CELEX: 62008CJ0365
Cukurs
Regula (EK) Nr. 318/2006
16. pants
Ražošanas nodevas apmēra aprēķināšana
Kvotu cukura daudzuma, kas ir izņemts no tirgus, iekļaušana nodevas aprēķina bāzē
Samērīguma princips un nediskriminācijas princips

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes 2006. gada 20. februāra Regulas (EK) Nr. 318/2006 par cukura tirgu kopīgu
organizāciju (OV L 58, 1. lpp.) 16. panta interpretāciju un spēkā esamību.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar
Agrana Zucker GmbH
(turpmāk tekstā – “
Agrana Zucker
”) prasību pret
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
(federālais lauksaimniecības, mežsaimniecības, vides un ūdenssaimniecības ministrs) 2008. gada 25. marta lēmumu par ražošanas
nodevas par 2007./2008. saimniecisko gadu apmēru.

Atbilstošās tiesību normas

Regula Nr. 318/2006
Ar Regulu Nr. 318/2006, ko Eiropas Savienības Padome ir pieņēmusi 2006. gadā notikušās cukura tirgu kopīgās organizācijas
reformas ietvaros, ir iedibināta jauna sistēma un jauni kvotu samazinājumi. Turklāt ar to ir ieviesta jauna nodeva – “ražošanas
nodeva” – un no jauna paredzēti tādi Eiropas Komisijas pārvaldīti tirgus instrumenti kā izņemšana no tirgus.
Regulas Nr. 318/2006 preambulas deviņpadsmitajā apsvērumā par ražošanas nodevu ir noteikts šādi:
“Lai palīdzētu segt izdevumus, kas rodas saistībā ar cukura tirgu kopīgo organizāciju, ir jāievieš ražošanas nodeva.”
Šīs regulas 16. pantā ar nosaukumu “Ražošanas nodeva” ir noteikts:
“1.      Sākot no 2007./2008. tirdzniecības gada cukura [..] ražošanas uzņēmumiem uzliek ražošanas nodevu par tiem piešķirto cukura
kvotu [..].
2.      Ražošanas nodeva ir EUR 12,00 par tonnu kvotas cukura [..].
3.      Ražošanas nodevu, ko maksā saskaņā ar 1. punktu, kopumā dalībvalsts piemēro uzņēmumiem, kuri atrodas tās teritorijā, atbilstīgi
konkrētā tirdzniecības gada kvotai, kas piešķirta attiecīgajam uzņēmumam.
Uzņēmumi veic maksājumus vēlākais līdz attiecīgā tirdzniecības gada februāra beigām.
4.      Kopienas cukura [..] ražošanas uzņēmumi var pieprasīt, lai cukurbiešu vai cukurniedru audzētāji vai cigoriņu piegādātāji sedz
līdz 50 % no attiecīgās ražošanas nodevas.”
“Kvotas cukurs” ir definēts Regulas Nr. 318/2006 2. panta 5. punktā kā jebkurš daudzums saražotā cukura, kas ietilpst attiecīgā
uzņēmuma kvotā konkrētam tirdzniecības gadam.
Regulas Nr. 318/2006 1. panta 2. punktā ir precizēts, ka tirdzniecības gads sākas 1. oktobrī un beidzas nākamā gada 30. septembrī.
Šīs regulas preambulas divdesmit otrajā apsvērumā par izņemšanu no tirgus ir noteikts:
“Būtu jāievieš jauni tirgus instrumenti, ko pārvalda Komisija. [..] Lai saglabātu cukura tirgu strukturālo līdzsvaru cenu
līmenī, kas maz atšķiras no salīdzināmās cenas, ir jābūt iespējamam Komisijai pieņemt lēmumu par cukura izņemšanu no tirgus
uz tik ilgu laiku, kamēr tirgus atkal ir līdzsvarā.”
Šīs regulas 19. pants ar nosaukumu “Cukura izņemšana” ir izteikts šādi:
“1.      Lai tirgū saglabātu strukturālo līdzsvaru tādā cenas līmenī, kas daudz neatšķiras no salīdzināmās cenas, ņemot vērā Kopienas
pienākumus, kuras izriet no nolīgumiem, kas noslēgti saskaņā ar [EK] līguma 300. pantu, līdz nākamā tirdzniecības gada sākumam
no tirgus var izņemt visām dalībvalstīm vienādu kvotas cukura [..] procentuālo daļu.
[..]
2.      Izņemamo procentuālo daļu, kas minēta 1. punktā, nosaka vēlākais līdz attiecīgā tirdzniecības gada 31. oktobrim, pamatojoties
uz minētajam tirdzniecības gadam prognozētajām tirgus tendencēm.
3.      Ikviens uzņēmums, kam ir piešķirta kvota, izņemšanas periodā uz sava rēķina glabā cukura daudzumus, kas atbilst 1. punktā
minētajai procentuālajai daļai, kuru piemēro šā uzņēmuma kvotu produkcijai konkrētajā tirdzniecības gadā.
Tirdzniecības gadā izņemtos cukura daudzumus uzskata par pirmajiem kvotā ietilpstošajiem daudzumiem, kas saražoti nākamajā
tirdzniecības gadā. Tomēr, ņemot vērā prognozētās cukura tirgus tendences, saskaņā ar 39. panta 2. punktā minēto procedūru
var nolemt, ka kārtējā un/vai nākamajā tirdzniecības gadā visu izņemto cukuru [..] vai daļu no tā uzskata par:
–        pārpalikuma cukuru [..], kas ir pieejams kā rūpnieciskais cukurs [..],
vai
–        papildkvotas produkciju, kuras daļu var rezervēt eksportam, ievērojot saistības, kas izriet no atbilstīgi Līguma 300. pantam
noslēgtajiem nolīgumiem.
[..]”

Regula (EK) Nr. 290/2007
Komisijas 2007. gada 16. marta Regulas (EK) Nr. 290/2007, ar ko 2007./2008. tirdzniecības gadam nosaka Padomes Regulas (EK)
Nr. 318/2006 19. pantā minēto procentuālo daļu (OV L 78, 20. lpp.), preambulas astotais apsvērums ir izteikts šādi:
“Šajā pašā kontekstā būtu jāņem vērā tas, ka ar šo profilaktisko pasākumu saistītie ierobežojumi var radīt nopietnas ekonomiskas
sekas uzņēmumiem tajās dalībvalstīs, kuras saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 320/2006 noteikto restrukturizācijas shēmu bija veltījušas
īpašas pūles. Šādas sekas būtu pretējas restrukturizācijas shēmas un tirgus kopīgās organizācijas mērķim cukura nozarē – nodrošināt
šīs nozares uzticamību un konkurētspēju. Tādēļ ir jāparedz dalībvalstīm atbrīvojums no procentuālās daļas profilaktiskās izņemšanas
proporcionāli tai valsts kvotas procentuālajai daļai, kas atbrīvota saskaņā ar iepriekš minēto restrukturizācijas shēmu.”
Regulas Nr. 290/2007 1. pantā ir noteikts:
“1.      Regulas (EK) Nr. 318/2006 19. panta 1. punktā paredzētā procentuālā daļa 2007./2008. tirdzniecības gadam ir 13,5 %.
2.      Atkāpjoties no šā panta 1. punkta:
a)      procentuālo daļu, kas paredzēta minētajā punktā, nepiemēro uzņēmumiem, kuru produkcija 2007./2008. tirdzniecības gadā ir zemāka
par 86,5 % no šo uzņēmumu kvotas;
b)      uzņēmumiem, kuri 2007./2008. tirdzniecības gadā saražo 86,5 % no to kvotas vai vairāk, virs 86,5 % saražotos daudzumus izņem;
c)      panta 1. punktā paredzēto procentuālo daļu nepiemēro attiecībā uz tajās dalībvalstīs saražotajiem daudzumiem, kuru nacionālā
[valsts] cukura ražošanas kvota tika atbrīvota vismaz par 50 %, sākot no 2006. gada 1. jūlija, pēc tam, kad atteicās no kvotām
saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 320/2006 3. pantu.
Dalībvalstīm, kuru nacionālā [valsts] kvota, sākot no 2006. gada 1. jūlija, tika atbrīvota vismaz par 50 % pēc atteikšanās
no kvotām saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 320/2006 3. pantu, 1. punktā paredzēto izņemamo procentuālo daļu samazina proporcionāli
atbrīvotajām kvotām.
Procentuālā daļa, ko piemēro saskaņā ar šo punktu, ir noteikta pielikumā.
[..]
4.      Daudzumus, kurus izņem saskaņā ar 2. punkta b) apakšpunktu un 3. punktu, uzskata par 2007./2008. tirdzniecības gada pārpalikuma
cukuru [..], ko var pārvērst rūpnieciskajā cukurā [..].
[..]”

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
2006. gadā kompetentā administratīvā iestāde piešķīra
Agrana Zucker
kvotu cukura ražošanai no 2006./2007. līdz 2014./2015. tirdzniecības gadam 405 812,4 tonnu apmērā. Šī pati iestāde, piemērojot
Regulas Nr. 290/2007 1. panta 1. punktu un 2. punkta b) apakšpunktu, noteica
Agrana Zucker
ražošanas maksimālo apjomu 86,5 % no tās kvotas apmērā, t.i., 351 027,73 tonnas, 2007./2008. tirdzniecības gadam, paredzot
tādējādi šai sabiedrībai izņemšanu no tirgus 13,5 % no tās kvotas, t.i., 54 784,67 tonnu, apmērā.
Ar 2008. gada 28. janvāra lēmumu
Agrarmarkt Austria
(tirgu regulējoša iestāde) noteica ražošanas nodevu, kas
Agrana Zucker
jāmaksā par 2007./2008. tirdzniecības gadu, EUR 4 869 748,80 apmērā un aicināja to samaksāt šo summu.
Iebilstot pret to, ka ražošanas nodeva tika aprēķināta, pamatojoties uz tai piešķirto kvotu un tādējādi iekļaujot šajā bāzē
54 784,67 tonnas cukura, kas izņemts no tirgus un ko tā nevarēja pārdot kā kvotas ietvaros saražotu cukuru,
Agrana Zucker
iesniedza
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
sūdzību par
Agrarmarkt Austria
lēmumu. Ar 2008. gada 25. marta lēmumu, kas ir apstrīdēts iesniedzējtiesā, tā noraidīja šo sūdzību.
No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka
Agrana Zucker
pamata lietā ir apgalvojusi, ka ar to, ka ražošanas nodevas aprēķinā ir ņemts vērā cukura daudzums, kurš ir izņemts no tirgus,
tiek pārkāpti samērīguma un nediskriminācijas principi, kas ir nostiprināti EKL 34. panta 2. punktā. No šāda pārkāpuma, pēc
tās uzskata, būtu bijis iespējams izvairīties, ja Regulas Nr. 318/2006 16. pants būtu interpretēts saskaņā ar primārajām tiesībām.
Iesniedzējtiesa būtībā norāda, ka, ievērojot lietas dalībnieku viedokļus par tiesībām, 2008. gada 8. maija spriedumu apvienotajās
lietās C‑5/06 un no C‑23/06 līdz C‑36/06
Zuckerfabrik Jülich
u.c. (Krājums, I‑3231. lpp.) un prasītājas pamata lietā izteiktos iebildumus par Regulas Nr. 318/2006 16. panta spēkā esamību,
problēma, kas radusies saistībā ar Savienības tiesībām, nevar tikt viegli atrisināma un tai nav rodams risinājums Tiesas judikatūrā.
Šādos apstākļos
Verwaltungsgerichtshof
[Augstākā administratīvā tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [..] Regulas Nr. 318/2006 [..] 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka arī cukura kvotai, kuru saskaņā ar [..] Regulas
Nr. 290/2007 [..] 1. pantu preventīvās izņemšanas no tirgus rezultātā nevar izmantot, ir jābūt daļai no ražošanas nodevas
aprēķina bāzes?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
vai [..] Regulas Nr. 318/2006 [..] 16. pants ir saderīgs ar primārajām tiesībām, it īpaši ar samērīguma principu un no EKL
34. panta izrietošo diskriminācijas aizliegumu?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 318/2006 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kvotu
cukuram, kas ir izņemts no tirgus, piemērojot šīs regulas 19. pantu un Regulas Nr. 290/2007 1. pantu, ir jābūt daļai no ražošanas
nodevas aprēķina bāzes.
Prasītāja pamata lietā, kā arī Spānijas un Lietuvas valdības uzskata, ka ražošanas nodeva esot piemērojama tam kvotas cukura
daudzumam, kas ir faktiski saražots un kā tāds var tikt pārdots, nevis pašai kvotai. No tā izrietot, ka no apgrozības izņemtais
cukura apjoms neesot jāņem vērā, lai noteiktu minētās nodevas aprēķina bāzi.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 318/2006 16. panta 1. punktā ir paredzēts, ka, sākot no 2007./2008. tirdzniecības
gada, ražošanas uzņēmumiem uzliek ražošanas nodevu par tiem piešķirto cukura kvotu. Tātad šajā tiesību normā ir skaidri norādīts,
ka minētā kvota ir ražošanas nodevas aprēķina bāze. No tā izriet, ka nodevas, kas ir jāmaksā cukura ražošanas uzņēmumam, aprēķina
bāze ir cukura kvota, kas tam ir piešķirta attiecīgajā tirdzniecības gadā.
Protams, jēdziens “ražošanas nodeva”, kas lietots Regulas Nr. 318/2006 preambulas deviņpadsmitajā apsvērumā, kā arī šīs regulas
nosaukumā un 16. panta normās, var radīt sajukumu attiecībā uz šīs nodevas aprēķina bāzes definīciju, jo šķiet, ka tajā nav
norādīta nodeva, kas piemērojama kvotai, bet gan faktiski saražotajiem produktiem. Turklāt tas izriet arī no minētās regulas
16. panta 2. punkta teksta, kurā “ražošanas nodeva ir [EUR 12] par tonnu kvotas cukura”, bet “kvotas cukurs” ir definēts minētās
regulas 2. panta 5. punktā kā jebkurš daudzums saražotā cukura, kas ietilpst attiecīgā uzņēmuma kvotā konkrētam tirdzniecības
gadam.
Tomēr, kā ģenerāladvokāte ir norādījusi secinājumu 46.–51. punktā, no Regulas Nr. 318/2006 16. panta satura un sistēmas izriet,
ka Savienības likumdevējs ir gribējis cukura tirgus kopīgās organizācijas reformas ietvaros ieviest jaunu nodevu, kuras bāze
nav faktiski saražotā cukura daudzums, bet gan piešķirtā cukura kvota. Šī panta 1. punktā ir noteikts princips par nodevas
uzlikšanu cukura kvotai, kas piešķirta cukura ražošanas uzņēmumiem, bet minētā panta 2. punkta vienīgais mērķis ir noteikt
šīs nodevas apmēru.
Šo analīzi apstiprina Regulas Nr. 318/2006 16. panta 3. punkts, kurā ir precizēti konkrētie ražošanas nodevas iekasēšanas
noteikumi. Pirmkārt, tā pirmajā daļā ir noteikts, ka “ražošanas nodevu, ko maksā saskaņā ar 1. punktu, kopumā dalībvalsts
piemēro uzņēmumiem, kuri atrodas tās teritorijā, atbilstīgi konkrētā tirdzniecības gada kvotai, kas piešķirta attiecīgajam
uzņēmumam”. Otrkārt, 16. panta 3. punkta otrajā daļā ir prasīts, lai uzņēmumi veiktu maksājumus vēlākais līdz attiecīgā tirdzniecības
gada februāra beigām. Šajā datumā nav zināms apjoms, kāds tiks saražots šajā tirdzniecības gadā, jo saskaņā ar minētās regulas
1. panta 2. punktu tirdzniecības gads sākas 1. oktobrī un beidzas nākamā gada 30. septembrī.
Turklāt ne no Regulas Nr. 318/2006, ne arī no citiem elementiem neizriet, ka Savienības likumdevējs būtu vēlējies atskaitīt
no ražošanas nodevas aprēķina bāzes kvotas cukuru, kas izņemts no tirgus saskaņā ar šīs regulas 19. pantu. Īpaši apgalvojumam,
ka šī nodeva ir piemērojama tikai tam cukura daudzumam, kas atbilst starpībai starp piešķirto cukura kvotu un kvotas cukura
daudzumu, kas izņemts no tirgus, nekāds pamatojums nav rodams minētās regulas 16. pantā, kas ir analizēts šī sprieduma 20.–23. punktā.
Līdz ar to uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 318/2006 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kvotas cukura daudzums,
kas ir izņemts no tirgus, piemērojot šīs regulas 19. pantu un Regulas Nr. 290/2007 1. pantu, ir ražošanas nodevas aprēķina
bāzes daļa.

Par otro jautājumu
Otrais jautājums attiecas uz Regulas Nr. 318/2006 16. panta spēkā esamību. Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša,
iesniedzējtiesa īpaši jautā par šīs tiesību normas spēkā esamību, ievērojot samērīguma un nediskriminācijas principus.
Par Regulas Nr. 318/2006 16. panta spēka esamību, ievērojot samērīguma principu
Prasītāja pamata lietā būtībā apgalvo, ka kvotas cukura, kas izņemts no tirgus, iekļaušana ražošanas nodevas aprēķina bāzē
esot pretēja samērīguma principam, jo tā rezultātā nodeva tiekot maksāta par cukura daudzumu, kas nav saražots, un kas tātad
nepastāv, vai arī nodeva tiekot maksāta par faktiski saražotu cukuru, kas tiek uzskatīts par pārpalikuma cukuru un kas var
kļūt vai nu par rūpniecisko cukuru, kas tiek pārdots divas reizes lētāk nekā kvotu cukurs, vai arī kā kvotu cukurs var tikt
pārnests uz nākamo tirdzniecības gadu, kurā tam no jauna tiks uzlikta ražošanas nodeva. Tādējādi cukura ražošanas uzņēmumiem
uzliktā nasta neesot nepieciešama, lai sasniegtu Regulas Nr. 318/2006 preambulas deviņpadsmitajā apsvērumā definēto mērķi,
jo ienākumi no ražošanas nodevas pārsniedzot izdevumus, kas rodas saistībā ar cukura tirgu kopīgo organizāciju.
Šim viedoklim piekrīt Spānijas, Lietuvas un Polijas valdības, kas arī uzskata, ka ražošanas nodevas iekasēšana par kvotas
cukura daudzumu, kas ir izņemts no apgrozības, radot attiecīgajiem uzņēmumiem nesamērīgi lielu finansiālu nastu. Atsaucoties,
kā prasītāja pamata lietā, uz iepriekš minēto spriedumu lietā
Zuckerfabrik Jülich
u.c., Lietuvas valdība it īpaši uzsver, ka, neņemot vērā plašo rīcības brīvību, kāda iestādēm ir šajā jomā, ražotājiem nevarot
uzlikt lielākus nodokļus, nekā tas ir nepieciešams ar nodokli saistītā mērķa sasniegšanai. Polijas valdība, kas turklāt norāda,
ka no tirgus izņemtais cukurs neradot nekādus izdevumus, kas saistīti ar cukura tirgu kopīgo organizāciju, uzskata, ka iestādēm
šajā jomā, ņemot vērā attiecīgās tiesību normas tehnisko raksturu, neesot plašas rīcības brīvības.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka samērīguma princips, kas ir viens no vispārīgajiem Savienības tiesību principiem, prasa, lai Savienības
iestāžu tiesību akti nepārsniegtu to, kas ir atbilstošs un vajadzīgs, lai sasniegtu attiecīgajā tiesiskajā regulējumā noteiktos
mērķus, ņemot vērā, ka, ja ir iespēja izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais
un tā radītie traucējumi nedrīkst būt nesamērīgi ar sasniedzamajiem mērķiem (2009. gada 11. jūnija spriedums lietā C‑33/08
Agrana Zucker
, Krājums, I‑0000. lpp., 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
Runājot par šāda principa īstenošanas apstākļu kontroli tiesā, pastāvīgajā judikatūrā ir noteikts, ka Savienības likumdevējam
ir plaša rīcības brīvība lauksaimniecības politikas jomā un ka, ņemot vērā šo rīcības brīvību, tikai šajā jomā noteikta pasākuma
acīmredzama neatbilstība kompetentās iestādes izvirzītajam mērķim var ietekmēt šāda pasākuma likumīgumu (skat. iepriekš minēto
spriedumu lietā
Agrana
Zucker
, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi nav svarīgi zināt, vai likumdevēja pieņemtais pasākums ir bijis vienīgais vai labākais, kādu vien varēja pieņemt,
bet gan, vai šis pasākums nav bijis acīmredzami neatbilstošs (iepriekš minētais spriedums lietā
Agrana Zucker
, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā lietā no Regulas Nr. 318/2006 preambulas deviņpadsmitā apsvēruma izriet, ka ražošanas nodeva tika ieviesta, lai palīdzētu
segt izdevumus, kas rodas saistībā ar cukura tirgu kopīgu organizāciju.
Tā kā bāze ir uzņēmumiem piešķirtā kvota, šī nodeva ļauj sagādāt Eiropas Savienības budžetam pastāvīgus ienākumus, kas nav
atkarīgi no faktiski saražotajiem daudzumiem vai iespējamās izņemšanas no tirgus. Turklāt šāda šīs nodevas aprēķina bāzes
noteikšana ļauj gūt ienākumus tirdzniecības gada laikā, kā tas ir paredzēts Regulas Nr. 318/2006 16. panta 3. punktā.
Attiecībā uz izdevumiem, kas rodas saistībā ar cukura tirgu kopīgo organizāciju, kas norādīti minētās regulas deviņpadsmitajā
apsvērumā, nevar uzskatīt, ka runa ir tikai par kompensācijām cukura un izoglikozes eksportam, kompensācijām ķīmiskajā rūpniecībā
izmantojamā cukura ražošanai un izdevumiem, kas saistīti ar uzkrāšanas pasākumiem, kā to apgalvo prasītāja pamata lietā.
Kā ģenerāladvokāte norādījusi secinājumu 38.–40. un 81.–84. punktā, cukura tirgu kopīgās organizācijas reforma atspoguļo likumdevēja
gribu jaunās kopīgās lauksaimniecības politikas ietvaros pakāpeniski atteikties no cenu un ražošanas atbalsta politikas, ieviešot
ar ražošanu nesaistītu ienākumu no lauksaimniecības atbalstu. Atbalsta cukura tirgum samazināšanu daļēji kompensēja atbalsts
lauksaimniecības uzņēmumu ienākumiem tieša, par “[ar ražošanu] nesaistītu” dēvēta atbalsta veidā. Jauno pasākumu izmaksas,
kuru galveno daļu veido tieša, [ar ražošanu] nesaistīta palīdzība, galvenokārt bija jāsedz atbilstoši Padomes Priekšlikuma
regulai par cukura tirgu kopīgu organizāciju (COM(2005) 263, galīgā redakcija) 5. punktam, ietaupot, pateicoties būtiskam
eksporta kompensāciju samazinājumam un rafinēšanas atbalsta izbeigšanai, bet vienlaikus reforma paredzēja ievērot izdevumu
status quo
, kas bija paredzēts priekšlikumos kopīgās lauksaimniecības politikas jomā 2003. gada janvārī.
Šajā kontekstā Regulas Nr. 318/2006 preambulas deviņpadsmitajā apsvērumā minētais mērķis ir jāsaprot tādējādi, ka ražošanas
nodeva ir paredzēta, lai finansētu dažādus pasākumus cukura nozarē, tostarp tiešu, [ar ražošanu] nesaistītu atbalstu, kas
veido vislielāko izdevumu daļu.
Ir skaidrs, ka ienākumi no ražošanas nodevas katrā tirdzniecības gadā ir daudz mazāki par visiem šiem izdevumiem.
Tātad ir jākonstatē, ka ražošanas nodeva atšķiras no pasākuma, kas aplūkots lietā, kurā taisīts iepriekš minētais spriedums
apvienotajās lietās
Zuckerfabrik Jülich
u.c., kurā Tiesa nolēma, ka minētā sprieduma 57.–60. punktā analizētais maksājumu aprēķināšanas veids pārsniedz to, kas ir
nepieciešams, lai sasniegtu Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgu organizāciju
(OV L 178, 1. lpp.) mērķi, kas ir vērsts uz to, lai ražotāji pilnībā taisnīgā un efektīvā veidā segtu izmaksas, kas saistītas
ar Kopienu produkcijas pārpalikuma rašanos, atbilstoši pašfinansēšanas principam.
Attiecībā uz nodevas maksātāju uzņēmumu finansiālo nastu, kas rodas tādēļ, ka kvotas cukurs, kas izņemts no tirgus, ir ražošanas
nodevas aprēķina bāzes daļa, ir jānorāda, ka to daļēji kompensē labums, kādu uzņēmumi gūst no izņemšanas no tirgus, kuras
mērķis, kā tas izriet no Regulas Nr. 318/2006 19. panta 1. punkta, ir saglabāt tirgū strukturālo līdzsvaru tādā cenas līmenī,
kas daudz neatšķiras no salīdzināmās cenas, līdz brīdim, kad tiks atjaunots līdzsvars tirgū. Turklāt ir jānorāda, ka atbilstoši
šīs pašas regulas 16. panta 4. punktam šie uzņēmumi var pieprasīt, lai cukurbiešu vai cukurniedru audzētāji vai cigoriņu piegādātāji
segtu līdz 50 % no attiecīgās ražošanas nodevas.
No visa iepriekš minētā izriet, ka kvotu cukura daudzuma, kas ir izņemts no tirgus, iekļaušana ražošanas nodevas aprēķina
bāzē, nav acīmredzami nepiemērota, lai sasniegtu šīs regulas mērķi, un tādējādi to nevar uzskatīt par pretēju samērīguma principam.
Par Regulas Nr. 318/2006 16. panta spēkā esamību, ievērojot nediskriminācijas principu
Prasītāja pamata lietā un Lietuvas valdība uzskata, ka kvotu cukura, kas ir izņemts no tirgus, uzskatīšana par ražošanas nodevas
aprēķina bāzes daļu radot arī diskrimināciju pilsonības dēļ. Tā kā izņemšana no tirgus saskaņā ar Regulas Nr. 290/2007 1. panta
2. punktu notiekot, nevis piemērojot vienotas likmes, bet atkarībā no dažādiem koeficientiem dažādās dalībvalstīs, atsevišķiem
uzņēmumiem tiekot uzlikta nodeva, kas salīdzinājumā ar faktiski saražotā cukura daudzumu, esot daudz lielāka nekā citiem uzņēmumiem,
kas atrodas salīdzināmā situācijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai EKL 34. panta 2. punkta otrajā daļā paredzētais visu veidu
diskriminācijas aizliegums kopīgās lauksaimniecības politikas ietvaros ir konkrēta vispārējā vienādas attieksmes principa
izpausme, kas nosaka, ka vienādas situācijas nevar risināt dažādi un atšķirīgas situācijas nevar risināt vienādi, ja vien
šāda īpaša attieksme nav objektīvi pamatota (iepriekš minētais spriedums lietā
Agrana Zucker
, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā Regulas Nr. 290/2007 1. panta 1. punktā 2007./2008. tirdzniecības gadam no tirgus izņemamā kvotu cukura procentuālā
daļa, kas norādīta Regulas Nr. 318/2006 19. panta 1. punktā, visām dalībvalstīm ir noteikta vienāda 13,5 % apmērā. Atkāpjoties
no šīs normas, Regulas Nr. 290/2007 1. panta 2. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts, pirmkārt, ka šī procentuālā daļa nav piemērojama
attiecībā uz tajās dalībvalstīs saražotajiem daudzumiem, kuru valsts cukura kvota ir atbrīvota vismaz par 50 %, sākot no 2006. gada
1. jūlija, pēc atteikšanās no kvotām saskaņā ar Padomes 2006. gada 20. februāra Regulas (EK) Nr. 320/2006, ar ko nosaka pagaidu
shēmu cukura rūpniecības restrukturizācijai [Eiropas] Kopienā un groza Regulu (EK) Nr. 1290/2005 par kopīgās lauksaimniecības
politikas finansēšanu (OV L 58, 42. lpp.), 3. pantu, un, otrkārt, ka šī procentuālā daļa tiek samazināta proporcionāli dalībvalstu
atbrīvotajām kvotām, ja valsts kvota atbilstoši šai tiesību normai ir atbrīvota vismaz par 50 %, sākot no 2006. gada 1. jūlija.
No tā izriet, ka šajā tirdzniecības gadā uzņēmumiem noteiktās izņemšanas no tirgus apjoms ir atšķirīgs, īpaši atkarībā no
dalībvalsts, kurā tie veic uzņēmējdarbību. Tātad daļa no ražošanas nodevas, ko tie maksā atbilstoši to kvotas daļai, kas ir
šādi izņemta no tirgus, arī ir lielāka vai mazāka atkarībā no tā, kurā dalībvalstī tie veic uzņēmējdarbību.
Līdz ar to kvotu cukura, kas ir izņemts no tirgus, uzskatīšana par ražošanas nodevas aprēķina bāzes daļu šīs izņemšanas apjoma
noteikšanas veida dēļ var radīt nevienlīdzīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kuri atrodas iespējami salīdzināmā situācijā, bet
veic uzņēmējdarbību dažādās dalībvalstīs.
Tomēr šāda attieksme pret uzņēmumiem šķiet objektīvi pamatota. Kvotu sadali starp uzņēmumiem un to pārvaldi nodrošina dalībvalstis,
arī kvotu izņemšanu no tirgus organizē katra no tām, un tā atšķiras dalībvalstu starpā. Šādos apstākļos, kā tas ir izklāstīts
Regulas Nr. 290/2007 astotajā apsvērumā, Komisija uzskatīja, ka ir jāņem vērā, ka grūtībām, kas saistītas ar izņemšanu no
tirgus, var būt nopietnas ekonomiskas sekas to dalībvalstu uzņēmumiem, kuras ir ieguldījušas īpašas pūles, lai īstenotu ar
Regulu Nr. 320/2006 ieviesto restrukturizācijas sistēmu, un ka šādas sekas būtu pretrunā pašam šīs regulas mērķim un tirgu
kopīgai organizācijai, kas ir vērsta uz šīs nozares dzīvotspējas un konkurētspējas nodrošināšanu. Tādējādi pilnīgas vai daļējas
atbrīvošanas no visām dalībvalstīm vienotas izņemšanas no tirgus procentuālās daļas mērķis ir ņemt vērā to ieguldītos centienus,
lai galīgi atteiktos no kvotām (skat. pēc analoģijas iepriekš minēto spriedumu lietā
Agrana Zucker
, 51. punkts).
No tā izriet, ka kvotas cukura daudzuma, kas izņemts no tirgus, iekļaušanu ražošanas nodevas aprēķina bāzē nevar uzskatīt
par pretēju nediskriminācijas principam.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka, to izvērtējot, nav noskaidrots neviens apstāklis, kas
varētu ietekmēt Regulas Nr. 318/2006 16. panta spēkā esamību.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku
tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Padomes 2006. gada 20. februāra Regulas (EK) Nr. 318/2006 par cukura tirgu kopīgu organizāciju 16. pants ir jāinterpretē tādējādi,
ka kvotas cukura daudzums, kas ir izņemts no tirgus, piemērojot šīs regulas 19. pantu un Komisijas 2007. gada 16. marta Regulas (EK)
Nr. 290/2007, ar ko 2007./2008. tirdzniecības gadam nosaka Padomes Regulas (EK) Nr. 318/2006 19. pantā minēto procentuālo
daļu, 1. pantu, ir ražošanas nodevas aprēķina bāzes daļa;
2)
izvērtējot otro prejudiciālo jautājumu, nav noskaidrots neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 318/2006 16. panta
spēkā esamību.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.