CELEX: 62005CJ0431
Pasaulio prekybos organizacijos steigimo sutartis
TRIPS sutarties 33 straipsnis
Patentai
Minimalus apsaugos terminas
Trumpesnį terminą numatantis valstybės narės teisės aktas
EB 234 straipsnis
Teisingumo Teismo jurisdikcija
Tiesioginis veikimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Sutarties dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba
(toliau – TRIPS sutartis), kuri sudaro 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytos Pasaulio prekybos organizacijos steigimo
sutarties (toliau – PPO steigimo sutartis), patvirtintos 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių
derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių
klausimų atžvilgiu (OL L 336, p. 1, 214), 1 C priedą, 33 straipsnio aiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos L
da
(toliau –
Merck Genéricos
) ir
Merck & Co. Inc
. (toliau – M & Co.) bei
Merck Sharp & Dohme L
da
(toliau –
MSL
) dėl
Merck Genéricos
padaryto patento savininkės Portugalijoje
M & Co
. teisių pažeidimo.

Teisinis pagrindas

PPO steigimo ir TRIPS sutartys
PPO steigimo sutartis ir TRIPS sutartis, kuri yra sudedamoji pirmosios dalis, įsigaliojo 1995 m. sausio 1 dieną. Tačiau pagal
TRIPS sutarties 65 straipsnio 1 dalį jokia valstybė narė neprivalėjo taikyti jos nuostatų, kol nesibaigė bendrasis vienerių
metų laikotarpis, tai yra iki 1996 m. sausio 1 dienos.
TRIPS sutarties 33 straipsnyje „Apsaugos galiojimo terminas“, esančiame šios sutarties II dalies, reglamentuojančios intelektinės
nuosavybės teisių, jų apimties ir naudojimo standartus, 5 skyriuje, susijusiame su patentais, nustatyta:
„Apsaugos galiojimo terminas neturi būti trumpesnis negu 20 metų, skaičiuojant nuo paraiškos padavimo dienos.“

Nacionalinė teisė
Pramoninės nuosavybės kodekso (
Código da Propriedade Industrial
), patvirtinto 1940 m. rugpjūčio 24 d. Dekretu Nr. 30.679 (toliau – 1940 m. Pramoninės nuosavybės kodeksas), 7 straipsnyje
nustatyta, kad patento apsauga baigiasi praėjus penkiolikai metų nuo jo išdavimo dienos.
Naujas pramoninės nuosavybės kodeksas, patvirtintas 1995 m. sausio 24 d. Dekretu-įstatymu Nr. 16/95 (toliau – 1995 m. Pramoninės
nuosavybės kodeksas), įsigaliojo 1995 m. birželio 1 dieną.
Šio kodekso 94 straipsnyje buvo nustatyta, kad patentas galioja dvidešimt metų nuo paraiškos padavimo datos.
Tačiau Dekreto‑įstatymo Nr. 16/95 3 straipsnyje buvo įtvirtinta ši pereinamojo laikotarpio nuostata:
„Patentai, dėl kurių paduotos paraiškos iki šio dekreto-įstatymo įsigaliojimo, išsaugo tą galiojimo terminą, kurį jiems numatė
(1940 m.) Pramoninės nuosavybės kodekso 7 straipsnis.“
1996 m. rugpjūčio 23 d. Dekretu-įstatymu Nr. 141/96, kuris įsigaliojo 1996 m. rugsėjo 12 d., šis 3 straipsnis vėliau buvo
panaikintas, panaikinimo netaikant atgaline data.
Pagal šio dekreto-įstatymo 1 straipsnį:
„Patentams, dėl kurių paraiškos buvo paduotos iki 1995 m. sausio 24 d. Dekreto‑įstatymo Nr. 16/95 įsigaliojimo ir kurie galiojo
1996 m. sausio 1 d. ar kurie buvo išduoti po šios datos, taikomos (1995 m.) Pramoninės nuosavybės kodekso 94 straipsnio nuostatos.“
Šiuo metu galiojantis Pramoninės nuosavybės kodeksas buvo patvirtintas 2003 m. kovo 5 d. Dekretu-įstatymu Nr. 36/2003. Šio
kodekso 99 straipsnyje nustatyta:
„Galiojimo terminas
Patentas galioja dvidešimt metų nuo atitinkamos paraiškos padavimo datos.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Faktines pagrindinės bylos aplinkybes, kurios nurodytos Teisingumo Teismui pateiktoje bylos medžiagoje, galima apibendrinti
taip.

M & Co
. yra Portugalijos patento Nr. 70.542, dėl kurio paraiška buvo paduota 1979 m. gruodžio 4 d. ir kuris buvo išduotas 1981 m.
balandžio 8 d., savininkė. Šis patentas, pavadintas „Amino rūgščių darinių, didinančių kraujospūdį, gamybos technologija“,
susijęs su vaistinio preparato, turinčio veikliąją medžiagą enalaprilį, gamybos technologija. Vaistais, kurie buvo pagaminti
remiantis šiuo patentu, pradėta prekiauti nuo 1985 m. sausio 1 d. naudojant prekių ženklą RENITEC. Licencija naudoti šį patentą,
įskaitant gynybos teises, buvo suteikta
MSL
.
1996 m.
Merck Genéricos
pateikė į rinką vaistus su prekių ženklu ENALAPRIL MERCK, kuriuos ji pardavinėjo daug mažesnėmis kainomis nei buvo parduodami
prekių ženklo RENITEC vaistai; be to, siūlydama šiuos vaistus gydytojams ji nurodė, kad tai yra tie patys vaistai kaip RENITEC.

M & Co.
ir
MSL
pareiškė ieškinį
Merck Genéricos
prašydamos, jog pastarajai būtų nurodyta nutraukti aptariamo produkto su prekių ženklu ENALAPRIL MERCK ar kitu prekės pavadinimu
importą, prekybą Portugalijoje ir jo eksportą, nesant aiškaus ir oficialaus
M & Co.
ir
MSL
leidimo, bei atlyginti pastarosioms dėl jos neteisėto elgesio padarytą turtinę ir neturtinę žalą.
Gindamasi
Merck Genéricos
, be kita ko, tvirtino, kad Patento Nr. 70.542 apsaugos terminas buvo pasibaigęs, nes Pramoninės nuosavybės kodekso 7 straipsnyje
numatytas penkiolikos metų terminas, taikomas pagal Dekreto-įstatymo Nr. 16/95 3 straipsnyje nustatytas pereinamojo laikotarpio
nuostatas, baigėsi 1996 m. balandžio 9 dieną.

M & Co.
ir
MSL
atsikirto, kad pagal TRIPS sutarties 33 straipsnį aptariamo patento galiojimo terminas baigėsi tik 1999 m. gruodžio 4 dieną.
Pirmojoje instancijoje
M & Co.
ir
MSL
ieškinys buvo atmestas. Tačiau
Tribunal da Relação de Lisboa
(Lisabonos apeliacinis teismas), nagrinėjęs ieškinį apeliacine tvarka, nurodė
Merck Genéricos
atlyginti
M & Co.
ir
MSL
žalą, padarytą dėl Patento Nr. 70 542 suteikiamų teisių pažeidimo, motyvuodamas tuo, kad pagal TRIPS sutarties 33 straipsnį,
kuris veikia tiesiogiai, šio patento galiojimo terminas baigėsi 2001 m. balandžio 9 d., o ne 1996 m. balandžio 9 dieną.

Merck Genéricos
šį sprendimą apskundė
Supremo Tribunal de Justiça
(Aukščiausiasis teismas), be kita ko, tvirtindama, kad TRIPS sutarties 33 straipsnis tiesiogiai neveikia.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad 1995 m. Pramoninės nuosavybės kodeksas, ypač jo 94 straipsnis,
įtvirtinantis minimalų dvidešimties metų trukmės patentų galiojimo terminą, nėra taikomas pagrindinėje byloje.
Todėl, remiantis 1940 m. Pramoninės nuosavybės kodeksu, buvo nuspręsta, kad pagrindinėje byloje aptariamo patento galiojimo
terminas baigėsi 1996 m. balandžio 8 dieną.
Tačiau, šio teismo teigimu, jei TRIPS sutarties 33 straipsnis, nustatantis minimalų dvidešimties metų trukmės patento apsaugos
terminą, būtų taikomas, ginčo sprendimas būtų kitoks, nes
M & Co.
ir
MSL
rėmėsi pagrindinėje byloje aptariamo patento apsauga.
Šiuo atžvilgiu
Supremo Tribunal de Justiça
pažymi, jog remiantis Portugalijos teisės principais, reglamentuojančiais tarptautinių sutarčių aiškinimą, TRIPS sutarties
33 straipsnis yra tiesiogiai veikiantis ta prasme, kad privatus asmuo gali juo remtis kilus ginčui su kitu asmeniu.
Be to, dėl TRIPS sutarties nuostatų aiškinimo prekių ženklų srityje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
primena, jog Teisingumo Teismas jau pripažino, kad jis turi kompetenciją, kai šios nuostatos taikomos situacijoms, kurios
patenka tiek į nacionalinės, tiek į tarptautinės teisės taikymo sritį (1998 m. birželio 16 d. Sprendimas
Hermès
, C‑53/96, Rink. p. I‑3603 ir 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimas
Dior ir kt
., C‑300/98 ir C‑392/98, Rink. p. I‑11307).
Šiuo požiūriu šis teismas pastebi, kad patentų srityje Bendrijos teisės aktų leidėjas yra priėmęs tokias nuostatas:
–        1992 m. birželio 18 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 1768/92 dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo
(OL L 182, p. 1),
–        1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje (OL L 227, p. 1),
o ši sritis aiškiai numatyta TRIPS sutarties 27 straipsnio 3 dalies b punkte, ir
–        1998 m. liepos 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/44/EB dėl teisinės biotechnologinių išradimų apsaugos (OL L 213,
p. 13).
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Teisingumo Teismas taip pat turi kompetenciją aiškinti
TRIPS sutarties nuostatas, susijusias su patentais, ypač šios sutarties 33 straipsnį.
Tačiau jis pripažįsta, kad ši nuomonė ginčytina, nes, priešingai nei Bendrijos teisės aktuose dėl prekių ženklų, Bendrijos
teisės aktuose patentų srityje aptariami tik tam tikri konkretūs dalykai.
Šiomis aplinkybėmis
Supremo Tribunal de Justiça
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Europos Bendrijų Teisingumo Teismas turi kompetenciją aiškinti TRIPS sutarties 33 straipsnį?
2.      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą yra teigiamas, ar nacionaliniai teismai, savo iniciatyva, ar vienos iš šalių prašymu, turi
taikyti minėtą straipsnį jų nagrinėjamose bylose?“

Dėl prejudicinių klausimų
Šiais dviem klausimais, kurie nagrinėtini kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
ar Bendrijos teisė draudžia, kad nacionalinis teismas savo nagrinėjamoje byloje tiesiogiai taikytų TRIPS sutarties 33 straipsnį.
Pirmiausia reikėtų priminti, kad pagal EB 300 straipsnio 7 dalį „šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis sudaryti susitarimai
yra privalomi Bendrijos institucijoms ir valstybėms narėms“.
Bendrija pasirašė PPO steigimo sutartį, kurios sudėtinė dalis yra TRIPS sutartis, ir vėliau ją patvirtino Sprendimu 94/800.
Iš to išplaukia, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką TRIPS sutarties nuostatos nuo šiol yra sudėtinė Bendrijos
teisės sistemos dalis (žr., be kita ko, 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo
IATA ir ELFAA
, C‑344/04, Rink. p. I‑403, 36 punktą ir 2006 m. gegužės 30 d. Sprendimo
Komisija prieš Airiją
, C‑459/03, Rink. p. I‑4635, 82 punktą). Šioje teisės sistemoje Teisingumo Teismas turi kompetenciją priimti prejudicinį sprendimą
dėl šios sutarties aiškinimo (žr., be kita ko, 1974 m. balandžio 30 d. Sprendimo
Haegeman
, 181/73, Rink. p. 449, 4–6 punktus ir 1987 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Demirel
, 12/86, Rink. p. 3719, 7 punktą).
PPO steigimo sutartį Bendrija ir visos valstybės narės sudarė įgyvendindamos pasidalijamąją kompetenciją ir, kaip jau pastebėjo
Teisingumo Teismas minėto sprendimo
Hermès
24 punkte, jų įsipareigojimai kitoms susitariančiosioms šalims paskirstyti nebuvo.
Kadangi PPO steigimo sutartį Bendrija ir visos valstybės narės sudarė įgyvendindamos pasidalijamąją kompetenciją, iš to išplaukia,
jog Teisingumo Teismas, kai į jį kreipiamasi pagal EB sutarties nuostatas, ypač pagal EB 234 straipsnį, turi kompetenciją
apibrėžti Bendrijos taip prisiimtus įsipareigojimus ir šiuo tikslu aiškinti TRIPS sutarties nuostatas (šiuo klausimu žr. minėto
sprendimo
Dior ir kt.
33 punktą).
Be to, kaip Teisingumo Teismas jau nusprendė, kai kalbama apie sritį, kurioje Bendrija dar nėra priėmusi teisės aktų ir kuri
dėl to priklauso valstybių narių kompetencijai, intelektinės nuosavybės teisių apsauga ir priemonės, kurių imasi teisminės
institucijos, nepatenka į Bendrijos teisės taikymo sritį ir todėl pastaroji neįpareigoja ir nedraudžia, kad tam tikros valstybės
narės teisės sistema pripažintų privačių asmenų teisę tiesiogiai remtis TRIPS sutartyje įtvirtinta norma arba įpareigotų teismą
taikyti šią normą savo iniciatyva (minėto sprendimo
Dior ir kt.
48 punktas).
Atvirkščiai, jeigu nustatyta, kad atitinkamą sritį reglamentuoja Bendrijos teisės aktai, Bendrijos teisė yra taikoma, o tai
apima ir pareigą pateikti TRIPS sutartį kiek įmanoma atitinkantį aiškinimą (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Dior ir kt.
47 punktą), nors nagrinėjamos šios sutarties nuostatos tiesioginis veikimas negali būti pripažįstamas (šiuo klausimu žr.
minėto sprendimo
Dior ir kt.
44 punktą).
Taigi, siekiant sužinoti, kuris iš dviejų pirmesniuose dviejuose šio sprendimo punktuose nurodytų atvejų yra aptariamas šioje
byloje, kai kalbama apie konkrečią sritį, kuri patenka į pagrindinėje byloje nagrinėjamos TRIPS sutarties nuostatos taikymo
sritį, reikia išnagrinėti kompetencijos paskirstymo tarp Bendrijos ir valstybių narių klausimą.
Pastarasis klausimas reikalauja vienodo atsakymo Bendrijos lygiu, kurį gali pateikti tik Teisingumo Teismas.
Taigi Bendrija yra akivaizdžiai suinteresuota, kad Teisingumo Teismas būtų pripažintas turinčiu kompetenciją aiškinti TRIPS
sutarties 33 straipsnį, siekiant nustatyti, kaip siūlo šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas,
ar Bendrijos teisė draudžia, kad ši nuostata būtų pripažinta tiesiogiai veikiančia.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 34 ir 35 punktuose primintus principus, reikia išnagrinėti, ar konkrečioje srityje, kuriai taikomas
TRIPS sutarties 33 straipsnis, t. y. patentų, egzistuoja Bendrijos reglamentavimas.
Reikia konstatuoti, kad galiojančioje Bendrijos teisėje tokio reglamentavimo nėra.
Iš tikrųjų tarp prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų Bendrijos aktų tik Direktyva 98/44 susijusi
su patentų sritimi. Tačiau ši direktyva šią sritį reglamentuoja ribotai ir izoliuotai, t. y. tik biotechnologinių išradimų
patentabilumą, o tai visiškai skiriasi nuo TRIPS sutarties 33 straipsnio dalyko.
Reglamentas Nr. 2100/94 įtvirtina Bendrijos augalų veislių apsaugos sistemą, kuri, kaip jau pastebėjo generalinis advokatas
savo išvados 48 punkte, negali būti prilyginama patentų apsaugos sistemai; tai pripažino ir Europos Bendrijų Komisija. Be
to, šio reglamento 19 straipsnis numato 25 ar net 30 metų trukmės apsaugą, skaičiuojant nuo jos suteikimo.
Galiausiai, kalbant apie Reglamentą Nr. 1768/92, o kartu ir apie 1996 m. liepos 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą
(EB) Nr. 1610/96 dėl augalų apsaugos priemonių papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo (OL L 198, p. 30), reikia priminti,
kad tokiu liudijimu siekiama kompensuoti laikotarpį nuo paraiškos gauti patentą medicinos produktui padavimo datos iki leidimo
pateikti šį medicinos produktą į rinką gavimo datos, tam tikromis aplinkybėmis nustatant papildomą patento apsaugos laikotarpį
(dėl Reglamento Nr. 1768/92 žr. 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimo
Novartis ir kt.
, C‑207/03 ir C‑252/03, Rink. p. I‑3209, 2 punktą).
Taigi papildomos apsaugos liudijimas nepaveikia nei patento suteikiamos nacionalinės apsaugos apimties, kuri gali būti skirtinga,
nei, konkrečiai tariant, patento, kurį ir toliau reglamentuoja nacionalinė teisė, pagal kurią jis buvo išduotas, trukmės
per se
.
Tai matyti iš pirmiau nurodytų dviejų reglamentų 5 straipsnio, pagal kurį „liudijimas suteikia tokias pačias teises kaip ir
pagrindinis patentas ir jam yra taikomi tokie patys apribojimai ir įsipareigojimai“, bei iš šių reglamentų 13 straipsnio 1 dalies,
kuri numato, kad „liudijimas įsigalioja pasibaigus nustatytam pagrindinio patento galiojimo terminui“.
Todėl reikia konstatuoti, kad Bendrija dar neįgyvendino savo kompetencijos patentų srityje, kuriai taikomas TRIPS sutarties
33 straipsnis, nustatantis minimalų patentų apsaugos terminą, arba bent jau šiuo metu Bendrijoje šis įgyvendinimas dar nėra
pakankamai svarbus, kad būtų galima pripažinti, jog šiai sričiai taikoma Bendrijos teisė.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 34 punkte primintą principą, reikia padaryti išvadą, jog dėl to, kad TRIPS sutarties 33 straipsnis
priklauso sričiai, kurioje, atsižvelgiant į esamą Bendrijos teisės raidos stadiją, valstybės narės iš esmės išsaugo savo kompetenciją,
jos gali pripažinti tiesioginį šios nuostatos veikimą.
Šiomis sąlygomis į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: atsižvelgiant į šiuo metu patentų srityje galiojančius Bendrijos
teisės aktus, Bendrijos teisė nedraudžia, jog nacionalinis teismas nacionalinėje teisėje numatytomis sąlygomis tiesiogiai
taikytų TRIPS sutarties 33 straipsnį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
Atsižvelgiant į šiuo metu patentų srityje galiojančius Bendrijos teisės aktus, Bendrijos teisė nedraudžia, kad nacionalinis
teismas nacionalinėje teisėje numatytomis sąlygomis tiesiogiai taikytų Sutarties dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų,
susijusių su prekyba, kuri sudaro 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytos Pasaulio prekybos organizacijos steigimo sutarties,
patvirtintos 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų
susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu, 1 C priedą, 33 straipsnį.
Parašai.
*
Proceso kalba: portugalų.