CELEX: 62009CJ0163
92/83/EGK irányelv
Az alkohol és az alkoholtartalmú italok jövedéki adója szerkezetének összehangolása
20. cikk, első francia bekezdés és 27. cikk, (1) bekezdés, e) és f) pont
Főzőbor, főzőportói és főzőkonyak

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az alkohol és az alkoholtartalmú italok jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról
szóló, 1992. október 19‑i 92/83/EGK irányelv (HL L 316., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 206. o.)
20. cikke első francia bekezdésének, valamint 27. cikke (1) bekezdése e) és f) pontjának értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Repertoire Culinaire Ltd (a továbbiakban: Repertoire Culinaire) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue
and Customs (a továbbiakban: Commissioners) között folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya a főzőborban,
a főzőportóiban és a főzőkonyakban lévő alkoholra vonatkozó adószabályozás.

Jogi háttér

Az uniós szabályozás
A 92/83 irányelv harmadik, negyedik, tizennyolcadik–huszadik, huszonkettedik és huszonharmadik preambulumbekezdése szerint:
„mivel a belső piac megfelelő működése érdekében fontos, hogy az összes érintett termékre vonatkozóan egységes definíciókat
határozzanak meg;
mivel célszerű az ilyen definíciókat az ezen irányelv elfogadásakor érvényben lévő Kombinált Nómenklatúrában meghatározott
definíciókra alapozni;
[…]
mivel a tagállamok számára engedélyezni kell, hogy a fogyasztásra alkalmatlanná vált alkoholtartalmú italok jövedéki adóját
visszatéríthessék;
mivel közösségi szinten meg kell határozni azokat a mentességeket, amelyeket a tagállamok között szállított árukra kell alkalmazni;
mivel azonban a tagállamok számára engedélyezhető, hogy a saját területükön belüli végfelhasználásokhoz kötötten mentességeket
alkalmazhassanak;
[…]
mivel a tagállamok nem foszthatók meg a mentességek területén esetlegesen felmerülő csalások, adókikerülések vagy visszaélések
elleni küzdelemre szolgáló eszközöktől;
mivel a tagállamoknak engedélyezni kell, hogy az ezen irányelv által előírt mentességeket visszatérítés útján érvényesíthessék”.
Ezen irányelv 19. cikkének (1) bekezdése előírja:
„A tagállamok az ezen irányelvnek megfelelő jövedéki adót vetik ki az etil‑alkoholra.”
Ugyanezen irányelv 20. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában »etil‑alkohol«:
–        az összes olyan termék, amelynek tényleges alkoholtartalma meghaladja az 1,2 térfogatszázalékot, és a 2207 és 2208 KN‑kód
alá tartozik, még akkor is, ha azok a termékek egy másik KN‑fejezet alá tartozó termék részét képezik,
[…]”
Az említett irányelv 27. cikke (1) bekezdése e) és f) pontjának szövege a következő:
„(1)      A tagállamok mentesítik az ezen irányelv által szabályozott termékeket a harmonizált jövedéki adó alól, mégpedig olyan feltételek
mellett, amelyeket ők határoznak meg annak érdekében, hogy biztosítsák az ilyen mentességek egyértelmű alkalmazását [helyesen:
helyes és közvetlen alkalmazását] és mindennemű csalás, adókikerülés vagy visszaélés megelőzését, amennyiben a terméket:
[…]
e)      1,2 térfogatszázalékot meg nem haladó alkoholtartalommal az alkoholmentes italok és élelmiszerek aromaanyagainak készítésére
használják;
f)      a töltött vagy egyéb élelmiszerek előállítására közvetlenül vagy félkész termékek összetevőjeként használják, feltéve hogy
az alkoholtartalom egyik esetben sem lépi túl a csokoládék esetében a termék 100 kilogrammjára számított 8,5 liter tiszta
alkoholt, és az egyéb termékek esetében a termék 100 kilogrammjára számított 5 liter tiszta alkoholt.”
A 92/83 irányelv 27. cikkének (6) bekezdése szerint:
„A tagállamok számára engedélyezett, hogy a fenti mentességeket a befizetett jövedéki adó visszatérítésével érvényesítsék.”

A nemzeti szabályozás
Az 1995. évi költségvetési törvény (Finance Act 1995) 4. fejezete az adóköteles alkohol után megfizetett jövedéki adó visszatérítésére
vonatkozó eljárás alkalmazását írja elő, ha az alkoholt olyan élelmiszerek előállítására használták fel, amelyek 100 kilogrammonként
legfeljebb 5 liter alkoholt tartalmaznak.
Visszatérítésnek van helye személyek bizonyos csoportjainak kérelmére, és nem jár visszatérítés 250 GBP‑t el nem érő összegek
tekintetében.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Repertoire Culinaire élelmiszer–nagykereskedő.
2002. július 10‑én a Commissioners tisztviselői a coquelles‑i (Franciaország) vámfelügyeleti területen ellenőrzés alá vontak
egy pótkocsis tehergépjárművet.
E jármű rakományával kapcsolatban a gépjárművezető bemutatott egy dokumentumot, amelyen tizenegy raklapnyi főzőbor, ennek
címzettjeként pedig a Repertoire Culinaire szerepelt.
A vizsgálatot végző tisztviselő megállapításai szerint e rakomány 2800 l 11 térfogatszázalék alkoholtartalmú fehérbort, 2800 l
11 térfogatszázalék alkoholtartalmú vörösbort, 160 l 19 térfogatszázalék alkoholtartalmú portóit, valamint 80 l 40 térfogatszázalék
alkoholtartalmú konyakot tartalmazott.
Ezeket az árukat azzal az indoklással foglalták le, hogy nem volt bizonyíték arra, hogy ezek tekintetében Nagy‑Britannia és
Észak‑Írország Egyesült Királyságának illetékes hatóságai a jövedéki adót beszedték.
A National Discreditation Team (nemzeti vizsgáló csoport) által végzett vizsgálatok a lefoglalt alkoholtartalmú italokban
„összetevők” jelenlétét mutatták ki.
E vizsgálatokat követően 2002. július 16‑án az említett árukat – mint
res derelictát
– elkobozták.
Miután ezen elkobzásról ugyanezen a napon kelt levélben értesítették, a Repertoire Culinaire 2002. augusztus 2‑án kérte ezen
áruk kiadását.
A Commissioners 2002. augusztus 28‑i levelében elutasította e kérelmet.
A Repertoire Culinaire ezen elutasító határozattal szemben közigazgatási jogorvoslati kérelmet nyújtott be.
A Commissioners 2002 október 17‑i levelében arról tájékoztatta a Repertoire Culinaire‑t, hogy miután felülvizsgálta, fenntartja
a vitatott áruk kiadásának megtagadásáról szóló határozatot azzal az indokolással, hogy azok jövedéki adó alá esnek az Egyesült
Királyságban.
A Repertoire Culinaire 2002. november 4‑én keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz a 2002. október 17‑i határozattal
szemben.
Ilyen körülmények között a First‑tier Tribunal (Tax Chamber) az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal
céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      A főzőbor és a főzőportói a [92/83] irányelv értelmében jövedékiadó‑köteles‑e az importáló tagállamban azon az alapon, hogy
[ezen] irányelv 20. cikkének első francia bekezdése szerinti »etil‑alkohol« meghatározás hatálya alá tartozik?
2)      Összhangban van‑e a 27. cikk (6) bekezdésével, és/vagy az EK 28. cikkel összefüggésben értelmezett, a tagállam 92/83 irányelv
27. cikke (1) bekezdésének f) pontjában foglalt mentesség hatályba léptetésére vonatkozó kötelezettséggel, és/vagy e kötelezettségek
közvetlen hatályával és/vagy az arányosság és egyenlő bánásmód elvével az, hogy a főzőborra, főzőportóira és főzőkonyakra
vonatkozó mentességet azokra az esetekre korlátozzák, ahol az alkoholos italokat összetevőként használták fel, és hogy a mentességre
jogosultak körét azokra a személyekre korlátozzák, akik az alkoholos italokat termékek összetevőiként használták fel, és/vagy
azokra, akik az ilyen termékek nagykereskedelmével foglalkoznak, és/vagy ezen üzlet céljából gyártották vagy állították elő
e termékeket, és olyan további feltételekkel, hogy az igényléseket az adó befizetésétől számított összesen négy hónapos határidőn
belül kell benyújtani, és hogy a visszatérítés összege nem lehet kevesebb 250 [GBP‑nél]?
3)      A jelen kereset tárgyát képező főzőbor és főzőportói, és/vagy főzőkonyak, amennyiben a 92/83 irányelv 20. cikkének első francia
bekezdése értelmében jövedékiadó‑kötelesek, tekinthetők‑e mentesnek a jövedéki adó alól az előállítás helyén a 92/83 irányelv
27. cikke (1) bekezdésének f) pontja, másodlagosan pedig a 27. cikk (1) bekezdésének e) pontja alapján?
4)      Az EK 10. cikk és EK 28. cikk fényében milyen hatással van, ha hatással van egyáltalán, a tagállamok 92/83 irányelv 20. cikkében
és 27. cikke (1) bekezdésének f) pontjában, másodlagosan pedig a 27. cikk (1) bekezdésének e) pontjában meghatározott kötelezettségeire,
ha a főzőbort, a főzőportóit és a főzőkonyakot az előállítás tagállama mentesítette a jövedéki szállítás 92/12 irányelvben
meghatározott rendszere alól, és azokat Európai Unión belüli szabad forgalomba bocsátotta?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 92/83 irányelv 20. cikkének első francia bekezdését
akként kell‑e értelmezni, hogy az „etil‑alkohol” e rendelkezésben szereplő fogalma kiterjed a főzőborra és a főzőportóira.
Meg kell jegyezni, hogy a főzőbor és a főzőportói a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról
szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (HL L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.)
mellékletét képező, az 1991. július 26‑i 2587/91/EGK bizottsági rendelettel (HL L 259., 1. o.) módosított Kombinált Nómenklatúra
21. árucsoportja alá tartozó élelmiszer‑készítmény, amely e nómenklatúra 2208 vámtarifaszáma alá tartozó etil‑alkoholt tartalmaz,
és mivel ez az alkoholtartalom meghaladja az 1,2 térfogatszázalékot, a 92/83 irányelv 20. cikke első francia bekezdésének
hatálya alá tartozik (lásd a C‑458/06. sz. Gourmet Classic ügyben 2008. június 12‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑4207. o.]
35. és 36. pontját).
E tekintetben nem kétséges, hogy az alapügyben érintett főzőbor és főzőportói alkoholtartalma meghaladja az 1,2 térfogatszázalékot,
és az említett irányelv szerint harmonizált jövedéki adó alá tartozó alkoholtartalmú italokból, úgymint borból és portóiból
állítják elő őket.
Másfelől emlékeztetni kell arra, hogy – mivel a 92/83 irányelv 20. cikkének első francia bekezdése abban az esetben is érvényesül,
ha a hatálya alá tartozó termékek a 2658/87 rendelet mellékletét képező és 2587/91 bizottsági rendelettel módosított Kombinált
Nómenklatúra valamely más árucsoportja alá tartozó termék részét képezik – az a körülmény, hogy a főzőbor és a főzőportói
ilyen minőségben élelmiszer‑készítménynek minősül, és e nómenklatúra 21. árucsoportja alá tartozik, nem változtat azon, hogy
az említett rendelkezés alkalmazandó a benne lévő etil‑alkoholra (lásd a fent hivatkozott Gourmet Classic ügyben hozott ítélet
36–38. pontját).
Ugyanez következik abból a körülményből is, hogy a főzőbor és a főzőportói italként való fogyasztásra alkalmatlan.
Ugyanis különösen a 92/83 irányelv tizennyolcadik és huszadik preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 27. cikkének
(1) bekezdéséből következik, hogy e körülmények nem befolyásolják a harmonizált jövedéki adó alá tartozó termékek mentességét.
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a 92/83 irányelv – amint már a címéből is kitűnik – arra irányul, hogy általános jelleggel
hangolja össze az alkohol és az alkoholtartalmú italok jövedéki adójának szerkezetét.
E feltételek mellett az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 92/83 irányelv 20. cikkének első francia bekezdését
akként kell értelmezni, hogy az „etil‑alkohol” e rendelkezésben szereplő fogalma kiterjed a főzőborra és a főzőportóira.

A harmadik kérdésről
Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy abban az esetben, ha a 92/83 irányelv szerint
harmonizált jövedéki adó alá tartoznak, az alapügyben érintett főzőbort, főzőportóit és főzőkonyakot – mint az ezen irányelv
27. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti, aromaanyagok készítésére felhasznált termékeket vagy mint az említett (1) bekezdés
f) pontja szerinti, élelmiszerek előállítására felhasznált termékeket – mentesíteni kell‑e ezen jövedéki adó alól.
E tekintetben ugyan nem zárható ki, hogy a főzőbort, a főzőportóit és a főzőkonyakot a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdése
e) pontjának értelmében élelmiszerek és alkoholmentes italok előállítására szolgáló aromaanyagok készítésére használhatják
fel, az alapügyben érintett termékeket azonban nem ilyen felhasználásra szánják.
Amint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, az alapügyben érintett főzőbort, főzőportóit és főzőkonyakot
nem aromaanyagok készítésére, hanem – főtt ételek összetevőjeként – élelmiszer‑előállításra használják.
Következésképpen az alapügyben érintett termékek esetleges mentessége főszabály szerint a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének
f) pontján alapul, hacsak nem használják őket élelmiszerek és alkoholmentes italok előállítására szolgáló aromaanyagok készítésére.
Ugyanis ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a főzőbornak a harmonizált jövedéki adó alóli esetleges mentességével
kapcsolatban a Bíróság már megállapította, hogy az irányadó rendelkezés főszabály szerint a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének
f) pontja (a fent hivatkozott Gourmet Classic ügyben hozott ítélet 39. pontja).
E feltételek mellett a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az alapügyben felmerült körülmények között a főzőbor,
a főzőportói és a főzőkonyak harmonizált jövedéki adó alóli mentessége a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének f) pontján
alapul.

A negyedik kérdésről
Negyedik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az a körülmény, hogy az olyan termékeket, mint
az alapügyben érintett főzőbor, főzőportói és főzőkonyak, nem tekintették a 92/83 irányelv szerinti jövedéki adó alá tartozónak,
vagy ez alól mentesítették, és fogyasztásra bocsátották abban a tagállamban, ahol előállították őket, kihat‑e az ugyanezen
irányelv rendelkezéseinek e termékekre való esetleges alkalmazására egy másik tagállamban, ha ott e termékeket kereskedelmi
forgalomba kívánják hozni.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a 92/12 irányelv első és negyedik preambulumbekezdése szerint a belső piac kialakítása
és működése – a jövedéki termékeket is ideértve – az áruk szabad mozgását, valamint azt követeli meg, hogy a jövedéki adó
felszámíthatósága minden tagállamban azonos legyen.
Másfelől emlékeztetni kell arra, hogy a 92/83 irányelv harmadik preambulumbekezdése szerint a belső piac megfelelő működése
érdekében az összes érintett termékre vonatkozóan egységes definíciókat kell kialakítani, és ugyanezen irányelv tizenkilencedik
preambulumbekezdése szerint uniós szinten kell meghatározni azokat a mentességeket, amelyeket a tagállamok között szállított
árukra kell alkalmazni.
Ebből következik, hogy a belső piac megfelelő működésének és az áruk szabad mozgásának biztosítása érdekében a jövedéki adó
alá tartozó termékek meghatározásának és a mentességek alkalmazásának – ezzel ellentétes kifejezett rendelkezés hiányában –
egységesnek kell lennie az Unióban.
A 92/83 irányelv rendelkezéseinek egységes alkalmazása megköveteli, hogy főszabály szerint a többi tagállamnak is el kell
fogadnia, hogy valamely termék jövedéki adó alá tartozik‑e, illetve adómentes valamely tagállamban.
Az ezzel ellentétes értelmezés veszélyeztetné az említett irányelv által követett cél megvalósítását, és akadályozhatná az
áruk szabad mozgását.
Azonban ebben az összefüggésben a tagállamot nem kötheti az, hogy egy másik tagállam tévesen alkalmazza a 92/83 irányelv rendelkezéseit,
és nem vonható meg tőle az ezen irányelv huszonkettedik preambulumbekezdésében és 27. cikkében biztosított lehetőség, hogy
a mentességek területén esetlegesen felmerülő mindennemű csalás, adókikerülés vagy visszaélés megelőzése, valamint a mentességek
helyes és közvetlen alkalmazásának biztosítása céljából intézkedéseket fogadjon el.
Márpedig a téves jogalkalmazás megállapításának, illetve az ilyen intézkedések meghozatalának valós, objektív és ellenőrizhető
körülményeken kell alapulnia (lásd ebben az értelemben a C‑482/98. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2000. december
7‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑10861. o.] 51. és 52. pontját).
E feltételek mellett a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy abban az esetben, ha az olyan termékeket, mint az alapügyben
érintett főzőbor, főzőportói és főzőkonyak, amelyeket nem tekintettek a 92/83 irányelv szerinti jövedéki adó alá tartozónak,
vagy ez alól mentesítettek, és fogyasztásra bocsátottak abban a tagállamban, ahol előállították őket, egy másik tagállamban
kívánják kereskedelmi forgalomba hozni, e másik tagállamnak e termékeket ugyanúgy kell kezelnie a területén, kivéve ha valós,
objektív és ellenőrizhető körülmények azt mutatják, hogy az első tagállam nem helyesen alkalmazta ezen irányelv rendelkezéseit,
illetve hogy annak 27. cikke (1) bekezdése szerint a mentességek területén esetlegesen felmerülő mindennemű csalás, adókikerülés
vagy visszaélés megelőzése, valamint a mentességek helyes és közvetlen alkalmazásának biztosítása céljából intézkedések elfogadása
indokolt.

A második kérdésről
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy olyan termékek tekintetében, mint például az
alapügyben érintett főzőbor, főzőportói és főzőkonyak, a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének f) pontját akként kell‑e
értelmezni, hogy az e rendelkezésben foglalt mentesség alkalmazása egyrészről azokra a személyekre korlátozható, akik e termékeket
élelmiszerek összetevőiként használták fel, és/vagy az ilyen élelmiszerek nagykereskedelmével foglalkoznak, és/vagy azokat
ilyen tevékenység céljából állították elő; másrészről pedig függővé tehető attól a kettős feltételtől, hogy az igényléseket
az adó befizetésétől számított négy hónapos határidőn belül kell benyújtani, és a visszatérítés összege nem lehet kevesebb
250 GBP‑nél.
E tekintetben mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy a 92/83 irányelv – tizennyolcadik és huszonharmadik preambulumbekezdésével
összefüggésben értelmezett – 27. cikkének (6) bekezdése szerint a tagállamok az ezen irányelvben előírt mentességeket a befizetett
jövedéki adó visszatérítésével érvényesíthetik.
Másfelől emlékeztetni kell arra, hogy a 92/83 irányelvben foglalt mentességgel elérni kívánt cél elsősorban az, hogy semlegesítse
az egyéb kereskedelmi vagy ipari termékek összetevőjeként felhasznált alkoholra – mint köztes termékre – kivetett jövedéki
adók hatását (lásd a fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 4. pontját, valamint a C‑63/06. sz.
Profisa‑ügyben 2007. április 19‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑3239. o.] 17. pontját).
Így a 92/83 irányelv – huszadik preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett – 27. cikke (1) bekezdésének f) pontjából
az következik, hogy az e rendelkezésben előírt mentesség tagállami bevezetése az érintett termékek végső felhasználásától
függ.
Hasonlóképpen az említett 92/83 irányelv huszonkettedik preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 27. cikkének (1) bekezdése
előírja, hogy a tagállamok feltételeket határozhatnak meg annak érdekében, hogy biztosítsák az e rendelkezésben foglalt mentességek
helyes és közvetlen alkalmazását, és mindennemű csalás, adókikerülés vagy visszaélés megelőzését.
Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság egyrészt megállapította, hogy a főszabály a 92/83 irányelv
27. cikkének (1) bekezdésében szabályozott termékek mentessége, és annak megtagadása jelenti a kivételt, másrészt pedig úgy
ítélte meg, hogy a tagállamoknak ugyanezen rendelkezésben biztosított joga, hogy megállapítsák a feltételeket annak érdekében,
hogy „biztosítsák az ilyen mentességek helyes és közvetlen alkalmazását és mindennemű csalás, adókikerülés vagy visszaélés
megelőzését”, nem kérdőjelezheti meg az e rendelkezésben előírt mentesítési kötelezettség feltétlen jellegét (lásd a fent
hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 50. pontját és a fent hivatkozott Profisa‑ügyben hozott ítélet
18. pontját).
Ebből következik, hogy e jog gyakorlása során az érintett tagállamnak kell hivatkoznia azokra a valós, objektív és ellenőrizhető
körülményekre, amelyek alátámasztják, hogy komoly veszélye van a csalásnak, adókikerülésnek vagy visszaélésnek (lásd ebben
az értelemben a fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 52. pontját), valamint hogy a tagállam
által – a számára ily módon biztosított jog alapján – rögzített feltételek nem haladhatják meg azt a mértéket, amely az említett
cél eléréséhez szükséges.
Következésképpen a tagállamok a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének f) pontjában foglalt mentességet a befizetett jövedéki
adó visszatérítésével érvényesíthetik, ugyanakkor az érintett termékek felhasználásától függően nem köthetik e mentesség alkalmazását
olyan feltételek betartásához, amelyek tekintetében valós, objektív és ellenőrizhető körülmények nem igazolják, hogy szükségesek
az említett mentesség helyes és közvetlen alkalmazásának, valamint a csalások, adókikerülések vagy visszaélések megelőzésének
biztosításához.
Márpedig a Bíróság elé terjesztett körülményekből kitűnik, hogy az alapügyben érintett nemzeti szabályozásban előírt feltételek,
azaz a visszatérítési igény benyújtására jogosult személyek korlátozása, az ilyen kérelem benyújtására vonatkozó négy hónapos
határidő és a visszatérítés minimális összegének rögzítése, nem szükségesek a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének f) pontjában
foglalt mentesség helyes és közvetlen alkalmazásának, valamint a csalások, adókikerülések vagy visszaélések megelőzésének
biztosításához.
Azonban az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági döntésért felelősséggel tartozó, kérdést előterjesztő bíróságra hárul,
hogy az általa ismert valós, objektív és ellenőrizhető körülmények alapján megvizsgálja, hogy erről van‑e szó.
E feltételek mellett a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének f) pontját
akként kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben foglalt mentesség alkalmazását csak abban az esetben köthetik olyan feltételek
betartásához, mint amelyeket az alapügyben érintett nemzeti szabályozás előír, azaz a visszatérítési igény benyújtására jogosult
személyek korlátozásához, az ilyen kérelem benyújtására vonatkozó négy hónapos határidőhöz és a visszatérítés minimális összegének
rögzítéséhez, ha valós, objektív és ellenőrizhető körülmények igazolják, hogy e feltételek szükségesek az említett mentesség
helyes és közvetlen alkalmazásának, valamint a csalások, adókikerülések vagy visszaélések megelőzésének biztosításához. A
kérdést előterjesztő bíróságra hárul annak vizsgálata, hogy erről van‑e szó az e szabályozásban előírt feltételek esetében.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján, a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az alkohol és az alkoholtartalmú italok jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról szóló, 1992. október 19‑i 92/83/EGK
irányelv 20. cikkének első francia bekezdését akként kell értelmezni, hogy az „etil‑alkohol” e rendelkezésben szereplő fogalma
kiterjed a főzőborra és a főzőportóira.
2)
Az alapügyben felmerült körülmények között a főzőbor, a főzőportói és a főzőkonyak harmonizált jövedéki adó alóli mentessége
a 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének f) pontján alapul.
3)
Abban az esetben, ha az olyan termékeket, mint az alapügyben érintett főzőbor, főzőportói és főzőkonyak – amelyeket nem tekintettek
a 92/83 irányelv szerinti jövedéki adó alá tartozónak, vagy ez alól mentesítettek, és fogyasztásra bocsátottak abban a tagállamban,
ahol előállították őket – egy másik tagállamban kívánják kereskedelmi forgalomba hozni, e másik tagállamnak e termékeket ugyanúgy
kell kezelnie a területén, kivéve ha valós, objektív és ellenőrizhető körülmények azt mutatják, hogy az első tagállam nem
helyesen alkalmazta ezen irányelv rendelkezéseit, illetve hogy annak 27. cikke (1) bekezdése szerint a mentességek területén
esetlegesen felmerülő mindennemű csalás, adókikerülés vagy visszaélés megelőzése, valamint a mentességek helyes és közvetlen
alkalmazásának biztosítása céljából intézkedések elfogadása indokolt.
4)
A 92/83 irányelv 27. cikke (1) bekezdésének f) pontját akként kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben foglalt mentesség
alkalmazását csak abban az esetben köthetik olyan feltételek betartásához, mint amelyeket az alapügyben érintett nemzeti szabályozás
előír, azaz a visszatérítési igény benyújtására jogosult személyek korlátozásához, az ilyen kérelem benyújtására vonatkozó
négy hónapos határidőhöz és a visszatérítés minimális összegének rögzítéséhez, ha valós, objektív és ellenőrizhető körülmények
igazolják, hogy e feltételek szükségesek az említett mentesség helyes és közvetlen alkalmazásának, valamint a csalások, adókikerülések
vagy visszaélések megelőzésének biztosításához. A kérdést előterjesztő bíróságra hárul annak vizsgálata, hogy erről van‑e
szó az e szabályozásban előírt feltételek esetében.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.