Symvoulio tis Epikrateias za to, že hmotněprávní ustanovení článků 3, 4 a článku
10 směrnice 92/51 jsou bezpodmínečná a dostatečně přesná, pokud jde o podmínky, za kterých jsou orgány hostitelského členského
státu povinny povolit držiteli diplomu vydaného v jiném členském státě přístup k regulovanému povolání v hostitelském členském
státě, a že se jich držitel takového diplomu v důsledku toho po uplynutí lhůty pro provedení této směrnice může dovolávat.
27     Podle tohoto většinového názoru není skutečnost, že nebyl určen příslušný orgán podle čl. 13 odst. 1 směrnice 92/51, překážkou
pro uplatnění těchto ustanovení, pokud právní úprava členského státu platná před provedením této směrnice, svěřuje určenému
správnímu orgánu povinnost shledat, že podmínky přístupu k dotčenému povolání byly splněny, a případně udělit dotyčné osobě
povolení vykonávat toto povolání.
28     Nicméně podle menšinového stanoviska Symvoulio tis Epikrateias bylo zamítnutí žádosti odůvodněno jednak tím, že relevantní
ustanovení směrnice 92/51 nemohla být uplatněna jednotlivcem v okamžiku, kdy byla sporná žádost podána, a jednak tím, že nebyl
ještě podle čl. 13 odst. 1 této směrnice určen orgán příslušný pro posuzování žádostí.
29     Symvoulio tis Epikrateias se mimoto táže, zda v případě, že ustanovení směrnice 92/51 nemohla být uplatněna u ministerstva
zdravotnictví, mělo toto ministerstvo přesto povinnost zkoumat, na základě článků 48 a 52 Smlouvy, zda je doklad získaný žalobkyní
v Německu rovnocenný řeckým diplomům.
30     Za těchto podmínek se Symvoulio tis Epikrateias rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Jsou ustanovení článku 3, článku 4 odst. 1 písm. a) a b) a článku 4 odst. 2, jakož i článku 10 odst. 1 až 4 směrnice 92/51
[…] bezpodmínečná a natolik přesná, aby se jich v období mezi dnem, kdy uplynula lhůta pro provedení směrnice, a dnem opožděného
provedení do vnitrostátního právního řádu (hostitelského členského státu), mohl dovolávat jednotlivec – na základě diplomu,
na který se vztahují výše uvedená ustanovení, vydaného v jiném členském státě – před příslušným správním orgánem podle vnitrostátní
právní úpravy, za účelem obdržet od tohoto orgánu povolení k přístupu k regulovanému povolání a k výkonu tohoto povolání v hostitelském
členském státě?
2)      Za předpokladu, že se jednotlivec mezi dnem uplynutí lhůty pro provedení a dnem opožděného provedení do vnitrostátního právního
řádu nemůže dovolávat ustanovení směrnice 92/51 […] před správním orgánem hostitelského členského státu, který podle vnitrostátní
právní úpravy uděluje povolení k výkonu povolání držitelům diplomů vnitrostátních technických vzdělávacích zařízení (TEI)
nebo držitelům zahraničních diplomů uznaných jako rovnocenné v rámci obecného postupu schválení popsaného v odůvodnění, může
výše uvedený správní orgán – s ohledem na články [48 a 52 Smlouvy] […] – požadovat pro povolení přístupu k dotčenému povolání
a výkonu tohoto povolání, o které bylo držitelem diplomu vydaného v jiném členském státě požádáno v průběhu výše uvedeného
období, předchozí uznání rovnocennosti tohoto diplomu podle výše uvedeného obecného postupu, nebo měl tento orgán před přijetím
rozhodnutí sám přistoupit ke srovnání kvalifikace osvědčené dotčeným diplomem na straně jedné, se znalostmi a kvalifikací
požadovanými podle vnitrostátní právní úpravy na straně druhé?“

K předběžným otázkám
31     Článek 3 první pododstavec písm. a) směrnice 92/51 stanoví, že příslušný orgán hostitelského členského státu nemůže z důvodů
neodpovídající kvalifikace odmítnout povolit státnímu příslušníkovi členského státu přístup k regulovanému povolání nebo jeho
výkon za stejných podmínek, jaké se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže je žadatel držitelem diplomu vymezeného
touto směrnicí, požadovaného v jiném členském státě pro přístup ke stejnému povolání a pro jeho výkon na jeho území a tento
diplom byl vydán v některém členském státě.
32     M. Aslanidou je držitelkou diplomu ve smyslu článku 1 směrnice 92/51 ve spojení s bodem 1 její přílohy C. Na situaci žalobkyně
se tedy vztahuje čl. 3 první pododstavec písm. a) této směrnice. Není v důsledku toho namístě, aby se Soudní dvůr vyjádřil
k výkladu článku 3 prvního pododstavce písm. b) téže směrnice, který se použije, pouze pokud dotčené povolání není v členském
státě původu regulováno.
33     Pokud jde o čl. 3 první pododstavec písm. a) směrnice 89/48, jehož znění je v podstatě totožné se zněním čl. 3 prvního pododstavce
písm. a) směrnice 92/51, Soudní dvůr již rozhodl, že představuje ustanovení, jehož obsah je bezpodmínečný a dostatečně přesný,
aby se jej jednotlivci mohli dovolávat před vnitrostátním soudem vůči státu, pokud tento stát neprovedl ve lhůtě směrnici
do vnitrostátního práva (rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Beuttenmüller, C‑102/02, Recueil, s. I‑5405, bod 55). Stejný závěr
se použije na článek 3 první pododstavec písm. a) směrnice 92/51, vzhledem k tomu, že podle znění pátého bodu odůvodnění této
směrnice je doplňkový systém, který vytváří, výslovně založen na stejných zásadách a musí obdobně obsahovat stejná pravidla
jako původní obecný systém zřízený směrnicí 89/48.
34     Co se týče možnosti podřídit přístup k regulovanému povolání podmínce, že žadatel nejprve vyhoví vyrovnávacím opatřením stanoveným
v článku 4 směrnice 92/51, Soudní dvůr v kontextu směrnice 89/48 v zásadě rozhodl, že pokud tak stanoví vnitrostátní právní
úprava platná v době posuzování dotyčné žádosti, má příslušný orgán právo požadovat, aby dotyčná osoba vyhověla vyrovnávacím
opatřením upraveným v čl. 4 odst. 1, pokud jsou splněny podmínky, které jsou v něm za tímto účelem stanoveny (viz v tomto
smyslu rozsudek ze dne 9. září 2003, Burbaud, C‑285/01, Recueil, s. I‑8219, bod 55).
35     Oproti tomu, pokud platná vnitrostátní právní úprava uložení takových vyrovnávacích opatření nestanoví, vyplývá z judikatury,
že členský stát, který nesplnil jemu uloženou povinnost provést do svého vnitrostátního právního řádu ustanovení směrnice,
nemůže vůči občanům Společenství použít omezení, která z těchto ustanovení vyplývají, ani od nich nemůže požadovat plnění
povinností touto směrnicí stanovených (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 19. listopadu 1991, Francovich a další, C‑6/90 a C‑9/90,
Recueil, s. I‑5357, bod 21, a výše uvedený rozsudek Beuttenmüller, bod 63).
36     Přísluší případně vnitrostátnímu soudu, aby určil, nakolik vnitrostátní právní úprava platná v době posuzování dotyčné žádosti
umožňovala uložení takových vyrovnávacích opatření, stanovených v čl. 4 odst. 1 příslušné směrnice. V tomto ohledu je třeba
připomenout, že podle ustálené judikatury, pokud se na situaci vztahuje nějaká směrnice, je vnitrostátní soud při použití
vnitrostátního práva povinen vzít v úvahu veškerá pravidla vnitrostátního práva a provést jejich výklad v co možná největším
rozsahu ve světle znění, jakož i účelu této směrnice, aby tak bylo dosaženo řešení, které je v souladu s cílem jí sledovaným
(viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 5. října 2004, Pfeiffer a další, C‑397/01 až C‑403/01, Zvl. vyd. s. I‑8835, bod 119).
37     V každém případě Soudní dvůr již rozhodl, že pokud lze použít jednu ze směrnic 89/48 a 92/51, je orgán členského státu povinen
dodržovat pravidla stanovená dotyčnou směrnicí a nemůže již požadovat schválení dokladů zúčastněné osoby příslušnými vnitrostátními
orgány (rozsudek ze dne 8. července 1999, Fernández de Bobadilla, C‑234/97, Recueil, s. I‑4773, bod 27).
38     Článek 10 směrnice 92/51 pouze uvádí výčet dokladů týkajících se bezúhonnosti nebo dobré pověsti nebo dokladů o neprodělání
úpadku, jakož i potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, které mohou být požadovány jako důkazy příslušným orgánem, a obsahuje
některá ustanovení pokud jde o místopřísežné nebo čestné prohlášení, která mohou být požadována po příslušnících jiných členských
států. Vzhledem k tomu, že ve věci v původním řízení nepožadoval příslušný orgán hostitelského členského státu žádný z těchto
důkazů nebo prohlášení, není Soudní dvůr povinen se vyjádřit k výkladu tohoto ustanovení, které v žádném případě nemůže ovlivnit
možnost dovolávat se článku 3 prvního pododstavce písm. a) této směrnice.
39     Ani povinnost členských států na základě čl. 13 odst. 1 směrnice 92/51 určit příslušné orgány pověřené přijímat žádosti a rozhodnutí
podle této směrnice není překážkou možnosti dovolávat se čl. 3 prvního pododstavce písm. a) téže směrnice. Ze znění článku 13
odst. 1 ve světle ostatních odstavců téhož článku totiž vyplývá, že cílem tohoto ustanovení je usnadnit použití systému uznávání
diplomů zavedeného směrnicí 92/51 zprůhledněním rozhodovacího procesu v rámci členského státu. Určení podle tohoto čl. 13
odst. 1 oproti tomu není nezbytné pro identifikaci příslušných orgánů podle uvedeného článku 3, jimiž jsou orgány, které kontrolují
přístup k regulovaným povoláním.
40     Z judikatury vyplývá, že se členský stát nemůže dovolávat vůči jednotlivci toho, že nepřijal ustanovení, jejichž účelem je
usnadnit použití systému zavedeného dotčenou směrnicí (viz v tomto smyslu zejména rozsudky ze dne 10. září 2002, Kügler, C‑141/00,
Recueil, s. I‑6833, bod 52, a ze dne 6. listopadu 2003, Dornier, C‑45/01, Recueil, s. I‑12911, bod 79). Neurčení příslušného
orgánu podle čl. 13 odst. 1 směrnice 92/51 není tedy překážkou tomu, aby bylo možno dovolávat se čl. 3 prvního pododstavce
písm. a) této směrnice vůči orgánu, který je
de facto
příslušný pro regulaci přístupu k určitému povolání podle použitelné vnitrostátní právní úpravy.
41     V původním řízení se jeví, že ministerstvo zdravotnictví, pod jehož záštitou působila SAETE, je příslušným orgánem ve smyslu
článku 3 prvního pododstavce písm. a) směrnice 92/51, vzhledem k tomu, že pro výkon povolání ergoterapeuta je na základě vnitrostátní
právní úpravy požadováno povolení udělované tímto ministerstvem. Z toho vyplývá, že ministerstvo zdravotnictví nemůže odmítnout
osobě v postavení M. Aslanidou přístup k povolání ergoterapeuta na základě nedostatečné kvalifikace, pouze s výhradou případného
uplatnění vyrovnávacích opatření ve smyslu čl. 4 odst. 1 této směrnice, pokud jsou taková vyrovnávací opatření stanovena vnitrostátní
právní úpravou.
42     Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že v případě, že neexistují prováděcí opatření přijatá ve lhůtě stanovené v článku 17
směrnice 92/51, může se státní příslušník členského státu dovolávat čl. 3 prvního pododstavce písm. a) této směrnice za tím
účelem, aby v hostitelském členském státě získal povolení k výkonu takového regulovaného povolání, jako je ergoterapeut. Tuto
možnost nelze podřídit schválení dokladů dotčené osoby příslušnými vnitrostátními orgány. Vyrovnávací opatření upravená v čl. 4
odst. 1 směrnice 92/51 mohou být dotyčné osobě uložena, pouze pokud jsou stanovena vnitrostátní právní úpravou platnou v době
posuzování dotčené žádosti.
43     Vzhledem k odpovědi na první otázku není namístě odpovídat na druhou otázku.

K nákladům řízení
44     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
V případě, že neexistují prováděcí opatření přijatá ve lhůtě stanovené v článku 17 směrnice Rady 92/51/EHS ze dne 18. června
1992 o druhém obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy, kterou se doplňuje směrnice 89/48/EHS, může se
státní příslušník členského státu dovolávat článku 3 prvního pododstavce písm. a) této směrnice za tím účelem, aby v hostitelském
členském státě získal povolení k výkonu takového regulovaného povolání, jako je ergoterapeut.
Tuto možnost nelze podřídit schválení dokladů dotyčné osoby příslušnými vnitrostátními orgány.
Vyrovnávací opatření upravená v čl. 4 odst. 1 směrnice 92/51 mohou být dotyčné osobě uložena, pouze pokud jsou stanovena vnitrostátní
právní úpravou platnou v době posuzování dotčené žádosti.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: řečtina.