CELEX: 62008FJ0004
Offentligt hverv
Ansættelse

1.
Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – adgangsbetingelser – fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøve – administrationens skønsbeføjelse
(Tjenestemandsvedtægten, bilag III)
2.
Retspleje – stævning – formkrav – detaljeret redegørelse for søgsmålsgrundene og de anbringender, der gøres gældende for Personaleretten
[Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og bilag I, art. 7, stk. 3; Personalerettens procesreglement, art. 35, stk. 1,
litra e)]
1.
Udvælgelseskomitéen er trods sin skønsbeføjelse bundet af ordlyden og navnlig de adgangsbetingelser, der er fastsat i meddelelsen
om udvælgelsesprøven. Det samme gælder i princippet for administrationen, som således er forpligtet til at overholde adgangsbetingelserne
for ansøgningerne, idet ligebehandlingsprincippet ellers ville blive tilsidesat.
(jf. præmis 46)
Henvisning til:
Retten i Første Instans: 25. marts 2004, sag T-145/02, Petrich mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 101, og II, s. 447, præmis
34.
Personaleretten: 11. juli 2006, sag F-12/05, Tas mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 79, og II-A-1, s. 285, præmis 43.
2.
I henhold til artikel 35, stk. 1, litra e), i Personalerettens procesreglement skal stævningen indeholde en fremstilling af
de søgsmålsgrunde og de faktiske og retlige anbringender, der gøres gældende. Disse angivelser skal være så klare og præcise,
at sagsøgte får mulighed for at tilrettelægge sit forsvar og Personaleretten for at træffe afgørelse, eventuelt uden yderligere
oplysninger. Såfremt et søgsmål skal kunne antages til realitetsbehandling, er det af retssikkerhedshensyn og af hensyn til
en god retspleje nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, konsekvent og
forståeligt fremgår af selve stævningen. Dette gælder så meget desto mere, som den skriftlige procedure for Personaleretten
i henhold til artikel 7, stk. 3, i bilag I til statutten for Domstolen principielt kun omfatter én enkelt skriftudveksling,
medmindre Personaleretten bestemmer andet. Sidstnævnte særegenhed ved proceduren for Personaleretten er årsagen til, at fremstillingen
af søgsmålsgrundene og anbringenderne i stævningen ikke kan være summarisk, til forskel fra det, der er fastsat ved Retten
i Første Instans eller Domstolen, jf. artikel 21, stk.1, i statutten for Domstolen. En sådan smidighed ville i praksis bevirke,
at den specielle og efterfølgende regel, der er fastsat i bilaget til statutten for Domstolen, fratages en stor del af sin
relevans.
(jf. præmis 49 og 50)
Henvisning til:
Retten i Første Instans: 28. april 1993, sag T-85/92, De Hoe mod Kommissionen, Sml. II, s. 523, præmis 20, 21. maj 1999, sag
T-154/98, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1703, præmis 42, 15. juni 1999, sag T-277/97, Ismeri Europa
mod Revisionsretten, Sml. II, s. 1825, præmis 29.
Personaleretten: 26. juni 2008, sag F-1/08, Nijs mod Revisionsretten, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 25,
som i øjeblikket verserer for Retten i Første Instans som sag T-376/08 P.