CELEX: 62002CJ0350
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Asmens duomenų tvarkymas ir privatumo apsauga telekomunikacijų sektoriuje
Direktyvos 97/66/EB 6 ir 9 straipsniai
Būtinybė argumentuotoje nuomonėje tiksliai nurodyti prieštaravimus

Pagal EB 226 straipsnį pareikštu ieškiniu, kurį Teisingumo Teismo sekretoriatas gavo 2002 m. spalio 1 d., Europos Bendrijų
Komisija prašo pripažinti, jog nepriimdama 1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/66/EB dėl asmens
duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos telekomunikacijų sektoriuje (OL 1998, L 24, p. 1) 6 ir 9 straipsnius įgyvendinančių
įstatymų ir kitų teisės aktų arba nepateikdama Komisijai jų tekstų, Nyderlandų Karalystė neįvykdė savo įsipareigojimų pagal
EB sutartį.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės nuostatos
Pagal faktinių aplinkybių metu galiojusią Direktyvos 97/66 1 straipsnio 1 dalies redakciją šia direktyva buvo numatoma „suderinti
valstybių narių nuostatas, skirtas lygiavertei pagrindinių žmogaus teisių ir laisvių, ypač teisės į privatumą, apsaugai tvarkant
asmens duomenis telekomunikacijų sektoriuje užtikrinti ir laisvam tokių duomenų, telekomunikacijų įrangos bei paslaugų judėjimui
Bendrijoje užtikrinti“.
Direktyvos 97/66 6 straipsnyje buvo numatyta:
„1. Su abonentais ir vartotojais susiję srauto duomenys, kuriuos fiksuojant skambučius tvarko ir kaupia bendrojo telekomunikacijų
tinklo operatorius ir (arba) visuomenei prieinamų telekomunikacijų paslaugų teikėjas, nepažeidžiant šio straipsnio 2, 3 ir
4 dalių nuostatų, pokalbiui pasibaigus turi būti sunaikinti ar padaryti anonimiškais.
2. Priede nurodyti duomenys gali būti tvarkomi, kad būtų pateiktos sąskaitos abonentams ir apmokėta už telekomunikacijų tinklų
sujungimą. Taip tvarkyti duomenis leidžiama, kol baigiasi laikotarpis, per kurį sąskaita gali būti teisėtai užginčyta arba
gali būti reikalaujama apmokėjimo.
3. Norėdamas teikti rinkoje savo telekomunikacijų paslaugas, visuomenei prieinamų telekomunikacijų paslaugų teikėjas gali
tvarkyti šio straipsnio 2 dalyje nurodytus duomenis, jeigu abonentas yra davęs sutikimą.
4. Tvarkyti srauto ir sąskaitų duomenis turi būti leidžiama tik bendrųjų telekomunikacijų tinklų operatorių ir (arba) visuomenei
prieinamų telekomunikacijų paslaugų teikėjų įgaliotiesiems asmenims, išrašantiems sąskaitas ar valdantiems srautą, teikiantiems
informaciją abonentams, nustatantiems sukčiavimo atvejus ir teikiantiems rinkoje savo telekomunikacijų paslaugas; tvarkyti
srauto ir sąskaitų duomenis leidžiama tik tiek, kiek yra būtina tokiai veiklos rūšiai vykdyti.
5. Taikant šio straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalis pagal galiojančius teisės aktus nedraudžiama kompetentingoms institucijoms gauti
sąskaitų ar srauto duomenų, reikalingų sprendžiant ginčus, visų pirma susijusius su telekomunikacijų tinklų sujungimu ar sąskaitomis“.
Direktyvos 97/66 9 straipsnis buvo išdėstytas taip:
„Valstybės narės užtikrina, kad būtų nustatyta skaidri tvarka, reglamentuojanti bendrojo telekomunikacijų tinklo operatorių
ir (arba) visuomenei prieinamų telekomunikacijų paslaugų teikėjų sprendimus atsisakyti panaikinti galimybę nustatyti liniją,
iš kurios skambinama:
a)       laikinai, gavus abonento prašymą nustatyti piktybiškus ar ramybę trikdančius skambučius; tokiu atveju pagal nacionalinius
teisės aktus bendrojo telekomunikacijų tinklo operatorius ir (arba) visuomenei prieinamų telekomunikacijų paslaugų teikėjas
saugo ir turi pateikti duomenis, kuriuose yra nustatytas skambinantis abonentas;
b)       organizacijų, kurioms skambinama nelaimės atvejais ir kurias valstybės narės pripažįsta kaip tokias, įskaitant teisėsaugos,
greitosios medicinos pagalbos ir priešgaisrinės apsaugos tarnybas, kiekvienai atskirai linijai, kad būtų galima atsiliepti
į tokius skambučius”.
Direktyvos 97/66 priede buvo skelbiama:
„Taikant 6 straipsnio 2 dalies nuostatas, galima tvarkyti šiuos duomenis, nurodančius:
–        abonento stoties numerį ar jo nustatymą,
–        abonento adresą ir stoties tipą,
–        vienetų, už kuriuos bus imamas mokestis už ataskaitinį laikotarpį, skaičių,
–        abonento, kuriam buvo skambinama, numerį,
–        skambučių rūšį, pokalbio pradžios laiką ir trukmę ir (arba) perduotų duomenų apimtis,
–        pokalbio/paslaugos datą
–        kitą informaciją, susijusią su apmokėjimu, pvz., išankstiniu mokėjimu, mokėjimu dalimis, išjungimu ir priminimais“.
Direktyvos 97/66 15 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje buvo numatyta, kad valstybės narės iki 1998 m. spalio 24 d. priima
įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų įgyvendinta ši direktyva. To paties straipsnio 4 dalyje numatyta, kad valstybės
narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinių įstatymų nuostatų tekstus.

Nacionalinės teisės aktai

Wet houdende regels inzake de telecommunicatie
(įstatymas, reglamentuojantis telekomunikacijų sektorių, toliau –
Telecommunicatiewet)
, paskelbtame 1998 m. spalio 19 d. (
Staatsblad
1998, p. 610), yra 11 antraštinė dalis, skirta Direktyvos 97/66 perkėlimui.

Telecommunicatiewet
11.5 straipsnis, susijęs su Direktyvos 97/66 6 straipsnio perkėlimu, išdėstytas taip:
„1.      Saugodamas asmens duomenis ir privatumą, bendrojo telekomunikacijų tinklo operatorius ir viešųjų telekomunikacijų paslaugų
teikėjas veikia taip, kad ryšiui pasibaigus srauto duomenys, susiję su abonentais ir vartotojais, kurie bus nustatyti bendru
administraciniu aktu, būtų sunaikinti arba padaryti anonimiškais.
2.      Nukrypstant nuo 1 dalies, srauto duomenys gali būti tvarkomi tik tiek, kiek tai būtina:
a)      išrašyti sąskaitą abonentui arba asmeniui, kuris yra teisiškai atsakingas operatoriui už jos apmokėjimą, ar kad būtų sumokėta
už telekomunikacijų tinklo sujungimą arba specialų priėjimą;
b)      sudaryti sąlygas operatoriui atlikti rinkos tyrimus ar teikti savo telekomunikacijų paslaugas abonentui davus savo sutikimą;
c)      nagrinėti ginčus ar skundus pagal 12.1 straipsnį arba nustatyti taisykles pagal 6.3 straipsnį;
d)      srautui valdyti;
e)      suteikti klientams tiek informacijos, kiek ji susijusi su srauto duomenimis apie tuos pačius klientus;
f)      žalai nustatyti;
arba
g)      jeigu tai numatyta įstatyme.
3.      Šio straipsnio įgyvendinimą nustato bendras administracinis aktas. Įgyvendinimo nuostatos gali būti susijusios tik su duomenimis,
kurie gali būti tvarkomi kartu su srauto duomenimis, kad būtų atliekamas bendras tvarkymas, nustatomi jo terminai bei atsakingi
už atitinkamų duomenų tvarkymą asmenys“.

Ikiteisminė procedūra
1999 m. sausio 7 d. laišku Nyderlandų Karalystė Komisijai pateikė
Telecommunicatiewet
tekstą, nurodydama, kad jis perkelia Direktyvą 97/66 į vidaus teisę.
Komisija, pagal EB 226 straipsnį įvertinusi, kad
Telecommunicatiewet
netinkamai perkėlė Direktyvos 97/66 6, 9, 11 ir 12 straipsnius, 2000 m. lapkričio 6 d. laišku išsiuntė Nyderlandų Karalystei
oficialų įspėjimą siūlydama pateikti savo pastabas.
2001 m. sausio 8 d. laišku Nyderlandų Vyriausybė atsakė į šį oficialų įspėjimą, nurodydama,
inter alia
, kad buvo rengiami teisės aktai, skirti visiškai įvykdyti jos įsipareigojimus pagal Direktyvą 97/66.
2001 m. liepos 18 d. Komisija išsiuntė Nyderlandų Karalystei argumentuotą nuomonę, kurioje nurodė, jog išnagrinėjusi ginčijamas
nacionalinės teisės nuostatas ir rengiamus teisės aktus, ji mano, kad ši valstybė narė neįvykdė savo įsipareigojimų, kylančių
iš Direktyvos 97/66 6 ir 9 straipsnių. Nyderlandų Karalystei buvo pasiūlyta per du mėnesius nuo argumentuotos nuomonės gavimo
imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
Nyderlandų Karalystė į argumentuotą nuomonę atsakė 2001 m. spalio 29 d. laišku. Kadangi atsakymas Komisijos nepatenkino, ji
nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio

Dėl priimtinumo
Savo ieškinyje Komisija nurodė keturis prieštaravimus, susijusius su Nyderlandų teisės aktais dėl direktyvos perkėlimo. Trys
iš jų yra susiję su Direktyvos 97/66 6 straipsniu, o ketvirtas – su jos 9 straipsniu.
Kaip vienas iš prieštaravimų, susijusių su Direktyvos 97/66 6 straipsniu, nurodomas netinkamas šios direktyvos 6 straipsnio
2–5 dalių perkėlimas į
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 2 dalį. Komisija mano, kad Nyderlandų teisės nuostata neatitinka Direktyvos 97/66, kadangi ji numato daugiau
nuostatų, leidžiančių nukrypti nuo minėtos direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje skelbiamo principo negu leidžiama pačioje direktyvoje.
Nyderlandų Karalystė atsikerta, kad šis prieštaravimas nebuvo paminėtas argumentuotoje nuomonėje, ir todėl jis yra nepriimtinas.
Per posėdį Komisija tvirtino, kad argumentuota nuomonė turėjo būti skaitoma atsižvelgiant į oficialų įspėjimą, kuriame aiškiai
paminėtas ginčijamas prieštaravimas.
Šiuo atveju primintina, kad bylose dėl įsipareigojimų neįvykdymo, ikiteisminės procedūros paskirtis yra suteikti suinteresuotai
valstybei narei galimybę, pirma, įvykdyti iš Bendrijos teisės kylančius įsipareigojimus ir, antra, tinkamai apsiginti nuo
Komisijos pareikštų prieštaravimų (šiuo klausimu žr. 1988 m. vasario 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją,
293/85, Rink. p. 305, 13 punktą; 1997 m. kovo 20 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C-96/95, Rink. p. I‑1653, 22 punktą ir 2002 m. sausio 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C-439/99, Rink. p. I‑305, 10 punktą).
Šios procedūros teisėtumas yra pagrindinė garantija, kurią nustato Sutartis, ne tik atitinkamos valstybės narės teisėms apsaugoti,
bet ir tam, kad būtų užtikrinta, jog galimame teisminiame procese ginčas bus aiškiai apibrėžtas (šiuo klausimu žr. 2001 m.
gruodžio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑1/00, Rink. p. I‑9989, 53 punktą ir 2002 m. birželio 20 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją,
C-287/00, Rink. p. I‑5811, 17 punktą).
Iš to matyti, kad pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dalykas yra apibrėžiamas šioje nuostatoje per numatytą ikiteisminę
procedūrą. Komisijos argumentuota nuomonė ir ieškinys turi būti grindžiami tais pačiais motyvais ir pagrindais, kadangi Teisingumo
Teismas negali nagrinėti prieštaravimo, kuris nebuvo nurodytas argumentuotoje nuomonėje (1989 m. gegužės 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, 76/86, Rink. p. 1021, 8 punktas), kurioje turi būti pateikta nuosekli ir išsami priežasčių, dėl kurių Komisija apkaltino
valstybė narę dėl įsipareigojimo pagal Sutartį neįvykdymu, santrauka (šiuo klausimu žr. 2002 m. sausio 15 d. sprendimo
Komisija prieš Italiją
12 punktą ir 2002 m. birželio 20 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
19 punktą).
Taip pat pabrėžtina, kad jei oficialus įspėjimas, kuriame pateikiama pirminė glausta tariamo įsipareigojimo neįvykdymo santrauka,
gali būti naudingas argumentuotos nuomonės supratimui, Komisija vis dėlto turėtų šioje nuomonėje tiksliai nurodyti prieštaravimus,
kuriuos ji jau buvo plačiau išdėsčiusi oficialiame įspėjime ir kuriuos ji vis dar palaiko pagal EB 226 straipsnio pirmąją
pastraipą, susipažinusi su suinteresuotos valstybės narės pateiktomis pastabomis. Toks reikalavimas būtinas, kad būtų aiškiai
apibrėžtas ginčo dalykas prieš pradedant EB 226 straipsnyje antroje pastraipoje numatytą teisminę procedūrą ir tam, kad suinteresuota
valstybė narė tiksliai žinotų Komisijos jai pareikštus prieštaravimus bei galėtų ištaisyti tariamą įsipareigojimo neįvykdymą
ar pateikti gynybos argumentus prieš Komisijai kreipiantis į Teisingumo Teismą.
Šiuo atveju konstatuotina, kad 2000 m. lapkričio 6 d. oficialiame įspėjime Komisija nurodė tris konkrečius prieštaravimus,
susijusius su Direktyvos 97/66 6 straipsnio perkėlimu į Nyderlandų teisę. Pirmas prieštaravimas yra susijęs su Direktyvos
97/66 6 straipsnio 1 dalies perkėlimu į
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 1 dalį. Antras prieštaravimas susijęs su
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 2 dalies nesuderinamumu su Direktyvos 97/66 6 straipsnio 2–5 dalimis. Juo tvirtinama, kad Nyderlandų teisės
nuostatoje yra daugiau leidžiančių nukrypti nuostatų negu nurodyta minėtose 6 straipsnio dalyse. Trečiuoju prieštaravimu nurodomas
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 3 dalyje minimų įgyvendinimo nuostatų tekstų nepateikimas.
Savo 2001 m. sausio 8 d. atsakyme į oficialų įspėjimą Nyderlandų vyriausybė patvirtino prieštaravimų, susijusių su Direktyvos
97/66 6 straipsnio 1 dalies perkėlimu bei su
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 3 dalyje numatytų įgyvendinimo nuostatų nepateikimu, pagrįstumą, pabrėždama, kad buvo rengiami teisės aktai,
skirti ištaisyti šiuos pažeidimus. Tačiau minėta Vyriausybė nesutiko su tuo, kad
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 2 dalyje numatyta daugiau leidžiančių nukrypti nuostatų negu leidžiama šios Direktyvos 6 straipsnio 2–5 dalyse.
Pažymėtina, kad Komisija 2001 m. liepos 18 d. argumentuotoje nuomonėje nepakartojo prieštaravimo, susijusio su netinkamu Direktyvos
97/66 6 straipsnio 2–5 dalių perkėlimu į
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 2 dalį. Be to, šioje argumentuotoje nuomonėje nėra jokio vertinimo, susijusio su Nyderlandų valdžios institucijų
atsakyme į oficialų įspėjimą pareikštu nesutikimu su šiuo prieštaravimu.
Savo argumentuotoje nuomonėje Komisija rėmėsi tik ne visišku Direktyvos 97/66 6 straipsnio perkėlimu, kadangi jai nebuvo pateikti
Nyderlandų vyriausybės atsakyme į oficialų įspėjimą minimų teisės aktų tekstai. Kitaip nei oficialiame įspėjime, minėtoje
argumentuotoje nuomonėje nėra jokios nuorodos, leidžiančios suprasti, kad
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 2 dalis būtų nesuderinama su minėtos direktyvos 6 straipsnio 2–5 dalimis. Nors šioje argumentuotoje nuomonėje
nurodyta direktyvos 6 straipsnio 1 dalis bei
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 3 dalyje minimos įgyvendinimo nuostatos, tačiau nei apie to paties 6 straipsnio 2–5 dalis, nei apie minėto
11.5 straipsnio 2 dalį užuominų nėra.
Todėl darytina išvada, kad savo argumentuotoje nuomonėje Komisija leido aiškiai suprasti, jog skirtingai nuo kitų dviejų oficialiame
įspėjime paminėtų prieštaravimų, susijusių su Direktyvos 97/66 6 straipsniu, prieštaravimo, susijusio su netinkamu šios nuostatos
2–5 dalių perkėlimu į
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 2 dalį, buvo atsisakyta kaip ir prieštaravimų, susijusių su minėtos direktyvos 11 ir 12 straipsnių perkėlimu.
Be to, 2001 m. spalio 29 d. atsakyme į argumentuotą nuomonę Nyderlandų valdžios institucijos nurodė, kad siekia pagreitinti
2001 m. sausio 8 d. laiške paminėtų teisės aktų leidybą, nepareikšdamos nuomonės dėl ginčijamo prieštaravimo.
Argumentuotoje nuomonėje pateikta bendra nuoroda į oficialų įspėjimą dėl Direktyvos 97/66 6 straipsnio šiame kontekste nėra
pakankama, kad Nyderlandų Karalystė suprastų, jog Komisija pakartojo prieštaravimą, susijusį su netinkamu šios Direktyvos
6 straipsnio 2–5 dalių perkėlimu.
Tokiomis aplinkybėmis prieštaravimo, susijusio su netinkamu Direktyvos 97/66 6 straipsnio 2–5 dalių perkėlimu į
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 2 dalį, atsiradimas Komisijos ieškinyje turi būti laikomas neteisėtu, nes, pirma, juo išplečiamas ginčo dalykas,
palyginti su tuo, kuris pakartotas argumentuotoje nuomonėje ir, antra, nepaminėjus šio prieštaravimo argumentuotoje nuomonėje,
iš Nyderlandų Karalystės buvo atimta galimybė įvykdyti įsipareigojimą, dėl kurio ji buvo kaltinama, arba pasiaiškinti šiuo
klausimu prieš Komisijai kreipiantis į Teisingumo Teismą.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad turi būti pripažinta nepriimtina ta ieškinio dalis, kuri susijusi su prieštaravimu dėl netinkamo
Direktyvos 97/66 6 straipsnio 2–5 dalių perkėlimo į
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 2 dalį.

Dėl esmės
Iš kitų trijų ieškinyje pateiktų prieštaravimų pirmieji du yra susiję su ne visišku Direktyvos 97/66 6 straipsnio perkėlimu,
o trečias – su ne visišku šios direktyvos 9 straipsnio perkėlimu.
Prieš nagrinėjant šiuos prieštaravimus, visų pirma reikia priminti, kad Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, jog įsipareigojimo
neįvykdymo realumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į padėtį argumentuotoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (šiuo
klausimu žr. 2000 m. gegužės 25 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C-384/97, Rink. p. I‑3823, 35 punktą ir 2001 m. gegužės 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
, C-152/98, Rink. p. I‑3463, 21 punktą).
Todėl pagrindai, kuriais rėmėsi Nyderlandų Karalystė savo raštuose, susiję, pirma, su Direktyvos 97/66 panaikinimu 2002 m.
liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių
ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių) (OL L 2001, p. 37) 19 straipsnio pirma pastraipa nuo 2003
m. spalio 31 d. ir, antra, su įstatymo, skirto perkelti pastarąją direktyvą į Nyderlandų teisę, projekto buvimu, neturėtų
daryti įtakos argumentuotoje nuomonėje nustatyto dviejų mėnesių termino pabaigoje buvusių Nyderlandų Karalystės įsipareigojimų
vertinimui.
Dėl prieštaravimų, susijusių su nevisišku Direktyvos 97/66 6 straipsnio perkėlimu
Visų pirma, Komisija mano, kad
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 1 dalis nukrypsta nuo Direktyvos 97/66 6 straipsnio 1 dalyje skelbiamo bendro principo. Ji pabrėžia, jog
tam, kad minėta nacionalinės teisės nuostata būtų suderinta su šia direktyva, numatytas bendras administracinis aktas turi
nustatyti baigtinį duomenų sąrašą. Nurodydama, kad jai nebuvo perduotas jokio akto, kuris įtvirtintų tokį sąrašą, tekstas,
Komisija mano, kad Direktyvos 97/66 6 straipsnis nebuvo visiškai perkeltas.
Nyderlandų Vyriausybei pripažinus, kad nebuvo priimtos visos reikiamos nuostatos Direktyvos 97/66 6 straipsnio 1 daliai perkelti,
Komisijos nurodytas prieštaravimas laikytinas pagrįstu.
Antra, Komisija tvirtina, kad nors
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 3 dalis nukreipia į įgyvendinimo nuostatas, jų tekstai pateikti nebuvo. Todėl ji mano, kad Direktyvos 97/66
6 straipsnis nebuvo visiškai perkeltas.
Nyderlandų valdžios institucijos atsikerta, kad kol minėtos įgyvendinimo nuostatos dar nebuvo priimtos, jų tekstų Komisijai
nebuvo įmanoma pateikti.
Vis dėlto reikia pastebėti, kad Nyderlandų vyriausybė neginčija, jog atsižvelgiant į tuo metu galiojusią
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio redakciją, šio straipsnio 3 dalyje numatytos įgyvendinančios nuostatos buvo reikalingos, kad būtų visiškai
perkeltas Direktyvos 97/66 6 straipsnis.
Atsižvelgiant į tai, kad, pirma, Nyderlandų Vyriausybė pripažino, jog pasibaigus argumentuotoje nuomonėje įtvirtintam terminui
ginčijamų įgyvendinimo nuostatų tekstai nebuvo pateikti Komisijai ir, antra, šių nuostatų nebuvimu tuo metu negalėjo būti
remiamasi pateisinant šio įsipareigojimo neįvykdymą, darytina išvada, jog Komisijos nurodytas prieštaravimas yra pagrįstas.
Iš to matyti, kad Komisija pagrįstai nusprendė, jog Direktyvos 97/66 6 straipsnis nebuvo visiškai perkeltas į Nyderlandų teisę
dėl to, kad, pirma,
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 1 dalis nukreipia į duomenų sąrašą, nustatomą bendru administraciniu aktu, kurio tekstas jai nebuvo pateiktas,
ir, antra, jai nebuvo pateikti minėto straipsnio 3 dalyje minimų įgyvendinimo nuostatų tekstai.
Dėl prieštaravimo, grindžiamo ne visišku Direktyvos 97/66 9 straipsnio perkėlimu
Komisija tvirtina, kad Direktyvos 97/66 9 straipsnio a punktas nebuvo perkeltas į Nyderlandų teisę, todėl galima daryti išvadą
dėl šio straipsnio ne visiško perkėlimo.
Kadangi iš tikrųjų nebuvo imtasi priemonių Direktyvos 97/66 9 straipsnio a punktui perkelti į Nyderlandų teisės sistemą, o
tą pripažino ir Nyderlandų vyriausybė, darytina išvada, kad Komisijos prieštaravimas, susijęs su ne visišku minėto 9 straipsnio
perkėlimu, yra pagrįstas.
Taigi konstatuotina, kad ne visiškai perkeldama Direktyvos 97/66/EB 6 straipsnį, nes, pirma,
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 1 dalis nukreipia į bendrą administracinį aktą, kurio tekstas Komisijai nebuvo pateiktas, ir, antra, Komisijai
nebuvo pateiktas
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 3 dalyje minimų įgyvendinimo nuostatų tekstas, bei ne visiškai perkeldama šios direktyvos 9 straipsnį, Nyderlandų
Karalystė neįvykdė savo įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė.
Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas. Kadangi Nyderlandų Karalystė pralaimėjo
bylą pagal tris iš keturių Komisijos nurodytų prieštaravimų, atsižvelgiant į Komisijos reikalavimus, ji turi padengti tris
ketvirtadalius jos išlaidų. Nyderlandų Karalystei nereikalaujant priteisti išlaidų, šalys padengia likusias savo pačių išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Ne visiškai perkeldama 1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/66/EB dėl asmens duomenų tvarkymo
ir privatumo apsaugos telekomunikacijų sektoriuje 6 straipsnį, nes, pirma,
Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (Telecommunicatiewet)
11.5 straipsnio 1 dalis nukreipia į bendrą administracinį aktą, kurio tekstas Europos Bendrijų Komisijai nebuvo pateiktas,
ir, antra, Komisijai nebuvo pateiktas
Telecommunicatiewet
11.5 straipsnio 3 dalyje minimų įgyvendinimo nuostatų tekstas, bei nevisiškai perkeldama šios direktyvos 9 straipsnį, Nyderlandų
Karalystė neįvykdė savo įsipareigojimų pagal šią Direktyvą.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Nyderlandų Karalystė padengia ne tik savo, bet ir tris ketvirtadalius Komisijos bylinėjimosi išlaidų.
4.
Komisija padengia likusias savo bylinėjimosi išlaidas.
Jann
La Pergola
von Bahr
Silva de Lapuerta

Lenaerts
Paskelbta 2004 m. birželio 24 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Pirmosios kolegijos pirmininkas
R. Grass

P. Jann
*
Proceso kalba: olandų.