CELEX: 62009CJ0075
Forordning (EØF) nr. 2913/92
EF-toldkodeksen
artikel 221, stk. 3 og 4
efteropkrævning af toldskyld
forældelse
handling, der vil kunne give anledning til retsforfølgning

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 221, stk. 3 og 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92
af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning
(EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000 (EFT L 311, s. 17, herefter »toldkodeksen«).
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Agra Srl (herefter »Agra«) og Agenzia Dogane – Ufficio delle
Dogane di Alessandria (toldmyndigheden – toldkontoret i Alessandria, herefter »Ufficio delle Dogane«) i anledning af efteropkrævning
af en toldskyld.

Retsforskrifter

EU-retlige forskrifter
Artikel 9, stk. 4, i Kommissionens forordning (EF) nr. 954/2002 af 4. juni 2002 om åbning og forvaltning af et toldkontingent
for frosset kød af hornkvæg henhørende under KN-kode 0202 og for varer henhørende under KN-kode 0206 29 91 (fra den 1.7.2002
til den 30.6.2003) (EFT L 147, s. 8) bestemmer:
»Er to eller flere ansøgere anført med samme postadresse i det i stk. 2 omhandlede import- eller eksportbevis, eller er ansøgere
på ansøgningstidspunktet [merværdiafgifts]registreret med samme postadresse, eller har medlemsstaterne andre alvorlige grunde
til at mistænke, at de erhvervsdrivende står i forbindelse med hinanden, kontrollerer medlemsstaterne, om sådanne ansøgere
ikke er indbyrdes afhængige i den forstand, der er omhandlet i artikel 143 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 [af
2.7.1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 (EFT L 253, s. 1)]. Konstateres det herved, at ansøgere
er indbyrdes afhængige, afvises alle de pågældende ansøgninger.
[…]«
Toldkodeksens artikel 221, stk. 3 og 4, bestemmer:
»3.      Underretning af debitor kan ikke ske efter udløbet af en frist på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen. Fristen
afbrydes fra datoen for indgivelse af klage i henhold til artikel 243 og under hele klageproceduren.«
4.      Hvis toldskylden er opstået på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til
retsforfølgning, kan underretningen af debitor om beløbets størrelse på de i de gældende bestemmelser fastsatte betingelser
ske efter udløbet af den i stk. 3 nævnte frist.«

Nationale bestemmelser
Artikel 11 i lovdekret nr. 374/1990 af 8. november 1990 om reorganisering af toldkontorerne og ændring af procedurerne for
fastlæggelse og kontrol inden for rammerne af direktiv 79/695/EØF af 24. juli 1979 og 82/57/EØF af 17.december 1981 om fremgangsmåderne
ved varers overgang til fri omsætning samt direktiv 81/177/EØF af 24. februar 1981 og 82/347/EØF af 23. april 1982 om fremgangsmåderne
ved udførsel af fællesskabsvarer (GURI nr. 291 af 14.12.1990) har følgende ordlyd:
»1.      Toldkontoret kan foretage en korrektion med hensyn til en opkrævning, som er blevet endelig, selv om de heraf omhandlede varer
er blevet stillet til fri rådighed for den erhvervsdrivende eller allerede har forladt toldområdet. Korrektionen sker ex officio
eller når den pågældende erhvervsdrivende har anmodet herom, idet vedkommende, idet der ellers sker præklusion, skal indgive
en ansøgning inden for en frist på tre år at regne fra den dag, hvor fastlæggelsen blev endelig.
[…]
5.      Dersom det ved korrektionen, hvad enten den er sket ex officio eller efter anmodning fra en part, konstateres, at der forekommer
upræcise oplysninger, udeladelser eller fejl vedrørende forhold, som ligger til grund for opkrævningen, foretager toldkontoret
en berigtigelse og underretter den erhvervsdrivende herom ved fremsendelse af en meddelelse. Ved en berigtigelse som følge
af en korrektion, som sker ex officio, skal meddelelsen, idet der ellers sker præklusion, forkyndes inden for en frist på
tre år at regne fra den dag, hvor opkrævningen blev endelig.
[…]«
Artikel 84 i dekret nr. 43 af 23. januar 1973 fra republikkens præsident om vedtagelse af den konsoliderede lov om bestemmelser
på toldområdet (GURI nr. 80 af 28.3.1973, herefter »TULD«) bestemmer:
»1.      Statens ret til at opkræve toldafgifter forældes efter fem år.
[…]
3.      Såfremt den fuldstændigt eller delvist manglende betaling af told har årsag i et strafbart forhold, løber forældelsesfristen
fra tidspunktet, hvor kendelsen eller dommen i straffesagen er blevet endelig.
[…]«
I medfør af artikel 29 i lov nr. 428 af 29. december 1990 om bestemmelser om opfyldelsen af pligter hidrørende fra Italiens
medlemskab af De Europæiske Fællesskaber (GURI nr. 10 af 12.1.1991) er forældelsesfristen i artikel 84 i TULD blevet nedsat
til tre år.

Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Agra har indført frosset, udbenet kød (henhørende under KN-kode 0202 30 90 90) i henhold til det årlige kontingent (delkontingent
II) fastsat i forordning nr. 954/2002.
Agra har med henblik på at opnå importlicenser indgivet en anmodning om indførsel, hvori selskabet har angivet at opfylde
betingelserne fastsat i nævnte forordnings artikel 9. Disse betingelser omfattede det forhold, at der ikke bestod noget indbyrdes
afhængighedsforhold til selskaber i andre medlemsstater, som havde indgivet lignende anmodninger før den 14. juni 2002.
Ved en kontrol gennemført hos Agra den 12. februar 2007 konstaterede Guardia di Finanza di Milano, at der forelå uregelmæssigheder
vedrørende de nævnte betingelser.
Rapporten, som blev udarbejdet som følge af denne kontrol, resulterede for det første i en strafferetslig efterforskning.
For det andet udstedte Ufficio delle Dogane på grundlag af samme rapport den 28. februar 2008 en ændringsmeddelelse vedrørende
de toldangivelser, som Agra havde indgivet, hvorved der blev anordnet efteropkrævning af et hovedbeløb på 141 125,49 EUR i
toldafgifter og merværdiafgift, med tillæg af renter på 47 298,45 EUR.
Denne ændringsmeddelelse blev forkyndt for Agra den 11. marts 2008.
Agra har anfægtet denne meddelelse ved Commissione tributaria provinciale di Alessandria, idet selskabet har gjort gældende,
at retten til at foretage en berigtigelse af toldangivelserne er forældet. Ifølge Agra er denne ret underlagt en forældelsesfrist
på tre år at regne fra datoen for toldangivelserne. Eftersom de omtvistede angivelser blev indgivet den 13. august, den 18.
september og den 23. oktober 2002, måtte de respektive forældelsesfrister anses for at være udløbet henholdsvis den 13. august,
den 18. september og den 23. oktober 2005.
Ufficio delle Dogane har påberåbt sig de årsager til»suspension og afbrydelse af forældelsen«, der er fastsat i toldkodeksens
artikel 221, herunder navnlig artikel 221, stk. 4, hvorefter underretningen om toldskyldens nøjagtige størrelse kan ske efter
udløbet af fristen på tre år, når toldmyndighederne ikke har været i stand til at fastslå det nøjagtige afgiftsbeløb som følge
af handlinger, der kan give anledning til retsforfølgning.
Ifølge Ufficio delle Dogane skal denne bestemmelse fortolkes i sammenhæng med TULD’s artikel 84, hvori det bestemmes, at såfremt
den fuldstændigt eller delvist manglende betaling af told har årsag i et strafbart forhold, løber forældelsesfristen fra tidspunktet,
hvor kendelsen eller dommen i straffesagen får retskraft.
På denne baggrund har Commissione tributaria provinciale di Alessandria besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen
følgende præjudicielle spørgsmål:
»Følger det af bestemmelserne i artikel 11 i [lovdekret nr. 374/1990 af 8.11.1990], sammenholdt med [toldkodeksens] artikel
221, stk. 3, og […] 4, henset til [TULD’s] artikel 84, stk. 3, at [Ufficio] delle Doganes ret til at foretage en efteropkrævning
er bortfaldet og/eller forældet med udløbet af den treårige frist regnet fra datoen for toldangivelsen, eller kan tidsfristen
afbrydes og/eller suspenderes, indtil der er truffet afgørelse i en straffesag, der vedrører lovovertrædelser i tilknytning
til den i opkrævningen omhandlede told?«

Om det præjudicielle spørgsmål

Bemærkninger indgivet for Domstolen
Der er under denne sag indgivet skriftlige indlæg af Agra, den italienske, den tjekkiske og den græske regering samt af Europa-Kommissionen.
Agra har anført, at Domstolen enten som betingelse for anvendelsen af toldkodeksens artikel 221, stk. 4, skal kræve, at mindst
en processuel handling har fundet sted inden for forældelsesfristen på tre år, eller konstatere, at det tilkommer den nationale
retsorden at definere betingelserne for anvendelse af denne bestemmelse.
Toldmyndighederne er givetvis kompetente til med henblik på de administrative procedurer at fastslå, om der foreligger et
forhold, der vil kunne give anledning til retsforfølgning. Retssikkerhedsmæssige hensyn pålægger imidlertid de nævnte myndigheder
at handle inden for den treårige forældelsesfrist.
Agra har herved påberåbt sig den fortolkning, som Corte suprema di cassazione har foretaget af TULD’s artikel 84 og toldkodeksens
artikel 221, hvorefter en akt fra de nævnte myndigheder skal udstedes inden for den treårige forældelsesfrist, for at denne
frist afbrydes.
Den græske regering er i det væsentligste af den opfattelse, at fristen for forældelse af toldskylden suspenderes, når den
konstaterede overtrædelse af toldlovgivningen vil give anledning til retsforfølgning og i sidste instans har forhindret den
kompetente toldmyndighed i at fastsætte det nøjagtige afgiftsbeløb. Den græske regering er derfor af den opfattelse, at det
præjudicielle spørgsmål skal besvares med, at der ikke kan indtræde forældelse af toldskylden som omhandlet i toldkodeksens
artikel 221, stk. 3, når toldskylden er resultatet af en handling, der kan give anledning til retsforfølgning.
Den italienske og den tjekkiske regering samt Kommissionen er i det væsentligste af den opfattelse, at toldkodeksens artikel
221, stk. 4, ikke er til hinder for en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, og henviser til national ret hvad angår
alle spørgsmål vedrørende forældelse af toldskyld, som er resultatet af en handling, som er strafbar i henhold til straffeloven.
Kommissionen har herved konstateret, at den nævnte bestemmelse hverken indeholder nogen forældelsesfrist eller angiver grundene
til en suspension eller afbrydelse af en sådan frist. Bestemmelsen kræver navnlig ingen suspension af forældelsesfristen under
en eventuel klageprocedure, i modsætning til hvad der følger af toldkodeksens artikel 221, stk. 3.
Det er imidlertid den tjekkiske regerings og Kommissionens opfattelse, at den nationale lovgivers frihed ikke er ubegrænset.
Dels skal medlemsstaternes lovgivning være i overensstemmelse med ækvivalens -og effektivitetsprincippet, dels skal en begrænsning
af forældelsesfristen begrundes i almene hensyn, være nødvendig og stå i rimeligt forhold til det forfulgte mål.
Den forelæggende ret er bedst egnet til at efterprøve, om den i hovedsagen omhandlede lovgivning er forenelig med de nævnte
principper.

Domstolens svar
Indledningsvis bemærkes, at det ikke tilkommer Domstolen under en sag i henhold til artikel 234 EF at udtale sig om nationale
bestemmelsers forenelighed med EU-retten. Domstolen har derimod kompetence til at forsyne den nationale Domstol med alle de
fortolkningselementer fra EU-retten, som kan sætte denne i stand til at træffe afgørelse om dette spørgsmål (dom af 23.9.2004,
sag C‑414/02, Spedition Ulustrans Sml. I, s. 8633, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis).
Det fremgår af afgørelsen fra den forelæggende ret, at sidstnævnte ønsker oplyst, om bestemmelser, som foreskriver, at såfremt
den manglende betaling af told har årsag i et strafbart forhold, løber forældelsesfristen fra tidspunktet, hvor kendelsen
eller dommen i straffesagen er blevet endelig, er i overensstemmelse med EU-retten.
Det må herved konstateres, at den forelæggende ret nærmere bestemt ønsker oplyst, om toldkodeksens artikel 221, stk. 3 og
4, er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter forældelsesfristen løber fra tidspunktet,
hvor kendelsen eller dommen i straffesagen er blevet endelig, såfremt den manglende betaling af told har årsag i et strafbart
forhold.
Det bemærkes for det første, at i henhold til fast retspraksis udgør toldkodeksens artikel 221, stk. 3, første punktum, en
forældelsesbestemmelse, hvorefter underretning om det beløb, der skal betales i import- eller eksportafgifter, ikke kan ske
efter udløbet af en frist på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen (jf. i denne retning dom af 23.2.2006, sag
C-201/04, Molenbergnatie, Sml. I, s. 2049, præmis 39, og af 16.7.2009, forenede sager C-124/08 og C-125/08, Snauwaert m.fl.,
endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 28).
Toldkodeksens artikel 221, stk. 3, andet punktum, bestemmer, at denne forældelsesfrist suspenderes som følge af indgivelse
af en klage i henhold til toldkodeksens artikel 243 og under hele klageproceduren.
Som en undtagelse til reglen nævnt i denne doms præmis 30 bestemmer toldkodeksens artikel 221, stk. 4, at toldmyndighederne
i henhold til de betingelser, som er fastsat i de gældende bestemmelser, kun kan foretage denne underretning efter udløbet
af den nævnte frist, hvis det er på grund af en handling, der vil kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, at myndighederne
ikke har kunnet fastsætte det nøjagtige efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb (jf. dommen i sagen Snauwaert m.fl., præmis
29).
Det bemærkes herved for det første, at toldkodeksens artikel 221, stk. 4, ikke selv fastsætter nogen forældelsesfrist eller
angiver nogen grunde til suspension eller afbrydelse af den anvendelige forældelsesfrist. Navnlig kræver artikel 221, stk. 4,
til forskel fra artikel 221, stk. 3, ikke nogen suspension af forældelsesfristen under en eventuel klageprocedure.
For det andet bemærkes, at toldkodeksens artikel 221, stk. 4, idet den begrænser sig til at henvise til »de i gældende bestemmelser
fastsatte betingelser«, henviser til national ret hvad angår bestemmelserne for forældelse af toldskylden, når denne er opstået
på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til retsforfølgning.
Så længe EU-retten ikke indeholder fælles regler på dette område, tilkommer det således hver medlemsstat at fastsætte bestemmelserne
om forældelse af toldskyld, som ikke har kunnet konstateres på grund af en handling, der kan give anledning til retsforfølgning
(jf. analogt dom af 16.10.2003, sag C-91/02, Hannl-Hofstetter, Sml. I, s. 12077, præmis 18-20, og Molenbergnatie-dommen, præmis
53).
På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at toldkodeksens artikel 221,
stk. 3 og 4, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter forældelsesfristen løber
fra tidspunktet, hvor kendelsen eller dommen i straffesagen er blevet endelig, såfremt den manglende betaling af told har
årsag i et strafbart forhold.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
Artikel 221, stk. 3 og 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som
ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000, skal fortolkes således, at den
ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter forældelsesfristen løber fra tidspunktet, hvor kendelsen eller dommen
i straffesagen er blevet endelig, såfremt den manglende betaling af told har årsag i et strafbart forhold.
Underskrifter
*
Processprog: italiensk.