CELEX: 62005CJ0337
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Asjade riigihankelepingud
Direktiivid 77/62/EMÜ ja 93/36/EMÜ
Riigihankelepingu sõlmimine eelnevalt hanketeadet avaldamata
PakkumisPakkumismenetluse puudumine Absence de mise en concurrence
Helikopterid "Agusta" ja "Agusta Bell"

Oma hagis palub Euroopa Ühenduste Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et rakendades pikka aega järgitud ja endiselt järgitava praktika, mille kohaselt Itaalia riigi mitme sõjaväelise ja tsiviilkorpuse tarbeks „Agusta” ja „Agusta Bell” helikopterite ostmiseks sõlmitakse lepingud äriühinguga Agusta SpA (edaspidi „Agusta”) mingit pakkumismenetlust korraldamata ja eelkõige järgimata menetlust, mis on sätestatud nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivis 93/36/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord (
EÜT L 199, lk 1
; ELT eriväljaanne 06/02, lk 110), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/52/EÜ (
EÜT L 328, lk 1
; ELT eriväljaanne 06/03, lk 3, edaspidi „direktiiv 93/36”), ja varasemas nõukogu 21. detsembri 1976. aasta direktiivis 77/62/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord (
EÜT 1977, L 13, lk 1
), mida on muudetud ja täiendatud nõukogu 22. juuli 1980. aasta direktiiviga 80/767/EMÜ (
EÜT L 215, lk 1
) ja nõukogu 22. märtsi 1988. aasta direktiiviga 88/295/EMÜ (
EÜT L 127, lk 1
, edaspidi „direktiiv 77/62”), on Itaalia Vabariik rikkunud nendest direktiividest tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Oma hagis palub komisjon tuvastada, et rikutud on direktiivist 93/36 tulenevaid kohustusi ja selle direktiivi jõustumisele eelnenud ajavahemiku osas on rikutud direktiivist 77/62 tulenevaid kohutusi. Nende direktiivide sätete sarnasuse tõttu ja selguse huvides tuleb siinkohal viidata üksnes direktiivile 93/36.
Direktiivi 93/36 põhjendus 12 sätestab:
„läbirääkimistega menetlust tuleks pidada erandlikuks ja seetõttu tuleks seda kohaldada üksnes kindlaksmääratud juhtudel”.
Direktiivi 93/36 artikli 1 kohaselt on selle direktiivi tähenduses:
„a)
riiklikud tarnelepingud
— tarnija (füüsiline või juriidiline isik) ja ühe punktis b määratletud tellija vahel kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud lepingud, sealhulgas ostu-, üüri-, rendi- või liisinglepingud koos väljaostuvõimalusega või ilma. Kõnealuste toodete tarnimine võib hõlmata ka kohaletoomis- ja paigaldustoiminguid;
b)
tellija
— riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus, avalik-õiguslikud isikud, ühest või mitmest sellisest organist või avalik-õiguslikust isikust koosnevad ühendused;
[…]
d)
avatud menetlus
— siseriiklik pakkumismenetlus, mille käigus kõik huvitatud tarnijad saavad esitada pakkumise;
e)
piiratud menetlus
— siseriiklik pakkumismenetlus, mille käigus pakkumise saavad esitada üksnes tellija määratud tarnijad;
f)
läbirääkimistega menetlus
— siseriiklik pakkumismenetlus, mille käigus tellija konsulteerib enda valitud tarnijatega ning peab ühe või mitmega neist läbirääkimisi lepingutingimuste suhtes.”
Artikli 2 lõike 1 punkti b kohaselt ei kohaldata seda direktiivi:
„tarnelepingute suhtes, mis on salajased või mille teostamisel tuleb rakendada erilisi julgeolekumeetmeid vastavalt asjaomases liikmesriigis kehtivatele õigus- ja haldusnormidele või juhul, kui see on vajalik riigi põhiliste julgeolekuhuvide kaitseks.”
Sama direktiivi artikkel 3 sätestab:
„Ilma et see piiraks artikli 2, artikli 4 ja artikli 5 lõike 1 kohaldamist, kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide artikli 1 punktis a osutatud toodete suhtes, sealhulgas nende toodete suhtes, mille kohta tellijad on lepingud sõlminud riigikaitse valdkonnas, välja arvatud need tooted, mille suhtes kohaldatakse [EÜ] artikli [296] lõike 1 punkti b sätteid.”
Direktiivi 93/36 artikli 5 lõike 1 punkt a on sõnastatud järgmiselt:
„a)
II, III ja IV jaotist ning artikleid 6 ja 7 kohaldatakse riiklike tarnelepingute suhtes, mille on sõlminud:
i)
artikli 1 lõikes b nimetatud tellijad, kaasa arvatud need lepingud, mille I lisas loetletud tellijad on sõlminud riigikaitse valdkonnas, kui tegemist ei ole II lisas käsitletud toodetega, tingimusel et eeldatav maksumus käibemaksuta ei ole väiksem kui 200000 [eurot],
ii)
I lisas loetletud tellijad ja mille eeldatav maksumus käibemaksuta ei ole väiksem kui 130000 [eurot]; kui tegemist on riigikaitse valdkonna tellijatega, kohaldatakse seda ainult II lisas loetletud toodetega seotud lepingute suhtes;”
Sama direktiivi artikli 6 lõiked 1 ja 3 sätestavad:
„1.   Riiklike tarnelepingute sõlmimisel kohaldavad tellijad artikli 1 punktides d, e ja f määratletud menetlust allpool esitatud juhtudel.
2.   Tellijad võivad tarnelepinguid sõlmida läbirääkimistega menetluse alusel, kui avatud või piiratud menetluse puhul esitatud pakkumised ei vasta nõuetele või kui pakkumised ei ole kooskõlas IV jaotisele vastavate siseriiklike sätetega, juhul kui lepingu algtingimusi sellega oluliselt ei muudeta. Sel juhul avaldavad tellijad lepingu kohta teate, välja arvatud juhul, kui niisugusesse läbirääkimistega menetlusse kaasatakse kõik ettevõtjad, kes vastavad artiklite 20–24 kriteeriumidele ja kes esitasid algse avatud või piiratud menetluse käigus pakkumismenetluse vorminõuetele vastavad pakkumised.
3.   Tellijad võivad sõlmida tarnelepinguid läbirääkimistega menetluse alusel asjakohast teadet avaldamata:
[…]
c)
kui tehnilistel või kunstilistel põhjustel või ainuõiguste kaitsega seotud põhjustel saab tarnitavaid tooteid valmistada või tarnida ainult üks konkreetne tarnija;
[…]
e)
esialgse tarnija lisatarnete puhul, mis on mõeldud olemasolevate toodete või seadmete osaliseks asendamiseks või olemasolevate toodete või seadmete täiendamiseks, kui tarnija vahetamine sunniks tellijat hankima teistsuguste tehniliste omadustega materjali, mis tooks kaasa ühildamatuse või ebaproportsionaalsed tehnilised raskused käitamisel ja hooldamisel. Selliste lepingute ja samuti uuendatavate lepingute kehtivusaeg ei või üldiselt olla pikem kui kolm aastat.”
Direktiivi 93/36 artikkel 33 on sõnastatud järgmiselt:
„Direktiiv 77/62/EMÜ […] tunnistatakse kehtetuks, ilma et see piiraks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud V lisas sätestatud kõnealuste direktiivide ülevõtmise ja kohaldamise tähtaegadega.
Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiividele tõlgendatakse viidetena käesolevale direktiivile ja neid loetakse vastavalt VI lisas esitatud vastavustabelile.”
Kohtueelne menetlus
Komisjon, leidmata teavet ühenduse tasandil pakkumismenetluse korraldamise kohta helikopterite ostmiseks Itaalia riigi eri ametkondade tarbeks, asus seisukohale, et „Agusta” ja „Agusta Bell” helikopterid olid ostetud otse, ilma ühenduse tasandil mingit pakkumismenetlust korraldamata, rikkudes direktiivis 77/62 ja direktiivis 93/36 sätestatud korda. Sellest tulenevalt saatis komisjon 17. oktoobril 2003 Itaalia Vabariigile märgukirja, kutsudes viimast esitama märkusi 21 päeva jooksul alates selle kirja kättesaamisest.
Itaalia ametiasutused vastasid sellele kirjale 9. detsembri 2003. aasta faksiga.
Komisjon asus seisukohale, et Itaalia ametiasutused ei esitanud piisavalt argumente, et kummutada kõnealuses põhjendatud arvamuses sõnastatud märkusi, ning muud vastust saamata saatis komisjon Itaalia Vabariigile 5. veebruaril 2004 põhjendatud arvamuse, kutsudes viimast oma tegevust põhjendatud arvamusega kooskõlla viima kahe kuu jooksul alates selle teatavaks tegemisest.
Itaalia ametiasutused vastasid kõnealusele põhjendatud arvamusele 5. aprillil ja 13. ning 27. mail 2004 saadetud kolme kirjaga.
Leides, et Itaalia Vabariigi poolt põhjendatud arvamusele vastuseks esitatud argumendid on ebapiisavad ning märkides, et viimane ei võtnud meetmeid talle ette heidetava hankelepingute sõlmimise praktika lõpetamiseks, otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.
Hagi
Vastuvõetavus
Poolte argumendid
Itaalia Vabariik väidab, et hagi on vastuvõetamatu, kuna kohtueelses menetluses komisjon sõjalisi tarneid ei arvustanud. Tegemist oli vaid tsiviiltarnetega. Järelikult esineb vasturääkivus ühelt poolt kohtueelses menetluses esitatud ja teiselt poolt käesolevas hagis sõnastatud etteheidete vahel.
Itaalia Vabariik leiab ka, et see osa hagist, mis puudutab Corpo forestale dello Stato (metsaülemate korpus) tarbeks sõlmitud asjade hankelepinguid, on vastuvõetamatu. See on vastuolus
ne bis in idem
põhimõttega, kuivõrd selle kategooria lepingutega seotud kohutuste rikkumist on Euroopa Kohus oma 27. oktoobri 2005. aasta otsuses kohtuasjas
C-525/03: komisjon
vs
. Itaalia (EKL 2005, lk I-9405)
juba uurinud ja selle kohta seisukoha võtnud.
Lisaks väidab Itaalia Vabariik oma vasturepliigis, et nii märgukirjas kui põhjendatud arvamuses komisjoni väidetavate asjaolude ebamäärast ja ebatäpset laadi arvestades ei vasta hagi kohtupraktikas välja kujunenud koherentsuse ja täpsuse nõuetele, mis on tõsiselt mõjutanud selle liikmesriigi kaitseõigust.
Komisjon vaidleb vastu sellele, nagu kohtueelses etapis ei oleks sõjalisi tarneid kunagi käsitletud, ja see puudutas vaid tsiviiltarneid, mis olid muu hulgas mõeldud Itaalia Vabariigi teatavate sõjaväeliste korpuste tarbeks. Komisjon väidab veel, et menetlusel, mis viis eespool viidatud kohtuotsuseni komisjon
vs
. Itaalia, oli käesolevast hagist erinev ese.
Euroopa Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on kohtueelse menetluse eesmärk anda asjaomasele liikmesriigile võimalus ühelt poolt viia oma tegevus kooskõlla ühenduse õigusest tulenevate kohustustega ning teisalt esitada komisjoni väidetele vastuväited (vt eelkõige 10. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas
C-152/98: komisjon
vs
. Madalmaad, EKL 2001, lk I-3463
, punkt 23; 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-439/99: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 2002, lk I-305
, punkt 10, ja 27. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-185/00: komisjon
vs
. Soome, EKL 2003, lk I-14189
, punkt 79).
Kõnealuse menetluse nõuetekohane läbiviimine on seega oluline liikmesriikide õiguste kaitse garantii, mida nõuab EÜ asutamisleping. Ainult siis, kui seda garantiid on järgitud, saab Euroopa Kohus otsustada võistlevas menetluses, kas riik on tegelikult kohustusi rikkunud, nagu väidab komisjon (vt eelkõige 5. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-145/01: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 2003, lk I-5581
, punkt 17).
Seda kohtupraktikat arvestades tuleb uurida, kas komisjon on taganud Itaalia Vabariigi kaitseõiguste järgimise kohtueelses menetluses.
Esiteks, mis puudutab väidetavaid vasturääkivusi ühelt poolt kohtueelses menetluses esitatud ja teiselt poolt Euroopa Kohtus sõnastatud etteheidete vahel, siis piisab tõdemusest, et põhjendatud arvamus ja hagiavaldus, mis sõnastuselt on peaaegu identsed, põhinevad samadel etteheidetel. Seega ei saa nõustuda Itaalia Vabariigi argumendiga, et kohtueelses menetluses esitatud etteheited ei vasta hagiavalduses esitatud etteheidetele.
Teiseks, mis puudutab väidetavat selguse ja täpsuse puudumist Itaalia Vabariigi vastu esitatud etteheidete määratlemisel kohtueelses menetluses, siis tuleb meenutada, et kuigi EÜ artiklis 226 viidatud põhjendatud arvamus peab sisaldama asjakohast ning üksikasjalikku ülevaadet põhjustest, millele toetudes komisjon leiab, et asjaomane riik on rikkunud asutamislepingust tulenevaid kohustusi, ei ole üksikasjalikkuse nõuded märgukirja suhtes sama ranged ning märgukiri võib sisaldada ainult etteheidete esialgset lühikest kokkuvõtet (vt eelkõige 28. märtsi 1985. aasta otsus kohtuasjas
274/83: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 1985, lk 1077
, punkt 21; 16. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-279/94: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 1997, lk I-4743
, punkt 15, ja 18. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-221/04: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 2006, lk I-4515
, punkt 36).
Käesoleval juhul olid komisjoni poolt kohtueelses menetluses esitatud väited piisavalt selged selleks, et Itaalia Vabariik sai välja tuua oma kaitseargumendid, nagu on näha ka selle menetlusfaasi edasisest käigust.
Kolmandaks, mis puudutab väidetavat
ne bis in idem
põhimõtte rikkumist, siis tuleb märkida, et eespool viidatud 27. oktoobri 2005. aasta kohtuotsuses komisjon
vs
. Itaalia oli kohtuasjal hoopis teine ese, kuna tollel juhul puudutas komisjoni hagi Itaalia Ministrite Nõukogu presidendi määrust, millega asjade riigihankeid käsitlevaid ühenduse direktiive rikkudes kiideti heaks läbirääkimistega menetluse kasutamine, mis tunnistati vastuvõetamatuks, kuivõrd nimetatud määrus oli põhjendatud arvamusega kehtestatud tähtajaks kaotanud kogu oma mõju. Käesoleva hagi ese ei ole mitte eelmainitud määruse seaduslikkuse uuesti läbivaatamine, vaid see puudutab Itaalia riigi pikaaegset praktikat, mis seisneb „Agusta” ja „Agusta Bell” helikopterite ostmises otse, ilma ühenduse tasandil mingit pakkumismenetlust korraldamata.
Järelikult tuleb Itaalia Vabariigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
Põhiküsimus
Poolte argumendid
Oma hagi toetuseks väidab komisjon, et ta on tuvastanud üldise praktika, mis seisneb Itaalia riigi erinevate sõjaväeliste ja tsiviilkorpuste tarbeks „Agusta” ja „Agusta Bell” helikopterite ostmises pakkumismenetlust korraldamata.
Komisjon viitab mitmetele aastatel 2000–2003 Corpo dei Vigili del Fuoco (tuletõrjekorpus), Carabinieri (karabinjeerid), Corpo forestale dello Stato, Guardia Costiera (piirivalve), Guardia di Finanza (finantspolitsei), Polizia di Stato (riigipolitsei) ning Ministrite Nõukogu juhatuse kodanikukaitse osakonna poolt sõlmitud lepingutele. 2000. aastale eelnenud perioodi osas on Itaalia ametiasutused tunnistanud „Agusta” ja „Agusta Bell” helikopterite ostmist ilma mingit pakkumismenetlust korraldamata. Komisjon osutab lõpuks sellele, et asjaomaste riiklike korpuste lennupark koosnes üksnes niisugustest helikopteritest, millest ükski ei olnud ostetud ühenduse tasandil korraldatud pakkumismenetluse tulemusena.
Komisjon leiab, et kuna need lepingud vastavad direktiivis 93/36 esitatud tingimustele, oleksid nende suhtes pidanud läbi viima mitte läbirääkimistega menetluse, vaid avatud või piiratud menetluse vastavalt selle direktiivi artiklile 6.
Itaalia Vabariik väidab kõigepealt, et Itaalia riigi sõjaväelistele korpustele mõeldud tarned on hõlmatud EÜ artikliga 296 ja direktiivi 93/36 artikli 2 lõike 1 punktiga b. Tegelikult on need sätted selle liikmesriigi sõnul kohaldatavad, sest kõnealused helikopterid on „kaheotstarbelised”, see tähendab, et neid võib kasutada nii tsiviil- kui sõjalisel otstarbel.
Nimetatud liikmesriik väidab järgmiseks seda, et helikopterite tehnilise spetsiifika ja kõnealuste tarnete täiendava iseloomu tõttu on tal õigus sõlmida lepinguid läbirääkimistega menetluse alusel, kohaldades direktiivi 93/36 artikli 6 lõike 3 punkte c ja e.
Nimetatud liikmesriik väidab üldiselt, et tema praktika ei erine sellest, mida rakendatakse enamuses teistes helikoptereid tootvates liikmesriikides.
Itaalia Vabariik väidab lõpuks, et kuni 90-ndate lõpuni olid tal Agustaga
in house
suhted 18. novembri 1999. aasta otsuse tähenduses kohtuasjas
C-107/98: Teckal (EKL 1999, lk I-8121)
.
Euroopa Kohtu hinnang
Alustuseks on oluline märkida, et pooled on üksmeelel selles osas, et kõnealuste lepingute maksumus ületas direktiivi 93/36 artikli 5 lõike 1 punktis a kindlaks määratud künnise, mis tooks need lepingud selle sätte kohaldamisalasse.
Samuti tuleb märkida, et helikopterite ostu puudutavad dokumendid, mis on lisatud Itaalia Vabariigi esitatud kostja vastusele, kinnitavad komisjoni väidet, mille kohaselt nimetatud helikopterite ostmine läbirääkimistega menetluse alusel viitas väljakujunenud ja pikaaegsele praktikale.
— Itaalia riigi ja Agusta vahelised
in house
suhted
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei ole pakkumismenetluse korraldamine vastavalt riigihankelepingute sõlmimist käsitlevatele direktiividele isegi niisugusel juhul, kui hankija lepingupooleks on õiguslikult eraldiseisev isik, kohustuslik siis, kui on täidetud kaks tingimust. Esiteks peab hankijast ametiasutus teostama asjaomase isiku suhtes analoogset kontrolli sellele, mida ta teostab oma üksuste üle, ja teiseks peab see isik tegutsema põhiliselt teda kontrolliva ametiasutuse või kontrollivate ametiasutuste huvides (vt eespool viidatud kohtuotsus Teckal, punkt 50; 11. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-26/03: Stadt Halle ja RPL Lochau, EKL 2005, lk I-1
, punkt 49; 13. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-84/03: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 2005, lk I-139
, punkt 38; 10. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-29/04: komisjon
vs
. Austria, EKL 2005, lk I-9705
, punkt 34; 11. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-340/04: Carbotermo ja Consorzio Alisei, EKL 2006, lk I-4137
, punkt 33, ja 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-295/05: Asemfo, EKL 2007, lk I-2999
, punkt 55).
Seetõttu tuleb uurida, kas eelmises punktis viidatud kohtupraktikas nõutud kaks tingimust olid Agusta puhul täidetud.
Mis puudutab esimest, ametiasutuse kontrolliga seotud tingimust, siis on oluline meenutada, et eraõigusliku ettevõtja kasvõi vähemusosalus äriühingu kapitalis, milles osaleb ka asjaomane hankija, välistab igal juhul, et sellisel hankijal saaks kõnealuse äriühingu üle olla samasugust kontrolli nagu oma osakondade üle (eespool viidatud kohtuotsus Stadt Halle ja RPL Lochau, punkt 49).
Selles osas, nagu tõendab ka kostja vastuse lisa, mis käsitleb Itaalia riigi osalust EFIM-is (Ente Partecipazioni e Finanziamento Industrie Manifatturiere), Finmeccanica’s ja Agustas, on eraõigusliku äriühinguna asutatud Agusta olnud alates 1974. aastast kogu aeg segaosalusega äriühing, see tähendab äriühing, mille kapitali moodustavad ühelt poolt riigi ja teiselt poolt eraõiguslike aktsionäride osalused.
Niisiis, kuna Agusta on osaliselt erakapitalile avatud äriühing ja vastab seega käesoleva kohtuotsuse punktis 38 välja toodud kriteeriumile, siis on välistatud, et Itaalia riik võiks teostada selle äriühingu üle analoogset kontrolli sellega, mida ta teostab oma üksuste üle.
Nendes tingimustes ja ilma, et oleks vajadust uurida küsimust, kas Agusta teostab peamise osa oma tegevusest koos kontsessiooni andva avaliku võimu organiga, tuleb Itaalia Vabariigi argument äriühingu ja riigi vahelistest
in house
suhetest tagasi lükata.
— Riiklike huvidega seotud õiguspärased nõuded
Kõigepealt tuleb meenutada, et meetmed, mida liikmesriigid riiklike huvidega seotud õiguspäraste nõuete raames võtavad, ei ole ühenduse õiguse kohaldamisalast täies ulatuses välja arvatud ainuüksi seetõttu, et need on võetud riigi julgeoleku- või riigikaitse huvidest lähtuvalt (vt selle kohta 11. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-186/01: Dory, EKL 2003, lk I-2479
, punkt 30).
Euroopa Kohus on juba sedastanud, et ainsad asutamislepingu artiklid, kus on sätestatud erandid, mida saab kohaldada riigi julgeolekut mõjutada võivates olukordades, on EÜ artiklid 30, 39, 46, 58, 64, 296 ja 297, mis käsitlevad selgelt määratletud erandjuhtusid. Nendest artiklitest ei saa tuletada seda, et asutamisleping kätkeb endas üldist erandit, millega välistatakse ühenduse õiguse kohaldamisalast kõik riigi julgeolekuga seotud põhjustel võetavad meetmed. Sellise erandi olemasolu tunnustamine, olenemata asutamislepingus sätestatud erinõuetest, võib kahjustada ühenduse õiguse siduvat laadi ja selle ühetaolist kohaldamist (vt selle kohta 15. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas
222/84: Johnston, EKL 1986, lk 1651
, punkt 26; 26. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-273/97: Sirdar, EKL 1999, lk I-7403
, punkt 16; 11. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-285/98: Kreil, EKL 2000, lk I-69
, punkt 16, ja eespool viidatud kohtuotsus Dory, punkt 31).
Nendele eranditele tugineda soovival liikmesriigil tuleb esitada tõendid selle kohta, et kõnealused erandid ei ulatu sellistest erandlikest juhtumitest kaugemale (vt selle kohta 16. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-414/97: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 1999, lk I-5585
, punkt 22).
Käesolevas asjas väidab Itaalia Vabariik, et helikopterite „Agusta” ja „Agusta Bell” ostmine vastab riiklike huvidega seotud õiguspärastele tingimustele, millele on osutatud EÜ artiklis 296 ja direktiivi 93/36 artikli 2 lõike 1 punktis b, sest need helikopterid on „kaheotstarbelised”, see tähendab, et neid võib kasutada nii tsiviil- kui sõjalisel otstarbel.
Esiteks on oluline märkida, et EÜ artikli 296 lõike 1 punkti b kohaselt võib iga liikmesriik võtta meetmeid, mida ta peab vajalikuks oma oluliste julgeolekuhuvide kaitseks ja mis on seotud relvade, laskemoona või sõjavarustuse tootmise või kaubandusega, tingimusel et need meetmed ei avalda ebasoovitavat mõju selliste toodete konkurentsitingimustele ühisturus, mis ei ole mõeldud spetsiaalselt sõjaliseks otstarbeks.
Nimetatud sätte sõnastusest tuleneb, et kõnealused tooted peavad olema mõeldud spetsiaalselt sõjaliseks otstarbeks. Sellest tuleneb, et niisuguse varustuse ostmine, mille sõjalisel otstarbel kasutamine ei ole kindel, peab tingimata toimuma riigihankelepingute sõlmimise korra kohaselt. Sõjalistele korpustele tsiviilotstarbeliseks kasutamiseks helikopterite tarnimine peab vastama samadele eeskirjadele.
On üldteada, et asjaomased helikopterid — nagu ka Itaalia Vabariik tunnistab — on mõeldud kindlalt tsiviil-, ja vajadusel sõjalisel otstarbel kasutamiseks.
Järelikult, kui Itaalia Vabariik tahab õigustada nimetatud helikopterite ostmist läbirääkimistega menetluse alusel, ei saa ta tõhusalt tugineda EÜ artikli 296 lõike 1 punktile b, millele viitab direktiivi 93/36 artikkel 3.
Teiseks tugineb liikmesriik Agusta valmistatud helikopterite tootmise tarbeks kogutud andmete konfidentsiaalsusele, et õigustada selle äriühinguga lepingu sõlmimist läbirääkimistega menetluse alusel. Selles osas tugineb Itaalia Vabariik direktiivi 93/36 artikli 2 lõike 1 punktile b.
Siiski tuleb märkida, et Itaalia Vabariik ei ole põhjendanud, miks ta leidis, et Agusta valmistatud helikopterite tootmise tarbeks edastatud andmete konfidentsiaalsus oleks sel juhul vähem tagatud, kui see tootmine oleks usaldatud muudele äriühingutele, olgu nad asutatud kas Itaalias või muudes liikmesriikides.
Selles osas ei takista konfidentsiaalsuskohutuse kehtestamise vajadus mingil moel hankemenetluse korraldamist lepingu sõlmimiseks.
Seega, tuginemine direktiivi 93/36 artikli 2 lõike 1 punktile b, et õigustada kõnealuste helikopterite ostmist läbirääkimistega menetluse teel, näib nende helikopterite tootmisega seotud tundliku teabe lekitamise takistamiseks ebaproportsionaalne. Itaalia Vabariik ei ole tegelikult näidanud, et niisugust eesmärki ei oleks saanud saavutada samas direktiivis ette nähtud pakkumismenetluse raames.
Järelikult, kui Itaalia Vabariik tahab õigustada nimetatud helikopterite ostmist läbirääkimistega menetluse alusel, ei saa ta tõhusalt tugineda direktiivi 93/36 artikli 2 lõike 1 punktile b.
— Kopteripargi ühetaolisuse nõue
Läbirääkimistega menetluse õigustamiseks tugineb Itaalia Vabariik ka direktiivi 93/36 artikli 6 lõike 3 punktidele c ja e. Itaalia Vabariik väidab, et esiteks sai helikopterite tehnilise eripära tõttu kõnealuste helikopterite valmistamise usaldada vaid Agustale, ja teiseks oli vajalik kopteripargi koostoimimisvõime, et muu hulgas vähendada logistilisi, opereerimis- ja pilootide koolitusega seotud kulutusi.
Nagu nähtub eelkõige ka direktiivi 93/36 põhjendusest 12, tuleks läbirääkimistega menetlust pidada erandlikuks ja seetõttu tuleks seda kohaldada üksnes kindlaksmääratud juhtudel. Selleks puhuks on sama direktiivi artikli 6 lõigetes 2 ja 3 ammendavalt ja sõnaselgelt loetletud need ainsad erandid, kui läbirääkimistega menetlus on lubatud (vt selle kohta direktiivi 77/62 osas 17. novembri 1993. aasta otsus kohtuasjas
C-71/92: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 1993, lk I-5923
, punkt 10; direktiivi 93/36 osas vt eespool viidatud kohtuotsus Teckal, punkt 43, ja 13. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus komisjon
vs
. Hispaania, punkt 47).
Kohtupraktika kohaselt tuleb erandeid reeglist, mille eesmärk on tagada asutamislepinguga tunnustatud riigihankelepingute sektorit puudutavate õiguste efektiivsus, tõlgendada kitsalt (vt 18. mai 1995. aasta otsus kohtuasjas
C-57/94: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 1995, lk I-1249
, punkt 23; 28. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-318/94: komisjon
vs
. Saksamaa, EKL 1996, lk I-1949
, punkt 13, ja 2. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-394/02: komisjon
vs
. Kreeka, EKL 2005, lk I-4713
, punkt 33). Et mitte võtta direktiivilt 93/36 tema kasulikku mõju, ei tohi liikmesriigid näha ette uusi läbirääkimistega menetluse kasutamise juhtusid, mida ei ole selles direktiivis ette nähtud, või lisada direktiivis sõnaselgelt ette nähtud juhtudele uusi tingimusi, mille tulemusena nimetatud menetluse kasutamine on lihtsam (vt selle kohta eespool viidatud 13. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus komisjon
vs
. Hispaania, punkt 48).
Lisaks tuleb meenutada, et erandile tugineda sooviv isik kannab tõendamiskoormist selle erandi tegeliku esinemist tõendavate erandlike asjaolude osas (vt 10. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas
199/85: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 1987, lk 1039
, punkt 14, ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Kreeka, punkt 33).
Käesolevas asjas tuleb nentida, et Itaalia Vabariik ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud väidet, mille kohaselt üksnes Agusta toodetud helikopterid on varustatud nõutava spetsiifilise tehnikaga. Lisaks piirdus see liikmesriik väitega oma erinevate korpuste kasutatavate helikopterite koostoimimisvõime eelistest. Sellegipoolest ei ole ta näidanud, kuidas tarnija vahetamine sunniks teda hankima teistsuguse tehnikaga valmistatud materjali, mis tooks kaasa ühildamatuse või ebaproportsionaalsed tehnilised raskused käitamisel ja hooldamisel.
Kõike eeltoodut arvesse võttes tuleb sedastada, et rakendades pikka aega järgitud ja endiselt järgitava praktika, mille kohaselt Itaalia riigi mitme sõjaväelise ja tsiviilkorpuse tarbeks „Agusta” ja „Agusta Bell” helikopterite ostmiseks sõlmitakse lepingud Agustaga mingit pakkumismenetlust korraldamata ja eelkõige eirates menetlust, mis on sätestatud direktiivis 93/36 ja varasemas direktiivis 77/62, on Itaalia Vabariik rikkunud nendest direktiividest tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Itaalia Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

1.
Rakendades pikka aega järgitud ja endiselt järgitava praktika, mille kohaselt mitme sõjaväelise ja tsiviilkorpuse tarbeks „Agusta” ja „Agusta Bell” helikopterite ostmiseks sõlmitakse lepingud äriühinguga Agusta SpA mingit pakkumismenetlust korraldamata ja eelkõige eirates menetlust, mis on sätestatud nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivis 93/36/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord (mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/52/EÜ), ja varasemas nõukogu 21. detsembri 1976. aasta direktiivis 77/62/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord (mida on muudetud ja täiendatud nõukogu 22. juuli 1980. aasta direktiiviga 80/767/EMÜ ja nõukogu 22. märtsi 1988. aasta direktiiviga 88/295/EMÜ), on Itaalia Vabariik rikkunud nendest direktiividest tulenevaid kohustusi.

2.
Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.