CELEX: 62003TJ0347
Euroopa Sotsiaalfond
Finantsabi vähendamine
Alltöövõtt
Omandatud õigused
Mõistlik tähtaeg

Õiguslik raamistik
1       Euroopa Sotsiaalfond (ESF) on loodud EÜ asutamislepingu artikliga 123 (nüüd EÜ artikkel 146), et parandada töötajate tööhõivevõimalusi
siseturul ja aidata niiviisi kaasa elatustaseme tõusule, seda eelkõige kutseõppe kaudu. EÜ asutamislepingu artikli 124 esimene
lõik (nüüd EÜ artikli 147 esimene lõik) paneb selle haldamise ülesande komisjonile.
2       Nõukogu 17. oktoobri 1983. aasta otsuse 83/516/EMÜ Euroopa Sotsiaalfondi ülesannete kohta (EÜT L 289, lk 38; ELT eriväljaanne 05/01,
lk 273) artikli 5 lõigete 1 ja 2 kohaselt antakse sotsiaalfondi abi määral, mis moodustab 50% abikõlblikest kulutustest, kusjuures
see abi ei tohi siiski ületada asjaomase liikmesriigi riigiasutuste finantspanuse suurust.
3       Nõukogu võttis selle otsuse rakendamiseks vastu nõukogu 17. oktoobri 1983. aasta määruse (EMÜ) nr 2950/83 otsuse 83/516 kohaldamise
kohta (EÜT L 289, lk 1).
4       Nõukogu võttis seejärel vastu nõukogu 24. juuni 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 2052/88 struktuurifondide ülesannete ja tõhususe
kohta ning nende tegevuse kooskõlastamise kohta teiste struktuurifondide ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate
rahastamisvahendite tegevusega (EÜT L 185, lk 9). Nõukogu võttis selle määruse rakendamiseks vastu nõukogu 19. detsembri 1988. aasta
määruse (EMÜ) nr 4255/88, milles nähakse ette sätted määruse (EMÜ) nr 2052/88 rakendamiseks Euroopa Sotsiaalfondi suhtes (EÜT
L 374, lk 21). Ta võttis samuti vastu nõukogu 19. detsembri 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 4253/88, milles nähakse ette sätted
määruse nr 2052/88 rakendamiseks seoses struktuurifondide tegevuse kooskõlastamisega teiste struktuurifondidega ning Euroopa
Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega (EÜT L 374, lk 1).
5       Määruse nr 4255/88 artikli 10 lõikega 2 tunnistati määrus nr 2950/83 kehtetuks „vastavalt määruse (EMÜ) nr 2052/88 artiklile 15
ja määruse (EMÜ) nr 4253/88 artiklile 33”. Nende kahe sätte kohaselt tuleb abitaotlusi, mis on esitatud varasemate sätete
alusel, kaaluda ja kinnitada nende sätete alusel.
6       Määrus nr 4255/88 ise on tunnistatud kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1784/1999
Euroopa Sotsiaalfondi kohta (EÜT L 213, lk 5; ELT eriväljaanne 14/01, lk 106) artikliga 11 ning viimati nimetatud määruse
artikkel 9 viitab nõukogu 21. juuni 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1260/1999, millega nähakse ette üldsätted struktuurifondide
kohta (EÜT L 161, lk 1; ELT eriväljaanne 14/01, lk 31), artiklis 52 sätestatud üleminekusätetele. Selles viimati nimetatud
sättes on nimelt ette nähtud, et „käesolev määrus ei mõjuta nõukogu või komisjoni poolt […] mis tahes muude 31. detsembril
1999 kõnesoleva abi suhtes kehtivate õigusaktide alusel heakskiidetud abi jätkamist ega muutmist, sealhulgas täielikku või
osalist tühistamist”.
7       Nende sätete koostoimest tuleneb, et määrus nr 2950/83 oli asjaomase abi suhtes edaspidigi kohaldatav ning et vaidlustatud
otsus pidi olema sellega kooskõlas.
8       Määruse nr 2950/83 artiklis 1 on loetletud kulutused, mille jaoks võidakse ESF-ilt toetust saada.
9       Pärast seda, kui rahalise abi taotluse on heaks kiitnud ESF, tehakse vastavalt määruse nr 2950/83 artikli 5 lõikele 1 kutseõppetegevuse
alguseks ettenähtud kuupäeval ettemakse, mis vastab 50% abisummast. Määruse nr 2950/83 artikli 5 lõike 4 kohaselt sisaldavad
ülejäänud abisumma väljamaksmise taotlused üksikasjalikku aruannet asjaomase tegevuse sisu, tulemuste ja finantsaspektide
kohta. Liikmesriik kinnitab väljamaksmise taotluses sisalduvate faktiliste ja raamatupidamisandmete õigsust.
10     Kui ESF-i abi ei kasutata heakskiitmise otsuses kehtestatud tingimuste kohaselt, võib komisjon määruse nr 2950/83 artikli 6
lõike 1 kohaselt abi peatada, vähendada või tühistada, olles andnud asjaomasele liikmesriigile võimaluse esitada oma seisukoht.
Selle artikli lõikes 2 on sätestatud, et summad, mida ei ole kasutatud heakskiitmise otsuses kehtestatud tingimuste kohaselt,
tuleb tagastada.
11     Vastavalt määruse nr 2950/83 artikli 7 lõikele 1 võivad nii komisjon kui ka asjaomane liikmesriik abi kasutamist kontrollida.
12     Lõpuks, komisjoni 22. detsembri 1983. aasta otsuse 83/673/EMÜ Euroopa Sotsiaalfondi juhtimise kohta (EÜT L 377, lk 1; ELT
eriväljaanne 05/01, lk 277) artiklis 7 on nõutud, et liikmesriik, kes uurib abi kasutamist eeskirjade eiramise kahtluse tõttu,
teataks sellest viivitamata komisjonile.

Vaidluse taust
13     Hageja esitas kaks rahalise abi taotlust 11 736 792 Portugali eskuudo (asi nr 870302 P3) ja 82 700 897 Portugali eskuudo (asi
nr 870301 P1) suuruses summas kutseõppeprogrammide jaoks, mis olid suunatud vastavalt täiskasvanutele ja noortele.
14     Hagi puudutab eespool nimetatud esimeses asjas tehtud lõplikku otsust.
15     Kostja rahuldas 30. aprilli 1987. aasta otsusega esimese taotluse 5 809 712 Portugali eskuudo suuruses summas.
16     Hageja nõudis 24. juulil 1987 ESF-ilt määruse nr 2950/83 artikli 5 lõike 1 alusel 2 904 856 Portugali eskuudo suurust ettemakset.
17     Hageja esitas 1988. aasta juulikuu alguses, s.o pärast 1. jaanuarist kuni 31. detsembrini 1987 toimunud kutseõppe lõppu, Departamento
para os Assuntos do Fundo Social Europeu’le (ESF asjade osakond, edaspidi „DAFSE”) ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluse.
18     Olles kinnitanud selles taotluses sisalduvate faktiliste ja raamatupidamisandmete õigsust, esitas DAFSE 17. oktoobril 1988
komisjonile määruse nr 2950/83 artikli 5 lõike 4 alusel väljamaksmise taotluse.
19     DAFSE nõudis siiski 22. augustil 1988 Inspecçao Geral de Finanças’lt (Finantsinspektsioon, edaspidi „IGF”) määruse nr 2950/83
artikli 7 lõike 1 alusel ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluse kontrollimist.
20     IGF tuvastas 5. mail 1989 eeskirjade eiramise. Need puudutasid esiteks hageja ning „EB – Contabilidade e Estudos Económicos
L
da
” vahel (edaspidi „EB L
da
”) sõlmitud alltöövõtulepingut ning teiseks kinnisvara amortisatsiooni ja liisinguga seotud summasid.
21     DAFSE teatas kostjale, et ta peatas otsuse 83/673 artikli 7 alusel ülejäänud abisumma väljamaksmise.
22     IGF esitas 16. mail 1989 oma aruande politseile.
23     DAFSE teatas 30. juulil 1990 komisjonile, et pärast IGF-i läbi viidud kontrolli ei pea ta teatud kulutusi abikõlblikeks. Etteheited
puudutasid esiteks EB L
da
-ga sõlmitud alltöövõtulepinguga seotud kulusid ning teiseks liisingukulusid.
24     DAFSE nõudis sama kuupäevaga kirjades hagejalt kümne päeva jooksul ESF-i ja Portugali Vabariigi siseriikliku panusena tehtud
ettemaksete tagastamist.
25     Hageja küsis 30. mai 1994. aasta kirjas kostjalt põhjusi, miks ta ei olnud tema abitaotluste suhtes veel lõplikku otsust teinud.
26     Kostja vastas 16. juuni 1994. aasta kirjas, et Portugali ametiasutused olid talle teatanud, et asjaomaseid abitaotlusi kontrolliti
otsuse 83/673 artikli 7 alusel eeskirjade eiramise kahtluse tõttu.
27     Hageja nõudis kostja väidetavalt vastu võetud otsuse tühistamist, mis käsitles ühelt poolt ESF-i rahalise abi ülejäänud abisumma
väljamaksmise taotluse rahuldamata jätmist ning teiselt poolt selle rahalise abi vähendamist ning ESF-i ja Portugali Vabariigi
tehtud ettemaksete tagastamist.
28     See hagi tunnistati Esimese Astme Kohtu 11. juuli 1996. aasta otsusega kohtuasjas T‑271/94: Branco
vs.
komisjon (EKL 1996, lk II‑749) vastuvõetamatuks põhjendusel, et komisjon ei teinud otsust ülejäänud abisumma väljamaksmise
taotluse kohta.
29     Kostjale teatati 25. oktoobril 1996 uurimismenetluse algatamisest Tribunal Instrução Criminal da Comarca de Porto’s (Porto
kriminaalkohus) seoses pettusega ESF-i rahastatud kutseõppetegevusega seotud toetuste saamisel ja nende kõrvaldamisega.
30     Hageja nõudis kostjalt 27. veebruari 1997. aasta kirjas, mis saabus komisjoni 3. märtsil 1997, otsuse tegemist ülejäänud abisumma
väljamaksmise taotluse kohta.
31     Kostja saatis 17. aprillil 1997 DAFSE-le abi peatamise otsuse eelnõu.
32     Hageja sai 5. mail 1997 sellest koopia ning esitas selle kohta oma selgitused kahes kirjas, mis saadeti vastavalt 19. ja 21. mail
1997.
33     Hageja esitas tegevusetushagi. See kohtuasi registreeriti Esimese Astme Kohtu kantseleis numbriga T‑194/97.
34     Komisjon tegi 17. veebruaril 1998 asjaomase rahalise abi peatamise otsuse.
35     Hageja esitas 26. mail 1998 selle peatamise otsuse vastu tühistamishagi. See kohtuasi registreeriti Esimese Astme Kohtu kantseleis
numbriga T‑83/98.
36     Esimese Astme Kohus liitis need kaks hagi 27. jaanuari 2000. aasta otsusega liidetud kohtuasjades T‑194/97 ja T‑83/98: Branco
vs.
komisjon (EKL 2000, lk II‑69). Ta otsustas, et tegevusetushagi on vastuvõetamatu ja jättis tühistamishagi sisuliselt rahuldamata.
37     4. mail 2000 otsustas Lissaboni Tribunal da relaçáo (apellatsioonikohus) hageja vastu algatatud kriminaalmenetluse aegumise
tõttu lõpetada.
38     Kostjale teatati sellest 11. juuli 2001. aasta kirjaga. DAFSE teatas pärast seda otsust kostjale samuti, et enam ei ole alust
kahtlustada, et asjaomase abi saamise käigus on eeskirju eiratud. Samuti kutsus ta komisjoni tegema lõplikku otsust ülejäänud
abisumma väljamaksmise kohta.
39     Komisjon edastas 8. jaanuaril 2002 DAFSE-le kõnealuses asjas rahalise abi vähendamise otsuse eelnõu. Ta tegi ettepaneku kehtestada
ESF-i abi lõplikuks summaks 1 368 910 Portugali eskuudot.
40     DAFSE teatas 24. aprillil 2002 kostjale, et tal ei ole otsuse eelnõu suhtes mingeid vastuväiteid, lisades, et hagejale on
otsuse eelnõust teatatud ning ta ei ole selle sisu kohta oma seisukohta esitanud.
41     Hageja esitas siiski oma seisukoha, mis saabus DAFSE-sse 7. mail 2002.
42     Komisjon tegi 23. oktoobril 2002 otsuse K (2002) 3455 hagejale antud rahalise abi summa vähendamise kohta. Komisjon märkis
selles järgmist: „[Ü]lejäänud abisumma väljamaksmise taotluse kontrollimisel selgus, et äriühing [EB L
da
] ei olnud asja 870302 P3 jaoks algselt heakskiidetud 5 809 712 Portugali eskuudo suurusest abi kogusummast 2 012 647 Portugali
eskuudo suurust summat kasutanud. [...] 30. juuli 1990. aasta kirjas viidatud audiitori aruande põhjal tuleb abi vähendada
2 428 128 Portugali eskuudo ulatuses. Järelikult on seda selle summa võrra vähendatud ning see on kinnitatud 1 368 910 Portugali
eskuudole.” Tegemist on vaidlustatud otsusega.
43     See otsus saadeti Portugali ametiasutustele juba järgmisel päeval, s.o 24. oktoobril 2002, kohustades neid hagejale sellest
teatama.
44     Sellest tulenevalt nõudis Portugali Vabariik ESF-i nimel hagejalt 7 661,27 euro (1 535 946 Portugali eskuudo) suuruse summa
tagasimaksmist.
45     Hageja sai vaidlustatud otsuse ja eespool nimetatud tagasimaksmise nõude kätte 31. juulil 2003.

Menetlus ja poolte nõuded
46     Hageja esitas käesoleva menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 9. oktoobril 2003.
47     Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Esimese Astme Kohus (viies koda) avada suulise menetluse ning tegi Esimese
Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 sätestatud menetluse korraldamise meetmete raames pooltele ettepaneku esitada teatud dokumente
ja esitas neile kirjalikud küsimused. Pooled esitasid oma vastused ja dokumendid antud tähtaja jooksul.
48     Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele kuulati ära 18. jaanuari 2005. aasta kohtuistungil.
49     Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–       tühistada komisjoni 23. oktoobri 2002. aasta otsus K (2002) 3455, millega vähendatakse ESF-i rahalist abi asjas nr 870302 P3;
–       mõista kohtukulud välja kostjalt.
50     Kostja palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.

Vastuvõetavus
51     Tundub, et komisjon oli asjaomase otsuse saatnud kirja teel DAFSE-le, teatades talle, et vastavalt määruse nr 2950/83 artikli 6
lõikele 1 on ESF-i abi vähendatud algselt heakskiidetud summast väiksemale summale.
52     Kuigi vaidlustatud otsus on adresseeritud Portugali Vabariigile, puudutab see hagejat EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses
isiklikult ja otseselt, kuna see jätab hageja ilma talle algselt antud abi ühest osast, ilma et liikmesriigil oleks selles
osas oma kaalutluspädevus (Euroopa Kohtu 7. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑291/89: Interhotel
vs.
komisjon, EKL 1991, lk I‑2257, punktid 12 ja 13, ning 4. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑157/90: Infortec
vs.
komisjon, EKL 1992, lk I‑3525, punktid 16 ja 17).
53     Peale selle avaldab kostja üllatust selle üle, esitamata siiski vastuvõetamatuse vastuväidet kodukorra artikli 114 lõike 1
tähenduses, et vaidlustatud otsuse tegemise ja hagejale sellest teatamise vahel möödus üheksa kuud. Ta on samuti üllatunud
selle üle, et hageja ei ole nõudnud selgitusi menetluse käigu kohta, samas kui ta oli otsuse eelnõust teadlik alates 10. märtsist
2002. Kostja tugineb seoses sellega Esimese Astme Kohtu 30. septembri 1997. aasta määrusele kohtuasjas T‑151/95: INEF
vs.
komisjon (EKL 1997, lk II‑1541, punkt 47).
54     Esimese Astme Kohus tuletab esmalt meelde, et menetluspool, kes tugineb hilinenud hagi esitamisele, peab esitama tõendi sündmuse
toimumise kuupäeva kohta, millest hakkab kulgema tähtaeg (Esimese Astme Kohtu 13. aprilli 2000. aasta määrus kohtuasjas T‑263/97:
GAL Penisola Sorrentina
vs.
komisjon, EKL 2000, lk II‑2041, punkt 47). Järelikult ei saa Esimese Astme Kohus ainuüksi kostja üllatuse avaldamise tõttu
hagi vastuvõetamatuks tunnistada. Veelgi enam, hagejat ei saa süüdistada Portugali ametiasutuste viivitamises hagejale vaidlustatud
otsusest teatamisega.
55     Teiseks, Esimese Astme Kohus on oma eespool punktis 53 viidatud määruses INEF
vs.
komisjon (punkt 45) tegelikult leidnud, et hagejal, kes saab teada teda puudutavast aktist, on vastuvõetamatuse ohtu arvestades
kohustus nõuda selle täielikku teksti mõistliku tähtaja jooksul, selleks et saada täpselt teada selle sisu ja põhjendused.
Siiski tunnistas Esimese Astme Kohus selles määruses, et hageja sai kirja, mis väljendas ühemõtteliselt komisjoni lõplikku
seisukohta. Käesolevas asjas ei ole hageja sellist kirja saanud. Talle teatati üksnes otsuse eelnõust, mille kohta ta on oma
seisukoha esitanud. Neis tingimustes ei pidanud hageja uurima, kas vaidlustatud otsus on vastu võetud.
56     Kostja vastuväidetega hagi vastuvõetavuse kohta ei saa järelikult nõustuda.

Põhiküsimus
57     Hageja esitab neli väidet. Neist esimene tugineb määruse nr 2950/83 artikli 6 lõike 1 ning otsuse 83/516 rikkumisele. Teine
väide on tuletatud omandatud õiguste rikkumisest. Kolmas väide tugineb õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindluse põhimõtetele.
Neljas väide tugineb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisele.
58     Kahte esimest väidet ühendavad sisulised etteheited, mis on esitatud vaidlustatud otsuse aluseks olevate põhjenduste suhtes.
Järelikult tuleb neid analüüsida koos.
A –
Esimene ja teine väide, mis tuginevad ühelt poolt määruse nr 2950/83 ja otsuse 83/516 rikkumisele ning teiselt poolt omandatud
õiguste rikkumisele
1.
Poolte argumendid
59     Hageja väidab, et vaidlustatud akt rikub määruse nr 2950/83 artikli 6 lõiget 1 ja otsust 83/516. Ta kinnitab samuti, et tema
abitaotluse heakskiitmise otsusega omandas ta subjektiivsed õigused ning seega on tal õigus nõuda selle abi väljamaksmist.
60     Hageja väidab esiteks, et kuna ta on saavutanud kokkuhoiu võrreldes komisjoni algselt heaks kiidetud summaga, siis ei saa
ta lubada täiendavat abi vähendamist 2 965 124 Portugali eskuudo võrra.
61     Hageja märgib teiseks, et vaidlustatud otsus heidab talle ette alltöövõtulepingu sõlmimist EB L
da
-ga. Hageja toob esile, et ta pöördus EB L
da
spetsialiseerunud talituste poole alltöövõtulepingu osas, mis käsitleb koolituspersonali töölevõtmist, tehnilist ja pedagoogilist
tuge ning kutsenõustamise läbiviimist, samuti eelarvehaldust ja kontrolli. Alltöövõtt oli lubatud nii määrusega nr 2950/83
kui ka esialgse heakskiitmise otsusega. Veelgi enam, EB L
da
poole pöördumist oli mainitud abitaotluses. Lisaks sellele ei ole täpne väita, et EB L
da
esitas teenuste kohta hagejale „erakorraliselt kõrgete hindadega” arveid, nagu seda teeb IGF oma 5. mai 1989. aasta aruandes.
EB L
da
arvetest tulenevad koolituspersonali kulud on kooskõlas Portugali Tööministeeriumi heaks kiidetud hindadega, arvestades koolitusel
osalejate haridustaset. Tema teised teenused, s.o planeerimise, kursuste ettevalmistamise, eelarvehalduse, kutsenõustamise
teenused ning tehnilised ja pedagoogilised tugiteenused vastasid turuhinnale. Kõik need kulud tekkisid Portugali õigusaktide
ja ühenduse õigusnormidega kooskõlas; need olid abitaotluses ette nähtud ega ületanud algselt kinnitatud summasid. Need kulud
olid samuti arvete ja teiste maksetõenditega põhjendatud. Lõpuks, IGF ei võtnud arvesse vee ja elektri tarbimise kulusid,
teatud varustuse maksumust või täiendavaid juhtimiskulusid või väliskoostööst tulenevaid kulusid. Kõik need kulud kandis samuti
EB L
da
.
62     Hageja vaidlustab kolmandaks põhivara amortisatsioonis ja erinevates liisingukuludes tehtud muudatused. Ta väidab, et tema
abitaotluses, mille komisjon on heaks kiitnud, oli varustusse investeerimise ainsaks eesmärgiks peetud asjaomast kutseõppetegevust.
Ta oli amortisatsiooni siiski arvestanud kümne kuu eest, mis vastas kursuste ettevalmistamise perioodile ja kutseõppe tegelikule
toimumisele. Hageja kinnitab peale selle, et oli jaganud liisinguga omandatud kauba hinna liisingulepingus toodud aastate
arvuga. Need tehingud olid tehtud kooskõlas nii hageja ESF-i abitaotlusega kui ka sel ajal kehtinud Portugali õigusnormidega.
Hageja märgib peale selle, et Portugali maksuhaldur on ühest liisingulepingust tuleneva liisingumaksete kogusumma heaks kiitnud,
nii et teiste liisingumaksete kogusumma tuleb samuti tervikuna heaks kiita.
63     Eespool esitatu jätkuks juhib hageja neljandaks tähelepanu teistele ebajärjekindluse ilmingutele. Ta täheldab, et 1987. aastal
läbi viidud koolituse koolitajate tasud olid kinnitatud „täiesti omavoliliselt ja erinevalt [tema] 1988. aastal läbi viidud
teistest toimingutest”. Peale selle oli DAFSE abikõlblike kulutustena heaks kiitnud õppestipendiumid ja teatud 1987. aasta,
kuid mitte 1988. aasta amortisatsioonikulud.
64     Hageja väidab viiendaks, et ta ei ole oma rahalise abi ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluses mitmesuguseid kulusid maininud.
Oma hagiavalduses palub ta seda arvesse võtta.
65     Kostja vaidleb neile argumentidele vastu ja kinnitab, et hageja väide ei ole põhjendatud.
2.
Esimese Astme Kohtu hinnang
a)     Määruse nr 2950/83 artikli 6 lõike 1 ning otsuse 83/516 rikkumine
66     Hageja on väidetavalt tõendanud määruse nr 2950/83 artikli 6 lõike 1 ja otsuse 83/516 rikkumise, tuginedes mitmele argumendile,
mida tuleb järjest kontrollida.
Saavutatud kokkuhoiule tuginev argument
67     Hageja viitab esmalt kokkuhoiule, mida ta on saavutanud esialgse abitaotlusega võrreldes.
68     Ometi ei saa asjaolu, et hageja ei ole teinud kõiki ettenähtud kulutusi, viia komisjoni poolt asjaomase väljamaksmise heakskiitmiseni.
Rahalise abi ülejäänud abisumma väljamaksmine sõltub sellest, kas kulutused on tegelikult tehtud kutseõppetegevuse eesmärgil
(Euroopa Kohtu 25. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑413/98: Frota Azul-Transportes e Turismo, EKL 2001, lk I‑673, punkt 27)
esialgses heakskiitmise otsuses lubatud ulatuses.
Teatud kulude väljajätmisele tuginev argument
69     Hageja juhib samuti tähelepanu sellele, et ta unustas ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluses mainida teatud tegelikult
kantud kulusid.
70     Hageja täpsustas siiski kohtuistungil, et tema hagiavalduses loetletud asjaomased tõendid ei ole tema nõude aluseks. Igal
juhul tuleb EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames asjaomase ühenduse õigusakti seaduslikkust hinnata vastavalt
faktilistele asjaoludele, mis on institutsioonile teada selle akti vastuvõtmise päeval. Komisjonile ei saa järelikult ette
heita, et ta ei võtnud arvesse summasid, mille väljamaksmist hageja ei olnud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist nõudnud.
Vaidlustatud otsuse põhjendusvigadele tuginev argument
71     Hageja leiab, et vaidlustatud alltöövõtu ning amortisatsiooni ja liisinguga seotud kulud on põhjendatud.
72     Määruse nr 2950/83 artikli 6 lõikest 1 tuleneb, et komisjon võib ESF-i abi vähendada, kui seda ei kasutata heakskiitmise otsuses
kehtestatud tingimuste kohaselt.
73     Esimese Astme Kohus on varem leidnud oma eespool punktis 36 viidatud 27. jaanuari 2000. aasta otsuses Branco
vs.
komisjon (punkt 74), et heakskiitmise otsusega nõustumise kinnitusest tuleneb, et hageja võttis endale selge kohustuse pidada
kinni kohaldatavatest siseriiklikest ja ühenduse õigusnormidest. Selles osas on Esimese Astme Kohus eespool viidatud otsuse
punktis 75 samuti märkinud, et riiklike vahendite kasutamise suhtes kehtib Portugali ja ühenduse õiguse kohaselt usaldusväärse
finantsjuhtimise nõue.
74     Esimese Astme Kohus peab järelikult kontrollima, kas komisjon on seda põhimõtet lubatavalt rakendanud.
75     Lisaks sellele, kuna määruse nr 2950/83 artikli 6 lõike 1 kohaldamine võib nõuda komisjonilt keeruliste faktiliste asjaolude
ja raamatupidamisandmete hindamist, on tal selles küsimuses laiaulatuslik kaalutlusõigus. Järelikult peab Esimese Astme Kohtu
kontroll selle hindamise üle piirduma sellega, kas asjaomaste andmete hindamisel ei ole tehtud ilmset hindamisviga (Esimese
Astme Kohtu 15. septembri 1998. aasta otsused kohtuasjas T‑142/97: Branco
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑3567, punkt 67; liidetud kohtuasjades T‑180/96 ja T‑181/96: Mediocurso
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑3477, punkt 120; eespool punktis 36 viidatud 27. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas Branco
vs.
komisjon, punkt 76; 14. mai 2002. aasta otsused kohtuasjas T‑80/00: Associação Comercial de Aveiro
vs.
komisjon, EKL 2002, lk II‑2465, punkt 51, ning kohtuasjas T‑81/00: Associação Comercial de Aveiro
vs.
komisjon, EKL 2002, lk II‑2509, punkt 50).
–       Alltöövõtu kasutamisele tuginevad väited
76     On selge, et hageja sõlmis EB L
da
-ga alltöövõtulepingu kutseõppe läbiviimise kohta, mille jaoks ta oli saanud ESF-ilt abi.
77     Alltöövõtu kasutamine ei ole vastuolus ühegi ESF-i regulatsioonist tuleneva sättega ega heakskiitmise otsusega. Selline tegevus
ei tohi siiski kunstlikult tõsta kutseõppetegevuse maksumust, rikkudes usaldusväärse finantsjuhtimise nõuet (eespool punktis 75
viidatud Esimese Astme Kohtu 15. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas Branco
vs.
komisjon, punktid 77 ja 78). Alltöövõtu kasutamine peab olema järelikult põhjendatud asjaoluga, et alltöövõtja on võimeline
täitma teatud spetsiaalseid, selgelt määratletud ja tema tavapärase tegevuse hulka kuuluvaid ülesandeid. Hageja ei vaidlusta
seda, vastupidi, ta on EB L
da
-d oma kirjalikes avaldustes nimetanud „spetsialiseerunud ettevõtjaks”.
78     IGF leidis käesolevas asjas oma 5. mai 1989. aasta aruandes, et EB L
da
oli hageja „suurim teenuste osutaja”, kuna tema arve kahe täiskasvanutele ja noortele suunatud kutseõppe kursuse eest ulatus
39 239 750 Portugali eskuudoni.
79     IGF märkis samuti, et sobivast korraldusest hoolimata oli EB L
da
kursuste ettevalmistamisega seotud teenuste ning kutseõppe läbiviimise kohta sõlminud alltöövõtulepingu. Ta tõi selles osas
välja, et ühe kursuse ettevalmistamise kohta sõlmiti alltöövõtuleping 1 000 000 Portugali eskuudo suuruses summas Cooperativa
de Serviçio na Àréa Administrativa de Empresas, CRL-iga (edaspidi „kooperatiiv”) ning et kutseõppe jaoks kulutatud 16 000 000 Portugali
eskuudo suurusest summast oli see sama kooperatiiv esitanud arveid 7 500 000 Portugali eskuudo eest.
80     IGF märkis, et kooperatiivi juhatus koosnes kolmest hageja kõige mõjukamast töötajast ning selle liikmed kattusid täpselt
äriühingu EB L
da
liikmetega.
81     Selgituste puudumisel EB L
da
sekkumise kasulikkuse kohta ning arvestades kulude ühtelangemist, mis tekkis kolme äriühingu asjasse kaasamise tõttu, tegi
IGF ettepaneku EB L
da
sekkumisest tulenevate kuludega mitte arvestada ja võtta arvesse ainult kutseõppele tegelikult kulutatud summad.
82     IGF kontrollis erinevaid kantud kulusid sellest seisukohast. Ta vähendas koolitajate tasudega seotud kulusid osas, milles
kohaldatud tunnitasu oli kõrgem Portugali määrusega kehtestatud ülemmääradest. Hageja väidab vastupidi, et koolituspersonali
kulud olid arvestatud selle määruse kohaselt, kuid ta ei põhista seda väidet millegagi.
83     Kooperatiivi poolt EB L
da
-le kursuste ettevalmistamise eest nõutud summat sisaldava arve kohta märkis IGF, et selle ainsa tõendi kaudu nende teenuste
kohta ei ole võimalik selgitada selle seost hagejale antud rahalise abiga hõlmatud kutseõppetegevusega.
84     Lisaks sellele ja vastupidi hageja kinnitustele ei ole kostja jätnud arvesse võtmata teisi kulusid, nagu elekter, vesi, telefon,
küte ja bürootarbed. Komisjoni viidatud IGF-i aruandest tuleneb, et asjaomaseid kulusid on arvesse võetud ulatuses, milles
need olid asjaomase tegevusega otseselt seotud. Teisi kulusid on tasakaalustatud vastavalt toetatud tegevuse suhtelisele olulisusele.
85     Eespool esitatut arvestades ei ole IGF teinud ilmset hindamisviga, leides, et EB L
da
ja kooperatiivi sekkumine ei ole majanduslikult põhjendatav. EB L
da
-d võib pidada kunstlikuks moodustiseks, keda ei saa mingil juhul lugeda „spetsialiseerunuks” hageja antud tööde tegemisele.
Ta oli tegelikult ainult vahendaja, kes sai seoses sellega teenustasu või komisjonitasu. Peale selle on IGF ja seejärel komisjon
astunud usaldusväärse finantsjuhtimise eesmärgil samme, mille mõju abisaajale ei ulatu kaugemale, kui on vaja selle eesmärgi
saavutamiseks. Seega lükkas komisjon tagasi ainult kulud, mis ei olnud heakskiidetud tegevusega seotud ning mis ületasid tegelikult
kantud kulusid. Peale selle lükkas ta tagasi ainult teatud arvu vahendajate tekitatud kunstlikust korraldusest tekkinud kuludest,
kuna hageja selgituste puudumise tõttu tundub, et erinevatel tasanditel puudub tegelik lisandväärtus. Komisjon ei ole seevastu
otsustanud välistada alltöövõtu kasutamise võimalust, jättes kõrvale käesoleva asja erilised asjaolud.
–       Amortisatsiooni ja liisingulepingutega seotud väited
86     Hageja seostab oma hagiavalduses amortisatsiooni ja liisingulepingute küsimuse. Ta vaidleb vastu sellele, kuidas IGF ja seejärel
komisjon on saanud aru liisingukulude „amortisatsioonist”.
87     IGF on kasutatud „seadmete liisingumaksete” kohta märkinud, et hoolimata asjaolust, et tegemist oli seadmetega, mida hageja
kasutas liisingu alusel, ei vastanud hageja kuludena märgitud summad liisingufirmale tegelikult tasutud liisingumaksetele,
vaid vara amortisatsioonile määraga 33,33% aastas. IGF leidis, et see määr on liiga kõrge ja kinnitas amortisatsioonimääraks
20%. Hageja kinnitab siiski, et ta on kinni pidanud sel ajal Portugalis kehtivatest raamatupidamiseeskirjadest, kuid ta ei
esita selles osas täpsustusi ega põhista oma seisukohta.
88     Lisaks sellele parandas IGF hagejale tehtavaid makseid, arvestades teatud summa kulude kohta tehtud kirjete kahekordset arvelevõtmist.
Ta parandas neid samuti kirjete tõttu, mis olid tehtud enne tegevuse algust, s.o 1987. aasta aprillis, mitte aga juunis, nii
et arvessevõetavaid kulusid võis arvestada seitsme-, mitte üheksakuuse ajavahemiku kohta. Hageja väidab seoses sellega, et
asjaomaseid seadmeid kasutati kutseõppe ettevalmistamise käigus. Hageja ei ole aga seda väidet edasi arendanud ega seda ka
põhistanud.
–       Komisjoni ebajärjekindlusele tuginev argument
89     Lõpuks üritab hageja tõendada kostja ebajärjekindlust. Ta väidab, et 1987. aastal toimunud koolituse koolitajate tasud kiideti
heaks „täiesti omavoliliselt ja erinevalt hageja 1988. aastal läbi viidud teistest toimingutest”. See argument on vastuvõetamatu,
kuna see on ebatäpne. Veelgi enam, see ei ole põhistatud. Hageja väidab samuti, et DAFSE kiitis vastupidi 1988. aasta tegevuse
suhtes kujundatud suhtumisele 1987. aasta abikõlblike kulutustena heaks õppestipendiumid ja amortisatsioonikulud. Kuid ka
see argument ei ole põhistatud ja hageja ei täpsusta, millise amortisatsiooniga tegemist on.
Järeldus määruse nr 2950/83 rikkumise kohta
90     Üldiselt ei ole hageja kuidagi põhistanud oma etteheiteid veenvate ja täpsete tõenditega, millega saaks vaidlustatud otsuse
toetuseks esitatud faktilistele asjaoludele antud hinnanguid vaidlustada. Järelikult on nimetatud etteheited selgelt ebapiisavad
tuvastamaks, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea (Esimese Astme Kohtu 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑380/94:
AIUFASS ja AKT
vs
. komisjon, EKL 1996, lk II‑2169, punkt 59), jagades IGF-i seisukohta, mille kohaselt asjaomane kutseõpe ei vasta esialgse
heakskiitmise otsuse tingimustest tulenevale usaldusväärse finantsjuhtimise nõudele.
91     Sellest järeldub, et komisjon ei ole määruse nr 2950/83 artikli 6 lõiget 1 rikkunud.
b)     Omandatud õiguste rikkumine
92     Isegi kui heakskiitmise otsus annab ESF-i abi saajale õiguse nõuda selle väljamaksmist, võib see olla nii vaid juhul, kui
abi on kasutatud selles otsuses kehtestatud tingimuste kohaselt (eespool punktis 75 viidatud Esimese Astme Kohtu 15. septembri
1998. aasta otsus kohtuasjas Branco
vs.
komisjon, punkt 105, ning eespool punktis 36 viidatud 27. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas Branco
vs.
komisjon, punkt 94).
93     Eespool esitatud punktist 71 ja sellele järgnevatest punktidest tuleneb, et kostja ei ole teinud ilmset hindamisviga, leides,
et toetatud kutseõppe puhul oli esialgse heakskiitmise otsuse tingimusi eiratud.
94     Hagejal puudus seega igasugune õigus asjaomase abi ülejäänud abisumma väljamaksmisele.
95     Hageja kaks esimest väidet on järelikult põhjendamata.
B –
Kolmas väide, mis tugineb õiguspärase ootuse põhimõtte ja õiguskindluse põhimõtte rikkumisele
96     See väide koosneb kahest osast.
1.
Esimene osa (õiguspärane ootus, mis on tekkinud seoses väljamaksmise taotluse raamatupidamisandmete kinnitamisega)
a)     Poolte argumendid
97     Hageja kinnitab, et ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluses sisalduvate faktiliste ja raamatupidamisandmete õigsuse kinnitamisega
DAFSE poolt 1988. aastal tekkis tal õigus abi väljamaksmisele.
98     Vaidlustatud akt seab selle otsuse kahtluse alla, samas kui faktilised asjaolud jäävad samaks. Portugali kohtud lõpetasid
hageja vastu algatatud kriminaalmenetluse, lükates nii ümber hagejal lasuva eeskirjade eiramise kahtluse.
99     Hageja märgib lisaks, et heakskiitmise pädevus on Portugalis ainult DAFSE-l.
100   1988. aasta heakskiitmine tekitas hagejas õiguspärase ootuse abisumma väljamaksmisele, mida komisjon saab kahtluse alla seada
ainult siis, kui on eiratud esialgses heakskiitmise otsuses kehtestatud tingimusi, mitte aga seetõttu, et hilisemad hinnangud
on heakskiidetud kuludega vastuolus.
101   Kostja vaidleb neile argumentidele vastu ja väidab, et hageja väide ei ole põhjendatud.
b)     Esimese Astme Kohtu hinnang
102   Õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitsele eeldab, et on täidetud kolm tingimust. Esiteks peavad ühenduse ametiasutused huvitatud
isikule andma kinnitatud ja usaldusväärsetest allikatest pärit kindlaid, tingimusteta ja ühtelangevaid tagatisi. Teiseks peavad
need tagatised olema sellised, et isikul, kellele need on antud, tekib õiguspärane ootus. Kolmandaks peavad antud tagatised
olema kooskõlas kohaldatavate õigusnormidega (Esimese Astme Kohtu 6. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑203/97: Forvass
vs.
komisjon, EKL AT 1999, lk I‑A‑129 ja II‑705, punkt 70, ning 7. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑199/01: G
vs.
komisjon, EKL AT 2002, lk I‑A‑207 ja II‑1085, punkt 38).
103   Käesoleva asja asjaolu, et siseriiklik ametiasutus oli esiteks kinnitanud ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluse faktiliste
ja raamatupidamisandmete õigsust, ei saa abisaajal tekitada õiguspärast ootust ülejäänud abisumma väljamaksmise suhtes.
104   Esiteks nähtub otsuse 83/516 artikli 2 lõikest 2, et asjaomased liikmesriigid tagavad ESF-i rahastatud meetmete tulemusliku
lõpuleviimise. Peale selle võib komisjon määruse nr 2950/83 artikli 7 lõike 1 kohaselt ülejäänud abisumma väljamaksmise taotlusi
kontrollida, „kahjustamata liikmesriikide läbi viidud kontrolli”. Need liikmesriikide kohustused ja õigused ei ole kuidagi
ajaliselt piiratud. Sellest järeldub, et kutseõppetegevuse meetme ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluses sisalduvate faktiliste
ja raamatupidamisandmete kinnitamine määruse nr 2950/83 artikli 5 lõike 4 teise lause tähenduses ei keela liikmesriigil hiljem
ülejäänud abisumma väljamaksmise taotlust uuesti kontrollida (Euroopa Kohtu 12. novembri 1999. aasta määrus kohtuasjas C‑453/98 P:
Branco
vs.
komisjon, EKL 1999, lk I‑8037, punkt 77, ning eespool punktis 68 viidatud otsus kohtuasjas Frota Azul-Transportes e Turismo,
punkt 62). Lisaks sellele ei keela miski DAFSE-l selle uue kontrolli läbiviimiseks pöörduda raamatupidamis- ja finantsauditile
spetsialiseerunud asutuse poole, nagu IGF (eespool viidatud määrus Branco
vs.
komisjon, punkt 78, ning eespool punktis 36 viidatud 27. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas Branco
vs.
komisjon, punkt 68).
105   Teiseks on komisjonile määruse nr 2950/83 artikli 6 lõikes 1 jäetud pädevus võtta vastu ülejäänud abisumma väljamaksmise lõplik
otsus. Seega ei olnud komisjon seotud DAFSE antud kinnitusega. See ei saanud järelikult näida ülejäänud abisumma väljamaksmise
tagatisena, mille on andnud selleks pädev organ.
106   Kolmandaks sõltub lõplik otsus eespool mainitud sätte kohaselt sellest, et abisaaja on rahalise abi andmiseks kehtestatud
tingimustest kinni pidanud (eespool punktis 104 viidatud määrus Branco
vs.
komisjon, punktid 87–89). Hageja kahe esimese väite kontrollimisel selgus, et komisjon ei ole teinud ilmset hindamisviga,
leides, et hageja oli eiranud asjaomase abi suhtes kehtestatud tingimustes sisalduvat usaldusväärse finantsjuhtimise nõuet.
107   Neljandaks ei saanud menetluse käik hagejal tekitada mingit õiguspärast ootust. DAFSE nõudis temalt 30. juuli 1990. aasta
kirjas ESF-i ja Portugali Vabariigi tehtud ettemaksete tagastamist. Hagejale teatati seejärel eeskirjade eiramise kahtlusest
otsuse 83/673 artikli 7 tähenduses ning seejärel uurimismenetluse algatamisest Tribunal de Instrução Criminal da Comarca de
Porto’s seoses pettusega ESF-i rahastatud kutseõppetegevusega seotud toetuste saamisel ja seoses nende kõrvaldamisega. Veel
teatati hagejale asjaomase rahalise abi peatamise otsusest, mille vastu ta esitas tühistamishagi, mis jäeti rahuldamata. Lõpuks,
pärast kriminaalmenetluse lõpetamist aegumise tõttu, sai ta kätte rahalise abi vähendamise otsuse eelnõu seisukohtade esitamiseks.
108   Asjaolu, et hageja vastu algatatud kriminaalmenetlus lõpetati, ei saa olla aluseks tema väidetavale õiguspärasele ootusele
abi väljamaksmise suhtes. Määruse nr 2950/83 artiklist 6 tuleneb, et ühenduse õigus ei kvalifitseeri ESF-i abi eesmärgivastast
kasutamist kuriteona (Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑186/98: Nunes ja de Matos, EKL 1999, lk I‑4883,
punktid 7 ja 8). Seega, kuigi hea halduse põhimõte, mille kohaselt ühenduse institutsioon peab tegema otsuse kõiki asjaolusid
teades, õigustab seda, et komisjon võib menetluse peatada, kui siseriiklik kohus peab tegema otsuse pettuse kohta, ei takista
see aga seda, et komisjon kontrolliks pärast kriminaalmenetluse aegumise tõttu lõpetamist IGF-i halduskontrolli põhjal oma
abi võimalikku vähendamist.
109   Sellest järeldub, et kolmanda väite esimene osa on põhjendamata.
2.
Teine osa (õiguskindluse puudumine ebamõistlikult pika ajavahemiku vältel ja õiguspärase ootuse rikkumine)
a)     Poolte argumendid
110   Hageja väidab, et õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindluse põhimõtteid on rikutud selles osas, milles komisjon peab tegema
otsuse mõistliku tähtaja jooksul vaatamata sellele, et talle ei ole antud kindlaksmääratud tähtaega.
111   Vaidlustatud akti vastuvõtmisele eelnenud viieteistkümneaastane ajavahemik on aga liiga pikk. Hageja leiab eelkõige, et seoses
tema vastu algatatud kriminaalmenetluse lõpetamisega kaovad kõik põhjused tema abi väljamaksmise taotluse heakskiitmata jätmiseks.
112   Ta väidab samuti, et kuna see ajavahemik muutus järjest pikemaks, tekitas see temal õiguspärase ootuse, et komisjon teeb otsuse,
mis on kooskõlas DAFSE kinnitusega, millega 1988. aastal kiideti ülejäänud abisumma väljamaksmise taotlus heaks.
113   Kostja vaidleb neile argumentidele vastu ja kinnitab, et kõnealune väide ei ole põhjendatud.
b)     Esimese Astme Kohtu hinnang
Asjaomase ajavahemiku pikkuse mõistlikkus ning õiguskindlus
114   Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb haldusmenetluse pikkuse mõistlikkust hinnata, arvestades eraldi iga asja asjaolusid
ning eelkõige selle tausta, erinevaid läbitud menetlusstaadiume, keerukust ning selle olulisust erinevate huvitatud poolte
jaoks (Esimese Astme Kohtu 19. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑73/95: Oliveira
vs.
komisjon, EKL 1997, lk II‑381, punkt 4; 22. oktoobri 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑213/95 ja T‑18/96: SCK ja
FNK
vs
. komisjon, EKL 1997, lk II‑1739, punkt 57; 15. septembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑180/96 ja T‑181/96: Mediocurso
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑3477, punkt 61, ning 16. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑182/96: Partex
vs.
komisjon, EKL 1999, lk II‑2673, punkt 177).
115   Ajavahemiku mõistlikkust, mis möödus hageja juulis 1988 esitatud ülejäänud abisumma väljamaksmise taotlusest vaidlustatud
otsuse vastuvõtmiseni 23. oktoobril 2002, tuleb hinnata sellest vaatenurgast.
116   1988. aasta juuli ja 1989. aasta maikuu vahelistel kuudel kontrollis DAFSE hageja arveid ning IGF viis määruse nr 2950/83
artikli 7 lõike 1 kohaselt läbi põhjaliku finantskontrolli, mille eesmärk oli kindlaks teha EB L
da
kantud kulude faktiliste ja raamatupidamisandmete õigsus.
117   Arvestades eeskirjade eiramise kahtlust, ootasid DAFSE ja komisjon seejärel, et Portugali kohtud teeks otsuse hageja vastu
algatatud kriminaalasjas. Esimese Astme Kohus tunnistas oma eespool punktis 36 viidatud 27. jaanuari 2000. aasta otsuses kohtuasjas
Branco
vs.
komisjon (punkt 51), et „kuna komisjonil oli käesolevas asjas abi eesmärgipärase kasutamise suhtes tõsiseid kahtlusi ühelt
poolt IGF-i aruande tõttu ning teiselt poolt, kuna ajal, mil komisjonilt oli ametlikult nõutud otsuse vastuvõtmist, jätkus
Portugali kriminaalkohtus abisaaja vastu menetlus, mis oli seotud teatud rahastatud projektide raames tehtud tehingutega,
ei olnud komisjon kohustatud ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluse osas lõplikku otsust tegema”.
118   Seega sai komisjonile lõplikult selgeks, et asi ei arene kriminaalõiguslikust aspektist edasi, alles siis, kui Portugali ametiasutused
teatasid talle juulis 2001 kriminaalmenetluse lõpetamisest. Seejärel pidi ta halduskontrolli uuesti läbi viima veel hoolikamalt
ja veel ettevaatlikumalt, kuna hageja tegevuse kohta ei olnud tehtud ühtegi otsust ning kriminaalmenetlus lõpetati pärast
apellatsiooni ainult aegumise tõttu.
119   Sellest kuupäevast koostas komisjon eelmises punktis kirjeldatud tausta tõttu nõutud ettevaatlikkusega rahalise abi vähendamise
otsuse eelnõu, mis tugines IGF-i aruande järeldustele. Komisjon saatis selle eelnõu seejärel 8. jaanuaril 2002 vastavalt määruse
nr 2950/83 artikli 6 lõikele 1 Portugali ametiasutustele seisukohtade esitamiseks. Menetlus peatati selleks ajani, kuni liikmesriik
teatas sellest eelnõust hagejale, et anda talle samuti võimalus oma märkuste esitamiseks. Hageja ei esitanud talle antud tähtaja
jooksul oma seisukohti. DAFSE teatas 24. aprillil 2002 kostjale, et tal ei ole otsuse eelnõu kohta ühtegi vastuväidet. Komisjoni
talitused said seejärel otsuse eelnõu kohta nõusoleku eelarve peadirektoraadilt, õigustalituselt ja finantskontrolli peadirektoraadilt.
Vaidlustatud otsus võeti vastu 23. oktoobril 2002.
120   Sellest sündmuste jadast, kohtu- ja haldusmenetluse ning siseriikliku ja ühenduse menetluste seotusest, samuti komisjoni kindlast
võimatusest tugineda kriminaalkohtu otsusele tuleneb, et vaidlustatud otsuse tegemisele eelnenud igas menetlusstaadiumis on
mõistlikust tähtajast kinni peetud.
121   Hageja kinnitab siiski, et ajavahemik, mida tuleb arvesse võtta, ulatub vaidlustatud otsusest teatamiseni, mis oli siseriiklike
ametiasutuste kohustus, s.o 31. juulini 2003.
122   Käesoleva asja tingimustes tuleb aga sedastada, et komisjon teatas vaidlustatud otsusest selle adressaadile, Portugali Vabariigile
õigel ajal, kohustades teda hagejale sellest teatama. Portugali Vabariik teatas nimetatud otsusest hagejale tõepoolest hilinemisega,
kuid selles ei saa komisjoni süüdistada. Ainult komisjonile omistatava viivituse alusel võib järeldada, et see institutsioon
ei ole mõistlikku tähtaega järginud. Järelikult ei vii väidetav õiguskindluse puudumine, mida hageja selle viivitusega seostab,
vaidlustatud otsuse tühistamiseni.
Õiguspärane ootus, mis tekkis komisjoni otsuse tegemisega viivitamisest
123   Hageja kinnitab, et komisjoni ülejäänud abisumma väljamaksmise taotluse kohta otsuse tegemiseks kulunud ebamõistlikult pikk
ajavahemik tekitas tal õiguspärase ootuse nimetatud ülejäänud abisumma väljamaksmiseks.
124   Arvestades eespool punktides 120 ja 122 esitatut, tugineb see argument siiski valele eeldusele ning tuleb tagasi lükata. Lisaks
sellele eeldab õiguspärane ootus, et ühenduse ametiasutused on huvitatud isikule andnud kinnitatud ja usaldusväärsetest allikatest
pärit kindlaid, tingimusteta ja ühtelangevaid tagatisi. Nagu eespool on juba märgitud (vt eespool punktid 102–109), ei ole
seda käesolevas asjas tehtud.
125   Lisaks selgus väite esimese osa kontrollimisel, et DAFSE esialgne heakskiit ja järgnev menetlus ei saanud tekitada õiguspärast
ootust selle abi väljamaksmise suhtes.
126   Neil asjaoludel tuleb hageja kolmanda väite mõlemad osad tagasi lükata.
C –
Neljas väide, mis tugineb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisele
1.
Poolte argumendid
127   Hageja väidab, et kuna kostja on rikkunud oma kohustust hüvitada esialgse heakskiitmise otsuse täitmise käigus kutseõppe tegevuse
raames seaduslikult kantud kulusid, siis on ta rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet.
128   Kostja vaidleb sellele vastu.
2.
Esimese Astme Kohtu hinnang
129   Komisjoni tehtud vähendamised on käesolevas asjas otseselt seotud eeskirjade eiramisega, millest Portugali ametiasutused talle
teatasid, ning selle esemeks on välistada vaid ebaseaduslike või kasutute kulutuste hüvitamine.
130   Need vähendamised on järelikult proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas.
131   Sellest tuleneb, et hageja neljas väide tuleb tagasi lükata.
132   Järelikult tuleb hagi tervikuna jätta rahuldamata.

Kohtukulud
133   Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt kostja nõudele välja hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja hagejalt.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 30. juunil 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
H. Jung

M. Vilaras
* Kohtumenetluse keel: portugali.