CELEX: 62007FJ0076
Viešoji tarnyba
Pareigūnai
Socialinė apsauga

1.
Pareigūnai – Socialinė apsauga – Sveikatos draudimas – Gydymo išlaidos – Atlyginimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 59 straipsnis ir 72 straipsnio 1 dalis; II priedo 7 straipsnis; Draudimo ligos atveju taisyklių
20 ir 27 straipsniai)
2.
Pareigūnai – Ieškinys – Ieškinys dėl sprendimo, kuriame yra teisės klaida, tačiau kurį galima pagrįsti kitu motyvu – Aplinkybė,
netrukdanti panaikinti – Išimtis – Ribota administracijos kompetencija
1.
Bendrijos teismui sudėtinga patikrinti atsiskaitymų skyrių medicinos tarnybos gydytojų medicininių vertinimų pagrįstumą, tačiau
šie vertinimai, net jeigu atlikti įprastomis sąlygomis, nėra galutiniai ir nepašalinami iš jo priežiūros srities, priešingai
nei medicininiai vertinimai, kuriuos pateikia Invalidumo komisija, numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų II priedo 7 straipsnyje,
arba nepriklausomas gydytojas, nurodytas Pareigūnų tarnybos nuostatų 59 straipsnyje. Iš tikrųjų medicininiai vertinimai, kuriuos
vienašališkai pateikia institucijos gydytojas, neužtikrina tokio šalių lygiateisiškumo ir objektyvumo, kokį užtikrina vertinimai,
pateikti Invalidumo komisijos, atsižvelgiant į jos sudėtį, arba nepriklausomo gydytojo, atsižvelgiant į jo paskyrimo tvarką.
Be to, Pareigūnų tarnybos nuostatuose ir Bendrosiose taisyklėse nenumatyta, kad atsiskaitymų skyrių medicinos tarnybų gydytojų
medicininiai vertinimai, susiję su prašymais atlyginti medicinines išlaidas, gali būti ginčijami medicininėje instancijoje,
kuri užtikrina tokias pačias šalių lygiateisiškumo ir objektyvumo garantijas kaip Invalidumo komisija arba nepriklausomas
gydytojas.
Dėl šios priežasties Bendrijos teismas vykdo Atsiskaitymų skyriaus sprendimo neleisti apmokėti medicininių išlaidų, nurodytų
Europos Bendrijų pareigūnų draudimo ligos atveju taisyklėse, bei Atsiskaitymų skyriaus medicinos tarnybos gydytojo nuomonės,
kuria, jei reikia, pritariama tokiam sprendimui, priežiūrą, kuri yra ribota, tačiau apima faktinių, teisės ir akivaizdžių
vertinimo klaidų nagrinėjimą.
(žr. 50–52 punktus)
Nuoroda:
Teisingumo Teismo praktika: 1981 m. gegužės 21 d. Sprendimo
Morbelli prieš Komisiją
, 156/80, Rink. p. 1357, 15–20 punktai; 1988 m. sausio 19 d. Sprendimo
Biedermann prieš Audito Rūmus
, 2/87, Rink. p. 143, 8 punktas.
Pirmosios instancijos teismo praktika: 1993 m. kovo 23 d. Sprendimo
Gill prieš Komisiją
, T‑43/89, Rink. p. II‑303, 36 punktas; 2000 m. gegužės 11 d. Sprendimo
Pipeaux prieš Parlamentą
, T‑34/99, Rink. VT p. I‑A‑79 ir II‑337, 29 ir 30 punktai; 2004 m. gegužės 12 d. Sprendimo
Hecq prieš Komisiją
, T‑191/01, Rink. VT p. I‑A‑147 ir II‑659, 64–78 punktai; 2004 m. lapkričio 23 d. Sprendimo
O prieš Komisiją
, T‑376/02, Rink. VT p. I‑A‑349 ir II‑1595, 29 punktas.
Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. gegužės 22 d. Sprendimo
López Teruel prieš VRDT
, F‑99/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 74–76 punktai; 2007 m. rugsėjo 18 d.
Botos prieš Komisiją
, F‑10/07, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 40–50 punktai.
2.
Pareigūnui pateikus ieškinį, aplinkybė, kad administracijos sprendimą, kuriame yra teisės klaida, galima teisėtai pagrįsti
kitu motyvu, netrukdo jo panaikinti. Kitaip būtų tuo atveju, jeigu administracija neturėtų jokios diskrecijos, todėl, panaikinus
ginčijamą sprendimą, privalėtų priimti naują sprendimą, iš esmės tapatų panaikintam sprendimui. Iš tikrųjų, kitokiu motyvu
nei tas, kuriuo administracija rėmėsi priimdama ginčijamą sprendimą, gali būti pakeistas pastarasis motyvas vykstant procesui
tik tuo atveju, jeigu, priimdama minėtą sprendimą, administracija turėjo ribotą kompetenciją.
(žr. 64 punktą)
Nuoroda:
Pirmosios instancijos teismo praktika: 1996 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Stott prieš Komisiją
, T‑99/95, Rink. p. II‑2227, 32 punktas.