CELEX: 62005TJ0070
Teenuste hange
EMSA hankemenetlus
Informaatikaalaste teenuste osutamine
Pakkumuse tagasilükkamine
Tühistamishagi
Üldkohtu pädevus
Pakkumuse mittevastavus
Võrdne kohtlemine
Hankedokumentides või hanketeates esitatud lepingu sõlmimise kriteeriumide järgimine
Lepingu sõlmimise kriteeriumide suhtes alakriteeriumide kehtestamine
Ilmne hindamisviga
Põhjendamiskohustus

Õiguslik raamistik
Euroopa Meresõiduohutuse Amet (EMSA) loodi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 1406/2002,
millega luuakse Euroopa Meresõiduohutuse Amet (EÜT L 208, lk 1; ELT eriväljaanne 07/07, lk 3). Selle eesmärk on tagada Euroopa
Liidus meresõiduohutuse ning laevade põhjustatud merereostuse vältimise kõrge, ühetaoline ja tõhus kaitse.
Määruse artikli 5 lõige 1 sätestab, et amet on ühenduse asutus, mis on juriidiline isik.
Määruse nr 1406/2002 artikkel 8 näeb ette:
„1. [EMSA] lepingulist vastutust reguleerib asjaomase lepingu suhtes kohaldatav õigus.
2. Euroopa Kohtu pädevusse kuulub otsuste tegemine vastavalt [EMSA] sõlmitud lepingus sisalduvale vahekohtuklauslile.
3. Lepinguvälise vastutuse korral hüvitab [EMSA] kõik kahjud, mille tema talitused või teenistujad oma kohustuste täitmisel
on tekitanud, vastavalt liikmesriikide seaduste ühistele üldpõhimõtetele.
4. Euroopa Kohtu pädevusse kuulub lõikes 3 nimetatud kahju hüvitamisega seotud vaidluste lahendamine.
5. Teenistujate isiklik vastutus [EMSA] ees on reguleeritud teenistujate suhtes kohaldatavate personalieeskirjade või teenistustingimuste
sätetega.”
Nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat
finantsmäärust (EÜT L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74; edaspidi „finantsmäärus”), artikli 185 lõige 1 näeb ette:
„Komisjon kehtestab raamfinantskorra [mõiste „kord” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „määrus”] sellistele ühenduse
asutatud asutustele, kellel on juriidilise isiku seisund ja kes tegelikult saavad eelarvest toetusi. Nende asutuste finantseeskirjad
ei tohi lahkneda raammäärusest, välja arvatud juhul, kui nende tegevusega seotud erivajadused seda eeldavad ja kui komisjon
annab selleks eelnevalt nõusoleku.”
Komisjoni 23. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2343/2002 raamfinantsmääruse kohta asutustele, millele viidatakse
Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust käsitleva [finantsmääruse] artiklis 185 (EÜT L 357, lk 72;
ELT eriväljaanne 01/04, lk 216), artikkel 74 käesoleva kohtuasja aluseks olnud asjaolude toimumise ajal kehtinud versioonis
sätestab:
„Hankimise [mõiste „hankimine” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „hankelepingute sõlmimine”] suhtes kohaldatakse
üldise finantsmääruse ja selle üksikasjalike rakenduseeskirjade vastavaid sätteid.”
Mainitud säte on üle võetud EMSA haldusnõukogu poolt 3. juulil 2003 vastu võetud finantseeskirjade artiklisse 74.
Seega reguleerivad teenuste hankelepingute sõlmimist finantsmääruse artiklis 185 nimetatud asutuste poolt finantsmääruse 1. osa
V jaotis ning komisjoni 23. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ, Euratom) nr 2342/2002 finantsmääruse rakendamise kohta (EÜT
L 357, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 145; edaspidi „rakenduseeskirjad”). Mainitud sätete sisuliseks lähtekohaks on antud
valdkonna direktiivid, teenuste hankelepingute puhul eeskätt nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse
riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322), muudetud kujul.
Finantsmääruse artikli 89 lõige 1 sätestab:
„Kõik riigihankelepingud, mida rahastatakse täielikult või osaliselt eelarvest, on kooskõlas läbipaistvuse, proportsionaalsuse
ja võrdse kohtlemise põhimõtetega.”
Finantsmääruse artikkel 97 käesoleva kohtuasja aluseks olevate asjaolude toimumise hetkel kohaldamisele kuulunud redaktsioonis
sätestab:
„1. Valikukriteeriumid taotlejate ja pakkujate suutlikkuse hindamiseks ja lepingute sõlmimise kriteeriumid pakkumiste sisu
hindamiseks määratletakse eelnevalt ja esitatakse pakkumiskutses.
2. Lepinguid võib sõlmida [vähem]pakkumise või majanduslikult soodsaima pakkumise valimise abil.” [Tsitaati on parandatud
Euroopa Kohtus, kuna määruse eestikeelne tõlge on ekslik.]
Rakenduseeskirjade artikkel 138 käesoleva kohtuasja aluseks olevate asjaolude toimumise hetkel kohaldamisele kuulunud redaktsioonis
täpsustab:
„[…]
2. Majanduslikult soodsaim pakkumine on parima hinna ja kvaliteedi suhtega pakkumine, võttes arvesse lepingu esemega põhjendatud
kriteeriume, näiteks määratud hind, tehnilised eelised, esteetilised ja funktsionaalsed omadused, keskkondlikud omadused,
jooksvad kulud, tasuvus või tarnetähtajad, müügijärgne teenindamine ja tehniline abi.
3. Tellija esitab hanketeates või tehnilistes kirjeldustes majanduslikult soodsaima pakkumise määratlemiseks valitud kriteeriumide
kaalu.
Hinnale antud kaal võrreldes muude kriteeriumidega ei või põhjustada hinnakriteeriumi väljajätmist töövõtja valimisel.
Kui erandjuhul ei ole kaalu andmine tehniliselt võimalik, eelkõige lepingu eseme tõttu, esitab tellija lihtsalt kohaldatavad
kriteeriumid kahanevas tähtsuse järjekorras.”
Finantsmääruse artikkel 98 näeb ette:
„1. Pakkumiste esitamise korra abil tagatakse, et toimub tõeline konkurents ja et pakkumiste sisu jääb salajaseks seni, kuni
need kõik samal ajal avatakse.
[…]
3. Taotlused ja pakkumised avab selleks määratud avamiskomisjon, välja arvatud […] väikese maksumusega lepingute puhul. Kõik
pakkumised ja taotlused, mis kõnealune komisjon tunnistab tingimustele mittevastavaks, lükatakse tagasi.
4. Kõiki taotlusi ja pakkumisi, mis avamiskomisjon on tunnistanud ettenähtud tingimustele vastavaks, hindab pakkumiskutsega
seotud dokumentides sätestatud valiku- ja lepingute sõlmimise kriteeriumide põhjal selleks määratud komisjon, selleks et teha
ettepanek, kellega leping tuleks sõlmida.”
Rakenduseeskirjade artikli 143 lõige 2 käesoleva kohtuasja aluseks olevate asjaolude toimumise hetkel kohaldamisele kuulunud
redaktsioonis sätestab:
„Pakkujad võivad pakkumisi esitada:
a)       posti teel, mille puhul tuleb pakkumiskutsega seotud dokumentides märkida, et saatmise kuupäevaks loetakse tähitud kirja margil
olev kuupäev, või
b)                käsipostiga institutsiooni tööruumidesse isiklikult pakkuja või volitatud isiku, ka kullerteenuse abil; sel juhul tuleb pakkumiskutsega
seotud dokumentides märkida lisaks artikli 130 lõike 2 punktis a nimetatud teabele ka talitus, kuhu pakkumised tuleb allkirjastatud
ja kuupäevastatud tõendi vastu esitada.”
Finantsmääruse artikli 100 lõige 2 sätestab:
„Tellija teeb kõikidele taotlejatele ja pakkujatele, kelle taotlused või pakkumised on tagasi lükatud, teatavaks tehtud otsuse
ja kõikidele pakkujatele, kelle pakkumised on vastuvõetavad ja kes esitavad kirjaliku taotluse, eduka pakkumise tunnused ja
suhtelised eelised ja selle pakkuja nime, kellega leping sõlmitakse.
Teatavaid andmeid ei ole siiski vaja avalikustada, kui see takistaks õigusnormide kohaldamist, oleks vastuolus üldiste huvidega
või kahjustaks riigi osalusega või eraettevõtjate õigustatud ärihuve või võiks moonutada nendevahelist ausat konkurentsi.”
Rakenduseeskirjade artikkel 149 kohtuasja aluseks olevate asjaolude toimumise ajal kohaldamisele kuulunud redaktsioonis täpsustab
sellega seonduvalt:
„1. Tellija edastab taotlejatele ja pakkujatele nii kiiresti kui võimalik lepingu sõlmimist käsitleva otsuse, sealhulgas põhjendused,
miks konkureeriva pakkumise peale lepingut ei sõlmitud, või otsuse menetlust uuesti alustada.
2. Tellija teeb finantsmääruse artikli 100 lõikes 2 sätestatud teabe teatavaks hiljemalt viieteistkümne päeva möödumisel kirjaliku
taotluse saamise kuupäevast.”

Vaidluse taust
Hageja, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE on Kreeka õiguse alusel asutatud
äriühing, kes tegutseb info- ja kommunikatsioonitehnoloogia valdkonnas.
Käesolev kohtuasi puudutab kahte hankemenetlust, mis käsitlevad vastavalt „SafeSeaNet’i valideerimist ja edasiarendamist”
EMSA viitenumbriga C‑1/01/04-2004 (edaspidi „hankemenetlus C‑1/01/04”) ja „mereõnnetuste andmebaasi, võrgu ja haldamissüsteemi
väljatöötamist ja arendamist (mereõnnetusi kajastav teabeplatvorm)” EMSA viitenumbriga C‑2/06/04 (edaspidi „hankemenetlus
C‑2/06/04”).
1.
EMSA hankemenetlus C‑1/01/04
EMSA avaldas 1. juulil 2004 Euroopa Liidu Teataja Lisas (ELT 2004, S 126) hanketeate hankemenetluse C‑1/01/04 algatamiseks.
Pakkumuste esitamise tähtajana oli ette nähtud 9. august 2004.
Hankedokumentide punkt 13 pealkirjaga „Lepingu sõlmimise kriteeriumid” on järgmine:
„Leping sõlmitakse pakkujaga, kes esitab majanduslikult kõige soodsama pakkumuse, mida hinnatakse järgmiste kriteeriumide
alusel:
a)      Tehnilise hindamise kriteeriumid tähtsuse järjekorras (kaal protsentides):
1. Projekti jaoks välja pakutud metodoloogia – üksikasjalikud ettepanekud projekti teostamise viisi osas, projekti põhietapid
ja osutatavad teenused (määratletud [hankedokumentide] punktis 3) (40%).
2. Hankedokumentide tehnilises kirjelduses toodud nõuete mõistmine ja arvestamine ning seda tõendav lühikirjeldus (20%).
3. Tugiteenuste kvaliteet (Helpdesk) (10%)
b)      Koguhind (30%)
Lepingu sõlmimisel arvestatakse vaid pakkumusi, mille lõpptulemus on vähemalt 70% ning vähemalt 60% iga kriteeriumi puhul
eraldi”.
Neist kolmest lepingu sõlmimise kriteeriumist esimese osas on hankedokumentide punktis 3 pealkirjaga „Esitatavad aruanded
ja dokumendid” öeldud, et pakkumus peab sisaldama üksikasjalikku teavet projekti elluviimise kava kohta (
project implementation structure
), iga tööetapp (
work package
) peab olema selgelt määratletud ning projekti elluviimise kava peab sisaldama (vähemalt) järgmisi andmeid: horisontaalsed
tegevused (punkt 3.1); projektijuhtimise meeskonna ja ülesannete kirjeldus (punkt 3.2); kvaliteedikontroll (punkt 3.3); projektijuhtimisega
seotud teenused (
deliverables on project management level
) (punkt 3.4) ning tööetappide kirjeldus ja suhestumine (
work package description and relations
) (punkt 3.5), samuti muud aruannete esitamist puudutavat asjakohast teavet (punkt 3.6).
1. juulil 2004 saadeti hagejale hankedokumendid ning ettepanek esitada pakkumusi.
Hageja väitel saatis ta 31. juulil 2004 EMSA-le faksiga taotluse täiendava teabe saamiseks. 1. augusti 2004. aasta faksiga
esitas ta sama taotluse teist korda.
EMSA teatas 2. augusti 2004. aasta e-kirjas hagejale, et teabetaotlust sisaldav 1. augusti 2004. aasta faks ei jõudnud tervikuna
kohale, ning tegi hagejale ettepaneku saata küsimused e-kirjaga, mida hageja samal päeval ka tegi. Hageja kinnitas selles
e-kirjas, et oli proovinud saata mainitud faksi 31. juulil 2004 ning teist korda 1. augustil 2004, kuid tõenäoliselt esines
faksi edastamisel tehnilisi probleeme. Seega palus ta saadetud taotluse läbi vaadata, kuna viimane päev selle esitamiseks,
st laupäev, 31. juuli 2004, ei olnud tööpäev.
EMSA teavitas 3. augustil 2004 saadetud e-kirjas hagejat sellest, et ei vasta tema küsimustele, kuna pakkumuste esitamise
ettepaneku punkti 8 kohaselt olid need esitatud hilinenult. Hageja rõhutas samal päeval saadetud e-kirjas veel kord, et ta
oli proovinud nimetatud kuupäevadel teabetaotlust tulemusetult ära saata ning arvestades, et küsimuste laekumise tähtaeg oli
laupäev, 31. juuli 2004, oleks seda tähtaega tulnud igal juhul pikendada esimese sellele järgneva tööpäevani, milleks oli
esmaspäev, 2. august 2004.
Hageja esitas pakkumuse 9. augustil 2004.
EMSA teatas hagejale 6. detsembri 2004. aasta kirjas, et hageja pakkumust ei valitud põhjusel, et selle kvaliteedi/hinna suhe
jäi alla edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuse kvaliteedi/hinna suhtele.
Hageja palus 7. detsembril 2004 EMSA-le saadetud faksis, et talle teatataks edukaks tunnistatud pakkuja nimi, tema pakkumust
iseloomustavad asjaolud ja selle suhtelised eelised ning nii tema kui eduka pakkuja pakkumusele iga lepingu sõlmimise kriteeriumi
osas pandud hinded, ning et talle saadetaks hindamiskomisjoni aruande koopia ning tema ja edukaks tunnistatud pakkuja esitatud
pakkumuse finantsaspektide võrdlus.
EMSA teatas 16. detsembri 2004. aasta kuupäeva kandvas kirjas hagejale – mille kohta hageja märgib, et sai selle kätte alles
7. jaanuaril 2005 – tema pakkumusele iga lepingu sõlmimise kriteeriumi osas antud hinded ning eduka pakkumuse summaarse hinde.
Edukat pakkumust iseloomustavate asjaolude osas täpsustas EMSA järgmist:
„Metodoloogiliselt selge lähenemisviis projekti kui terviku juhtimiseks. Ülesannete kirjeldus on realistlik (ning selle täienduseks
on esitatud tabelid, mis näitavad tööjõukulu ja kasutatavaid ressursse, Gantti diagramm ja ülesannete jaotus); pakutud inimeste
arvu/tööpäevade suhe on piisav; osutatavad teenused on määratletud ülesannete tüüpide kaupa („deliverables have been assigned
per type of task”); projektist on hästi aru saadud ning projektijuhtimise kava ülesehitus on hea; pakutava teenuse taset käsitlev
kokkulepe („Service Level Agreement”) on kooskõlas projekti nõuetega.”
Hageja saatis 5. jaanuaril 2005 EMSA-le faksi, kus märkis, et teda ei oldud kõnesoleva kahe hankemenetluse tulemustest finantsmääruses
ette nähtud tähtajal teavitatud. Hageja heitis EMSA-le ette ka seda, et viimati nimetatu oli edukaks tunnistatud pakkujatega
lepingud allkirjastanud ja avaldanud selle teabe Euroopa Liidu Teatajas.
EMSA vastas 7. jaanuari 2005. aasta kirjas ja faksis, millele lisas koopia 16. detsembri 2004. aasta kirjast.
Hageja rõhutas 18. jaanuari 2005. aasta faksis veel kord, et oli saanud EMSA 16. detsembri 2004. aasta kirja kätte hilinenult.
Lisaks heitis ta EMSA-le ette finantsmääruse rikkumist, kuna EMSA ei olnud tema teabetaotlusele tähtajaks vastanud, ei olnud
teatanud edukaks tunnistatud pakkuja nime, tema rahalise pakkumuse summat ega tema pakkumusele antud tehnilist hinnangut kõrvutatuna
hageja pakkumusega, ning oli otsustanud lepingud allkirjastada. Lisaks väitis hageja, et EMSA 16. detsembri 2004. aasta kirjas
toodud viide hindamiskomisjoni poolt hageja pakkumusele lepingu sõlmimise kriteeriumide osas antud hindele ei olnud üksikasjalik
ega hõlmanud EMSA otsuse põhjendusi. Lõpuks palus ta hindamiskomisjoni poolt antud hinnangu kohta tervet rida selgitusi.
EMSA vastas hagejale 9. veebruari 2005. aasta faksiga, saates talle edukaks tunnistatud pakkuja nime ning märkis seal, et
hageja on tema pakkumuse hindamistulemused juba kätte saanud, ning et niisuguse üksikasjalikuma teabe edastamine, nagu on
edukaks tunnistatud pakkujat puudutav finants- ja kaubanduslik teave, rikuks viimati nimetatu õiguspäraseid huve ning seetõttu
ei saa neid avalikustada.
2.
EMSA hankemenetlus C‑2/06/04
EMSA avaldas 3. juulil 2004 Euroopa Liidu Teataja Lisas (ELT 2004, S 128) hanketeate hankemenetluse C‑2/06/04 algatamiseks.
Pakkumuste esitamise tähtajana oli ette nähtud 9. august 2004.
Hankedokumentide punkt 13 pealkirjaga „Lepingu sõlmimise kriteeriumid” on järgmine:
„Leping sõlmitakse pakkujaga, kes esitab majanduslikult kõige soodsama pakkumuse, mida hinnatakse järgmiste kriteeriumide
alusel:
a)      Tehnilise hindamise kriteeriumid tähtsuse järjekorras: kokku 70%
Tehnilise hindamise kriteeriumid tähtsuse järjekorras:
– väljapakutav metodoloogia, mis peab sisaldama üksikasjalikke ettepanekuid kõigi ülesannete täitmise viisi osas, ning ära
peavad olema märgitud selle eest vastutavad isikud (nimeliselt), projekti põhietapid ja osutatavad teenused (40%);
– hankedokumentide tehnilises kirjelduses toodud nõuete mõistmine ja arvestamine ning seda tõendav lühikirjeldus, samuti varasem
kogemus samalaadse töö teostamisel (20%) ;
– väljapakutud töövahendite, programmide ja moodulite kvaliteet (10%).
b)      koguhind: (30%)
Lepingu sõlmimisel arvestatakse vaid pakkumusi, mille tulemus on vähemalt 70% ning vähemalt 60% iga kriteeriumi puhul eraldi.”
9. juulil 2004 saadeti hagejale hankedokumendid ning ettepanek esitada pakkumusi.

EMSA projekti eest vastutav töötaja saatis 26. juuli 2004. aasta e-kirjas kõigile hankemenetluse suhtes huvi üles näidanud
ettevõtjatele kõnesoleva hankemenetluse kohta lisateavet.
Nagu eespool punktis 21 märgitud, väidab hageja, et oli 31. juulil 2004 saatnud taotluse täiendava teabe saamiseks ka selle
hankemenetluse kohta. Hageja esitas taotluse uuesti 1. augustil 2004.
EMSA sai nimetatud teabetaotluse kätte 2. augustil 2004 avatud e-kirjas. Hageja kinnitab selles e-kirjas, et oli proovinud
saata lisatud dokumente 31. augustil 2004 ning teist korda 1. augustil 2004, kuid faksi edastamisel esines tehnilisi probleeme.
Niisiis palub ta kirjale lisatud taotlused läbi vaadata, kuna viimane päev nende esitamiseks, st laupäev, 31. juuli 2004,
ei olnud tööpäev.
EMSA, olles tutvunud taotlustega hankedokumentide teatavate punktide osas selgituste saamiseks, saatis 3. augusti 2004. aasta
e-kirjas hagejale ja teistele ettevõtjatele hankemenetluse C‑2/06/04 kohta lisateavet.
EMSA teavitas 5. augustil 2004 hagejat, et ei vasta tema küsimustele, kuna – arvestades pakkumuste esitamise ettepaneku punkti 8
– need olid esitatud hilinenult.
Hageja esitas hankemenetluses C‑2/06/04 pakkumuse 9. augustil 2004.
Pakkumuste avamise komisjon – mis koosnes neljast isikust, kelle EMSA oli nimetanud 16. juulil 2004 – avas pakkumused 25. augustil
2004, märkides seejuures, et äriühingu SSPA Sweden AB (edaspidi „SSPA”) esitatud pakkumuse puhul – mis oli saabunud 10. augustil
2004, st päev pärast pakkumuste esitamiseks määratud tähtaega – oli vaja saada selle saatmise kirjalik kinnitus, kuna ümbrikul,
millega see oli saadetud, puudus postitempel.
Avamiskomisjoni esimees saatis 26. augustil 2004 SSPA-le kirja, paludes tal esitada tõend selle kohta, et pakkumuse saatmisel
on järgitud nii ettenähtud tähtaega kui ka pakkumuste esitamise ettepanekus ära toodud tingimusi.
Avamiskomisjon otsustas SSPA esitatud dokumentide uurimise tulemusena 21. septembril 2004, et viimatinimetatu esitatud pakkumus
on vastuvõetav.
EMSA teatas hagejale 30. novembri 2004. aasta kirjas – mille kohta hageja märgib, et sai selle kätte alles 13. detsembril
2004 –, et hageja pakkumus ei leidnud toetust põhjusel, et selle kvaliteedi/hinna suhe jäi alla edukaks tunnistatud pakkuja
pakkumuse kvaliteedi/hinna suhtele.
Hageja saatis 7. detsembril 2004 EMSA-le faksi, mis käsitles – ja milles viidati –hankemenetlusele C‑1/01/04 ja kus ta palus
EMSA-l teavitada teda hankemenetluses C‑2/06/04 saadetud pakkumuse vastuvõtmisest või tagasilükkamisest ning saata talle sama
teave, mida ta oli palunud saata ka esimesena nimetatud hankemenetluse kohta.
Hageja märkis EMSA-le 5. jaanuaril 2005 saadetud faksis, et ta ei olnud saanud teavet kõnesoleva kahe hankemenetluse tulemuste
kohta finantsmääruses ette nähtud tähtajal. Hageja heitis EMSA-le ette ka seda, et viimatinimetatu oli edukaks tunnistatud
pakkujatega lepingud allkirjastanud ja avaldanud selle teabe Euroopa Liidu Teatajas.
EMSA vastas 6. jaanuari 2005. aasta kirjaga, mille ta saatis ka 7. jaanuaril 2005 faksina, teatades hageja pakkumusele antud
hinded ja eduka pakkumuse summaarse hinde ning lisades koopia Euroopa Liidu Teatajas avaldatud hankelepingu sõlmimise teatest,
kus edukaks tunnistatud pakkuja oli nimeliselt ära toodud. Edukat pakkumust iseloomustavate asjaolude osas märkis EMSA järgmist:
„Edukaks tunnistatud pakkuja pakkumus tõendab nõutavat kogemust ning see oli esitatud hästi läbimõeldud kujul. Pakkumuses
oli ülesanded ja projektijuhi roll hästi lahti kirjutatud. Meeskonda juhib isik, kellel on suured kogemused varasemate projektidega,
mis vastavad suurepäraselt käesoleva hankemenetluse esemeks olevale projektile. Pakkumusest nähtub, et projektist on väga
hästi aru saadud. Välja pakutud töövahendeid on varemgi edukalt kasutatud ning need on EMSA IT-raamistikuga ühildatavad”.
Hageja saatis vastuseks viimati mainitud kirjale EMSA-le 18. jaanuaril 2005 faksi, kus heitis viimatinimetatule ette finantsmääruse
rikkumist, kuna EMSA ei olnud tema teabetaotlusele ettenähtud tähtajaks vastanud, ei olnud teatanud edukaks tunnistatud pakkuja
nime, tema rahalise pakkumuse summat ega tema pakkumusele antud tehnilist hinnangut kõrvutatuna hageja pakkumusega, ning oli
otsustanud lepingu allkirjastada. Lõpuks palus ta hindamiskomisjoni antud hinnangu kohta tervet rida selgitusi.
EMSA vastas hagejale 9. veebruari 2005. aasta kirjas, kus mainis hagejale, et asjassepuutuv teave on hagejale juba kättesaadav
ning et niisuguse üksikasjalikuma teabe edastamine, nagu seda on edukaks tunnistatud pakkujat puudutav finants- ja kaubanduslik
teave, rikuks viimatinimetatu õigustatud huve ning seetõttu ei saa neid avalikustada.

Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas hagi – mis saabus Üldkohtu kantseleisse 14. veebruaril 2005 – käesoleva kohtuasja algatamiseks.
Üldkohus (kolmas koda) otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal avada suulise menetluse ning kutsus pooli kohtu kodukorra
artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames üles esitama teatavaid dokumente ning palus EMSA-l vastata
kirjalikult ühele küsimusele. Pooled vastasid ettenähtud tähtaja jooksul.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 20. jaanuari 2009. aasta kohtuistungil.
Hageja palub Üldkohtul:
–        tühistada EMSA otsused mitte tunnistada tema pakkumusi vastuvõetavaks ning sõlmida lepingud edukaks tunnistatud pakkujatega;
–        tühistada kõik EMSA hilisemad otsused, mis puudutavad kõnesolevaid hankemenetlusi;
–        mõista kohtukulud välja EMSA-lt ka juhul, kui hagi jäetakse rahuldamata.
EMSA palub Üldkohtul:
–        tunnistada hagi vastuvõetamatuks või teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Vastuvõetavus
EMSA, kes küll formaalselt vastuvõetamatuse vastuväidet ei esita, viitab kahele asja läbivaatamist takistavale asjaolule,
mis tuginevad vastavalt sellele, et Üldkohtul puudub pädevus EMSA akti peale EÜ artikli 230 alusel esitatud hagi lahendada
ning et hagiavalduse puhul on rikutud vorminõudeid. Üldkohus uurib kõigepealt esimest asja läbivaatamist takistavat asjaolu.
1.
Üldkohtu pädevus EÜ artikli 230 alusel EMSA akti peale esitatud hagi lahendamisel

Poolte argumendid
EMSA väidab, et tema aktide peale ei saa ainuüksi tulenevalt tema staatusest EÜ artikli 230 alusel hagi esitada. Kuna mainitud
artiklis ei viita miski ei otseselt ega kaudselt aktidele, mille on vastu võtnud muud Euroopa Liidu asutused ja organid peale
nende, mis on artiklis nimetatud, ei saa Üldkohus nende õiguspärasust kontrollida. EMSA sõnul ei ole antud juhul kohaldatav
Euroopa Kohtu 23. aprilli 1986. aasta otsus kohtuasjas 294/83: Les Verts
vs
. parlement (nn Les Verts’i kohtuasi) (EKL 1983, lk 1339), kuna selles käsitletakse kohtulikku kontrolli institutsiooni, mitte
ameti otsuse üle.
Määruse nr 1406/2002 artikkel 8, mis piirdub sellega, et näeb ette Euroopa Kohtu pädevuse EMSA lepingulist ja lepinguvälist
vastutust puudutavate kohtuvaidluste lahendamisel, kinnitab vastupidi, et ei Üldkohtul ega Euroopa Kohtul ei ole pädevust
tema aktide õiguspärasuse kontrollimiseks. Arvestades, et mainitud sättes on viidatud üksnes Euroopa Kohtule, tuleks sellest
pealegi järeldada, et kui mõni liidu kohus on pädev, siis on see Euroopa Kohus, mitte Üldkohus.
Lisaks kinnitavad ameti poolt vastu võetud otsuse peale esitatud tühistamishagi vastuvõetamatust Euroopa Kohtu 15. märtsi
2005. aasta otsus kohtuasjas C‑160/03: Hispaania
vs
. Eurojust (EKL 2005, lk I‑2077, punktid 35‑37 ja 40) ning Üldkohtu 8. juuni 1998. aasta määrus kohtuasjas T‑148/97: Keeling
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet (EKL 1998, lk II‑2217).
Arvestades, et nimetatud kohtuotsusest ja kohtumäärusest nähtub topeltkriteeriumi kasutamine EÜ artikli 230 kohaldamise otsustamisel
– organi mainimine nimetatud artiklis ja tõhusa kohtuliku kontrolli puudumine –, tähendab see, et täidetud peavad olema mõlemad
tingimused, kuid käesolevas asjas ei ole EMSA puhul täidetud esimene tingimus, kuna teda ei ole EÜ artiklis 230 nimetatud.
Isegi kui kumbki neist tingimustest oleks eraldivõetuna piisav, ei oleks pealegi täidetud teine, kuna määruse nr 1406/2002
artikkel 8 näeb küll ette kohtuliku kontrolli, kuid piirab selle ulatust siiski EMSA lepingulist ja lepinguvälist vastutust
puudutavate kohtuvaidluste lahendamisega.
Hageja vaidlustab selle asja läbivaatamist takistava asjaolu.

Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et teisese õiguse alusel loodud ametid – nagu EMSA – ei esine EÜ artikli 230 esimeses lõigus loetletud
institutsioonide hulgas.
Samuti tuleb märkida, et määruse nr 1406/2002 artikkel 8 näeb ette, et EMSA lepinguvälise vastutusega seonduvate kahju hüvitamisega
seotud vaidluste lahendamine on Euroopa Kohtu pädevuses, samuti on nimetatud kohus pädev tegema otsuseid vastavalt ameti sõlmitud
lepingus teatavatel juhtudel sisalduvale vahekohtuklauslile. Seevastu ei ole määruses ette nähtud, et Euroopa Kohus oleks
pädev lahendama muude EMSA otsuste peale esitatud tühistamishagisid.
Need kaalutlused ei välista siiski seda, et Üldkohus kontrollib määruse nr 1406/2002 artiklis 8 nimetamata EMSA aktide õiguspärasust.
Nagu Üldkohus on 8. oktoobri 2008. aasta otsuses T‑411/06: Sogelma
vs.
AER (EKL 2008, lk II‑2771, punkt 36) eespool punktis 56 viidatud kohtuotsusele Les Verts viidates märkinud, on Euroopa Ühendus
õigusühendus ning asutamislepinguga on loodud täielik õiguskaitsevahendite ja menetluste süsteem, mille eesmärk on usaldada
Euroopa Kohtule institutsioonide õigusaktide seaduslikkuse kontrollimine. Asutamislepingu süsteemi eesmärk on võimaldada otse
vaidlustada kõik institutsioonide poolt vastu võetud meetmed, mille eesmärk on luua õiguslikke tagajärgi. Neile eeldustele
tuginedes järeldas Euroopa Kohus eespool punktis 56 viidatud kohtuotsuses Les Verts, et Euroopa Parlamendi selliste õigusaktide
peale, mille eesmärk on luua õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, võib esitada tühistamishagi, kuigi tühistamisnõuet
käsitlevas asutamislepingu artiklis selle antud hetkel kehtinud redaktsioonis oli nimetatud üksnes nõukogu ja komisjoni õigusakte.
Selle sätte niisugune tõlgendus, mis arvab vaidlustatavate aktide hulgast välja Euroopa Parlamendi õigusaktid, viiks Euroopa
Kohtu arvates tulemuseni, mis on vastuolus nii asutamislepingu mõttega, mida väljendab EÜ asutamislepingu artikkel 164 (nüüd
EÜ artikkel 220), kui ka selle süsteemiga (vt selle kohta eespool punktis 56 viidatud kohtuotsus Les Verts, punktid 23–25).
Sellest kohtuotsusest võib tuletada üldpõhimõtte, et kõiki niisuguse ameti nagu EMSA poolt antud akte, mille eesmärk on luua
õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, peab olema võimalik kohtulikult kontrollida.
Eespoolt punktis 56 viidatud kohtuotsuses Les Verts on mainitud küll üksnes institutsioone, samas kui EMSA – nagu eespool
punktis 61 märgitud – EÜ artiklis 230 nimetatud institutsioonide hulka ei kuulu. Sellegipoolest on asutused, kellele kuulub
pädevus võtta vastu õigusakte, mille eesmärk on luua õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele – millega on vähimagi kahtluseta
tegemist juhul, kui amet teeb hankelepingu sõlmimise menetluses otsuse, millega lükkab ühe pakkuja tehtud pakkumuse tagasi
ja sõlmib hankelepingu teise pakkujaga –, identses olukorras selle olukorraga, mis oli aluseks eespool punktis 56 viidatud
kohtuasjale Les Verts. Seega ei saa õigusel põhinevas ühenduses pidada vastuvõetavaks, et niisuguseid akte ei ole võimalik
kohtulikult kontrollida (vt selle kohta eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus Sogelma
vs
. AER, punkt 37).
Siit järeldub, et otsused, mida EMSA võtab vastu hankelepingute sõlmimise menetluses ja mille eesmärk on tekitada õiguslikke
tagajärgi kolmandatele isikutele, on vaidlustatavad õigusaktid.
Seda järeldust ei kummuta kohtupraktika, millele EMSA on viidanud eesmärgiga põhjendada hagi vastuvõetamatust puudutavaid
argumente.
Mis puudutab eespool punktis 58 viidatud kohtuotsust Hispaania
vs.
Eurojust, siis on tõsi, et Euroopa Kohus on selles nentinud, et vaidlustatud akte ei ole kantud nende aktide nimekirja, mille
õiguspärasust võib kontrollida EÜ artikli 230 alusel (mainitud kohtuotsuse punkt 37). Sellegipoolest on Euroopa Kohus selle
kohtuotsuse järgmises punktis märkinud, et EL lepingu artikkel 41, mis antud asjas kohaldamisele kuulub, ei näe ette, et EÜ
artiklit 230 saaks kohaldada sätete suhtes, mis kuuluvad Euroopa Liidu lepingu VI jaotisesse – politsei- ja õigusalane koostöö
kriminaalasjades –, kuna Euroopa Kohtu pädevust selles valdkonnas reguleerib EL lepingu artikkel 35, millele viitab EL lepingu
artikli 46 punkt b. Pealegi on Euroopa Kohus seoses õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele sama kohtuotsuse punktides 41 ja
42 ühtlasi märkinud, et selles kohtuasjas vaidlustatud aktid ei olnud kohtuliku kontrollimise võimalusest täielikult ilma
jäetud (vt selle kohta eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus Sogelma
vs
. AER, punkt 45).
Samuti ei ole Üldkohus eespool punktis 58 viidatud määruse Keeling
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet punktis 32 piirdunud nentimisega, et Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)
ei kujuta endast ei üht EÜ asutamislepingu artiklis 4 (nüüd EÜ artikkel 7) loetletud ühenduse institutsiooni ning teda ei
ole nimetatud ka EÜ asutamislepingu artikli 173 (nüüd EÜ artikkel 230) esimeses lõigus, vaid on punktis 33 ühtlasi nentinud,
et vaidlusalust Siseturu Ühtlustamise Ameti presidendi otsuse oleks potentsiaalselt saanud vaidlustada ka muude õiguskaitsevahenditega,
nimetades eeskätt EÜ asutamislepingu artiklit 179 (nüüd EÜ artikkel 236). Seega ei ole see määrus takistuseks sellele, et
EÜ artiklis 230 nimetamata ameti otsuse peale võidaks esitada nimetatud artiklil põhinev hagi (vt selle kohta eespool punktis 64
viidatud kohtuotsus Sogelma
vs.
AER, punkt 46).
Seega ei sea kohtupraktika, millele EMSA on viidanud, kahtluse alla seisukohta, et niisugune ameti antud akt, mille eesmärk
on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, ei saa olla kohtuliku kontrolli alt välja jäetud.
Samuti ei saa seda lahendust kahtluse alla seada ka eespool punktis 64 viidatud kohtuotsuse Sogelma
vs.
AER tõlgendus, millele EMSA kohtuistungil toetus ja mille kohaselt on tema olukord erinev Euroopa Ülesehitusameti (AER) olukorrast,
kuna viimati nimetatule oli komisjon teinud Serbiale ja Montenegrole ühenduse toetuse andmise raames ülesandeks hankemenetluse
ettevalmistamise, hindamise ja lepingute sõlmimise. Siit järeldub, et otsused, mida komisjon oleks teinud ise, kui ta ei oleks
oma pädevust delegeerinud, ei saa kohtuliku kontrolli alt välja jääda ainuüksi seetõttu, et komisjon delegeeris oma pädevuse
AER-ile, sest vastasel juhul tekitataks õiguslik vaakum.
Seega ei ole EMSA pakutud tõlgenduse puhul arvestatud eespool punktis 64 viidatud kohtuotsuse Sogelma
vs.
AER punkte 39 ja 40, millest nähtub, et argumendi, mis puudutab selle pädevuse laadi, mille alusel AER tegutseb, on Üldkohus
esitanud teise võimalusena ning selle eesmärk on üksnes kinnitada sama kohtuotsuse punktis 37 tehtud järeldust, kus Üldkohus
viitab üldpõhimõttele, mille kohaselt kõik niisugused ühenduse organite antud õigusaktid, mille eesmärk on tekitada kolmandatele
isikutele õiguslikke tagajärgi, peavad olema kohtulikult kontrollitavad. Pealegi, vastupidi EMSA poolt väidetule esineb ka
käesolevas asjas samasugune oht õigusliku vaakumi tekkimiseks, kui peaks järeldatama, et kõnesolevaid õigusakte kohtulikult
kontrollida ei saa.
Mis puudutab viimaks EMSA argumenti, mille kohaselt võib määruse nr 1406/2002 artiklist 8 – kus on viidatud üksnes Euroopa
Kohtule – järeldada, et juhul, kui antud asjas peaks mõni kohus pädevaks tunnistatama, siis peaks see olema Euroopa Kohus,
mitte Üldkohus, siis tuleb üksnes märkida, et mõistet „Euroopa Kohus” on siin kasutatud üldmõistena tähistamaks institutsiooni,
mis hõlmab Euroopa Kohut, Üldkohut ja üht erikohut, st Euroopa Liidu Avaliku Teenistuse Kohut. Järelikult tuleb määruse nr 1406/2002
artiklis 8 toodud mõistet „Euroopa Kohus” mõista nii, et sellega viidatakse institutsioonile, mitte ühele seda moodustavale
kohtule (vt selle kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu 17. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑294/02: komisjon
vs
. AMI Semiconductor Belgium jt, EKL 2005, lk I‑2175, punkt 49).
Seega tuleneb EÜ artikli 230 esimesest lõigust – tõlgendatuna eespool punktis 56 viidatud kohtuotsust Les Verts (punktid 23–25)
ja eespool punktis 64 viidatud kohtuotsust Sogelma
vs.
AER (punktid 36–37) arvestades –, et käesolev hagi on vastuvõetav. Pealegi kinnitab seda lahendust ELTL artikli 263 esimene
lõik, mille kohaselt on Euroopa Liidu Kohus pädev kontrollima niisuguste liidu organite ja asutuste aktide õiguspärasust,
mille eesmärk on tekitada kolmandatele isikutele õiguslikke tagajärgi. Järelikult ei saa esimest asja läbivaatamist takistavat
asjaolu, millele EMSA osutab, arvesse võtta.
2.
Exceptio obscuri libelli

Poolte argumendid
Oma väites, mille kohaselt takistab asja läbivaatamist hagiavalduse arusaamatu sõnastus, kinnitab EMSA sisuliselt seda, et
hageja ei ole täpsustanud, milline väide millist hankemenetlust puudutab, ning et kõnesolevas hagiavalduses, milles on kaks
hankemenetlust segamini aetud, ei ole hagi põhjendamiseks kasutatud väidetest esitatud kokkuvõtet, mis oleks piisavalt selge
ja täpne, ning seega on rikutud Euroopa Kohtu põhikirja ja Üldkohtu kodukorda, samuti asjassepuutuvat kohtupraktikat.
Hageja ei nõustu selle väitega.

Üldkohtu hinnang
Tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 esimesele lõigule, mis vastavalt sama põhikirja artikli 53
esimesele lõigule kuulub kohaldamisele Üldkohtu menetlusele, ja Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktile c tuleb hagiavalduses
märkida hagi ese ning ülevaade fakti- ja õigusväidetest. Eelnimetatu peab olema esitatud piisavalt selgelt ja täpselt, et
kostja saaks kaitset ette valmistada ja et Üldkohtul oleks võimalik hagi lahendada võimalusel ilma täiendavate materjalideta.
Õiguskindluse ja korrakohase õigusemõistmise tagamiseks ning et hagi oleks vastuvõetav, peavad selle aluseks olevad õiguslikud
ja faktilised asjaolud kas või kokkuvõtlikult, ent seostatult ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse tekstist (vt selle kohta
Üldkohtu 18. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑387/94: Asia Motor France jt
vs.
komisjon, EKL 1994, lk II‑961, punktid 106 ja 107; 11. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑210/00: Biret ja Cie
vs
. nõukogu, EKL 2002, lk II‑47, punkt 34, ja 14. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑209/01: Honeywell
vs.
komisjon, EKL 2001, lk II‑5527, punktid 55 ja 56 ning seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb märkida, et hagiavalduse puhul on menetluseeskirjades kehtestatud nõuded täidetud, kuna see võimaldab
nii kostjal kui Üldkohtul teha kindlaks EMSA-le etteheidetava käitumise ning vaidluse aluseks olevad faktid ja asjaolud. Lisaks
nähtub kohtuasja materjalidest, et EMSA on kaitseks asjakohaselt valmistunud ning on igale hageja poolt esitatud etteheitele
vastanud üksikasjalike argumentidega.
Seega tuleb hagiavalduse vorminõuete rikkumisele tuginev vastuväide tagasi lükata.

Põhiküsimus
Hageja esitab tühistamisnõuete põhjendamiseks neli väidet. Esimese väite kohaselt on rikutud heausksuse, hea halduse ja hoolikuse
põhimõtteid. Teise väite kohaselt on rikutud finantsmäärust, rakenduseeskirju ja direktiivi 92/50. Kolmas väide tugineb EMSA
tehtud ilmsetele hindamisvigadele. Neljas väide tugineb asjakohase teabe ja põhjenduste puudumisele. Pärast seda, kui EMSA
oli kostja vastuse lisana ära toonud kõnesolevat kahte hankemenetlust käsitlevad haldustoimikud, esitas hageja hagiavalduses
toodud väidete põhjendamiseks repliigi etapis rea konkreetselt loetletud etteheiteid, mis puudutasid tervet rida väidetavaid
rikkumisi, mis tulenesid mainitud haldustoimikutest, ning hankemenetlust C‑2/06/04 puudutavas osas iseseisva väite, mis käsitleb
edukaks tunnistatud pakkuja tehtud pakkumuse mittevastavust pakkumuste esitamise ettepaneku punktis 2 nimetatud pakkumuste
esitamise korrale. Üldkohus uurib kõigepealt taotlust, milles palutakse tühistada EMSA poolt hankemenetluses C‑2/06/04 tehtud
otsused.
1.
Nõue tühistada EMSA poolt hankemenetluses C‑2/06/04 tehtud otsused

Väide, mis käsitleb edukaks tunnistatud pakkuja tehtud pakkumuse mittevastavust
Poolte argumendid
Hageja esitab repliigis uue väite, mille kohaselt ei saa edukaks tunnistatud pakkuja tehtud pakkumust pidada vastavaks hankemenetluse
C‑2/06/04 pakkumuste esitamise ettepaneku punkti 2 alapuntkile a. Kohtuasja materjalidest nähtub, et edukaks tunnistatud pakkuja,
kellel puudus tõend pakkumuse saatmise kohta, esitas alles tagantjärele Rootsi postitöötaja kinnituse selle kohta, et saadetis
oli ettenähtud tähtajal ära saadetud. Hageja sõnul ei saa postitöötaja kiri asendada „margil olev[at] kuupäev[a]”; seega ei
saa see olla piisav tõend. Hageja väitel võib niisuguse eeskirjade eiramisega nõustumine saada ohtlikuks pretsedendiks ja
tekitada ebakindlust riigihangete valdkonna tähtaegade järgimise küsimuses.
EMSA väidab vastu, et kõnesoleva pakkumuste esitamise ettepaneku punkti 2 alapunkti a eesmärk oli luua võimalus, millega kontrollida,
et kõik pakkujad on esitanud pakkumuse enne tähtaja möödumist. Seega on hindamiskomisjoni otsus nõustuda muu tõendiga mõistlik,
kuna antud juhul ei olnud postiasutus – vastupidi tavapärasele praktikale – kirjale templit löönud.
Üldkohtu hinnang
Esmalt tuleb meenutada, et väide, mille kohaselt ei vasta hankemenetluses C‑2/06/04 edukaks tunnistatud pakkuja tehtud pakkumus
pakkumuse esitamise ettepaneku punktis 2 nimetatud tingimustele pakkumuste esitamiseks, ja mille hageja esitas repliigi etapis,
on uus väide. Sellegipoolest võib selle kodukorra artikli 48 lõike 2 kohaselt tunnistada vastuvõetavaks, kuna see põhineb
õiguslikel ja faktilistel asjaoludel, millest on menetluses teavitatud, nimelt pakkumuste avamiskomisjoni protokollil, mis
käsitleb kõnesolevat hankemenetlust ja mille EMSA oli kostja vastuse lisana kohtuasja materjalide hulka kaasamiseks edastanud.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab hankija igas hankemenetluse etapis tagama selle, et järgitaks võrdse kohtlemise
põhimõtet ja sellest tulenevalt oleks kõigi pakkujate võimalused võrdsed (vt selle kohta Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta
otsus kohtuasjas C‑496/99 P: komisjon
vs
. CAS Succhi di Frutta, EKL 2004, lk I‑3801, punkt 108; vt selle kohta ka Üldkohtu 12. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas
T‑250/05: Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 12. märtsi 2008. aasta otsus
kohtuasjas T‑332/03: European Service Network
vs.
komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldada, punkt 122). Kahjustamata konkurentsiolukorda – nagu asutamisleping ette näeb
– on võimalik tagada vaid ettevõtjatele võrdsete võimaluste tagamisega (eespool viidatud kohtuotsus Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, punkt 46).
Samuti tuleb meenutada, et finantsmääruse artikli 98 lõige 1 sätestab, et „[p]akkumiste esitamise korra abil tagatakse, et
toimub tõeline konkurents ja et pakkumiste sisu jääb salajaseks seni, kuni need kõik samal ajal avatakse”.
Antud juhul oli hanketeates pakkumuste esitamise tähtajana ette nähtud 9. august 2004. Lisaks oli pakkumuste esitamise ettepaneku
– milles rakenduseeskirjade artikli 130 lõike 2 punkti a kohaselt [määruse nr 2342/2002 artikli 130 lõikes 2 toodud mõiste
„pakkumiskutse” asemel on käesolevas kohtuotsuses kasutatud täpsemaid vasteid „ettepanek esitada pakkumusi” ja „pakkumuste
esitamise ettepanek”] tuleb esitada vähemalt „pakkumiste esitamise eeskirjad, sh eelkõige pakkumiste esitamise lõppkuupäev
ja ‑kellaaeg” – punktis 2 märgitud, et pakkumused tuleb saata märgitud aadressile kas tähitud postisaadetisena ja postitada
hiljemalt 9. augustil 2004 (saatmise kuupäevaks loetakse margil olev kuupäev) või teise võimalusena viia käsipostiga märgitud
aadressile, kuhu need peavad olema jõudnud hiljemalt 9. augustil 2004 kell 16.00, ning pakkumuse esitamist tõendab sel juhul
EMSA teenistuja poolt allkirjastatud ja kuupäevamärkega tõend. Pakkumuste esitamise ettepanekus oli täpsustatud, et ka muid
pakkumuste esitamise võimalusi peale tähitud saadetisena saatmise, sh kullerteenuse abil edastamist, käsitatakse „käsipostiga”
saatmisena.
Nimetatud esitamisvõimalused on kooskõlas eespool punktis 12 viidatud rakenduseeskirjade artikli 143 lõikega 2, mille kohaselt
„[p]akkujad võivad pakkumisi esitada […] [kas] posti teel, mille puhul tuleb pakkumiskutsega seotud dokumentides märkida,
et saatmise kuupäevaks loetakse tähitud kirja margil olev kuupäev, või […] käsipostiga institutsiooni tööruumidesse isiklikult
pakkuja või volitatud isiku, ka kullerteenuse abil; sel juhul tuleb pakkumiskutsega seotud dokumentides märkida […] talitus,
kuhu pakkumised tuleb allkirjastatud ja kuupäevastatud tõendi vastu esitada.” Selles osas tuleb märkida, et Euroopa Parlamendi
ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist
käsitlevate ühiseeskirjade kohta (EÜT 1998, L 15, lk 14; ELT eriväljaanne 06/03, lk 71) artikli 2 punkti 9 kohaselt mõistetakse
„tähtsaadetise” all teenust, millega kaasneb kindlasummaline tagatis saadetise kaotsimineku-, vargus- või rikkumisohu vastu
ning mille puhul väljastatakse saatjale soovi korral tõend edastamiseks üleantud postisaadetise ja/või selle kättetoimetamise
kohta adressaadile.
Pealegi näeb pakkumuste esitamise ettepaneku punkt 2 ette, et kui pakkumus ei vasta mainitud vorminõuetele, tuleb see pakkumuste
avamise menetluses tagasi lükata.
Pakkumuste avamise komisjoni poolt 25. augustil 2004 koostatud esimese protokolli kohaselt ei olnud SSPA pakkumusel – st pakkumusel,
mis hiljem edukaks tunnistati – juures tõendeid selle saatmise kohta ning selle vastuvõetavaks tunnistamiseks pidi pakkuja
esitama kirjaliku kinnituse selle ärasaatmise kohta. Teisest, 21. septembrist 2004 pärinevast protokollist nähtub, et pärast
seda, kui SSPA oli saanud pakkumuste avamise komisjonilt kirja, kus komisjon palus tal esitada mainitud kinnituse, saatis
SSPA EMSA-le ühe Rootsi postitöötaja väljastatud tõendi, mis kinnitas, et pakkumus oli ära saadetud tähtaja jooksul. Seepeale
tunnistas pakkumuste avamise komisjon SSPA pakkumuse nõuetele vastavaks.
Vastuseks ühele Üldkohtu poolt määratud menetlust korraldavale meetmele palus EMSA lisada viimati nimetatud protokollile lisatud
dokumendid kohtuasja materjalide hulka. Need dokumendid hõlmasid koopiaid SSPA pakkumust sisaldavatest ümbrikest sellisel
kujul, nagu EMSA need sai, koopiaid SSPA ja EMSA kirjavahetusest, samuti koopiat Göteborgi postkontori kviitungist, mis kandis
kuupäeva 6. august 2004, ja sama postkontori töötaja poolt allkirjastatud avaldust, kuupäevaga 2. september 2004, milles kinnitatakse
sisuliselt, et ümbrik, milles eeldatavalt oli kõnesolev pakkumus, saadeti ära sellest postkontorist 6. augustil 2004.
Seega nähtub neist dokumentidest esiteks see, et SSPA pakkumus jõudis EMSA‑ni 10. augustil 2004, st üks päev pärast pakkumuste
esitamiseks ette nähtud tähtaja möödumist, ning et mainitud pakkumust sisaldavatel ümbrikel ei olnud mitte mingisugust postitemplit,
st puudus tempel nii ärasaatmise kui kättesaamise kohta.
Teiseks on oluline rõhutada, et kuigi EMSA on SSPA-le 26. augustil 2004 saadetud kirjas märkinud, et „ümbrikul ei olnud ei
märget selle kohta, et see oleks saadetud tähitud postiga, ega selle postkontoris üleandmine kuupäeva”, paludes esitada talle
„tagantjärele väljastatud tõend selle kohta, et pakkumus on esitatud tähtaja jooksul ning pakkumuste esitamise ettepanekus
nõutud viisil”, saatis SSPA EMSA-le vaid Göteborgi postkontori tavalise kviitungi.
Seega ei saa pidada vastuvõetavaks EMSA poolt kohtuistungil esitatud argumenti, et mainitud kviitung tõendab kirja registreerimist,
st registreerimist, mis on teataval määral samastatav tähitud kirja saatmisega. Esiteks ei saa niisugust kviitungit kuidagi
samastada tähtsaadetise postkontorisse üleandmisel väljastatava kviitungiga, mis üldreeglina väljastatakse saatjale – sõltumata
ümbrikule löödavast postitemplist – tõendina selle kohta, et postisaadetis on postkontoris üle antud, nagu eespool punktis 88
märgitud. Tegelikult ei ole sellel kviitungil ei saatja ega adressaadi nime, postisaadetise sihtkohta ega muid andmeid, mis
tõendaksid, et kviitung väljastati tähtsaadetise saatmise kohta. Pealegi nähtub kohtuasja materjalidest, et EMSA tunnistas
ühe teise pakkuja pakkumuse – mis oli esmalt tunnistatud nõuetele mittevastavaks põhjusel, et ümbrikul oli üksnes vastuvõtmiste
kuupäeva kinnitav tempel –, nõuetele vastavaks alles siis, kui pakkuja oli omal algatusel esitanud tähtsaadetise postkontorisse
üleandmisel väljastatava kviitungi, millel oli ära märgitud tähtsaadetise saatmise kuupäev ning digitaalne kood, mis vastab
pakkumust sisaldaval ümbrikul olevale koodile. Teiseks nähtub kohtuasja materjalidest – vastupidi sellele, mida EMSA püüdis
kohtuistungil väita – selgelt, et mitte mainitud kviitung ei kallutanud teda lõpuks tunnistama SSPA pakkumust nõuetele vastavaks,
vaid Rootsi postitöötaja avaldus, samas kui eespool nimetatud pakkuja puhul pidas EMSA piisavaks tõendiks tähtsaadetise postkontorisse
üleandmisel väljastatavat kviitungit, mille see pakkuja esitas pärast seda, kui sai teada tema pakkumuse tagasilükkamisest.
Kolmandaks tuleb nentida, et Göteborgi postkontori töötaja väljastatud tõendil on täpsustatud järgmist: „Käesolevaga tõendan
– olles tutvunud lisatud kviitungi koopia ja saadetud ümbrikust tehtud fotoga –, et see ümbrik saadeti sellest postkontorist
reedel, 6. augustil 2004”. Seega on Rootsi postitöötaja küll kinnitanud, et saatis ümbriku, milles eeldatavalt oli SSPA pakkumus,
6. augustil 2004, ilma et ta oleks siiski selgitanud, miks ei olnud sellel ümbrikul ühtegi postitemplit, ning jättes märkimata,
kas tegemist oli tähtsaadetisega. Kui EMSA-lt selle kohta kohtuistungil küsiti, ei suutnud EMSA tõendada isegi seda, et saadetis
oli saadetud tähituna.
Seega ei nähtu kohtuasja materjalidest mitte mingil moel, et SSPA oleks pakkumuse saatnud tähtsaadetisena.
Seega on küsimus kõigepealt selles, kas pakkumuste avamise komisjonil oli õigus SSPA pakkumust avada ning hindamiskomisjonil
see seejärel läbi vaadata, kuigi see jõudis EMSA-ni järgmisel päeval pärast pakkumuste esitamise tähtaja möödumist.
Selles osas tuleb meenutada, et hanketeates oli pakkumuste kohalejõudmise tähtajana kuupäevaliselt ja kellaajaliselt märgitud
9. august 2004 kl 16.00. Pakkumuste esitamise ettepaneku punktist 2 nähtub selgelt, et üldreeglina peavad pakkumused EMSA-ni
jõudma hiljemalt eespool nimetatud kuupäeval ja kellaajal, sõltumata sellest, kas tegemist on käsipostiga isiklikult või kullerteenuse
abil edastatud pakkumustega, kusjuures ainus erand sellest reeglist on posti teel tähtsaadetisena saatmine, mille puhul peab
saatmine olema toimunud hiljemalt sel kuupäeval ning kohalejõudmine võib langeda hilisemale kuupäevale, ning saatmise kuupäeva
tõendab saadetise postitempel. Siit järeldub, et kuna tegemist on erandiga, tuleb võimalust saata pakkumusi pärast nende kättesaamiseks
kuupäevaliselt ja kellaajaliselt kindlaksmääratud tähtaja möödumist põhimõtteliselt tõlgendada kitsalt.
Edasi tuleb märkida, et pakkumuste esitamise ettepaneku punkti 2 alapunktis a on nimetatud kaks eraldi vorminõuet, mida peab
täitma pakkuja, kes kavatseb saata oma pakkumuse posti teel, st vastavalt pakkumuse ärasaatmise tähtaeg kuupäevaliselt ja
saatmisviisi osas kohustus saata see tähituna. Neil tingimustel – mis on küll laadilt täiendavad – on sellegipoolest iseseisev
tähendus, kui hinnatakse pakkumuse edastamise vastavust hankedokumentides ja rakenduseeskirjade artiklis 143 ette nähtud nõuetele.
Seega peab hankija, täpsemalt pakkumuste avamise komisjon kontrollima nimetatud kahe tingimuse – mille olulisust on EMSA sõnaselgelt
rõhutanud SSPA-le 26. augustil 2004 saadetud kirjas – täitmist, enne kui need pakkumused avab ning seejärel neid läbi vaatama
asub. Selles osas puudub pakkumuste avamise komisjonil hindamisruum: juhul kui on tuvastatud, et pärast tähtaja möödumist
saabunud pakkumuse saatmisel ei ole järgitud pakkumuste esitamise ettepanekus ja rakenduseeskirjades esitatud nõudeid, on
komisjoni ainus võimalus see tagasi lükata, nagu meenutatud eespool punktis 86.
Pealegi iseloomustab pakkumuste avamise etappi, mille läbiviimist reguleerib rakenduseeskirjade artikkel 145, just eeskätt
formaalne laad ja selle eesmärk on võimaldada komisjonil, kuhu kuulub vähemalt kolm inimest, hinnata pakkumuste saatmise korda
käsitlevate eeskirjade täitmist ning tagada, et neid eeskirju järgitaks, arvestades nende eeskirjade olulisust hankemenetluses.
Mainitud komisjoni liikmed märgivad oma nimetähed dokumentidele, mis tõendavad pakkumuse saatmise kuupäeva ja kellaaega, ning
kirjutavad alla vastuvõetud pakkumuste avamise protokollile, milles tehakse kindlaks pakkumused, mis vastavad nõuetele, ja
pakkumused, mis ei ole nõuetekohased, ning põhjendatakse viimaste tagasilükkamist nende mittevastavuse tõttu rakenduseeskirjade
artiklis 143 nimetatud pakkumuste esitamise viisidele. Seega on tegemist vorminõuetega, mille järgimine on hankemenetluses
sisulise tähtsusega.
Arvestades eeltoodud kaalutlusi ja pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtet, mille järgimine peab – nagu eespool punktis 85 öeldud
– olema tagatud igas hankemenetluse etapis, ei oleks pakkumuste avamise komisjon tohtinud SSPA tehtud pakkumust antud juhul
ei avada ega vastuvõetavaks tunnistada, kuna postitempli ja tähtsaadetisena saatmist näitava tõendi puudumise tõttu oleks
see tulnud lugeda jõudnuks EMSA-sse selle kättesaamise kuupäeval, st 10. augustil 2004, see tähendab hilinenult. Järelikult
toimis avamiskomisjon ebaõigelt SSPA pakkumust avades ning samuti oli väär, et hindamiskomisjon seda pakkumust seejärel hindas
ja selle muudest pakkumustest paremaks tunnistas.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib menetlusnormide rikkumine tuua kaasa asjassepuutuva otsuse täieliku või osalise
tühistamise vaid juhul, kui on tõendatud, et kui selline rikkumine poleks aset leidnud, oleks haldusmenetluse tulemus võinud
olla teistsugune, ning järelikult oleks vaidlustatud otsuse sisu võinud olla teistsuguse sisuga (vt selle kohta Üldkohtu 12. märtsi
2008. aasta otsus kohtuasjas T‑345/03: Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, EKL 2008, lk II‑341, punkt 147, ja eespool punktis 85 viidatud kohtuotsus European Service Network
vs
. komisjon, punkt 130 ja seal viidatud kohtupraktika).
Kui EMSA poleks antud juhul SSPA pakkumust arvestanud, kuna selle puhul ei olnud täidetud pakkumuste esitamise ettepaneku
punktis 2 ja rakenduseeskirjade artiklis 143 toodud nõuded saatmise viisile, oleks haldusmenetluse tulemus olnud vältimatult
teistsugune, kuna hindamiskomisjon ei oleks SSPA pakkumust hinnanud ja lepingu sõlmimise otsus – mille aluseks on eeskätt
pakkumuste võrdlev uurimine – oleks olnud ilmtingimata teistsugune.
Arvestades asjaolu, et antud juhul ületasid ainult kaks ettevõtjat hankedokumentide punkti 13.1 alapunktis b osutatud miinimumläve,
siis juhul, kui SSPA pakkumus oleks juba pakkumuste avamise etapis tagasi lükatud, oleks kõnesoleva hankemenetluse lõppfaasi
jõudnud pealegi vaid üks pakkumus. Neil asjaoludel ei oleks hankija – kellel puudus nüüd võimalus kõrvutada eri pakkumuste
hindu või muid neid iseloomustavaid asjaolusid, eesmärgiga sõlmida hankeleping majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga
– olnud kohustatud sõlmima lepingut ainsa pakkujaga, kes oli tunnistatud hankemenetluses osalemise nõuetele vastavaks (vt
selle kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu 16. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑27/98: Fracasso ja Leitschutz,
EKL 1999, lk I‑5697, punktid 31–33). Pealegi ei võimalda see järeldus välistada võimalust, et EMSA, nagu ta kohtuistungil
vastuseks Üldkohtu poolt selle kohta esitatud küsimusele tunnistas, oleks võinud kõnealuse hanke tühistada ja kuulutada välja
uue. Järelikult on õiguslikult piisavalt tõendatud, et kui selline rikkumine poleks aset leidnud, oleks haldusmenetluse tulemus
võinud olla teistsugune.
Seega tuleb tühistada EMSA otsus sõlmida hankeleping edukaks tunnistatud pakkujaga, kuna EMSA on rikkunud rakenduseeskirjade
artiklit 143 ja pakkumuste esitamise ettepaneku punkti 2, ilma et oleks vaja võtta seisukohta muude hageja poolt hankemenetluse
C‑2/06/04 kohta esitatud väidete osas.
Seega uurib Üldkohus üksnes neid hageja väiteid ja argumente, mis puudutavad EMSA otsuseid lükata hageja pakkumus tagasi ja
sõlmida hankemenetluse C‑1/01/04 tulemusena hankeleping ühe teise pakkujaga.
2.
Nõue tühistada EMSA otsused hankemenetluses C‑1/01/04
Nagu eespool punktis 81 märgitud, esitab hageja oma tühistamisnõude põhjendamiseks neli väidet, mis tuginevad esiteks heausksuse,
hea halduse ja hoolikuse põhimõtete rikkumisele, teiseks finantsmääruse, rakenduseeskirjade ja direktiivi 92/50 rikkumisele,
kolmandaks ilmsetele hindamisvigadele ning neljandaks asjakohase teabe ja põhjenduste puudumisele. Üldkohus leiab olevat põhjendatud
uurida esmalt esimest, siis teist, seejärel neljandat ja viimasena kolmandat väidet.

Esimene väide, mis tugineb heausksuse, hea halduse ja hoolikuse põhimõtete rikkumisele
Poolte argumendid
Hageja sõnul on EMSA rikkunud heausksuse, hea halduse ja hoolikuse põhimõtteid seeläbi, et on oma toimingutes märkimisväärselt
viivitanud ja ei ole pakkujate poolt enne pakkumuse tegemist esitatud küsimustele adekvaatselt vastanud, mis võib kohtupraktika
kohaselt olla aluseks otsuse tühistamisele juhul, kui see otsus oleks olnud teistsugune siis, kui rikkumist ei oleks toimunud.
Hageja tuletab meelde, et ta saatis EMSA-le küsimused, millele viimati nimetatu keeldust vastamast, väites, et need ei ole
esitatud tähtaja jooksul, st enne 31. juulit 2004. Sellega seoses rõhutab hageja, et oli asjatult püüdnud saata neid küsimusi
31. juulil 2004 faksiga ning et EMSA ei saanud neid kätte, mille põhjuseks oli tõenäoliselt tema faksi tehniline rike, mida
EMSA on tunnistanud 2. augusti 2004. aasta e-kirjas. Hageja rõhutab lisaks, et EMSA sai küsimused lõpuks kätte pühapäeval,
1. augustil 2004. Arvestades, et lisateabe taotluse esitamise tähtaeg oli laupäev, oleks EMSA pidanud igal juhul nõustuma
selle tähtaja pikenemisega esimese sellele järgneva tööpäevani, milleks on esmaspäev, 2. august 2004. EMSA ei rikkunud hageja
küsimustele vastamisest keeldumisega mitte üksnes heausksuse, hea halduse ja hoolikuse põhimõtteid, vaid takistas tal ka esitamast
konkurentsivõimelisemat pakkumust.
Viimase asjaoluna toob hageja täpsustuseks välja, et vastupidi sellele, mida EMSA väidab, ei ole ta kunagi püüdnud saada teavet,
mida teiste pakkujate käsutuses ei ole, arvestades, et kõik lisateabe taotlustele antud vastused saadetakse tema sõnul kõigile
pakkujatele. Hageja rõhutab selles osas, et juhul kui hankedokumentides toodud teave on ebatäpne, on hankija kohustatud lisateabetaotlustele
vastama.
Lisaks väitis hageja kohtuistungil esmakordset seda, et EMSA on rikkunud rakenduseeskirjade artiklit 141, kuna on pakkumuste
esitamise ettepanekus määranud täiendava teabe taotluse esitamise suhtes lühema tähtaja kui nimetatud artiklis 141 ette nähtud.
EMSA ei nõustu hageja argumentidega.
Üldkohtu hinnang
Hageja heidab EMSA-le ette esiteks seda, et viimati nimetatu on oma toimingutes märkimisväärselt viivitanud ja teiseks ei
ole ta pakkujate esitatud taotlustele lisateabe saamiseks adekvaatselt vastanud. Hageja lisab, et esitas 31. juulil 2004 küsimused,
et saada selgitusi väidetavalt ebaselgete punktide kohta hanketeates, kuid EMSA keeldus neile vastamast.
Peale selle, et hageja ei ole mingil moel tõendanud väidet, mille kohaselt EMSA on oma toimingutes viivitanud, ega ole pakkujate
esitatud taotlustele adekvaatselt vastanud, tuleb nentida veel ka seda, et ta ei ole ka märkinud, missugused need vastused
olid, ega toonud välja põhjusi, millest lähtudes tuleks neid pidada ebaadekvaatseks. Siit järeldub, et vaatamata väite üsna
ebatäpsele sõnastusele tuleb seda mõista sisuliselt nii, et hageja heidab EMSA-le ette asjaolu, et viimati nimetatu ei ole
tema küsimustele vastanud, kuigi ta oli need esitanud tähtaja jooksul, ning et seetõttu takistas see tal esitamast pakkumust,
mis oleks nii tehniliselt kui finantsaspektist konkurentsivõimelisem.
Selles osas tuleb esiteks märkida, et hageja ei ole oma väiteid tõendanud. Kuigi ta viitab arvukatele katsetele saata teabetaotlusi
nii laupäeval, 31. juulil, kui pühapäeval, 1. augustil 2004, ei ole ta esitanud ühtki niisugust saatmist tõendavat väljavõtet,
mis tõendaks kas nende dokumentide saatmist (täielikult või osaliselt kohalejõudnuna) EMSA-le või nende saatmisel esinenud
viga. Samuti ei ole hageja selgitanud, kuidas võis see väidetav eeskirjade rikkumine mõjutada hankelepingu sõlmimise otsust.
Teiseks on oluline nentida, et pakkumuste esitamise ettepaneku punkti 8 kohaselt oli lisateavet võimalik saada kirjaliku taotluse
alusel, mis on ära saadetud hiljemalt 10 päeva enne pakkumuste esitamise jaoks ette nähtud tähtaja möödumist. Seega, vastupidi
hageja väidetule ei saa seda punkti pakkumuste esitamise ettepanekus tõlgendada nii, et pakkumuse esitamise päeva ei tule
selle tähtaja arvutamisel arvesse võtta. Kuna pakkumuste esitamise ettepaneku punkti 2 kohaselt oli see tähtaeg 9. august
2004, siis lisateabe saamise taotluste esitamise tähtaeg saab olla üksnes reede, 30. juuli 2004, mitte – nagu hageja väidab
– laupäev, 31. juuli 2004.
Nagu EMSA õigesti rõhutab, püüdis hageja, nagu ta kirjalikes märkustes möönab, saata taotlust lisateabe saamiseks alates laupäevast,
31. juulist 2004, seega pärast selle esitamise tähtaja möödumist. Kuna taotlus esitati hilinenult, võis EMSA õigustatult sellele
mitte vastata, kui ta selle kätte sai.
Lõpuks, mis puudutab rakenduseeskirjade artikli 141 lõike 2 väidetavat rikkumist, siis Üldkohus märgib, et see väide esitati
esmakordselt suulises menetluses. Kodukorra artikli 48 lõike 2 esimese lõigu kohaselt ei või menetluse käigus esitada uusi
väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Siiski ei ole
uus väide kodukorra artikli 48 lõike 2 mõttes väide või argument, millega otseselt või kaudselt laiendatakse varem hagiavalduses
esitatud väidet ja millel on varem esitatud väitega otsene seos (vt selle kohta Üldkohtu 28. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas
T‑40/01: Scan Office Design
vs
. komisjon, EKL 2002, lk II‑5043, punkt 96, ja 21. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑495/04: Belfass
vs.
nõukogu, EKL 2008, lk II‑781, punkt 87).
Käesoleval juhul tuleb märkida, et hageja poolt kohtuistungil esitatud väidet, mille kohaselt on rikutud rakenduseeskirjade
artikli 141 lõiget 2, ei saa käsitada – ühelt poolt – ei etteheitena, mis põhineks õiguslikel või faktilistel asjaoludel,
mis on ilmsiks tulnud kirjaliku menetluse käigus, kuna see tugineb väidetavale rikkumisele, mis oli teada ja millele oleks
olnud võimalik viidata juba hagi esitamisel, ega – teiselt poolt – varasema väite laiendamisena, kuna hageja viitas õigusnormile,
mida on väidetavalt rikutud, alles suulises menetluses, ning kuna niisugust tühistamise alust ei ole hagiavalduses ei otseselt
ega kaudselt mainitud, sest käsitletav väide tugineb sellele, et väidetavalt on rikutud heausksuse, hea halduse ja hoolikuse
põhimõtteid (vt selle kohta Euroopa Kohtu 30. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 108/81: Amylum
vs
. nõukogu, EKL 1982, lk 3107, punkt 25). Pealegi ei nimeta hageja ühtki õiguslikku või faktilist asjaolu, mis oleks ilmsiks
tulnud menetluse käigus ja millel tema väide võiks põhineda. Järelikult on väide vastuvõetamatu, kuna see on esitatud hilinenult
kodukorra artikli 48 lõike 2 esimese lõigu mõttes.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et esimene väide tuleb hankemenetlust C‑1/01/04 puudutavas osas põhjendamatuse
tõttu tagasi lükata.

Teine väide, mis tugineb finantsmääruse, rakenduseeskirjade ja direktiivi 92/50 rikkumisele
Poolte argumendid
Hageja kinnitab selles väites sisuliselt seda, et EMSA on rikkunud finantsmäärust, rakenduseeskirju ja direktiivi 92/50 seeläbi,
et on kasutanud ebatäpseid kriteeriume, mis pealegi ei olnud hanketeates nõuetekohaselt määratletud. Lisaks väidab hageja
repliigi etapis, et hindamiskomisjon, otsustades jagada lepingu sõlmimise kriteeriumid alakriteeriumideks, mitte ainult ei
tunnistanud otseselt, et nimetatud kriteeriumid ei olnud määratletud nõuetekohaselt ning et neile tuli lisada selgitusi ja/või
need asendada – mida EMSA on kostja vastuses ka möönnud –, vaid rikkus seeläbi ka finantsmäärust.
Lisaks väidab hageja, et teatavad elemendid hanketeates, nagu lepingu tegelik kestus, kõnesolevaid programme varem kasutanud
liikmesriikide arv, tehniliste spetsialistide roll (
help desk
), nende teenuste sisu ja kestus jne, mis olid vajalikud konkurentsivõimelise pakkumuse esitamiseks, olid samuti ära toodud
ebatäpses sõnastuses, misläbi rikuti finantsmääruse artikli 97 lõiget 1 ja direktiivi 92/50 artikli 17 lõiget 1. Oma argumentide
toetamiseks viitab hageja institutsioonide hankemenetlustele, mille puhul oli see teave täielikum ja selgem.
Lõpuks heidab hageja EMSA-le ette, et viimati nimetatu keeldus oma 16. detsembri 2004. aasta kirjas hagejale teatamast edukaks
tunnistatud pakkujat nimeliselt, tuginedes hankemenetlusi reguleerivatele eeskirjadele, samas kui mõni nädal hiljem helistas
talle sama ametnik, kes oli kirjale alla kirjutanud, ning tegi talle ettepaneku isiklikult kohtuda, et kommenteerida hankemenetluse
tulemust,  millest hageja aga keeldus.
EMSA vaidlustab hageja argumendid.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et hageja väide direktiivi 92/50 artikli 17 rikkumise kohta on ekslik. Finantsmääruse artikkel 105
sätestab, et alates 1. jaanuarist 2003 – kuupäevast, millest alates see määrus kohaldamisele kuulub – kohaldatakse ehitustööde,
asjade ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korda reguleerivaid direktiive hankemenetlustele, mida institutsioonid ja
ametid viivad läbi omaenda vahenditest, ainult nende küsimuste osas, mis puudutavad avaldamiskorda kindlaks määravaid künniseid,
menetluste valikut ja vastavaid tähtaegu. Siit järeldub, et käesoleval juhul, kus tegemist on niisuguse ameti nagu EMSA korraldatud
teenuste riigihankega, tuleb hageja etteheidet, mis puudutab vaidlusaluste lepingu sõlmimise kriteeriumeid – nagu ka eeskirju,
mis institutsioonide suhtes kohaldamisele kuuluvad –, uurida üksnes finantsmääruse ja rakenduseeskirjade sätteid arvestades.
Selles osas tuleb märkida, et finantsmääruse artikli 97 lõige 1 paneb hankijale kohustuse määratleda ja esitada lepingu sõlmimise
kriteeriumid eelnevalt hankedokumentides. Seda kohustust, mille sisu on tagada igat hanget puudutavate kriteeriumide ja tingimuste
asjakohasel tasemel avaldamine, on täpsustatud rakenduseeskirjade artiklis 138.
–       Etteheide, mis puudutab lepingu sõlmimise kriteeriumide ebatäpsust
Mis puudutab hageja etteheidet, mille kohaselt EMSA on rikkunud finantsmäärust ja rakenduseeskirju seeläbi, et kasutas kriteeriume,
mis ei olnud hankedokumentides nõuetekohaselt määratletud, siis esmalt tuleb meenutada, et kõnesolev hankeleping pidi sõlmitama
majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga vastavalt finantsmääruse artikli 97 lõikele 2 ja rakenduseeskirjade artikli 138
lõikele 1 (vt tehnilise kirjelduse punkt 13, millele on viidatud eespool punktis 18).
Juhul kui leping sõlmitakse majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga, peab hankija määratlema ja esitama hankedokumentides
lepingu sõlmimise kriteeriumid, mis võimaldavad hinnata pakkumuste sisu. Lisaks peavad need kriteeriumid rakenduseeskirjade
artikli 138 lõike 2 kohaselt olema põhjendatud lepingu esemega. Sama artikli lõike 3 kohaselt peab hankija hanketeates või
hankedokumentides täpsustama ka iga majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlaksmääramiseks kasutatava kriteeriumi suhtelise
kaalu. Nende sätete eesmärk on tagada võrdse kohtlemise ja võrdsuse põhimõtte järgimine pakkumuste hindamise etapis lepingu
sõlmimise seisukohast (vt selle kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu 20. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 31/87:
Beentjes, EKL 1988, lk 4635, punktid 21 ja 22, ja 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑470/99: Universale‑Bau jt,
EKL 2001, lk I‑11617, punktid 90–92; vt selle kohta ka Üldkohtu 12. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑406/06: Evropaïki
Dynamiki
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 85 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega on nende sätete eesmärk võimaldada kõigil mõistlikult informeeritud ja tavapäraselt hoolikatel pakkujatel tõlgendada
lepingu sõlmimise kriteeriume ühel ja samal viisil (vt selle kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu 18. oktoobri 2001. aasta
otsus kohtuasjas C‑19/00: SIAC Construction, EKL 2001, lk I‑7725, punkt 42) ning järelikult asetada nad pakkumuse koostamisel
samaväärsesse olukorda (vt selle kohta ja analoogia alusel eespool punktis 129 viidatud kohtuotsus Universale‑Bau jt, punkt 93).
Kuigi vastab tõele, et kriteeriumeid, mida hankijad võivad kasutada, ei ole rakenduseeskirjade artikli 138 lõikes 2 loetletud
ammendavalt ning seega jätab see säte hankijale lepingu sõlmimisel kasutatavate kriteeriumide kindlaksmääramisel valikuvabaduse,
tuleb seejuures valida siiski kriteeriumid, mille eesmärk on majanduslikult soodsaima pakkumuse väljaselgitamine (vt selle
kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu 24. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑532/06: Lianakis jt, EKL 2008, lk I‑251,
punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika; vt selle kohta ka Üldkohtu 25. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑4/01: Renco
vs.
nõukogu, EKL 2003, lk II‑171, punkt 66, ja kohtuasjas T‑183/00: Strabag Benelux
vs
. nõukogu, EKL 2003, lk II‑135, punktid 73 ja 74).
Lisaks ei pea hankija poolt majanduslikult soodsaima pakkumuse väljaselgitamiseks kasutatavad kriteeriumid olema ilmtingimata
laadilt kvantitatiivsed või puudutama ainuüksi hindu. Isegi kui hankedokumentides on ära toodud lepingu sõlmimise kriteeriumid,
mille sõnastusest ei nähtu nendega kvantitatiivselt mõõdetav objekt, võib neid kasutada pakkumuste võrdlemisel, kohaldatuna
objektiivselt ja ühetaoliselt, ning need võivad olla äärmiselt asjakohased majanduslikult soodsaima pakkumuse väljaselgitamisel
(vt selle kohta eespool punktis 131 viidatud kohtuotsus Renco
vs
. nõukogu, punktid 67 ja 68).
Käesoleval juhul on EMSA hanketeate punktis IV.2 ja hankedokumentide punktis 13 ära nimetanud need lepingu sõlmimise kriteeriumid,
mida ta kavatses kasutada, et sõlmida leping majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga, st ühelt poolt kolm kvalitatiivset
kriteeriumit koos suhtelise kaaluga, mida hankija igale neist kriteeriumidest omistab, ning teiselt poolt üks kvantitatiivne
kriteerium, st pakkumuse koguhind, ning selle osatähtsus protsentuaalselt pakkumuse hindamisel tervikuna.
Kolm kvalitatiivset kriteeriumi koos vastava kaaluga on esitatud järgmiselt:
„1. Projekti jaoks välja pakutud metodoloogia – üksikasjalikud ettepanekud projekti teostamise viisi osas, projekti põhietapid
ja osutatavad teenused (määratletud [hankedokumentide] punktis 3) (40%).
2. Hankedokumentide tehnilises kirjelduses toodud nõuete mõistmine ja arvestamine ning seda tõendav lühikirjeldus (20%).
3. Tugiteenuste kvaliteet (Helpdesk) (10%) ”.
Hageja on oma etteheites piirdunud väitega, et nimetatud kriteeriumid on laadilt ebatäpsed, tõstatades küsimuse, kuidas saab
EMSA neist igaühe alusel pakkumuste kvaliteeti objektiivselt hinnata. Hageja ei ole oma väidete toetuseks esitanud ühtki tõendavat
elementi, mis võimaldaks järeldada, et EMSA on nimetatud kriteeriumide määratlemisel eiranud läbipaistvuse, võrdse kohtlemise
ja mittediskrimineerimise põhimõtteid.
Selles osas tuleb märkida, et kõnealused kvalitatiivsed kriteeriumid, st projekti täitmiseks välja pakutud töökorraldus ja
metodoloogia, hankedokumentides toodud nõuete asjakohane mõistmine ja nõutavate teenuste kvaliteet, pidades silmas nende konteksti,
st arvestades hankedokumentide punktis 3 toodud täpsustusi (vt eespool punkt 19), võivad mõjutada ettenähtud teenuste nõuetekohast
osutamist ja seega pakkumuste endi väärtust. Seega on need kriteeriumid majanduslikult soodsaima pakkumuse väljaselgitamisel
asjakohased. Pealegi, nagu eespool punktis 132 meenutatud, ei ole ainuüksi asjaolu, et kriteeriumid ei ole laadilt kvantitatiivsed,
piisav, et selle alusel tuletada, et hankija ei kohaldanud neid objektiivselt ja ühetaoliselt (vt selle kohta eespool punktis 131
viidatud kohtuotsus Renco
vs
. nõukogu, punktid 67 ja 68). Lõpuks tuleb märkida, et EMSA on vastavalt kohaldatavatele eeskirjadele ära märkinud iga kvalitatiivse
kriteeriumi suhtelise kaalu protsentuaalselt, andes seeläbi pakkujatele teada, kui oluliseks ta iga kriteeriumi pakkumuste
võrdleval hindamisel peab.
Mitte miski kohtuasja materjalides ei võimalda – vastupidi hageja väidetule – EMSA-le ette heita, et ta oleks ületanud eespool
nimetatud sätetest tulenevaid piire, kui valis ja määratles lepingu sõlmimise kriteeriumid, mille eesmärk oli välja selgitada
majanduslikult soodsaim pakkumus.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et hageja ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et EMSA on rikkunud kohustust
määratleda ja esitada hankedokumentides lepingu sõlmimise kriteeriumid kooskõlas läbipaistvuse, võrdse kohtlemise ja mittediskrimineerimise
põhimõtetega.
Seda järeldust ei kummuta hageja väide, mis puudutab seda, kuidas on teised institutsioonid sõnastanud hankedokumendid muude
hankemenetluste puhul.
Sellega seoses tuleb meenutada, et kui seadusandja andis hankijatele võimaluse vabalt valida need kriteeriumid, mille alusel
nad hankelepingu sõlmivad, soovis ta anda neile võimaluse arvestada lepingu sõlmimise kriteeriumide valikul ja formuleerimisel
iga hankemenetluse laadi, eset ja seda iseloomustavaid asjaolusid. Seega ei ole hagejal käesoleval juhul kasutatud kriteeriumide
ebatäpse laadi tõendamisel alust viidata teatavate teiste institutsioonide poolt muudes hankemenetlustes kasutatud lepingu
sõlmimise kriteeriumide sõnastusele. Viide muude hankemenetluste dokumentidele ei ole selleks ei asjakohane ega piisav tõend.
Mis puudutab lõpuks argumenti, mille kohaselt hindamiskomisjon, otsustades jagada lepingu sõlmimise kriteeriumid alakriteeriumideks,
mitte ainult ei tunnistanud otseselt, et nimetatud kriteeriumid ei olnud määratletud nõuetekohaselt ning et neile tuli lisada
selgitusi ja/või need asendada, siis tuleb märkida, et sõltumata sellest, kas käesoleval juhul on niisugust alakriteeriumideks
liigendamist kasutatud, ei ole alakriteeriumide olemasolu põhikriteeriumi juures mitte mingil moel tõendiks selle kohta, et
põhikriteeriumid oleksid ebatäpsed.
Seega tuleb etteheide, mis tugineb lepingu sõlmimise kriteeriumide ebatäpsele laadile, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
–       Etteheide, mis puudutab teatavate hankedokumentides sisalduvate elementide ebatäpsust
Seoses argumendiga, mis käsitleb teatavate hanketeates sisalduvate elementide väidetavalt ebatäpset laadi, tuleb meenutada,
et nagu eespool punktis 78 öeldud, tuleb hagiavalduses märkida hagi ese ning ülevaade fakti- ja õigusväidetest. Eelnimetatud
peavad olema esitatud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda kaitseks ja et Üldkohtul oleks võimalik hagi
lahendada võimaluse korral ilma täiendavate materjalideta. Käesoleval juhul on hageja piirdunud viitega väidetavale finantsmääruse
rikkumisele, mis tuleneb hanketeate teatavate elementide ebatäpsest laadist, ilma et ta oleks oma väidet argumentidega toetanud,
ning – eelkõige – ilma et oleks konkreetselt märkinud, millise hankemenetluse hanketeadet ta silmas peab. Järelikult tuleb
see argument eespool nimetatud põhimõtteid arvestades vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
–       Etteheide, mis puudutab lepingu sõlmimise kriteeriumi alakriteeriumideks jagamise ebaseaduslikkust
Esmalt tuleb märkida, et kuigi hageja esitas selle etteheite repliigi staadiumis, võib selle kodukorra artikli 48 lõike 2
alusel siiski vastvõetavaks tunnistada, kuna see põhineb õiguslikel ja faktilistel asjaoludel, mis on ilmsiks tulnud menetluse
käigus, nimelt 19. novembri 2004. aasta aruandel lubasid väljastavale ametiisikule (Report to the authorising officer) ja
samuti tehnilise hindamise lehtedel, mille EMSA oli lisanud kohtuasja materjalidele kostja vastuse lisana.
Nagu eespool punktis 129 öeldud, peab hankija finantsmääruse artikli 97 ja rakenduseeskirjade artikli 138 lõike 3 kohaselt
juhul, kui hankeleping sõlmitakse majanduslikult soodsaima pakkumuse esitajaga, hanketeates või hankedokumentides ära märkima
kohaldamisele kuuluvad lepingu sõlmimise kriteeriumid ja nende kaalu.
Vastavalt viimati nimetatud sätetele, mille puhul tuleb arvestada ettevõtjate võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtteid,
mida on mainitud finantsmääruse artikli 89 lõikes 1, on nõutav, et kõik hankija poolt majanduslikult soodsaima pakkumuse väljaselgitamisel
arvesse võetavad elemendid ja nende suhteline kaal oleksid potentsiaalsetele pakkujatele pakkumuse koostamise ajal teada (vt
selle kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu 24. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑331/04: ATI EAC e Viaggi di Maio jt,
EKL 2005, lk I‑10109, punkt 24, ja eespool punktis 131 viidatud kohtuotsus Lianakis jt, punkt 36).
Järelikult ei tohi hankija kohaldada lepingu sõlmimise kriteeriumide niisuguseid alakriteeriume, millest ta ei ole pakkujaid
eelnevalt teavitanud (vt selle kohta ja analoogia alusel eespool punktis 131 viidatud kohtuotsus Lianakis jt, punkt 38).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on hankijal siiski võimalik määratleda niisuguste lepingu sõlmimise kriteeriumide eelnevalt
teatatud alakriteeriumide kaalukuskoefitsient pärast pakkumuste esitamise tähtaja möödumist, kuid seda kolmel tingimusel:
esiteks ei tohi koefitsiendi tagantjärele määramine muuta hankedokumentides või hanketeates kindlaks määratud lepingu sõlmimise
kriteeriume, teiseks ei või see hõlmata teavet, mis oleks juhul, kui see oleks pakkumuste koostamise ajal teada olnud, võinud
mõjutada nende koostamist, ning kolmandaks ei või nende määramise aluseks olla midagi, millel võib olla mõne pakkuja suhtes
diskrimineeriv mõju (vt selle kohta ja analoogia alusel eespool punktis 146 viidatud kohtuotsus ATI EAC e Viaggi di Maio jt,
punkt 32, ja eespool punktis 131 viidatud kohtuotsus Lianakis jt, punktid 42 ja 43).
Käesoleval juhul tuleb meenutada, et hankedokumentide punktis 13.1 on esimese lepingu sõlmimise kriteeriumina märgitud „Projekti
jaoks välja pakutud metodoloogia”, mis peab hõlmama „üksikasjalik[ke] ettepaneku[i]d projekti teostamise viisi osas”, sealhulgas
projekti põhietappe ja osutatavaid teenuseid, mis on määratletud hankedokumentide punktis 3. Hankedokumentide andmetel oli
selle kriteeriumi osatähtsus 40 punkti 100-st.
Hankedokumentide punkt 3 näeb ette, et pakkumus peab sisaldama üksikasjalikku teavet projekti elluviimise kava kohta, tööetapid
peavad olema selgelt määratletud ning projekti elluviimise kava peab sisaldama vähemalt teatavat arvu infoelemente (vt eespool
punkt 19). Niisugune teave peab hõlmama eeskätt horisontaalseid tegevusi (punkt 3.1), projektijuhtimise meeskonna ja ülesannete
kirjeldust (punkt 3.2), projektijuhtimisega seotud teenuseid (punkt 3.4) ning tööetappide kirjeldust ja suhteid (punkt 3.5).
Konkreetsemalt on punktis 3.2, mis puudutab projektijuhtimise meeskonna kirjeldust, märgitud, et pakkujad peavad „pakkumuses
selgelt määratlema täpselt piiritletud teenused ja […] esitama üksikasjalikku teavet vastamise aja kohta [ning] lisama pakkumusele
iga tööde elluviimise eest vastutava töötaja üksikasjaliku
curriculum vitae
, sealhulgas iga töötaja hariduse, akadeemilise kraadi ja omandatud diplomid, töökogemuse, uurimistööd, publikatsioonid ja
keeleoskuse”. Punktis 3.4, mis puudutab projektijuhtimisega seotud teenuseid, on lisaks märgitud, et pakkuja peab pakkumuses
esitama üksikasjaliku kirjelduse samas punktis loetletud tingimuste kohta ning Gantti diagrammi projekti elluviimise korralduse
kohta. Lõpuks on punktis 3.5 täpsustatud, et iga tööetapi kohta tuleb esitada terviklik inimtööpäevade arv ning ühele päevale
vastavate kulude/inimeste arvu suhe.
19. novembri 2004. aasta aruandest lubasid väljastavale ametiisikule nähtub, et hindamiskomisjon otsustas esimese kriteeriumi,
mis puudutab projekti jaoks välja pakutavat metodoloogiat (ning pidi sisaldama üksikasjalikke ettepanekuid projekti teostamise
viisi osas ning projekti põhietappe ja osutatavaid teenuseid, mis on määratletud tehnilise kirjelduse punktis 3), liigendada
kaheks alakriteeriumiks: „ülesannete jaotus, pakutavate tööde kvaliteet ja inimtööpäevade arv (
roadmap
) – 20%; osutatavad teenused – 20%”.
Vastupidi hageja väidetule ei jaganud hindamiskomisjon mainitud lepingu sõlmimise kriteeriumit niisugusteks alakriteeriumideks,
millest ei oleks pakkujaid eelnevat teavitatud. Tegelikult vastavad need alakriteeriumid sisuliselt kirjelduselt esimesele
kriteeriumile, mis puudutab metodoloogiat, nagu see on detailselt ära toodud hankedokumentide punktis 13.1 ja mille puhul
tuleb arvestada selle punkti 3 (vt eespool punktid 149 ja 150). Seega tuleb nentida, et hindamiskomisjon on üksnes kaalunud
neid 40 punkti, mida võidakse anda esimese lepingu sõlmimise kriteeriumi kohta, jagades need nimetatud kahe alakriteeriumi
jaoks võrdse osatähtsusega kaheks.
Neid kaalutlusi arvestades tuleb kindlaks teha, kas hindamiskomisjon on niisuguse punktide kaalujaotuse kehtestamisega rikkunud
finantsmäärust ja selle rakenduseeskirju.
Eespool punktis 148 viidatud kohtupraktikast nähtub, et hankija ei riku finantsmäärust ja rakenduseeskirju, määrates lepingu
sõlmimise kriteeriumide eelnevalt määratletud komponentidele selle kriteeriumi osas hankedokumentides ette nähtud arvu punktide
jaotuse, tingimusel et see jaotus ei muuda hankedokumentides või hanketeates kindlaks määratud lepingu sõlmimise kriteeriume,
ei hõlma teavet, mis oleks juhul, kui see oleks pakkumuste koostamise ajal teada olnud, võinud mõjutada nende koostamist,
ning selle aluseks ei ole midagi niisugust, millel võib olla mõne pakkuja suhtes diskrimineeriv mõju.
Antud juhul tuleb nentida, et hageja, kes on piirdunud üldsõnalise viitega asjaolule, et hankija jagas ühe kriteeriumi kaheks
alakriteeriumiks, ei ole tõendanud, et hankija otsus kasutada niisugust jaotust oleks muutnud hankedokumentides eelnevalt
määratletud lepingu sõlmimise kriteeriume, ega seda, et see oleks hõlmanud teavet, mis võis mõjutada pakkumuste koostamist
või et sellel oleks olnud hageja või mõne teise pakkuja suhtes diskrimineeriv mõju.
Neid kaalutlusi arvestades tuleb käesolev etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Mis puudutab viimase asjaoluna etteheidet, mis seisneb sisuliselt selles, et edukaks tunnistatud pakkuja nimi – millest teda
ei teavitanud mitte EMSA, kes oleks pidanud seda finantsmääruse artikli 100 lõike 2 kohaselt tegema 15 päeva jooksul pärast
hagejalt taotluse saamist, vaid millest ta sai teada alles mitu nädalat hiljem Euroopa Liidu Teatajas hankelepingu sõlmimise
kohta avaldatud teadaande vahendusel, mis oli lisatud EMSA 6. jaanuari 2005. aasta kirjale – teatati hilinemisega, siis tuleb
nentida, et see viivitus, kuitahes kahetsusväärne ja õigustamatu see ka ei oleks, ei piiranud siiski hageja võimalust kaitsta
Üldkohtus oma õigusi ning seega ei saa ainuüksi see tuua kaasa vaidlustatud otsuse tühistamist (vt selle kohta ja analoogia
alusel Üldkohtu 10. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑465/04: Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 52). Pealegi ei ole hageja märkinud, millised olid selle tagajärjed
lepingu sõlmimise otsuse õiguspärasusele, ega seda, kuidas see oleks saanud konkreetselt mõjutada tema kaitseõigust.
Eeltoodut tervikuna arvestades tuleb järeldada, et teine väide tuleb hankemenetlust C‑1/01/04 puudutavas osas tervikuna tagasi
lükata.

Neljas väide, mis tugineb põhjendamiskohustuse rikkumisele ja asjakohase teabe puudumisele
Poolte argumendid
Hageja väidab, et EMSA otsuses lükata tema pakkumus tagasi ja sõlmida hankeleping ühe teise pakkujaga puuduvad asjakohased
põhjendused.
Esimese asjaoluna heidab ta EMSA-le ette seda, et viimati nimetatu jättis ta ilma võimalusest hinnata tema aktide õiguspärasust,
kuna ei vastanud küsimustele, mida hageja tähtaja jooksul esitas, ega andnud talle selgitusi, mida hageja oli korduvalt kirjalikult
taotlenud.
Teise asjaoluna väidab hageja, et EMSA ei andnud talle teavet, mida ta oli taotlenud oma pakkumuse tagasilükkamise põhjuste
kohta. Hageja tuletab seejuures meelde, et EÜ artikli 253 ja direktiivi 92/50 artikli 8 kohaselt on hankija kohustatud otsust
lükata pakkuja pakkumus tagasi piisavalt põhjendama, kui pakkuja talt tagasilükkamise põhjuseid küsib, ning tegema seda 15
päeva jooksul taotluse saamisest.
Käesoleval juhul ei toonud EMSA selgelt välja neid põhjusi, millest lähtudes ta hageja pakkumuse tagasi lükkas, vaid piirdus
sellega, et saatis hagejale – märkimisväärse hilinemisega ning alles pärast korduva kirja saamist – napisõnaliselt teavet,
mis ei ole kooskõlas finantsmääruses ettenähtuga ega riigihangete valdkonna kohtupraktikaga. Samuti ei olnud ta välja toonud
edukaks tunnistatud pakkumust iseloomustavaid asjaolusid ega suhtelisi eeliseid, võttes hagejalt seeläbi võimaluse tehtud
valikut sisuliselt kommenteerida ja see vaidlustada, ning asjakohasel juhul nõuda kahju hüvitamist kohtu kaudu.
Hageja esitab oma argumentide toetuseks näitena koopia hindamiskomisjoni aruandest, mis puudutab ühte teist hankemenetlust,
mille talle oli saatnud üks komisjoni peadirektoraatidest. Ainuüksi selle dokumendi ja EMSA 16. detsembri 2004. aasta kirja
võrdlus tõendab, et viimati nimetatu puhul ei ole täidetud õigusnormidest ja riigihangete valdkonna kohtupraktikast tulenev
põhjendamiskohustus.
Seejärel lükkab hageja ümber EMSA argumendi, mille kohaselt Üldkohus saab tühistada vaid otsuse mitte esitada põhjendusi,
mitte vaidlustatud otsuseid endid. Niisuguse argumendi toetamine tähendaks seda, et hankijad võivad võtta vastu omavolilisi
otsuseid, ilma neid põhjendamata, ning sõlmida seejärel hankelepingu.
EMSA vaidlustab hageja argumendid.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb nentida, et hageja esimene etteheide puudutab asjaolu, et EMSA keeldus arutamast tema pakkumuse sisulisi
aspekte võrrelduna edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuse sisuga. Selles suhtes piisab, kui meenutada, et hankija ei ole pakkumuse
tagasilükkamise otsuse põhjendamise kohustuse täitmisel niisuguseks aruteluks kohustatud (vt selle kohta Üldkohtu 1. juuli
2008. aasta otsus kohtuasjas T‑211/07: AWWW/FEACVT, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 43). Pealegi ei saa ainuüksi
see asjaolu kõnealuse otsuse õiguspärasust kahtluse alla seada (eespool punktis 85 viidatud 12. juuli 2007. aasta kohtuotsus
Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, punkt 78). Seega ei ole hagejal alust EMSA-le ette heita, et viimati nimetatu ei ole täitnud põhjendamiskohustust,
kuna keeldus vastamast küsimustele ja taotlustele selgituste saamiseks, mida hageja esitas pärast 16. detsembri 2004. aasta
kuupäeva kandva kirja saamist.
Mis puudutab teist etteheidet, mis käsitleb asjaolu, et väidetavalt on EMSA rikkunud põhjendamiskohustust seeläbi, et ei edastanud
hageja poolt palutud infot tema pakkumuse tagasilükkamise põhjuste kohta, siis tuleb täpsustada, et niisuguse hankelepingu
sõlmimise menetluse puhul nagu käesoleval juhul käsitletu reguleerivad seda, millise sisuga on hankija põhjendamiskohustus
selle pakkuja ees, kelle pakkumust ei tunnistatud edukaks, finantsmääruse artikli 100 lõige 2 ja rakenduseeskirjade artikkel 149,
mitte direktiiv 92/50, nagu hageja väidab (vt eespool punkt 126).
Eespool nimetatud artiklitest tuleneb, et riigihangete puhul on hankija täitnud põhjendamiskohustuse, kui ta esiteks on viivitamatult
teavitanud igat pakkujat, kelle pakkumus kõrvale jäeti, tagasilükkamise põhjustest, ning seejärel on viieteistkümne kalendripäeva
jooksul kirjaliku taotluse saamisest esitanud kõigile pakkujatele, kelle pakkumus tunnistati vastuvõetavaks ja kes seda on
sõnaselgelt taotlenud, edukaks tunnistatud pakkumust iseloomustavad asjaolud ja suhtelised eelised ning selle isiku nime,
kellega leping sõlmitakse (vt eespool punktis 85 viidatud 12. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, punkt 68, ja eespool punktis 157 viidatud 10. septembri 2008. aasta kohtuotsus Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisugune toimimisviis on kooskõlas EÜ artiklis 253 mainitud põhjendamiskohustuse eesmärgiga, mille kohaselt tuleb selgelt
ja ühemõtteliselt ära näidata akti vastuvõtja arutluskäik, et esiteks võimaldada huvitatud isikutel teada võetud meetme põhjendusi,
et anda neile võimalus oma õigusi kaitsta, ning teiseks võimaldada kohtul teostada kontrolli (eespool punktis 157 viidatud
10. septembri 2008. aasta kohtuotsus Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuleb lisada, et põhjendamiskohustuse täitmise hindamisel tuleb lähtuda teabest, mis oli hageja käsutuses hagi esitamise hetkel
(eespool punktis 131 viidatud kohtuotsused Strabag Benelux
vs
. nõukogu, punkt 58; Renco
vs
. nõukogu, punkt 96, ning eespool punktis 129 viidatud 12. novembri 2008. aasta kohtuotsus Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, punkt 50).
Lisaks on oluline märkida, et põhjendamisnõude hindamisel tuleb lähtuda käsitletava juhtumi asjaoludest, eeskätt akti sisust,
viidatud põhjenduste laadist ning sellest, milline võib olla adressaatide ja muude niisuguste isikute huvi selgituste saamiseks,
keda akt otseselt ja isiklikult puudutab (vt Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon
vs
. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
Antud juhul tuleb meenutada, et hankedokumentide punktis 13.1 oli ära toodud kolm lepingu sõlmimise kriteeriumi, st vastavalt
„Projekti jaoks välja pakutud metodoloogia” – mis viitab sõnaselgelt hankedokumentide punktile 3, milles on märgitud teatud
arv üksikasjalikke teabeelemente, mida pakkujad peavad esitama (vt eespool punkt 19) –, „Hankedokumentides toodud nõuete mõistmine
ja arvestamine” ja „Tugiteenuste kvaliteet”. Pakkumuste hindamiseks iga nimetatud kolme lepingu sõlmimise kriteeriumi alusel
oli ette nähtud punktisüsteem. Ühtlasi oli iga kriteeriumi jaoks lävendina ette nähtud minimaalne punktide arv (60%) ning
punktide kogusumma puhul oli nõutud minimaalselt 70% saavutamine. Lepingu sõlmimisel pidi arvesse võetama vaid neid pakkumusi,
mille puhul oli nõutav minimaalne lävend täidetud.
Seega, et jõuda selgusele, kas EMSA on täitnud finantsmääruses ning selle rakenduseeskirjades ette nähtud põhjendamisnõude,
tuleb uurida tema 6. detsembri 2004. aasta kirja ning kirja, mis kannab kuupäeva 16. detsember 2004, mis on saadetud vastuseks
hageja 7. detsembri 2004. aasta sõnaselgele taotlusele saada lisainfot kõnesoleva hankelepingu sõlmimise ja hageja pakkumuse
tagasilükkamise kohta.
Selles osas tuleb nentida, et 6. detsembri 2004. aasta kirjas teatati hagejale, et lepingu sõlmimise etapis ei tunnistatud
tema pakkumust edukaks põhjusel, et selles toodud kvaliteedi/hinna suhe jäi alla edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuses toodule.
EMSA teavitas selles kirjas hagejat ka võimalusest küsida lisainfot pakkumuse tagasilükkamise põhjuste ning edukaks tunnistatud
pakkuja pakkumust iseloomustavate asjaolude ja suhteliste eeliste kohta ning viimati mainitu nime, mida hageja 7. detsembri
2004. aasta faksis ka tegi.
Mis puudutab EMSA 16. detsembri 2004. aasta kirja, siis tuleb esmalt märkida, et hageja sõnade kohaselt sai ta selle kätte
alles 7. jaanuaril 2005, kui see saabus EMSA poolt sel päeval saadetud faksi lisana vastuseks hageja 5. jaanuari 2005. aasta
faksile, kus hageja väljendas rahulolematust, et ei ole saanud ühtki teadet kõnesoleva hankelepingu sõlmimise kohta. Selles
osas ei ole Üldkohtul mingit põhjust kahelda, et EMSA saatis kõnesoleva kirja 16. detsembril 2004 – asjaolu, mida hageja ei
ole pealegi sõnaselgelt vaidlustanud –, ning Üldkohus järeldab, et ükski kõnealuse hankelepingu sõlmimise menetlust reguleeriv
säte ei kohustanud EMSA-t järgima seda tüüpi teate saatmise vorminõudeid, mis võimaldaksid kontrollida, millal pakkujad teate
tegelikult kätte said, kuigi on kahetsusväärne, et ta ei pidanud vajalikuks saata teadet viisil, mis võimaldaks pakkujal seda
kontrollida (vt selle kohta Üldkohtu 19. oktoobri 2007. aasta määrus T‑69/05: Evropaïki Dynamiki
vs.
EFSA, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 56). Igal juhul ei piiranud see viivitus hageja võimalust oma õigusi Üldkohtus
kaitsta ning ainuüksi see ei saa olla aluseks vaidlustatud otsuse tühistamisele. Tegelikult nähtub kohtuasja materjalidest,
et hageja kasutas käesoleva hagi esitamiseks kogu selles kirjas toodud teavet.
Edasi tuleb märkida, et EMSA märkis selles kirjas ära, kui mitu punkti oli antud hageja pakkumusele iga lepingu sõlmimise
kriteeriumi osas, ning lõpptulemuse, mis puudutas pakkumuse kvaliteedi/hinna suhet, mis oli 68,89 punkti 100-st, samas kui
edukaks tunnistatud pakkuja pakkumus oli saanud 79,33 punkti 100-st. Mis puudutab edukaks tunnistatud pakkuja pakkumust, siis
selle üksikasjalik analüüs on ära toodud kirjas, mille sisule on viidatud eespool punktis 27.
Kohtuasja materjalidest nähtub, et projektijuhtimisel kasutatavat metodoloogiat, ülesannete kirjeldust, välja pakutud inimtööpäevade
arvu ning osutatavaid teenuseid puudutav teave seondub pakkumuse hindamisega esimese kriteeriumi alusel, samas kui projekti
mõistmist ja osutatava teenuse taseme osas sõlmitavat kokkulepet puudutav info seondub vastavalt teise ja kolmanda lepingu
sõlmimise kriteeriumiga.
Pealegi tuleb selle teabe puhul arvestada hankedokumentide punkti 3, kus on loetletud teatud hulk teabeelemente, mida pakkumuses
tuleb täpsustada, sealhulgas eeskätt kasutatavad ressursid, Gantti diagramm, ülesannete jaotus, välja pakutud inimeste arvu
/ tööpäevade arvu suhe ning osutatavad teenused, mis on määratletud ülesannete liikide kaupa (vt eespool punkt 150). Kuna
hageja tundis põhjalikult tehnilise kirjelduse sisu – mida tõendab tema esitatud pakkumus –, pidi ta seega mõistma ka edukaks
tunnistatud pakkumuse suhtelisi eeliseid.
Seega – arvestades kogu seda teavet ning punktide arvu, mida tema pakkumus oli iga kriteeriumi osas saanud, ei olnud hagejal
võimalik mitte üksnes teada tema esitatud pakkumuse nõrku kohti ning sellest tulenevalt selle tagasilükkamise põhjuseid, st
et kahe lepingu sõlmimise kriteeriumi osas ei olnud see kvaliteedilt vajalikul tasemel, vaid ühtlasi võrrelda oma pakkumuse
koondhinnet (68,69 punkti 100-st) edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuse koondhindega (79,33 punkti 100-st) (vt selle kohta
eespool punktis 85 viidatud 12. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas Evropaïki Dynamiki
vs
. komisjon, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
Pealegi nähtub kõnesoleva kirjaga edastatud teabest tervikuna selgelt, et hageja pakkumus mitte üksnes ei olnud saanud esimese
(„projekti jaoks välja pakutud metodoloogia”) ja kolmanda lepingu sõlmimise kriteeriumi („tugiteenuste kvaliteet”) osas minimaalset
nõutavat arvu punkte, vaid et selle punktide kogusumma ei ulatunud ka minimaalse nõutava 70 punktini 100-st, samas kui vastavalt
hankedokumentides ettenähtule võeti kõnesoleva hankelepingu sõlmimisel arvesse vaid neid pakkumusi, mille punktide koguarv
vastab vähemalt ettenähtud miinimumtasemele.
Arvestades eeltoodut tervikuna tuleb järeldada, et niisugused põhjendused võimaldasid hagejal oma õigusi Üldkohtus kaitsta
ning kohtul pakkumuse tagasilükkamise otsuse õiguspärasust kontrollida. Seega tuleb käesolev väide hankemenetlust C‑1/01/04
puudutavas osas põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Kolmas väide, mis tugineb EMSA ilmselgetele hindamisvigadele
Poolte argumendid
Hageja väidab hagiavalduses, et EMSA on teinud ilmselge hindamisvea, kuna ei ole tema pakkumuse kvaliteeti hinnanud nõuetekohaselt
ja objektiivselt ning on järeldanud, et see jääb edukaks tunnistatud pakkuja omale alla.
Lisaks väidab hageja, et kuna EMSA ei ole kasutanud objektiivset, ette kindlaks määratud ja pakkujatele teadaolevat metodoloogiat,
on ilmselge, et hindamiskomisjoni otsus põhineb ebatäpsetel eeldustel.
Repliigi staadiumis vaidlustab hageja kõigepealt EMSA väite, mille kohaselt oleks hindamismetodoloogia määratlus võinud teatavaid
pakkujaid soodustada. Hageja sõnul ei kahjusta selge metoodika pakkujate õigusi, vaid – vastupidi – võimaldab neil esitada
pakkumuse, mille kvaliteedi/hinna suhe on parim, ning Üldkohtul omapoolset kontrolli teostada. Pealegi kinnitab kriteeriumide
ebapiisavat määratletust asjaolu, et hindamiskomisjon jagas lepingu sõlmimise kriteeriumid alakriteeriumideks.
Lisaks puudutavad hageja etteheited hindamiskomisjoni dokumente, mille EMSA lisas kohtuasja materjalidele kostja vastuse lisana.
Tema sõnul võimaldas asjaolu, et hindamiskomisjon jagas esimese lepingu sõlmimise kriteeriumi kaheks alakriteeriumiks, komisjonil
keskenduda kahele spetsiifilisele hanketeate aspektile, mis ei olnud pakkujatele enne pakkumuse esitamist teada.
Hindamisaruandega seoses väidab hageja esimese asjaoluna seda, et kuigi sellest aruandest nähtub, et edukaks tunnistatud pakkuja
pakkumuses esines „väheolulisi vigu”, ei olnud tal võimalik nende vigade olulisuse kohta seisukohta võtta, kuna aruandes ei
oldud nende laadi täpsemalt välja toodud. Teise asjaoluna oli hinnang tema pakkumuse nõrkadele külgedele sõnastatud ebatäpselt
ja kommentaarid olid liiga üldsõnalised.
Hageja kriitika puudutab ühtlasi ka teatavaid spetsiifilisi kommentaare, mida hindajad on märkinud nende poolt täidetud hindamislehtedele.
Edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuse osas toob hageja esile vastuolu ühe hindaja väite – mille kohaselt eduka pakkuja pakkumuses
esineb „väheolulisi vigu seoses SafeSeaNeti poolt hallatavate infovoogude ja aktsepteeritava teabeliigiga” – ning tehtud järelduse
vahel, et need vead ei „mõjuta otseselt spetsiifiliste üksikasjade mõistmist ja arvestamist”. Hageja rõhutab veel kord asjaolu,
et ühe hindaja sõnul on edukaks tunnistatud pakkujal laialdasi kogemusi mereprojektide juhtimisel, kuid hindamiskriteeriumides
niisuguseid kogemusi ei mainita.
Samuti vaidlustab ta teatavad hindajate kommentaarid tema pakkumust puudutavas osas. Konkreetsemalt peab hageja silmas esimese
hindaja kommentaari punkti a esimese lepingu sõlmimise kriteeriumi kohta, mille kohaselt 833,5 inimtööpäeva on – arvestamata
Help Desk’i – ülemäära kõrge näitaja, ning  teise ja kolmanda hindaja kommentaare, mille kohaselt ei ole Gantti diagramm selge,
diagrammi A-faasi ja B-faasi ei ole võimalik eristada ning kontseptsiooni väljatöötamise ja analüüsietapp on ülemäära pikk.
Hageja sõnul on tema pakkumuses selgelt näidatud, et lisaks Help Desk’i jaoks mõeldud ressurssidele kasutaks projekti meeskond
spetsialiseerunud inseneride teenuseid, mis on arvestatud 833,5 inimtööpäeva sisse. Pealegi oli tema pakkumuses piisava üksikasjalikkusega
kirjeldatud Help Desk’i toimimist, kasutatavat selget metodoloogiat ja infotehnoloogilist platvormi, toimikute haldamist ja
nõutava „teenuste taseme kokkuleppe” kasutamist. Kuna hindajad ei ole neid elemente arvestanud, on nad teinud ilmselge hindamisvea.
Teise ilmse hindamisvea on hindajad teinud järeldades, et „kontseptsiooni väljatöötamise ja analüüsietapp”, mida hageja pakkumuses
on kirjeldatud, on liiga pikk. Hageja toonitab sellega seoses, et kuna hankedokumentide kohaselt oli nõutav internetipõhise
(
web-oriented
) programmi kasutamine, tuli UML (
Unified Modeling Language
) põhimõtete alusel töötada välja iteratiivsel mudelil baseeruv SSN-programm, mis oleks kooskõlas kõigis institutsioonides
ning turul tervikuna kasutatava metodoloogiaga. Hageja kirjeldas oma pakkumuses 105 leheküljel „tarkvaraarenduse metodoloogiat”,
millest olulises osas selgitas detailselt UML põhimõtteid. Seega on hindajad teinud veel ühe ilmselge hindamisvea, kuna nad
ei ole hageja pakkumust korrektselt hinnanud ega arvestanud asjaolu, et kasutatav metodoloogia oli UML.
Lisaks rõhutab hageja seoses Gantti diagrammi ebaselgusega, et tema koostatud diagrammi õigustab UML-i kasutamine ja järkjärguline
lähenemisviis. Konkreetsemalt – nagu ta on seda oma pakkumuse „kasutatavat metodoloogiat” käsitlevas osas üksikasjalikult
kirjeldanud – pidi ülevõtmise etapp kestma ühe kuu ning valideerimine pidi algama samal ajal kui ülevõtmine. Seega oli kolm
kuud valideerimiseks enam kui piisav. Selle perioodi jooksul pidi ta viima lõpule ka „kontseptsiooni väljatöötamise ja analüüsietapi”,
kasutades selleks valideerimisetapi läbinud teavet. Hageja sõnul pidi ka rakendamisetapp algama samal ajal. Kahe esimese kuu
jooksul pidi hageja meeskond keskenduma ettevalmistustöödele, et töötada välja vastav keskkond. Niisugune lähenemisviis on
klassikaline ning hindajad ei oleks tohtinud seda ebanormaalseks pidada, kuid seda tehes on nad teinud veel ühe ilmse hindamisvea.
Mis puudutab seda, et hageja pakkumuses ei ole võimalik Gantti diagrammil eristada A-faasi ja B-faasi – mida hindajad on samuti
märkinud –, siis hageja tuletab meelde, et hankedokumentides märgitu kohaselt on kaks etappi seotud ning neid tuli käsitada
üheainsa projektina. Ka siin on hindajad teinud ilmse hindamisvea.
Esimese lepingu sõlmimise kriteeriumi punkti b osas vaidlustab hageja esimese, teise ja kolmanda hindaja kommentaarid, mis
puudutavad vastavalt igasuguse konkreetse metodoloogia puudumist, täpsustuste puudumist tehniliste küsimuste lahendamiseks
korraldatavate koosolekute kohta ja selguse puudumist osutatavate teenuste osas. Hageja väidab selle kohta, et tema pakkumuses
olid kõik toimuma pidavad koosolekud ära märgitud, seal oli esitatud loetelu täpselt määratletud teenustest ning kirjeldatud
metodoloogiat, mille kasutamise ta iga hankemenetluse esemeks oleva projekti aspekti jaoks välja pakkus, ning iga läbiviidava
projekti jaoks kasutatav metodoloogia ja lähenemisviis. Seega on ilmselge, et hindajad on siinkohal teinud ilmse hindamisvea.
Kolmanda lepingu sõlmimise kriteeriumi osas märgib hageja, et esimese hindaja hinnangul ei ole Help Desk’i toimimise määratlemisel
lähtutud funktsionaalsusest ning ei ole tehtud ühtki konkreetset ettepanekut Help Desk’i ülesehituse ja haldamise kohta, samas
kui teise hindaja sõnul ei ole Help Desk’i ja liikmesriikidele osutatava kasutajatoe jaoks välja pakutud inimeste arvu / tööpäevade
arvu suhe piisav ning et puudus selgelt määratletud metodoloogia sissetulevate kõnede haldamiseks ja reageerimisaja vähendamise
menetluse jaoks. Hageja rõhutab sellega seoses, et tema pakkumusest nähtub selgelt, et Help Desk’i teenuste jaoks on mõeldud
üks osa 833,5 inimtööpäevast – mida hindamiskomisjon pidas ülemäära kõrgeks näitajaks – ning et lisaks sisaldas pakkumus selget
metodoloogia kirjeldust, mis põhines projekti haldamisel kasutatavatel kaasaegsetel menetlustel ja kõrgetasemelistel infotehnoloogilistel
vahenditel.
EMSA ei nõustu hageja argumentidega.
Üldkohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on hankijal ulatuslik kaalutlusõigus selles suhtes, milliseid elemente hankemenetluse
tulemusena sõlmitava hankelepingu puhul arvesse võtta, ning Üldkohtu pädevuses on kontrollida üksnes seda, et ei oleks tehtud
ühtki jämedat ega ilmselget viga (Euroopa Kohtu 23. novembri 1978. aasta otsus kohtuasjas 56/77: Agence européenne d’intérims
vs.
komisjon, EKL 1987, lk 2215, punkt 20; Üldkohtu 6. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑148/04: TQ3 Travel Solutions Belgium
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑2627, punkt 47, ja eespool punktis 119 viidatud kohtuotsus Belfass
vs
. nõukogu, punkt 63).
Käesolevas asjas tuleb märkida, et hageja poolt tema kirjalikes märkustes ilmsete hindamisvigade olemasolu tõendamiseks esitatud
argumendid tuginevad sisuliselt kolmele põhielemendile.
Hageja väitel puudus – esiteks – lõppjärjestuse koostamiseks objektiivne, ette kindlaks määratud ja pakkujatele teadaolev
metodoloogia. Samuti viitab ta asjaolule, et pakkujad ei olnud teadlikud kriteeriumide jagamisest alakriteeriumidesse ning
sellest, et lepingu sõlmimise kriteeriumid olid väidetavalt laadilt üldised ja abstraktsed, ning järeldab sellest, et pakkumuste
hindamine oli paratamatult subjektiivne ja põhines ebatäpsetel eeldustel.
Tuleb nentida, et hageja on piirdunud üldiste ja tõendamata väidetega, mida ei kinnita ükski tõendusmaterjal. Sisuliselt püüab
hageja nende argumentidega väljendada käesoleva väite raames uuesti sama mõttekäiku, mida varem teise väite puhul, mille Üldkohus
tagasi lükkas. Pealegi ei ole hageja mitte mingil moel tõendanud, kuidas mõjutasid hankija väidetavad eksimused, millele hageja
viitab, hankijat lähtuma ebatäpsetest eeldustest ning hindama pakkumusi subjektiivselt. Igal juhul tuleb märkida, et metodoloogia,
mida hindamiskomisjon pakkumuste lõppjärjestuse koostamisel kasutas, oli ette kindlaks määratud ja ära toodud hanketeate punktis
IV.2 ja hankedokumentide punktis 13, kus EMSA oli märkinud kriteeriumid, mille alusel ta pakkumuste hulgast valiku teeb, ning
ühtlasi igale kriteeriumile antav kaal.
Seega tuleb järeldada, et esimene osa argumente käesolevat väidet ei toeta.
Teiseks vaidlustab hageja hindamiskomisjoni poolt lõpparuandes edukaks tunnistatud pakkuja pakkumusele antud hinnangu, kuna
vaatamata sellele, et mainitud pakkumusega seoses esines väheolulisi vigu, ei ole komisjon nende eksimuste laadi täpsustanud.
Üldkohus märgib selle kohta, et eespool mainitud hindamiskomisjoni kommentaar puudutab teist lepingu sõlmimise kriteeriumit
ning on sõnastatud järgmiselt: „[p]akkuja on, vaatamata väheolulistele eksimustele SafeSeaNeti diagrammi juures, tõendanud,
et on projektist täielikult aru saanud”. Niisugune kommentaar iseenesest ei näita vea või sisulise vastuolu esinemist. Hankija
võib õigustatult asuda seisukohale, et pakkumus näitab täielikku arusaamist projektist ka juhul, kui selles esineb väheoluliseks
peetavaid eksimusi. Igal juhul ei ole hageja tõendanud, et niisugune kommentaar oleks laadilt ekslik, või et – veelgi enam
– see väidetavalt ekslik kommentaar oleks viinud ilmse hindamisveani edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuse hindamisel.
Mis puudutab kolmandaks argumente, mille hageja on esitanud tema pakkumuse kohta tehtud spetsiifiliste kommentaaride vaidlustamiseks
ja mis on kantud hindajate poolt täidetud hindamislehtedele kõnealuse hankemenetluse esimese lepingu sõlmimise kriteeriumi
punktide a ja b ning kolmanda lepingu sõlmimise kriteeriumi kohta (vt eespool punktid 188–194), siis tuleb märkida, et need
on ainetud.
Tuleb märkida, et hindamiskomisjon, kuhu kuulub vähemalt kolm inimest, nimetatakse nõuandava arvamuse esitamise pädevusega
ametniku poolt vastavalt rakenduseeskirjade artikli 146 lõike 1 teisele lõigule. Komisjon koostab hindamisprotokolli, millele
kirjutavad alla kõik komisjoni liikmed ning kus tuuakse ära kõigi kõrvale jäetud pakkujate nimed ja nende pakkumuste tagasilükkamise
põhjused, samuti väljavalitud lepingupoole nimi ning selle valiku põhjendused. Seejärel teeb hankija lõpliku otsuse lepingu
sõlmimise kohta vastavalt rakenduseeskirjade artikli 147 lõikele 3.
Siit järeldub, et tehnilise hindamise lehtedel, mille eesmärk on koguda hinnanguid erinevatelt hindajatelt, kelle arvamus
võib loomulikult erineda, ei ole iseseisvat õiguslikku mõju. Järelikult ei ole hagejal antud juhul alust tugineda neile hindamislehtedele
eraldivõetuna, et seeläbi tõendada võimalikke vasturääkivusi, mis ühes või teises hinnangus esinevad, kuna pakkumusi hinnanud
komisjon kasutas kõiki neid hinnanguid koondhinnangu andmiseks ning võttis vastu lõpliku otsuse, mis pealegi on hankija jaoks
nõuandva arvamuse rollis.
Komisjoni otsus väljapakutava lepingupoole kohta ja niisuguse valiku põhjendused saavad olla üksnes kollektiivsed, kuna selle
komisjoni liikmete poolt antud hinnangud on lõpparuandes n-ö lahustunud. Seega on ilmselge, et mis tahes väited ilmse hindamisvea
tegemise kohta saab esitada üksnes hindamiskomisjoni koostatud hindamisaruande vastu ning ainult juhul, kui hankija lõplik
otsus põhineb tegelikult sellel aruandel.
Igal juhul tuleb märkida, et käesoleval juhul ei ole hageja tõendanud, kas ja kuidas peegelduvad hindajate poolt tehnilise
hindamise lehtedel esitatud kommentaarid hindamiskomisjoni lõpparuandes ja on viinud hankijapoolse ilmse hindamisveani tema
pakkumuse hindamisel. Sellega seoses oleks hageja pidanud vähemalt selgitama, mil moel on väidetavalt ekslikud kommentaarid
mõjutanud tema pakkumusele antud hindeid esimese ja kolmanda lepingu sõlmimise kriteeriumi osas, mis on need kriteeriumid,
mille eest ei saanud tema pakkumus hankedokumentides ette nähtud minimaalset nõutavat arvu punkte, ja on ainsad kriteeriumid,
mida tema etteheited käsitlevad. Seega tuleb nentida, et hageja ei ole niisuguseid selgitusi esitanud.
Neid kaalutlusi arvestades tuleb ka see etteheide tagasi lükata.
Seega tuleb järeldada, et hageja ei ole tõendanud, et hankija oleks teinud edukaks tunnistatud pakkuja pakkumuse või hageja
enda poolt esitatud pakkumuse hindamisel ilmselgeid hindamisvigu.
Seega tuleb kolmas väide hankemenetlust C‑1/01/04 puudutavas osas tervikuna põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
3.
Nõue tühistada EMSA hilisemad otsused
Hageja palub oma nõuete teises alajaotuses Üldkohtul tühistada kõik EMSA hilisemad otsused, mis puudutavad kõnesolevaid hankemenetlusi.
Selles osas tuleb meenutada, et nagu eespool punktis 78 öeldud, tuleb hagiavalduses märkida hagi ese ning ülevaade fakti-
ja õigusväidetest. Eelnimetatud peavad olema esitatud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks kaitset ette valmistada
ning et Üldkohus saaks kohtulikku kontrolli teostada. Õiguskindluse ja korrakohase õigusemõistmise tagamiseks on vajalik,
et hagi aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud kas või kokkuvõtlikult, ent seostatult ja arusaadavalt tuleneksid
hagiavalduse tekstist.
Käesoleval juhul ei ole hageja täpsustanud, milliseid akte tema nõuete teine alajaotus puudutab, ega ole esitanud oma nõude
põhjendamiseks ühtegi argumenti.
Järelikult tuleb nõuete teine alajaotus jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

Menetlustoimingute taotlemine
Hageja on taotlenud sisuliselt seda, et Üldkohus paluks EMSA-l esitada koopia hindamiskomisjoni aruandest ja sellega seotud
asjakohased dokumendid.
Kuna EMSA on hageja poolt taotletud dokumendid kostja vastuse lisana kohtuasja materjalidele lisanud ning hageja ei ole selle
kohta märkusi esitanud, on vajadus selle taotluse üle otsustada ära langenud.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 3 alusel võib Üldkohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda,
kui osa nõudeid rahuldatakse ühe, osa teise poole kasuks. Üldkohus leiab, et käesolevas asjas on õige jätta kummagi poole
kohtukulud tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda)
otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Meresõiduohutuse Ameti (EMSA) otsus sõlmida hankemenetluses „EMSA C‑2/06/04” hankeleping edukaks tunnistatud
pakkujaga.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Jätta poolte kohtukulud nende endi kanda.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 2. märtsil 2010 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Õiguslik raamistik
Vaidluse taust
1.  EMSA hankemenetlus C‑1/01/04
2.  EMSA hankemenetlus C‑2/06/04
Menetlus ja poolte nõuded
Vastuvõetavus
1.  Üldkohtu pädevus EÜ artikli 230 alusel EMSA akti peale esitatud hagi lahendamisel
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
2.  Exceptio obscuri libelli
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Põhiküsimus
1.  Nõue tühistada EMSA poolt hankemenetluses C‑2/06/04 tehtud otsused
Väide, mis käsitleb edukaks tunnistatud pakkuja tehtud pakkumuse mittevastavust
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
2.  Nõue tühistada EMSA otsused hankemenetluses C‑1/01/04
Esimene väide, mis tugineb heausksuse, hea halduse ja hoolikuse põhimõtete rikkumisele
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Teine väide, mis tugineb finantsmääruse, rakenduseeskirjade ja direktiivi 92/50 rikkumisele
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
–  Etteheide, mis puudutab lepingu sõlmimise kriteeriumide ebatäpsust
–  Etteheide, mis puudutab teatavate hankedokumentides sisalduvate elementide ebatäpsust
–  Etteheide, mis puudutab lepingu sõlmimise kriteeriumi alakriteeriumideks jagamise ebaseaduslikkust
Neljas väide, mis tugineb põhjendamiskohustuse rikkumisele ja asjakohase teabe puudumisele
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Kolmas väide, mis tugineb EMSA ilmselgetele hindamisvigadele
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
3.  Nõue tühistada EMSA hilisemad otsused
Menetlustoimingute taotlemine
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: inglise.