CELEX: 62005CJ0433
Direktyvos 94/25/EB ir 2003/44/EB
Teisės aktų derinimas
Pramoginiai laivai
Draudimas naudoti asmeninius laivus ne bendro naudojimo laivybos keliuose
EB 28 ir 30 straipsniai
Lygiaverčio poveikio priemonės
Patekimas į rinką
Kliūtis
Aplinkos apsauga
Proporcingumas
Direktyva 98/34/EB
8 straipsnis
Nacionalinės teisės akto pakeitimas
Pareiga pranešti
Sąlygos

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl EB 28 ir 30 straipsnių bei 1994 m. birželio 16 d. Europos Parlamento
ir Tarybos direktyvos 94/25/EB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su pramoginiais laivais, suderinimo
(OL L 164, p. 15; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 13 t., p. 196), iš dalies pakeistos 2003 m. birželio 16 d.
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/44/EB (OL L 214, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 31 t.,
p. 409; toliau – Direktyva 94/25), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Åklagaren
(prokuratūros) iškeltą baudžiamąją bylą L. Sandström dėl draudimo, numatyto Reglamente Nr. 1993:1053 dėl asmeninių laivų naudojimo
(
förordning (1993:1053) om användning av vattenskoter
), iš dalies pakeistame Reglamentu Nr. 2004:607 (
förordning (2004:607)
; toliau – nacionalinis reglamentas), pažeidimo.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Pagal Direktyvos 94/25 antrą konstatuojamąją dalį:
„<...> įvairiose valstybėse narėse galiojančių įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių pramoginių laivų saugos techninius
reikalavimus, taikymo sritis ir turinys skiriasi; <...> dėl tokių skirtumų vidaus rinkoje gali atsirasti kliūčių prekybai
ir nevienodos konkurencijos sąlygos.
Direktyvos 94/25 trečioje konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„<...> nacionalinės teisės aktų derinimas yra vienintelis būdas šias laisvos prekybos kliūtis pašalinti; <...> atskiros valstybės
narės negali šio siekimo tinkamai įgyvendinti; <...> ši direktyva nustato tik tuos reikalavimus, kurie yra esminiai pramoginių
laivų judėjimo laisvei.“
Direktyvos 94/25 1 straipsnyje apibrėžta šios direktyvos taikymo sritis. Ši nuostata pakeista Direktyvos 2003/44 1 straipsnyje
pateiktu tekstu, kuriuo ši taikymo sritis išplėsta įtraukiant ir asmeninius laivus.
Direktyvos 94/25 2 straipsnyje „Pateikimas rinkai ir pradėjimas eksploatuoti“ nurodyta:
„1.      Valstybės narės imasi visų reikalingų priemonių, kad užtikrintų, jog 1 straipsnio 1 dalyje paminėti gaminiai gali būti pateikti
rinkai ir pradėti eksploatuoti naudojant juos pagal paskirtį tik tuo atveju, jei jie, būdami teisingai sukonstruoti ir eksploatuojami,
nekelia grėsmės asmenų saugai ir sveikatai, turtui ar aplinkai.
2.      Šios direktyvos nuostatos nekliudo valstybėms narėms laikantis [EB] Sutarties priimti nuostatų, reglamentuojančių tam tikruose
vandenyse navigaciją siekiant apsaugoti aplinką, vandens kelių sistemą ir užtikrinti vandens kelių saugą, jeigu dėl to nereikia
šią direktyvą atitinkančių laivų modifikuoti.“
Direktyvos 94/25 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta:
„Valstybės narės nedraudžia, neriboja ir nekliudo pateikti rinkai ir (arba) pradėti savo teritorijoje eksploatuoti 1 straipsnio
1 dalyje paminėtų gaminių, turinčių IV priede paminėtą ženklą „CE“, rodantį, kad jie atitinka visas šios direktyvos nuostatas,
įskaitant II skyriuje nustatytas atitikties procedūras.“
Direktyvos 2003/44/EB 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2004 m. birželio 30 d., įgyvendina
šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
Valstybės narės taiko šias priemones nuo 2005 m. sausio 1 d.“
1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34/EB, nustatančios informacijos apie techninius standartus
ir reglamentus teikimo tvarką (OL L 204, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 20 t., p. 337), iš dalies
pakeistos 1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/48/EB (OL L 217, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 13 sk., 21 t., p. 8) ir kodifikuojančios 1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyvą 83/189/EEB (OL L 109, p. 8; toliau –
Direktyva 98/34), 1 straipsnyje numatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamos sąvokos turi šią reikšmę:
<...>
4. „Kiti reikalavimai“ – gaminiui keliami kiti nei techninė specifikacija reikalavimai, kuriais siekiama apsaugoti pirmiausia
vartotojus ar aplinką ir kurie turi įtakos į rinką patekusio gaminio būvio ciklui, kaip antai jo naudojimo, perdirbimo, pakartotinio
naudojimo ar utilizavimo sąlygos, jeigu jos gali žymiai paveikti gaminio sudėtį, esmines savybes ar jo pardavimą.
<...>
11. „Techninis reglamentas“ – techninės specifikacijos ir kiti reikalavimai arba paslaugų taisyklės, įskaitant atitinkamas
administracines nuostatas, kurių būtina laikytis
de jure
ir
de facto
parduodant, teikiant paslaugą, steigiant paslaugų verslą arba naudojant valstybėje narėje ar didžiojoje jos dalyje, taip
pat valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, išskyrus nurodytus 10 straipsnyje, draudžiantys gaminį gaminti, įvežti,
parduoti ar naudoti, arba draudžiantys teikti paslaugą arba ja naudotis, arba steigti paslaugų teikėjo verslą.
<...>“
Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad laikydamosi 10 straipsnio, valstybės narės nedelsdamos
pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą.
Pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą „valstybės narės iš naujo pateikia projektą pirma nurodytomis
sąlygomis, jeigu jų atlikti šio projekto pakeitimai, labai keičiantys jo taikymo sritį, sutrumpina iš pradžių numatytą įgyvendinimo
terminą, prideda techninių specifikacijų ar reikalavimų arba padaro juos labiau ribojančius.“
Remiantis Direktyvos 98/34 8 straipsnio 3 dalimi „valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai galutinę techninio reglamento
redakciją“.
Pagal Direktyvos 98/34 9 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą valstybės narės, nelygu atvejai, keturiems ar šešiems mėnesiams
atideda techninio reglamento priėmimą, skaičiuojant „nuo dienos, kai Komisija gauna 8 straipsnio 1 dalyje minėtą pranešimą
<...>, jeigu Komisija ar kita valstybė narė per tris mėnesius nuo šios datos pateikia išsamiai išdėstytą nuomonę, kad numatyta
priemonė gali kliudyti laisvam prekių judėjimui vidaus rinkoje“.

Nacionalinės teisės aktai
Nacionalinis reglamentas dėl vandens skuterių, galiojęs pagrindinėje byloje susiklosčiusi faktinių aplinkybių momentu, įsigaliojo
2004 m. liepos 15 d.
Šio reglamento 1 straipsnyje nustatyta:
„Šio reglamento prasme asmeniniai laivai – tai trumpesni nei 4 m laivai: 1) su vidaus degimo varikliu, turintys vandens srauto
pompą kaip pirminį varymo šaltinį; ir 2) suprojektuoti taip, kad juos valdo žmogus ar žmonės, sėdėdami, stovėdami ar klūpėdami
ant korpuso, o ne jo viduje.“
Minėto reglamento 2 straipsnyje numatyta:
„Asmeniniai laivai gali būti naudojami tik bendro naudojimo laivybos keliuose ir 3 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytuose
vandenyse.“
Pagal nacionalinio reglamento 3 straipsnį:
„
Länsstyrelsen
(prefektūra) gali nustatyti, kokiuose leno vandenyse, išskyrus bendro naudojimo vandens kelius, gali būti naudojami asmeniniai
laivai. Tačiau tokia norma turi būti bet kuriuo atveju priimta dėl:
1)      vandenų, kuriuos žmogaus veikla veikia taip stipriai, kad galimas naudojant asmeninius laivus keliamas triukšmas ar kiti trikdžiai
negali būti laikomi dideliu visuomenės ar aplinkos trikdymu;
2)      vandenų, kurie nėra šalia gyvenamųjų ar atostogų namelių teritorijų ir kurie turi nedidelės reikšmės gamtos ir aplinkos apsaugai,
biologinei įvairovei, veiklai lauke, sportinei ar profesionaliai žūklei; ir
3)      kitų vandenų, kuriuose asmeninių laivų naudojimas netrukdo visuomenei, keldamas triukšmą ar kitus trikdžius, ir nekelia grėsmės
padaryti žalą ar stipriai sutrikdyti fauną ar florą arba pernešti užkrečiamas ligas.
Be to,
Länsstyrelsen
gali priimti asmeninių laivų naudojimo taisykles dėl bendro naudojimo laivybos kelių – jeigu tai reikalinga, siekiant užkirsti
kelią trikdymams ar grėsmei pagal pirmos pastraipos 3 punktą – ir dėl kelių, vedančių iki bendro naudojimo laivybos kelių.“
Nacionalinio reglamento 5 straipsnyje numatyta, kad asmenys, kurie naudoja asmeninį laivą pažeisdami šio reglamento 2 ar 3b straipsnį
arba remiantis 3 straipsniu priimtas taisykles, baudžiami pinigine bauda.
2005 m. gegužės 20 d. Sprendimu Nr. 2589 2004 41950 (toliau – 2005 m. gegužės 20 d. sprendimas),
Länsstyrelsen i Stockholms län
(Stokholmo leno prefektūra), remdamasi nacionalinio reglamento 3 straipsniu, leido naudoti asmeninius laivus tam tikruose
jos teritorijoje esančiuose vandenyse. Šis sprendimas įsigaliojo 2005 m. birželio 15 d.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2005 m. liepos 13 d. L. Sandström vairavo asmeninį laivą ne bendro naudojimo laivybos keliuose esančiuose vandenyse, kurie
nepateko į nuostatų, priimtų
Länsstyrelsen
dėl teritorijų, kur leidžiama naudoti asmeninį laivą, taikymo sritį. Dėl nacionalinio reglamento pažeidimo
Åklagaren
iškėlė baudžiamąją bylą L. Sandström.
Pagrindinėje byloje nagrinėjami vandenys apibrėžti 2005 m. gegužės 20 d. sprendime.
Kaltinamasis neginčija faktinių aplinkybių, tačiau tvirtina, kad nacionalinio reglamento taikymas prieštarauja EB 28 straipsniui
ir Direktyvai 94/25.
Šiomis aplinkybėmis
Handens tingsrätt
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      a)     Ar Direktyva [2003/44] draudžia nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias draudžiama naudoti asmeninius laivus ne bendro
naudojimo laivybos keliuose ir vandenyse, kur juos naudoti leidžia vietos valdžios institucija pagal [nacionalinio] reglamento
<...> 3 straipsnio 1 dalį?
b)      Ar a punkte nurodytas draudimas leistinas, tik jei vietos valdžios institucijos, vertindamos, ar galima išduoti leidimą pagal
3 straipsnio 1 dalį, laikėsi reikalavimo, kad sprendimas dėl leidimo išdavimo visada turi būti priimtas dėl teritorijų, kur
tenkinami pirmoje–trečioje pastraipose nustatyti kriterijai?
2.      Ar EB 28–30 straipsniais draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias draudžiamas pirmojo klausimo a punkte nurodytų
asmeninių laivų naudojimas apskritai, ar tik pirmojo klausimo b punkte nurodytomis aplinkybėmis?
3.      Nepriklausomai nuo to, kas išdėstyta, ar dėl to, kad pagal [Direktyvą 98/34] Komisijai iš anksto nepranešta apie 2004 m. birželio
20 d. nustatytą naują asmeninių laivų naudojimo draudimą draudžiamos pirma nurodytos nacionalinės nuostatos?“

Dėl prejudicinių klausimų

Pirminės pastabos
Pirmiausia reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas pagrindinėje byloje nagrinėjamą nacionalinį reglamentą didžiąja dalimi
jau yra nagrinėjęs pagal Direktyvą 94/25 ir EB 28 ir EB 30 straipsnius 2009 m. birželio 4 d. Sprendime
Mickelsson ir Roos
(C‑142/05, Rink. p. I‑0000). To sprendimo bei šiuo metu nagrinėjamos bylos faktinės aplinkybės ir teisinis pagrindas yra
panašūs.
Pagrindinis šių bylų skirtumas yra tai, kad, skirtingai nei byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Mickelsson ir Roos
, šiuo metu nagrinėjamoje byloje
Länsstyrelsen
įgyvendino kompetenciją pagal nacionalinio reglamento 3 straipsnį, kur jam leidžiama nustatyti, kuriose laivybos teritorijose
leidžiama naudoti asmeninius laivus. Dėl teisinio pagrindo reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje susiklosčiusių faktinių
aplinkybių momentu buvo taikoma Direktyva 2003/44, iš dalies keičianti Direktyvą 94/25/EB.

Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Savo pirmuoju ir antruoju klausimais, kurie nagrinėtini kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės
klausia, ar Direktyva 94/25, iš dalies pakeista Direktyva 2003/44, arba prireikus EB 28 ir 30 straipsniai turi būti aiškinami
taip, kad jais draudžiami nacionalinės teisės aktai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, kuriais draudžiama naudoti asmeninius
laivus už tam tikrų laivybos teritorijų ribų.
Direktyvos 94/25 tikslas – suderinti valstybių narių teisės aktus dėl pramoginių laivų, siekiant panaikinti pramoginių laivų
saugos techninių reikalavimų taikymo srities ir turinio skirtumus, nes dėl tokių skirtumų vidaus rinkoje gali atsirasti valstybių
narių tarpusavio prekybos kliūčių ir nevienodos konkurencijos sąlygos. Pakeisdama pradinės redakcijos Direktyvos 94/25/EB
1 straipsnį Direktyva 2003/44 išplėtė pirmosios direktyvos taikymo sritį, įtraukdama, be kita ko, ir asmeninius laivus.
Direktyvos 94/25 2 straipsnio 2 dalyje aiškiai nustatyta, kad šios Direktyvos nuostatos nekliudo valstybėms narėms laikantis
Sutarties priimti nuostatų, reglamentuojančių tam tikruose vandenyse navigaciją siekiant apsaugoti aplinką, vandens kelių
sistemą ir užtikrinti vandens kelių saugą, jeigu dėl to nereikia modifikuoti minėtą direktyvą atitinkančių laivų (minėto Sprendimo
Mickelsson ir Roos
20 punktas).
Todėl, atsižvelgiant į šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalį, šia direktyva nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, kurios,
siekiant apsaugoti aplinką, draudžia naudoti asmeninius laivus tam tikruose vandenyse, jei šios normos nepažeidžia Sutarties
nuostatų (minėto Sprendimo
Mickelsson ir Roos
21 punktas).
Nacionalinis reglamentas ir 2005 m. gegužės 20 d. sprendimas priklauso pastarojoje Direktyvos 94/25 nuostatoje nurodytų nacionalinių
nuostatų kategorijai. Juose numatytas draudimas naudoti asmeninius laivus už tam tikrų laivybos teritorijų ribų.
Todėl svarbu išnagrinėti, ar EB 28 ir 30 straipsniai, įsigaliojus Lisabonos sutarčiai – SESV 34 ir 36 straipsniai, draudžia
pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės normas.
Byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Mickelsson ir Roos
, Teisingumo Teismas jau nagrinėjo EB 28 ir 30 straipsnių aiškinimo klausimus, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas galėtų išnagrinėti, ar nacionalinis reglamentas atitinka šias nuostatas. Tuo metu, kai susiklostė faktinės bylos,
kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Mickelsson ir Roos
, aplinkybės, nacionalinis reglamentas dar nebuvo įgyvendintas priemonėmis, numatytomis reglamento 3 straipsnio pirmoje pastraipoje,
kaip antai 2005 m. gegužės 20 d. sprendimas, todėl pagal to paties reglamento 2 straipsnį asmeninius laivus buvo galima naudoti
tik bendro naudojimo laivybos keliuose.
Iš minėto Sprendimo
Mickelsson ir Roos
44 punkto matyti, kad EB 28 ir 30 straipsniais nedraudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, kuriais siekiant apsaugoti aplinką
draudžiama naudoti asmeninius laivus už pažymėtų laivybos kelių ribų, su sąlyga, kad:
–        kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos įpareigojamos priimti įgyvendinimo priemones, numatytas siekiant nustatyti
ne bendro naudojimo laivybos kelius, kuriuose galima naudoti asmeninius laivus,
–        šios institucijos veiksmingai pasinaudojo joms šiuo atžvilgiu suteikta kompetencija ir nustatė nacionaliniame reglamentavime
numatytas sąlygas atitinkančius vandenis, ir
–        tokios priemonės priimtos per pagrįstą laikotarpį nuo tokio nacionalinio reglamentavimo įsigaliojimo dienos.
Tokio atsakymo nekeičia tai, kad priimtas 2005 m. gegužės 20 d. sprendimas. Tiesą sakant, pagrindinėje byloje nagrinėjamas
teisės aktas ir toliau grindžiamas bendru draudimu naudoti asmeninius laivus ne bendro naudojimo laivybos keliuose, nebent
kompetentingos institucijos nustatys teritorijas, kur jie galės būti naudojami. Vadinasi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikęs teismas turi patikrinti, ar nacionalinis reglamentas, toks, koks įgyvendintas 2005 m. gegužės 20 d. sprendimu, atitinka
pirmesniame punkte nurodytas tris sąlygas.
Šiuo klausimu pagal SESV 267 straipsnio procedūrą, grindžiamą griežtu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo kompetencijos
atskyrimu, bet koks nagrinėjamų faktinių aplinkybių įvertinimas priskiriamas nacionalinio teismo kompetencijai. Tačiau tam,
kad pastarajam teismui pateiktų naudingą atsakymą, Teisingumo Teismas gali, bendradarbiaudamas su nacionaliniais teismais,
pateikti visas, jo manymu, reikalingas nuorodas (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Mickelsson ir Roos
41 punktą).
Dėl pirmosios sąlygos, nurodytos šio sprendimo 33 punkte, reikia pažymėti, kad pagal nacionalinio reglamento 3 straipsnį
Länsstyrelsen
turi priimti nuostatas, skirtas nustatyti, kuriuose vandenyse už bendro naudojimo vandens kelių ribų gali būti naudojami
asmeniniai laivai.
Dėl antrosios sąlygos, nurodytos šio sprendimo 33 punkte, reikia priminti, kad 2005 m. gegužės 20 d. sprendime, remiantis
nacionalinio reglamento 3 straipsniu, nurodytos laivybos teritorijos, kuriose Stokholmo leno teritorijoje gali būti naudojami
asmeniniai laivai.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar galima pagrįstai manyti, kad 2005 m. gegužės 20 d.
sprendime nurodyti visi šio leno vandenys, kurie atitinka nacionaliniame reglamente, konkrečiai kalbant – 3 straipsnio pirmoje
pastraipoje nustatytas sąlygas. Iš tiesų, kadangi laikoma, jog naudojant asmeninius laivus šias sąlygas atitinkančiuose vandenyse,
remiantis paties nacionalinio reglamento formuluote, nesukeliama rizika arba nepakenkiama aplinkai (žr. minėto Sprendimo
Mickelsson ir Roos
38 punktą), reikia konstatuoti, kad bet koks draudimas naudoti asmeninius laivus šiuose vandenyse, grindžiamas tuo, kad jie
nenurodyti įgyvendinimo priemonėje, yra priemonė, viršijanti tai, kas būtina aplinkos apsaugos tikslui pasiekti.
Dėl trečiosios sąlygos, nurodytos šio sprendimo 33 punkte, pažymėtina, kad iš bylos medžiagos matyti, jog 2005 m. gegužės
20 d. sprendimas įsigaliojo 2005 m. birželio 15 d., t. y. praėjus vienuolikai mėnesių po nacionalinio reglamento įsigaliojimo.
Vertinant, ar toks terminas yra pagrįstas, reikia, be kita ko, atsižvelgti į tai, kaip matyti iš 2005 m. gegužės 20 d. sprendimo
motyvų, kad jis priimtas pasikonsultavus su seniūnijomis ir kitomis suinteresuotomis šalimis.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmuosius du klausimus reikia atsakyti taip, kad Direktyva 94/25 nedraudžiami nacionalinės
teisės aktai, kuriais siekiant apsaugoti aplinką draudžiama naudoti asmeninius laivus už pažymėtų laivybos kelių ribų. SESV 34
ir 36 straipsniais nedraudžiami tokie nacionalinės teisės aktai su sąlyga, kad:
–        kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos įpareigojamos priimti įgyvendinimo priemones, numatytas siekiant nustatyti
ne bendro naudojimo laivybos kelius, kuriuose galima naudoti asmeninius laivus,
–        šios institucijos veiksmingai pasinaudojo joms šiuo atžvilgiu suteikta kompetencija ir nustatė nacionaliniame reglamentavime
numatytas sąlygas atitinkančius vandenis, ir
–        tokios priemonės priimtos per pagrįstą laikotarpį nuo tokio nacionalinio reglamentavimo įsigaliojimo dienos.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šios sąlygos tenkinamos pagrindinėje byloje.

Dėl trečiojo klausimo
Savo trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar nepranešimas Komisijai
apie nacionalinės teisės akto pakeitimą tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, reiškia, kad šios nacionalinės
nuostatos negalioja.
Šiuo klausimu iš nusistovėjusios teismo praktikos yra žinoma, kad siekiant saugoti laisvą prekių judėjimą, vieną iš Bendrijos
pagrindų, Direktyvoje 98/34 numatyta prevencinė kontrolė ir kad ši kontrolė naudinga tiek, kiek techniniai reglamentai, kuriems
taikoma ši direktyva, valstybių narių tarpusavio prekybai prekėmis gali sudaryti kliūčių, kurios gali būti pateisinamos tik
tuomet, kai yra būtinos visuomenės interesu grindžiamiems imperatyviems reikalavimams patenkinti (žr. 1996 m. balandžio 30 d.
Sprendimo
CIA Security International
, C‑194/94, Rink. p. I‑2201, 40 punktą; 1998 m. birželio 16 d. Sprendimo
Lemmens
, C‑226/97, Rink. p. I‑3711, 32 punktą ir 2005 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo
Lidl Italia
, C‑303/04, Rink. p. I‑7865, 22 punktą).
Kadangi Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje įtvirtinta pareiga pranešti yra pagrindinė šios Bendrijos
kontrolės įgyvendinimo priemonė, tokios kontrolės veiksmingumas didesnis, kai ši direktyva aiškinama taip, kad pareigos pranešti
pažeidimas yra esminis procedūrinis pažeidimas, dėl kurio draudžiama naudoti atitinkamus techninius standartus ir taikyti
juos fiziniams asmenims (žr. minėto Sprendimo
Lidl Italia
23 punktą).
Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad 2003 m. balandžio 1 d. Švedijos vyriausybė pranešė Komisijai apie
nacionalinio reglamento projektą, kuriame pateikiama asmeninių laivų apibrėžtis ir nustatytas, išskyrus kelias išimtis, bendras
draudimas juos naudoti. Gavusi tokį pranešimą Komisija nusiuntė Švedijos vyriausybei išsamiai išdėstytą nuomonę pagal Direktyvos 98/34
9 straipsnio 2 dalį. Tada Švedijos valdžios institucijos pakeitė šį projektą. Tačiau apie šį nacionalinį reglamentą keičiantį
dokumentą jos pranešė Komisijai tik po to, kai jį priėmė.
Vadinasi, panašu, o tai turės patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kad pradinis nacionalinio
reglamento projektas buvo pakeistas remiantis Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa, bet apie pakeitimus,
kurie padaryti gavus Komisijos išsamiai išdėstytą nuomonę, iš anksto jai nebuvo pranešta. Šiuo klausimu Švedijos vyriausybė
ir Komisija pabrėžia, kad šiais pakeitimais tiesiog supaprastintos asmeninių laivų naudojimo sąlygos.
Šioje vietoje reikia priminti, kad Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje numatyta, jog valstybės narės
iš naujo pateikia techninio reglamento projektą pirma nurodytomis sąlygomis, jeigu jų atlikti šio projekto pakeitimai, labai
keičiantys jo taikymo sritį, sutrumpina iš pradžių numatytą įgyvendinimo terminą, prideda techninių specifikacijų ar reikalavimų
arba padaro juos labiau ribojančius.
Vis dėlto reikia atsižvelgti į tai, kad, remiantis šio sprendimo 41 punkte nurodytu Direktyvos 98/34 tikslu, techninio reglamento
projekto, apie kurį jau pranešta Komisijai, pakeitimai pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, kuriais,
palyginti su projektu, apie kurį pranešta, tiesiog supaprastintos atitinkamo gaminio naudojimo sąlygos ir kuriais dėl to sumažinimas
galimas techninio reglamento poveikis prekybai, nėra reikšmingas projekto pakeitimas šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalies
trečios pastraipos prasme. Todėl apie tokius pakeitimus iš anksto pranešti nereikia.
Žinoma, jeigu pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnio 3 dalį valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai galutinę techninio
reglamento redakciją, tai, kad jos nepateikė informacijos apie nereikšmingą tokio reglamento pakeitimą iki jį priimant, nedaro
įtakos, nesant pareigos iš anksto pranešti, šio reglamento taikytinumui.
Vadinasi, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad techninio
reglamento projekto, apie kurį jau pranešta Europos Komisijai, pakeitimas pagal šios nuostatos pirmą pastraipą, kuriuo, palyginti
su projektu, apie kurį pranešta, tiesiog supaprastintos atitinkamo gaminio naudojimo sąlygos ir kuriuo dėl to sumažinimas
galimas techninio reglamento poveikis prekybai, nėra reikšmingas projekto pakeitimas šios nuostatos trečios pastraipos prasme
ir apie tokį pakeitimą Komisijai iš anksto pranešti nereikia. Nesant tokios pareigos iš anksto pranešti, tai, kad Komisijai
nepranešta apie nereikšmingą techninio reglamento pakeitimą iki jį priimant, nedaro įtakos šio reglamento taikytinumui.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
1994 m. birželio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 94/25/EB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų,
susijusių su pramoginiais laivais, suderinimo, iš dalies pakeista 2003 m. birželio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/44/EB,
nedraudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, kuriais siekiant apsaugoti aplinką draudžiama naudoti asmeninius laivus už pažymėtų
laivybos kelių ribų.
2.
SESV 34 ir 36 straipsniais nedraudžiami tokie nacionalinės teisės aktai su sąlyga, kad:
–
kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos įpareigojamos priimti įgyvendinimo priemones, numatytas siekiant nustatyti
ne bendro naudojimo laivybos kelius, kuriuose galima naudoti asmeninius laivus,
–
šios institucijos veiksmingai pasinaudojo joms šiuo atžvilgiu suteikta kompetencija ir nustatė nacionaliniame reglamentavime
numatytas sąlygas atitinkančius vandenis, ir
–
tokios priemonės priimtos per pagrįstą laikotarpį nuo tokio nacionalinio reglamentavimo įsigaliojimo dienos.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šios sąlygos tenkinamos pagrindinėje byloje.
3.
1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos Direktyvos 98/34/EB, nustatančios informacijos apie techninius standartus
ir reglamentus teikimo tvarką, 8 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad techninio reglamento projekto, apie kurį
jau pranešta Europos Komisijai, pakeitimas pagal šios nuostatos pirmą pastraipą, kuriuo, palyginti su projektu, apie kurį
pranešta, tiesiog supaprastintos atitinkamo gaminio naudojimo sąlygos ir kuriuo dėl to sumažinimas galimas techninio reglamento
poveikis prekybai, nėra reikšmingas projekto pakeitimas šios nuostatos trečios pastraipos prasme ir apie tokį pakeitimą Komisijai
iš anksto pranešti nereikia. Nesant tokios pareigos iš anksto pranešti, tai, kad Komisijai nepranešta apie nereikšmingą techninio
reglamento pakeitimą iki jį priimant, nedaro įtakos šio reglamento taikytinumui.
Parašai.
*
Proceso kalba: švedų.