CELEX: 62009CJ0152
Bendra žemės ūkio politika
Su tam tikromis pagalbos schemomis susijusi integruota administravimo ir kontrolės sistema
Bendrosios išmokos schema
Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003
Teisių į išmokas apskaičiavimas
40 straipsnio 5 dalis
Ūkininkai, kurie referenciniu laikotarpiu laikėsi agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimų
59 straipsnio 3 dalis
Regioninis bendrosios išmokos schemos įgyvendinimas
61 straipsnis
Skirtingos vieneto vertės už hektarus, apsėtus daugiametėmis ganyklomis, ir bet kurį kitą reikalavimus atitinkantį hektarą

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio
bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas
ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB)
Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270,
p. 1 ir klaidų ištaisymas OL L 94, p. 70; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269), iš dalies pakeisto
2006 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2013/2006 (OL L 384, p. 13) (toliau – Reglamentas Nr. 1782/2003), 40 straipsnio
5 dalies išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp A. Grootes ir
Amt für Landwirtschaft Parchim
(Parchimo žemės ūkio tarnyba) dėl ariamosios žemės arba ilgametės ganyklos statuso suteikimo tam tikram sklypui (toliau –
ginčijama žemė) apskaičiuojant teises į išmokas.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1782/2003
Vykdant bendros žemės ūkio politikos reformą, Europos Sąjungos Taryba priėmė Reglamentą Nr. 1782/2003, nustatantį bendrąsias
tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką bei tam tikras paramos ūkininkams schemų taisykles.
Reglamente Nr. 1782/2003, be kita ko, nustatoma ūkininkų pajamų rėmimo schema. Šio reglamento 1 straipsnio antroje įtraukoje
ji apibūdinama kaip „bendrosios išmokos schema“. Ši schema reglamentuojama to reglamento III dalyje.
Pagal Reglamento Nr. 1782/2003 34 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą:
„Ūkininkai kreipiasi dėl bendrosios išmokos schemos iki datos, kurią turi nustatyti valstybės narės, tačiau ne vėliau kaip
iki gegužės 15 dienos.“
Šio reglamento 37 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Referencine suma laikoma trejų metų bendros išmokų, kurios buvo paskirtos ūkininkui pagal VI priede nurodytas paramos schemas,
sumos vidurkis, apskaičiuotas ir patikslintas pagal VII priedą kiekvienais 38 straipsnyje nurodyto referencinio laikotarpio
kalendoriniais metais.
<...>“
Pagal minėto reglamento 38 straipsnį referencinis laikotarpis apima 2000, 2001 ir 2002 kalendorinius metus.
To paties reglamento 40 straipsnyje „Išimtiniai atvejai“ įtvirtinta:
„1.      Nukrypstant nuo 37 straipsnio, ūkininkas, kurio gamybai referenciniu laikotarpiu buvo padarytas neigiamas poveikis dėl
force majeure
ar išimtinių aplinkybių, susidariusių prieš referencinį laikotarpį arba jo metu, turi teisę prašyti, kad referencinė suma
būtų apskaičiuojama remiantis kalendoriniais arba referencinio laikotarpio metais, kuriais nebuvo
force majeure
ar išimtinių aplinkybių.
2.      Jei per visą referencinį laikotarpį buvo daromas poveikis dėl
force majeure
ar išimtinių aplinkybių, valstybė narė apskaičiuoja referencinę sumą remdamasi 1997–1999 m. laikotarpiu arba, cukrinių runkelių,
cukranendrių ir cikorijų atveju, artimiausiais prekybos metais, ėjusiais prieš atitinkamą laikotarpį pagal VII priedo K punktą.
Šiuo atveju
mutatis mutandis
taikoma 1 dalis.
3.      Atitinkamas ūkininkas apie
force majeure
ar išimtinių aplinkybių atvejį, pateikdamas kompetentingai institucijai pakankamus įrodymus, praneša raštu per valstybės
narės nustatytiną terminą.
4.
Force majeure
ar išimtinėmis aplinkybėmis kompetentinga institucija pripažįsta, pavyzdžiui, šiuos atvejus:
a)      ūkininko mirtį;
b)      ilgalaikę ūkininko profesinę negalią;
c)      didelę stichinę nelaimę, padariusią rimtą poveikį valdos žemės ūkio paskirties žemei;
d)      valdos fermų sunaikinimą dėl nelaimingo atsitikimo;
e)      visų ūkininko gyvulių ar jų dalies epizootines ligas.
5.      Šio straipsnio 1, 2 ir 3 dalys taikomos
mutatis mutandis
ūkininkams, kuriems referenciniu laikotarpiu taikomi agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimai pagal Reglamentus (EEB) Nr. 2078/92
[1992 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentas Reglamentus dėl žemės ūkio gamybos metodų, suderinamų su aplinkos apsaugos reikalavimais
ir kaimo vietovių kraštovaizdžio išsaugojimu (OL L 215, p. 85)] ir (EB) Nr. 1257/1999 [1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentas
dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiantis bei panaikinantis
tam tikrus reglamentus (OL L 160, p. 80)], apynių augintojams, kurie tuo pačiu laikotarpiu laikėsi išrovimo įsipareigojimų
pagal Reglamentą (EB) Nr. 1098/98 [1998 m. gegužės 25 d. Tarybos reglamentas, nustatantis specialias laikinąsias priemones
apyniams (OL L 157, p. 7)], taip pat tabako augintojams, kurie dalyvavo kvotų perpirkimo programoje pagal Reglamentą (EEB)
Nr. 2075/92 [1992 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentas dėl bendro žaliavinio tabako rinkos organizavimo (OL L 215, p. 70)].
Tuo atveju, kai pirmojoje pastraipoje minimi įsipareigojimai buvo vykdomi tiek referenciniu laikotarpiu, tiek šio straipsnio
2 dalyje minimu laikotarpiu, valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais ir užtikrindamos vienodas sąlygas ūkininkams
bei vengdamos rinkos ir konkurencijos iškraipymo, nustato referencinę sumą pagal išsamias taisykles, kurias turės nustatyti
Komisija 144 straipsnio 2 dalyje minima tvarka.“
Reglamento Nr. 1782/2003 III dalies 5 skyriaus 1 skirsnyje „Regioninis įgyvendinimas“ numatyta galimybė valstybėms narėms
nuspręsti taikyti šios dalies 1–4 skyriuose numatytą bendrosios išmokos schemą regioniniu lygiu.
Pagal šio reglamento 58 straipsnio 1 ir 3 dalis valstybė narė gali nuspręsti taikyti bendrosios išmokos schemą regioniniu
lygiu, nacionalinę viršutinę ribą išskirstydama ne individualiai šios valstybės ūkininkams pagal jų atitinkamas referencines
sumas, bet skirtingiems jos teritorijoje esantiems regionams.
Minėto reglamento 59 straipsnio 1, 3 ir 4 dalyse nurodyta:
„1.      Tinkamai pagrįstais atvejais ir remdamasi objektyviais kriterijais, valstybė narė gali padalyti bendrą pagal 58 straipsnį
nustatytos regioninės viršutinės ribos sumą arba jos dalį visiems ūkininkams, kurių valdos yra atitinkamame regione, įskaitant
ūkininkus, kurie neatitinka 33 straipsnyje nurodytų reikalavimų atitikimo kriterijų.
<...>
3.      Dalijant dalį bendros regioninės viršutinės ribos sumos, ūkininkai gauna teises į išmokas, kurių vieneto vertė apskaičiuojama
atitinkamą pagal 58 straipsnį nustatytos regioninės viršutinės ribos dalį padalijant iš regioniniu lygiu nustatyto reikalavimus
atitinkančių hektarų, kaip apibrėžta 44 straipsnio 2 dalyje, skaičiaus.
Jei ūkininkas taip pat turi teisę gauti teises į išmokas, apskaičiuotas pagal likusią regioninės viršutinės ribos dalį, kiekvienos
jo teisės į išmokas regioninė vieneto vertė, išskyrus teises į išmoką už atidėtą žemę, padidinama suma, atitinkančia referencinę
sumą, padalytą iš jo turimų teisių į išmokas, nustatytų pagal šio straipsnio 4 dalį, skaičiaus.
<...>
4.      Vieno ūkininko turimų teisių į išmokas skaičius lygus hektarų, kuriuos jis deklaruoja pagal 44 straipsnio 2 dalį pirmaisiais
bendrosios išmokos schemos taikymo metais, skaičiui, išskyrus
force majeure
ar išimtinių aplinkybių atveju, kaip apibrėžta 40 straipsnio 4 dalyje.“
Pagal Reglamento Nr. 1782/2003 60 straipsnio 3 dalį:
„Neviršijant pagal 2 dalį atitinkamam regionui nustatytos ribos, ūkininkui leidžiama pasinaudoti 1 dalyje numatyta galimybe:
<...>
b)      tuo atveju, kai 40 straipsnis ir 42 straipsnio 4 dalis taikoma
mutatis mutandis
– neviršijant hektarų skaičiaus, nustatytino remiantis objektyviais kriterijais ir užtikrinant vienodas sąlygas ūkininkams
bei vengiant rinkos ir konkurencijos iškraipymo.“
Pagal minėto reglamento 61 straipsnį:
„Tuo atveju jei taikomas 59 straipsnis, valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais ir neviršydamos regioninės viršutinės
ribos ar jos dalies, taip pat gali nustatyti skirtingas teisių į išmokas, kurios turi būti skiriamos 59 straipsnio 1 dalyje
nurodytiems ūkininkams, už hektarą, apsėtą pieva [ganyklų hektarą] pagalbos už plotą paraiškų už 2003 m. teikimui skirtą dieną
ar už bet kurį kitą reikalavimus atitinkantį hektarą arba už hektarus, apsėtus daugiametėmis ganyklomis [daugiamečių ganyklų
hektarus] pagalbos už plotą paraiškų už 2003 m. teikimui skirtą dieną ar už bet kurį kitą reikalavimus atitinkantį hektarą,
vieneto vertes.“
Reglamentas (EB) Nr. 795/2004
2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 795/2004, nustatančio išsamias bendrosios išmokos schemos, pateiktos
Reglamente Nr. 1782/2003, įgyvendinimo taisykles (OL L 141, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t.,
p. 226), iš dalies pakeisto 2005 m. kovo 8 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 394/2005 (OL L 63, p. 17, toliau – Reglamentas
Nr. 795/2004), 16 straipsnyje numatyta:
„1.      Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalyje nurodytais atvejais, kai paskutinę paraiškos išmokai gauti pagal bendrosios
išmokos schemą pirmaisiais metais pateikimo dieną baigiasi tame straipsnyje nurodyti agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimai,
pirmaisiais bendrosios išmokos schemos taikymo metais valstybė narė, remdamasi to reglamento 40 straipsnio 1, 2, 3 arba 5 dalimi,
nustato referencines sumas visiems susijusiems ūkininkams, su sąlyga, kad ryšium su minėtais agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimais
nėra skiriama dvigubų išmokų.
<...>
2.      Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies antrojoje pastraipoje nurodytu atveju ūkininkas gauna teises į išmokas,
apskaičiuotas dalijant valstybės narės, remiantis objektyviais kriterijais ir užtikrinant vienodas sąlygas ūkininkams bei
vengiant rinkos ir konkurencijos iškraipymo, nustatytą referencinę sumą iš hektarų skaičiaus, kuris ne didesnis negu pirmaisiais
bendrosios išmokos schemos taikymo metais jo deklaruotas hektarų skaičius.
3.      Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 40 straipsnis taikomas atsižvelgiant į kiekvieną tiesioginę išmoką, nurodytą to reglamento VI priede.“
Reglamento Nr. 795/2004 6 skyriaus 1 skirsnis vadinasi „Regioninis įgyvendinimas“.
Reglamento Nr. 795/2004 38 straipsnio, patenkančio į šį skirsnį, 1–3 dalyse numatytos tam tikros Direktyvos Nr. 1782/2003
59 straipsnio 1 ir 2 dalių įgyvendinimo taisyklės.
Reglamento Nr. 795/2004 38 straipsnio 4 dalyje nurodyta:
„Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 40 straipsnis ir šio Reglamento 16 straipsnis taikomi
mutatis mutandis
.“

Nacionalinės teisės aktai
Pagal Bendrosios išmokos sistemą įgyvendinančio įstatymo (
Betriebsprämiendurchführungsgesetz
,
BGBl
. 2006 I, p. 1298, toliau –
BetrPrämDurchfG
) 2 straipsnio 1 dalį bendroji išmoka regioniniu lygiu nuo 2005 m. sausio 1 d. skiriama pagal išsamias nuostatas, kurios įtvirtintos
šiame įstatyme ir bendrosios išmokos sistemos įgyvendinimo nutarime.

BetrPrämDurchfG
5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad bendrosios išmokos referencinė vertė, taikant susijusias Reglamento Nr. 1782/2003 59 straipsnio
1 ir 3 dalių nuostatas, kiekvieno ūkininko atžvilgiu nustatoma atsižvelgiant į ūkio dydį ir plotą.
Individuali ūkiui tenkanti suma apskaičiuojama remiantis ankstesnėmis tiesioginėmis išmokomis, išvardytomis
BetrPrämDurchfG
5 straipsnio 2 dalies 1 punkte, prie kurių reikia pridėti priemoką už pieno produktus ir papildomas išmokas už pieno produktus.
Suma už plotą apskaičiuojama dalį virš regioninės viršutinės ribos sumos dalijant iš reikalavimus atitinkančių hektarų skaičiaus.
Šiuo atžvilgiu
BetrPrämDurchfG
5 straipsnio 3 dalyje nurodyta:
„2005 finansiniais metais išmoka už plotą apskaičiuojama taip:
1.      Kiekvieno regiono sumų, apibrėžtų 2 dalyje, bendra suma atimama iš atitinkamos regioninės viršutinės ribos, apibrėžtos 4 straipsnio
1 dalyje.
2.      Likusi regiono regioninės viršutinės ribos dalis, gauta pagal 1 punkte nustatytas taisykles, pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003
59 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą padalijama jame nurodytiems plotams pagal hektarų skaičių, jeigu kiekviename tokiame
regione laikomasi 2 priede nustatytos sumos už plotą, mokamos už kiekvieną reikalavimus atitinkantį hektarą, kuris 2003 m.
gegužės 15 d. buvo naudojamas kaip daugiametė ganykla, ir sumos už plotą, mokamos už kiekvieną reikalavimus atitinkantį hektarą,
naudojamą kitais tikslais.
<...>“

BetrPrämDurchfG
2 priede yra vieneto verčių už daugiamečių ganyklų hektarus ir bet kurį kitą pagalbos reikalavimus atitinkantį hektarą lentelė.
Meklenburgo‑Vorpomerno žemės atveju kitų hektarų ir daugiamečių ganyklų hektarų santykis yra 1:0,194.
Pagrindinės bylos faktinių aplinkybių atsiradimo momentu Bendrosios išmokos schemos įgyvendinimo nutarimo (
Betriebsprämiendurchführungsverordnung
,
BGBl
. 2006 I, p. 2376) 13 straipsnio 2 dalyje buvo numatyta:
„Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies antroje pastraipoje numatytais atvejais nustatant referencinę sumą individuali
ūkio išmoka ir išmoka už plotą turi būti apskaičiuojamos remiantis kalendoriniais metais, prieš dalyvavimą agrarinės aplinkosaugos
priemonėje <...>“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad 1994 m. sudarius sutartį tarp
Staatlicher Amt für Umwelt und Natur Lübz
(Liubco valstybinės aplinkos ir gamtos tarnyba) ir tuo metu ginčijamą žemę eksploatavusios įmonės ginčijama žemė, kuri anksčiau
buvo ariamosios žemės sklypas, buvo paversta ganyklomis, siekiant ją naudoti aplinkosaugos tikslais.
1999 m. buvo sudaryta nauja sutartis su minėta tarnyba pagal Reglamentą Nr. 2078/92. Pagal šią sutartį nuo 1999 m. sausio
mėn. iki 2003 m. gruodžio mėn. ginčijama žemė turėjo būti naudojama kaip daugiametės ganyklos. 2002 m. spalio 1 d. A. Grootes
ir jo tėvo bendrija perėmė ginčijamą žemę ir, remiantis 2003 m. kovo 3 d. pakeitimu, nuo 2002 m. gruodžio 31 d. taip pat ir
iš šios sutarties kylančias teises bei pareigas. Vėliau A. Grootes ūkininkavo vienas.
2004 m. pavasarį ginčijama žemė buvo suarta ir apsėta.
2005 m. gegužės 6 d. laišku A. Grootes pateikė prašymą suteikti ginčijamai žemei ariamosios žemės statusą apskaičiuojant jo
teises į išmokas.
2006 m. vasario 27 d. sprendimu kompetentinga institucija, t. y.
Amt für Landwirtschaft Parchim
, pripažino A. Grootes teises į išmokas tik už daugiametes ganyklas.
Dėl šio sprendimo A. Groots 2006 m. kovo 15 d. pateikė prieštaravimą, kuris buvo atmestas 2006 m. liepos 3 d. sprendimu dėl
teisių į išmokas atšaukimo ir prieštaravimo atmetimo.
Amt für Landwirtschaft Parchim
manė, kad
force majeure
atvejis negali būti pripažįstamas ginčijamos žemės atžvilgiu, nes šio sklypo naudojimas kaip ganyklos vykdant valstybinę programą
nėra agrarinės aplinkosaugos priemonė susijusių Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies ir Bendrosios išmokos
schemos įgyvendinimo nutarimo 13 straipsnio nuostatų prasme.
A. Grootes apskundė šį sprendimą ir reikalauja įpareigoti
Amt für Landwirtschaft Parchim
pripažinti jo teisę į išmokas už ariamąją žemę.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal susijusias Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsnio
ir
BetrPrämDurchfG
5 straipsnio 3 dalies 2 punkto nuostatas tai, ar teisės į pagalbą už žemę turi būti nustatomos pagal ariamajai žemei arba
ganykloms tenkančią vertę, Vokietijoje nustatoma atsižvelgiant į nagrinėjamo ploto naudojimą 2003 m. gegužės 15 dieną. Taigi
šią dieną ginčijamoje žemėje buvo ganyklos. Tokiomis aplinkybėmis teises, grindžiamas ariamąja žeme, buvo galima pripažinti
tik Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnyje numatytu
force majeure
atveju.
Kadangi sprendimas nagrinėjamoje byloje priklauso nuo taikomos Sąjungos teisės aiškinimo,
Verwaltungsgericht Schwerin
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar, kalbant apie išmoką už plotą,
force majeure
atvejį Reglamento <...> Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies prasme galima pripažinti ir tuomet, kai 2003 m. gegužės 15 d.
tebetaikyta agrarinės aplinkosaugos priemonė buvo tik tolesnis naudojimas kaip (daugiametės) ganyklos, tačiau toks naudojimas
vyko be pertraukos ar bent „nedelsiant“ ankstesnės priemonės, dėl kurios ariamoji žemė buvo paversta daugiametėmis ganyklomis,
atžvilgiu?
2.      Jei būtų teigiamai atsakyta į pirmąjį klausimą:
Ar
force majeure
atvejį Reglamento <...> Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies prasme išmokai už plotą gauti galima pripažinti tik tuomet, kai
žemės paskirtis pakeičiama (ariamąją žemę paverčiant ganyklomis) dalyvaujant (ir kaip tik dėl to) agrarinės aplinkosaugos
priemonėje minėtos nuostatos prasme?
3.      Ar
force majeure
atvejo Reglamento <...> Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies prasme pripažinimas reikalauja, kad prašymą pateikęs ūkininkas
būtų tas pats asmuo, kuris pakeitė paskirtį, ar vis dėlto vėliau prie agrarinės aplinkosaugos priemonės „prisijungęs“ ūkininkas
gali sėkmingai remtis
force majeure
atveju?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio
5 dalis turi būti aiškinama taip, kad jeigu atitinkama valstybė narė skirtingas vieneto vertes už ganyklų hektarus, ir bet
kurį kitą reikalavimus atitinkantį hektarą nustatė pagal šio reglamento 61 straipsnį, tai ūkininkas, kuriam šiame straipsnyje
nurodytą referencinę datą taikomi agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimai, be pertraukos pratęsiantys agrarinės aplinkosaugos
įsipareigojimus, kuriais siekiama ariamąją žemę paversti daugiamete ganykla, turi teisę prašyti, kad minėto reglamento 59 straipsnio
3 dalies pirmoje pastraipoje nurodytos teisės būtų apskaičiuojamos pagal vieneto vertes, nustatytas už pagalbos reikalavimus
atitinkančius hektarus, kurie nėra daugiamečių ganyklų hektarai.
Pirmiausia reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnyje numatyta išimtis, skirta suderinti su vadinamuoju
„istoriniu“ modeliu referencinės sumos nustatymo taisyklę, pagal kurią ūkininkai, 2000–2002 m. apimančiu referenciniu laikotarpiu
gavę išmokas pagal bent vieną iš šio reglamento VI priede nurodytų paramos schemų, turi teisę į pagalbą, kuri apskaičiuojama
pagal referencinę sumą, gautą kiekvieno ūkininko atžvilgiu remiantis visų išmokų, suteiktų pagal minėtas schemas, metiniu
šio laikotarpio vidurkiu.
Ypač Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalis apsaugo ūkininkus, prisiėmusius agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus,
nuo skriaudos, kuri, taikant bendrosios išmokos schemą, gali kilti dėl to, kad tokių įsipareigojimų jie laikėsi referenciniu
laikotarpiu.
Be to, Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsnis leidžia valstybėms narėms nustatyti skirtingas vieneto vertes už daugiamečių
ganyklų hektarus pagalbos už plotą paraiškų už 2003 m. teikimui skirtą dieną ir už bet kurį kitą reikalavimus atitinkantį
hektarą taikyti bendrosios išmokos schemą regioniniu lygiu.
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi principu, kad Reglamento Nr. 1782/2003
40 straipsnio 5 dalis taikytina ir minėto reglamento 61 straipsnyje nurodytos referencinės datos atžvilgiu.
Žinoma, sklypas, kaip daugiametė ganykla, Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsnyje nurodytą referencinę datą gali, kaip, galima
manyti, yra ginčijamos žemės atveju, būti naudojamas dėl prisiimtų agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimų.
Tačiau nesant aiškios nuostatos, kurioje numatytas Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies taikymas, kaip yra minėto
reglamento 59 straipsnio 4 dalies ir 60 straipsnio atveju, iš anksto reikia patikrinti, ar ši nuostata gali būti taikoma pagal
analogiją šio reglamento 61 straipsnio atveju.
Nuostata pagal analogiją ūkio subjektams gali būti taikoma tada, kai jiems taikomos teisės nuostatos, pirma, yra labai panašios
į tas, kurias ketinama taikyti pagal analogiją, ir, antra, turi spragą, nesuderinamą su bendraisiais Sąjungos teisės principais,
o toks taikymas pagal analogiją leistų ją užpildyti (1985 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Krohn
, 165/84, Rink. p. 3997, 14 punktas).
Šiuo atveju ir vienos, ir kitos teisės nuostatos yra labai panašios ta prasme, kad plotų naudojimas kaip daugiamečių ganyklų
Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsnyje nurodytą referencinę datą grindžiamas tos pačios rūšies agrarinės aplinkosaugos reikalavimais,
kokie nurodyti šio reglamento 40 straipsnio 5 dalyje.
Antra, reikia konstatuoti, kad, priešingai nei Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalyje, šio reglamento 61 straipsnyje
nereglamentuojama ūkininkų, kuriems minėtame 61 straipsnyje nurodytą referencinę datą taikomi agrarinės aplinkosaugos reikalavimai,
teisinė situacija ta prasme, kad šie ūkininkai, prisiėmę tokius įsipareigojimus, galėjo patirti skriaudą taikant vėliau priimtą
bendrosios išmokos schemą. Taigi teisinio saugumo principas, kuris yra bendrasis Sąjungos teisės principas, reikalauja, kad
Sąjungos teisės aktai leistų suinteresuotiesiems asmenims tiksliai žinoti savo teises ir pareigas ir atitinkamai imtis veiksmų
(žr. 2009 m. birželio 11 d. Sprendimo
Nijemeisland
, C‑170/08, Rink. p. I‑5127, 44 punktą).
Iš to matyti, kad ūkininkas, prisiėmęs agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus pagal reglamentus Nr. 2078/92 ir Nr. 1257/1999,
neturėtų konkrečiai dėl tokių įsipareigojimų patirti skriaudos taikant vėlesnę Sąjungos pagalbos schemą, nes negalėjo numatyti,
kad jo sprendimas ateityje turės reikšmės tiesioginėms išmokoms pagal vėliau priimtą teisės aktą (šiuo klausimu žr. minėto
Sprendimo
Nijemeisland
45 punktą).
Šiuo atveju reikia priminti, kad ginčijama žemė daugiametėmis ganyklomis buvo paversta 1994 m., nustačius agrarinės aplinkosaugos
įpareigojimus, kuriuos vėliau, 2003 m. kovo 3 d., perėmė A. Grootes, o Reglamentas Nr. 1782/2003 buvo priimtas 2003 m. rugsėjo
29 dieną.
Tokiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalis
mutatis mutandis
taikytina šio reglamento 61 straipsnio taikymo srityje.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal Vokietijos teisės aktus teisės į išmokas Reglamento Nr. 1782/2003
40 straipsnio 5 dalies antroje pastraipoje išvardytais atvejais apskaičiuojamos remiantis kalendoriniais metais, buvusiais
prieš dalyvavimą agrarinės aplinkosaugos priemonėje. Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas nori sužinoti, ar vieni po kitų nustatyti agrarinės aplinkosaugos reikalavimai, apie kuriuos kalbama pagrindinėje
byloje, taikant šią nuostatą, skaitomą kartu su šio reglamento 61 straipsniu, gali būti laikomi sudarančiais visumą.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia nurodyti, jog iš Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies formuluotės nematyti, kad
joje nurodytos priemonės turi kilti iš to paties sutartinio įsipareigojimo.
Antra, atsižvelgiant į minėtos nuostatos tikslą apsaugoti ūkininkus, per referencinį laikotarpį prisiėmusius tam tikrus agrarinės
aplinkosaugos įsipareigojimus, nuo skriaudos taikant bendrosios išmokos schemą, nelabai svarbu, ar žemė naudojama remiantis
viena sutartimi, kuri įpareigoja ūkininką priimti agrarinės aplinkosaugos priemones, ar toks įsipareigojimas kyla iš kelių
sutarčių, viena po kitos apimančių tą patį laikotarpį.
Tačiau pastaruoju atveju būtina, kad kiekviena viena po kitos sudarytos sutartys numatytų agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus
pagal reglamentus Nr. 2078/92 ir Nr. 1257/1999 ir kad jos abi be pertraukų būtų susijusios laiko atžvilgiu.
Taip yra ir tuo atveju, kai kalbama apie Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsnyje nurodytos referencinės datos nustatymą pagal
analogiją taikant šio reglamento 40 straipsnio 5 dalį.
Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalis turi būti aiškinama taip, kad
jeigu atitinkama valstybė narė skirtingas vieneto vertes už ganyklų hektarus ir bet kurį kitą pagalbos reikalavimus atitinkantį
hektarą nustatė taikydama šio reglamento 61 straipsnį, tai ūkininkas, kuriam šiame straipsnyje nurodytą referencinę datą taikomi
agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimai, pratęsiantys agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, kuriais siekiama ariamąją žemę
paversti daugiametėmis ganyklomis, turi teisę prašyti, kad minėto reglamento 59 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodytos
teisės būtų apskaičiuojamos pagal vieneto vertes, nustatytas už reikalavimus atitinkančius hektarus, kurie nėra ganyklų hektarai.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio
5 dalį, skaitomą kartu su šio reglamento 61 straipsniu, reikia aiškinti kaip reiškiančią, kad tik kai yra priežastinis ryšys
tarp ariamosios žemės pavertimo daugiametėmis ganyklomis ir dalyvavimo šioje nuostatoje numatytoje agrarinės aplinkosaugos
priemonėje leidžiama, apskaičiuojant teises į išmokas, neatsižvelgti į tai, kad ši žemė buvo naudojama kaip daugiametė ganykla
referenciniu laikotarpiu, nurodytu minėto reglamento 61 straipsnyje.
Siekiant atsakyti į šį klausimą reikia nurodyti, kad iš Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies formuluotės nematyti,
jog šioje nuostatoje nurodyta išimtis taikoma tik su sąlyga, kad atitinkama žemės ūkio paskirties žemė daugiametėmis ganyklomis
buvo paversta dėl prisiimtų agrarinės aplinkosaugos reikalavimų.
Tačiau reikia priminti, kad pagrindinėje byloje Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalis pagal analogiją taikytina šio
reglamento 61 straipsnyje reglamentuojamai situacijai.
Taigi iš šio sprendimo 42 punkto matyti, kad toks taikymas grindžiamas argumentu, jog atitinkamo sklypo paskirties keitimas
įvyko būtent dėl ūkininko prisiimtų įsipareigojimų pagal reglamentus Nr. 2078/92 ir Nr. 1257/1999.
Iš to matyti, kad jeigu atitinkamas sklypas ganykloms buvo paskirtas iki ūkininko įsipareigojimo įgyvendinti agrarinės aplinkosaugos
priemones ir ganykloms buvo naudojamas, nepaisant šio įsipareigojimo, šis sklypas laikytinas paskirtu ganykloms ir taikant
Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsnį.
Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalis, skaitoma kartu su šio reglamento
61 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad kai tik yra priežastinis ryšys tarp ariamosios žemės pavertimo daugiametėmis
ganyklomis ir dalyvavimo agrarinės aplinkosaugos priemonėje leidžiama, apskaičiuojant teises į išmokas, neatsižvelgti į tai,
kad ši žemė buvo naudojama kaip daugiametė ganykla šio reglamento 61 straipsnyje nurodytą referencinę datą.

Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Reglamento Nr. 1782/2003
40 straipsnio 5 dalis, skaitoma kartu su šio reglamento 61 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma su sąlyga,
kad paraišką bendrajai išmokai gauti pateikęs ūkininkas yra tas pats asmuo, kuris pakeitė atitinkamos žemės paskirtį.
Visų pirma reikia priminti, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies, skaitomos kartu su minėto
straipsnio 1 dalimi, formuluotės, teisę prašyti, kad referencinė suma būtų apskaičiuojama remiantis kalendoriniais arba referencinio
laikotarpio metais, kuriais nebuvo nustatyti agrarinės aplinkosaugos įpareigojimai, turi ūkininkas, kuris tokių įsipareigojimų
laikėsi referenciniu laikotarpiu.
Jeigu Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalis pagal analogiją taikoma šio reglamento 61 straipsnyje reglamentuojamai
situacijai, apskaičiuojant referencinę sumą turi būti pritaikomas ne minėto reglamento 38 straipsnyje nurodytas referencinis
laikotarpis, bet to paties reglamento 61 straipsnyje nurodyta referencinė data.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsniu valstybėms narėms leidžiama nustatyti skirtingas
vieneto vertes už daugiamečių ganyklų hektarus ir už bet kurį kitą pagalbos reikalavimus atitinkantį hektarą konkrečią datą.
Taigi lemiamas kriterijus taikant Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsnį yra atitinkamų sklypų naudojimas šiame straipsnyje
nurodytą referencinę datą. Tačiau šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar paraišką bendrajai išmokai gauti pateikęs ūkininkas yra tas
pats asmuo, kuris žeme disponavo minėtame straipsnyje nurodytą referencinę datą.
Pagal analogiją taikant Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalį šio reglamento 61 straipsnyje reglamentuojamai situacijai,
neturi būti keliamos jokios papildomos sąlygos.
Iš to matyti, kad ūkininko, disponuojančio žemę referencinę datą, pakeistą taikant Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio
5 dalį, tapatybė yra nesvarbi šią nuostatą pagal analogiją taikant šio reglamento 61 straipsnyje reglamentuojamai situacijai.
Be to, nesvarbi ir ūkininko tapatybė šios žemės paskirties keitimo pradžioje.
Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką vienodo požiūrio arba nediskriminavimo principas reikalauja, kad
panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai
pateisinamas (žr., be kita ko, 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo
Afton Chemical
, C‑343/09, Rink. p. I‑0000, 74 punktą).
Taigi šiuo atveju ūkininko, pirmojo prisiėmusio agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, ir to, kuris tik perėmė tokius įsipareigojimus
perduodant žemės ūkio paskirties žemę, situacija Reglamento Nr. 1782/2003 61 straipsnio atžvilgiu yra panaši.
Tokiomis aplinkybėmis vienodo požiūrio principas būtų akivaizdžiai pažeidžiamas, jeigu jie būtų vertinami skirtingai ir jeigu
tik ūkininkas, pirmasis prisiėmęs agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, turėtų teisę remtis Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio
5 dalies, skaitomos kartu su šio reglamento 61 straipsniu, taikymu.
Atsižvelgiant į pateiktus paaiškinimus į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalis,
skaitoma kartu su šio reglamento 61 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma nereikalaujant, jog paraišką bendrajai
išmokai gauti pateikęs ūkininkas būtų tas pats asmuo, kuris pakeitė atitinkamos žemės paskirtį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą
žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus (EEB)
Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999,
(EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001, iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EB)
Nr. 2013/2006, 40 straipsnio 5 dalis turi būti aiškinama taip, kad jeigu atitinkama valstybė narė skirtingas vieneto vertes
už ganyklų hektarus ir bet kurį kitą pagalbos reikalavimus atitinkantį hektarą nustatė taikydama šio reglamento 61 straipsnį,
tai ūkininkas, kuriam šiame straipsnyje nurodytą referencinę datą taikomi agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimai pagal 1992 m.
birželio 30 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2078/92 dėl žemės ūkio gamybos metodų, suderinamų su aplinkos apsaugos reikalavimais
ir kaimo kraštovaizdžio išsaugojimu, pratęsiantys agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, kuriais siekiama ariamąją žemę
paversti daugiametėmis ganyklomis, turi teisę prašyti, kad Reglamento Nr. 1782/2003, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 319/2006,
59 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodytos teisės būtų apskaičiuojamos pagal vieneto vertes, nustatytas už pagalbos
reikalavimus atitinkančius hektarus, kurie nėra ganyklų hektarai.
2.
Reglamento Nr. 1782/2003, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 319/2006, 40 straipsnio 5 dalis, skaitoma kartu su šio reglamento
61 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad kai tik yra priežastinis ryšys tarp ariamosios žemės pavertimo daugiametėmis
ganyklomis ir dalyvavimo agrarinės aplinkosaugos priemonėje leidžiama, apskaičiuojant teises į išmokas, neatsižvelgti į tai,
kad ši žemė buvo naudojama kaip daugiametė ganykla 61 straipsnyje nurodytą referencinę datą.
3.
Reglamento Nr. 1782/2003, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 319/2006, 40 straipsnio 5 dalis, skaitoma kartu su šio reglamento
61 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma nereikalaujant, jog paraišką bendrajai išmokai gauti pateikęs ūkininkas
būtų tas pats asmuo, kuris pakeitė atitinkamos žemės paskirtį.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.