CELEX: 62006CJ0181
Gaisa transports
Lidostas
Lidlauka sniegtie pakalpojumi
Nodevas noteikšana par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību

Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvas 96/67/EK par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās (OV L 272, 36. lpp.) 6. pantu un 16. panta 3. punktu.
2. Šis lūgums tika iesniegts prāvas ietvaros starp Deutsche Lufthansa AG  (turpmāk tekstā – “ Lufthansa ”) un ANA – Aeroportos de Portugal SA  (turpmāk tekstā – “ ANA ”) par ANA  izdoto rīkojumu, ar kuru tiek aprēķinātas un uzliktas nodevas par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
3. Direktīvas 96/67 6. panta 1. punkts noteic:
“Dalībvalstis saskaņā ar 1. panta noteikumiem veic visus vajadzīgos pasākumus, nodrošinot lidlauka pakalpojumu sniedzējiem brīvu pieeju tirgum, lai tie varētu sniegt lidlauka pakalpojumus trešām pusēm.
Dalībvalstīm ir tiesības pieprasīt to, lai lidlauka pakalpojumu sniedzēji būtu reģistrēti Kopienā.”
4. Šīs direktīvas 16. panta 3. punktā noteikts:
“Ja par pieeju lidostas objektiem ir jāmaksā, šo maksu nosaka saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem.”
5. Šīs direktīvas pielikumā noteikts:
“1. Administratīvie pakalpojumi un uzraudzība [administrācija uz zemes un pārraudzība] ietver:
1.1. pārstāvību un sakaru pakalpojumus ar vietējām iestādēm vai citām struktūrām, norēķinus lidostas lietotāja vārdā un biroja telpu nodrošināšanu tā pārstāvjiem;
1.2. kravas kontroli, saziņu un telekomunikācijas;
1.3. iekraušanas ierīču apstrādi, uzglabāšanu un pārvaldību;
1.4. citus uzraudzīšanas pakalpojumus pirms lidojuma, lidojuma laikā un pēc tā, kā arī citus administratīvus pakalpojumus, ko lūdz lidostas lietotājs.”
Valsts tiesiskais regulējums
6. 1990. gada 21. marta dekrēts‑likums Nr. 102/90 ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99 ( Diário da República  I, 26.7.1999., A sērija, Nr. 172, 4678. lpp., turpmāk tekstā – “dekrēts‑likums Nr. 280/99”), nosaka nodevas, kādas var tikt noteiktas darbībām lidlauku teritorijā, un 18. panta 2. punktā paredz, ka attiecībā uz ANA  apsaimniekotajiem publiskajiem lidlaukiem ANA  nosaka nodevu par lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem apmēru, iepriekš saņemot Nacionālā civilās aviācijas institūta piekrišanu.
7. 1999. gada 30. jūlija reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 ( Diário da República  I, 30.7.1999., B sērija, Nr. 176, 4922. lpp.) 3. pantā noteikts:
“Saskaņā ar 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 17. pantu šī dekrēta‑likuma 18. panta piemērošanai tajā paredzētās nodevas atkarībā no veicamo pakalpojumu un darbību rakstura tiek iedalītas šādi:
a) transporta nodevas;
b) lidlauka sniegto pakalpojumu (“handling”) nodevas;
c) telpu izmantošanas nodevas;
d) citas komerciāla rakstura nodevas.”
8. Reglamentējošā dekrēta Nr. 12/999 10. un turpmākajos pantos paredzētas kopskaitā vienpadsmit nodevas par lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem.
9. Šī dekrēta 10. pantā noteikts:
“Nodevas par lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem ir jāmaksā par jebkuru darbību, kas ir daļa no 1999. gada 23. jūlija dekrēta‑likuma Nr. 275/99 I pielikuma sarakstā uzskaitītajiem pakalpojumiem, atbilstoši šādiem noteikumiem:
1) nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem un tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi;
2) “pasažieru” nodeva jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem un lidostas vai aerodroma lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus; to nosaka attiecībā uz laika periodu vai dienas vai mēneša daļu un pasažieru reģistrācijas sektoru (“check‑in”);
3) “bagāžas apstrādes” nodeva jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem un lidostas vai aerodroma lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus; to nosaka attiecībā uz laika periodu vai dienas vai mēneša daļu un pasažieru reģistrācijas sektoru (“check‑in”), vai par vienu apstrādātās bagāžas vienību;
4) “kravas un pasta apstrādes” nodeva jāmaksā:
a) lidostas vai aerodroma lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus; to nosaka attiecībā uz pārvadājuma vienību;
b) pakalpojumu sniedzējiem; tā tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi;
5) “perona dienestu” nodeva jāmaksā:
a) lidostas vai aerodroma lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus; to nosaka attiecībā uz pārvadājuma vienību;
b) pakalpojumu sniedzējiem; tā tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi;
6) “gaisa kuģa apkopes un tīrīšanas” nodeva jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem; tā tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi;
7) “degvielas uzpildes dienesta” nodeva jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem; tā tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi, vai attiecībā uz piegādātās degvielas vai eļļas hektolitru, nepilnus skaitļus noapaļojot uz augšu;
8) “gaisa kuģa tehniskās apkopes” nodeva jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem; tā tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi;
9) “reisu vadības un gaisa kuģu apkalpes vadības” nodeva jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem; tā tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi;
10) nodeva par “transportu uz zemes” jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem; tā tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi;
11) “produktu piegādes pakalpojumu” (“catering”) nodeva jāmaksā pakalpojumu sniedzējiem; tā tiek noteikta atkarībā no apgrozījuma, piemērojot tam noteiktu likmi.”
10. Šī dekrēta 11. pantā paredzēts:
“Atkarībā no izmantošanas perioda, pakalpojumu vienības vai apstrādātās fiziskās vienības no centralizētu lidlauku vai aerodromu objektu izmantotājiem par lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem var tikt iekasētas dažāda [lieluma] nodevas.”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
11. Lufthansa , sabiedrība, kas izveidota saskaņā ar Vācijas likumdošanu un kurai ir filiāle, kas atrodas Lisabonas lidostā Portugālē, ir vērsusies tiesā ar prasības pieteikumu, apstrīdot ANA  izdoto rīkojumu, ar kuru tiek aprēķinātas un uzliktas nodevas par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību.
12. ANA  piešķīra Lufthansa  atļauju sniegt lidlauka pakalpojumus Porto Francisco Sá Carneiro  lidostā. Par to Lufthansa  bija jāmaksā nodeva PTE 22 164 (vai EUR 110,55) apmērā, ieskaitot pievienotās vērtības nodokli.
13. Lufthansa  valsts tiesā apgalvo, ka ar valsts tiesību normām, proti, reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktu un dekrēta‑likuma Nr. 280/99 18. panta 2. punktu, tiek pārkāpta Direktīva 96/67.
14. Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto  [Porto Administratīvā un nodokļu tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai naudas summa, kas saskaņā ar reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktu tiek pieprasīta kā nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību, ir uzskatāma par maksu, kas noteikta “saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem”, kā to pieprasa Direktīvas 96/67 16. panta 3. punkts?
2) Vai prasība samaksāt naudas summu kā nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību saskaņā ar reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktu, dekrēta‑likuma Nr. 280/99 18. panta 2. punktu un citiem noteikumiem, ar kuriem noteikts šīs nodevas lielums, ir pretrunā vai nesaderīga ar trešo personu brīvu pieeju lidlauka pakalpojumu sniegšanas tirgum, kas noteikta Direktīvas 96/67 6. pantā?
3) Vai prasība samaksāt naudas summu kā nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību saskaņā ar reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktu, dekrēta‑likuma Nr. 280/99 18. panta 2. punktu un citiem noteikumiem, ar kuriem noteikts šīs nodevas lielums, ir pretrunā vai nesaderīga ar iekšējā tirgus īstenošanu un EKL 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 4. pantā nostiprinātajiem principiem?
4) Vai prasība samaksāt naudas summu kā nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību saskaņā ar reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktu, dekrēta‑likuma Nr. 280/99 18. panta 2. punktu un citiem noteikumiem, ar kuriem noteikts šīs nodevas lielums, var tikt uzskatīta par stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu EKL 82. panta izpratnē?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
15. Ievadā jāatgādina, ka atbilstoši Direktīvas 96/67 1. panta 1. punkta c) apakšpunktam un 2. punktam, šo direktīvu, sākot ar 1999. gada 1. janvāri, piemēro tikai lidostām, kuru gada apgrozījums nav mazāks kā 3 000 000 pasažieru vai 75 000 tonnu kravas pārvadājumu vai kuru apgrozījums nav bijis mazāks par diviem miljoniem pasažieru vai 50 000 tonnu kravas pārvadājumu sešu mēnešu laikā no iepriekšējā gada 1. aprīļa līdz 1. oktobrim. Sākot ar 2001. gada 1. janvāri, šī direktīva ir piemērojama visām lidostām, kuras atrodas kādas dalībvalsts teritorijā, ir atvērtas komerciālajiem pārvadājumiem un kuru gada apgrozījums nav mazāks par diviem miljoniem pasažieru vai 50 000 tonnu kravas pārvadājumu.
16. Tomēr no iesniedzējtiesas minētajiem faktiem skaidri neizriet, ka Porto lidosta bija sasniegusi iepriekš minētos sliekšņus pirms 2005. gada. Ja tas tā nebūtu, šī lidosta ietilptu Direktīvas 96/67 piemērošanas jomā tikai, sākot ar 2006. gada 1. janvāri. Savukārt Lufthansa  apstrīdētais rīkojums, ar kuru tiek aprēķinātas nodevas, šķiet, attiecas uz 2000. gadu.
17. Tādējādi iesniedzējtiesai sākumā jāpārliecinās, vai Direktīva 96/67 ir piemērojama pamata prāvas faktiem.
Par pirmo un otro jautājumu
18. Ar savu pirmo un otro jautājumu, kas izskatāmi kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 96/67 6. pants un 16. panta 3. punkts nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, kas paredz, ka lidlauka pakalpojumu sniedzējiem lidlauka vadības dienestam jāmaksā nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību.
19. Tiesa ir secinājusi, ka gan no Direktīvas 96/67 piecpadsmitā apsvēruma, gan no 16. panta 1. un 3. punkta izriet, ka lidostas vadības dienestam ir tiesības saņemt samaksu kā atlīdzību par pieeju lidostas objektiem. Ar tiem jāsaprot iekārtas un aprīkojums, ko lidosta nodevusi [citu lietotāju] rīcībā. Savukārt Tiesa ir atzinusi, ka šis dienests nevar noteikt nodevu par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum papildus nodevai par lidostas objektu izmantošanu (šajā sakarā skat. 2003. gada 16. oktobra spriedumu lietā C‑363/01 Flughafen Hannover-Langenhagen , Recueil , I‑11893. lpp., 37.–40., kā arī 44. un 60. punkts).
20. Pirmkārt, jāpārbauda, vai tāda nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību, par kādu ir runa pamata prāvā, ir uzskatāma par samaksu kā atlīdzību par pieeju lidostas objektiem.
21. Portugāles valdība apgalvo, ka apskatāmā nodeva tiek prasīta kā atlīdzība par sabiedriska lidostas, kura atbalsta civilo aviāciju, pakalpojuma sniegšanu un par sabiedriskā īpašuma izmantošanu, attiecībā uz kuru ANA  jānodrošina, ka tas ir izmantošanai piemērotā stāvoklī.
22. Tiesas sēdē Portugāles iestādes, pirmkārt, precizēja, ka ar reglamentējošo dekrētu Nr. 12/99 noteiktās nodevas par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību saturs neatšķiras no Direktīvas 96/67 pielikumā minētās nodevas un katrā ziņā nav otrreizēja tādu pakalpojumu aplikšana ar nodokli, kuriem jau piemērota šajā pašā reglamentējošajā dekrētā noteiktā nodeva.
23. Otrkārt, šīs iestādes pirmo reizi minēja, ka ar sabiedriskā īpašuma izmantošanu jāsaprot ūdens un elektroenerģijas patēriņš, kā arī uzkopšanas un drošības dienestu izmaksas.
24. Šajā sakarā iesniedzējtiesai ir jānovērtē par nodevu, par kuru ir runa pamata prāvā, pretī saņemtie pakalpojumi, ņemot vērā Direktīvas 96/67 pielikuma 1. punktā ietverto administratīvo pakalpojumu un uzraudzības definīciju. Tādējādi, ja šī nodeva ir jāmaksā par visiem šiem pakalpojumiem vai to daļu un tā nav otrreizēja tādu pakalpojumu aplikšana ar nodokli, par kuriem jau atlīdzināts ar citas nodevas vai nodokļa palīdzību, tā var tikt uzskatīta par nodevu par pieeju lidostas objektiem, nevis par nodevu par pieeju lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem.
25. Jebkurā gadījumā, otrkārt, jāpārliecinās, vai nodeva, par kuru ir runa pamata prāvā, atbilst Direktīvas 96/67 16. panta 3. punktā noteiktajiem kritērijiem.
26. Kas attiecas uz atbilstības un objektivitātes kritērijiem, iesniedzējtiesai jāpārliecinās par saiknes pastāvēšanu starp darbības izmaksām, kuras rodas ANA , un nodevas apjomu, kas noteikts procentuāli no Lufthansa  apgrozījuma Porto Francisco Sá Carneiro  lidostā.
27. Kas attiecas uz atklātuma kritēriju, tas var tikt uzskatīts par izpildītu tikai tad, ja valsts tiesību normās ietverts skaidrs ANA  sniegto pakalpojumu uzskaitījums un precīzi definēta minētās nodevas aprēķināšanas metode.
28. Visbeidzot, kas attiecas uz nediskriminācijas principu, tā kā nav strīda, ka nodeva, par kuru ir runa pamata prāvā, jāmaksā tikai lidlauka pakalpojumu sniedzējiem, kamēr gan šie pakalpojumu sniedzēji, gan lidlauka lietotāji, kas veic pašpakalpojumus, izmanto tos pašus lidostas objektus, ir pilnīgi skaidrs, ka, ja vienīgais šādas atšķirīgās attieksmes pamatojums ir, ka tikai šie pakalpojumu sniedzēji gūst peļņu, šī atšķirība ir uzskatāma par diskriminējošu.
29. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo un otro jautājumu jāatbild, ka Kopienu tiesības nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktā un dekrēta‑likuma Nr. 280/99 18. panta 2. punktā noteiktais, izņemot, ja šajos tiesību aktos paredzētā nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību ir jāmaksā kā atlīdzība par visiem vai daļu no Direktīvas 96/67 pielikuma 1. punktā noteiktajiem pakalpojumiem un tā nav otrreizēja tādu pakalpojumu aplikšana ar nodokli, par kuriem jau atlīdzināts ar citas nodevas vai nodokļa palīdzību. Gadījumā, ja iesniedzējtiesas veiktās pārbaudes rezultātā izrādītos, ka nodeva, par kuru ir runa pamata prāvā, ir nodeva par pieeju lidostas objektiem, šai tiesai jāpārliecinās, vai ar attiecīgo nodevu tiek ievēroti atbilstības, objektivitātes, atklātuma un nediskriminācijas kritēriji, kā tie definēti Direktīvas 96/67 16. panta 3. punktā.
Par trešo jautājumu
30. Ar savu trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai nodevas, par kuru ir runa pamata prāvā, maksājums ir pretrunā EKL 3. un 4. pantam.
31. Šajā ziņā ir pietiekami konstatēt, ka EKL 3. un 4. pants nosaka jomas un mērķus, uz kuriem attiecas Eiropas Kopienas darbība, un neparedz pienākumus dalībvalstīm vai publiskām vai privātām personām (šajā sakarā skat. 2000. gada 3. oktobra spriedumu lietā C‑9/99 Échirolles Distribution , Recueil , I‑8207. lpp., 22. punkts). Tā kā šīs darbības ir detalizētas citās EK līguma daļās un Kopienu īstenošanas aktos, tādos kā Direktīva 96/67, iesniedzējtiesai jāatbild vienīgi attiecībā uz šo direktīvu.
Par ceturto jautājumu
32. Ar savu ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai prasība samaksāt nodevu, par kuru ir runa pamata prāvā, var tikt uzskatīta par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu EKL 82. panta izpratnē.
33. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru iesniedzējtiesai lēmumā par vēršanos Tiesā ir jānorāda precīzi iemesli, kuru dēļ tā interesējas par Kopienu tiesību interpretāciju un uzskata, ka ir jāuzdod Tiesai prejudiciāli jautājumi (skat. 2000. gada 28. jūnija rīkojumu lietā C‑116/00 Laguillaumie , Recueil , I‑4979. lpp., 16. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2000. gada 13. jūlija spriedumu lietā C‑36/99 Idéal tourisme , Recueil , I‑6049. lpp., 20. punkts). Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka valsts tiesai ir jāsniedz minimāls skaidrojums par to, kāpēc tā ir izvēlējusies konkrētās Kopienu tiesību normas, kurām lūdz sniegt interpretāciju, kā arī par saikni, ko tā saskata starp šīm normām un prāvā piemērojamām valsts tiesību normām (1995. gada 7. aprīļa rīkojums lietā C‑167/94 Grau Gomis  u.c., Recueil , I‑1023. lpp., 9. punkts).
34. Jāatzīst, ka lēmums lūgt prejudiciālu nolēmumu neatbilst šīm prasībām.
35. Nav iespējams definēt konkrēto interpretācijas problēmu, ko varētu apskatīt attiecībā uz EKL 82. pantu. Tomēr precizējuma nepieciešamība attiecībā uz faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem it īpaši skar konkurences jomu, ko raksturo faktiski un tiesiski sarežģītas situācijas (iepriekš minētais rīkojums lietā Laguillaumie , 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
36. No tā izriet, ka ceturtais Tiesai uzdotais jautājums ir nepieņemams.
Par tiesāšanās izdevumiem
37. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Kopienu tiesības nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā 1999. gada 30. jūlija reglamentējošā dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktā un 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99, 18. panta 2. punktā noteiktais, izņemot, ja šajos tiesību aktos paredzētā nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību ir jāmaksā kā atlīdzība par visiem vai daļu no Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvas 96/67/EK par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās pielikuma 1. punktā noteiktajiem pakalpojumiem un tā nav otrreizēja tādu pakalpojumu aplikšana ar nodokli, par kuriem jau atlīdzināts ar citas nodevas vai nodokļa palīdzību. Gadījumā, ja iesniedzējtiesas veiktās pārbaudes rezultātā izrādītos, ka nodeva, par kuru ir runa pamata prāvā, ir nodeva par pieeju lidostas objektiem, šai tiesai jāpārliecinās, vai attiecīgā nodeva atbilst atbilstības, objektivitātes, atklātuma un nediskriminācijas kritērijiem, kā tie ir definēti Direktīvas 96/67 16. panta 3. punktā.