CELEX: 62002CJ0225
Darbuotojų migrantų socialinė apsauga
Senatvė
Nedarbas
Minimalūs draudimo laikotarpiai
Draudimo laikotarpių įskaitymas išmokų dydžiui apskaičiuoti, bet ne teisei gauti šias išmokas nustatyti
Nedarbo laikotarpiai
Sumavimas

1       Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą prašoma išaiškinti EB 12, 39 ir 42 straipsnius, 1971 m. birželio 14 d. Tarybos
reglamento dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims
ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (EEB) Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos
reglamentu (EEB) Nr. 118/97 (OL 1997 L 28, p. 1), iš dalies pakeistu 1998 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1606/98
(OL L 209, p. 1, toliau –Reglamentas Nr. 1408/71), 45 straipsnį ir 48 straipsnio 1 dalį.
2       Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą – velionė García Blanco prieš
Instituto Nacional de la Seguridad Social
(Nacionalinis socialinės apsaugos institutas, toliau – INSS) ir
Tesorería General de la Seguridad Social
(Bendrasis socialinės apsaugos fondas, toliau – TGSS) dėl pensijos skyrimo pagal Ispanijos teisės aktus.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
3       Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio r dalis nurodo, kad „draudimo laikotarpiai“ reiškia:
„įmokų mokėjimo laikotarpius arba darbo pagal darbo sutartį laikotarpius, arba savarankiško darbo laikotarpius, kurie tokie
nustatomi arba pripažįstami teisės aktais, pagal kuriuos jie buvo įgyti, ir visi taip traktuojami laikotarpiai, jeigu pagal
minėtus teisės aktus jie prilyginami draudimo laikotarpiams“.
4       Reglamento Nr. 1408/71 3 straipsnio 1 dalis nurodo:
„Laikantis šio reglamento specialiųjų nuostatų, vienos iš valstybių narių teritorijoje gyvenantiems asmenims, kuriems taikomas
šis reglamentas, pagal bet kurios valstybės narės teisės aktus priklauso tos pačios prievolės ir jie naudojasi tomis pačiomis
išmokomis kaip ir valstybės piliečiai.“
5       To paties reglamento 45 straipsnio 1 dalis numato draudimo laikotarpių, nuo kurių priklauso teisės į išmokas įgijimas, išsaugojimas
arba atgavimas, sumavimo principą:
„Jeigu pagal valstybės narės teisės aktus teisės į išmokas įgijimas, išsaugojimas ar atgavimas pagal sistemą, kuri pagal 2
arba 3 dalį nėra speciali, priklauso nuo draudimo ar gyvenimo laikotarpių, tai tos valstybės narės kompetentinga įstaiga,
kai reikia, sumuoja draudimo ar gyvenimo laikotarpius, įgytus pagal bet kurios kitos valstybės narės teisės aktus, nepriklausomai
nuo to, ar jie buvo įgyti pagal bendrą ar specialią sistemą, ir ar asmuo dirbo pagal darbo sutartį ar savarankiškai. Šiuos
laikotarpius ji sumuoja, tartum jie būtų įgyti pagal jos administruojamus teisės aktus.“
6       Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnio 2 dalis nurodo:
„Jeigu valstybės narės teisės aktais nustatytos sąlygos teisei gauti išmokas įvykdomos tik taikant 45 straipsnį ir (arba)
40 straipsnio 3 dalį, tai galioja šios taisyklės:
a)      kompetentinga įstaiga apskaičiuoja teorinį išmokos dydį, į kurį atitinkamas asmuo galėtų pretenduoti, jei visi draudimo ir
(arba) gyvenimo laikotarpiai, iki draudiminio įvykio įgyti pagal valstybių narių teisės aktus, kurie buvo taikomi pagal darbo
sutartį dirbančiam asmeniui arba savarankiškai dirbančiam asmeniui, atitinkamoje valstybėje išmokos skyrimo metu būtų laikomi
įgytais pagal jos administruojamus teisės aktus. Jeigu pagal šiuos teisės aktus išmokos dydis nepriklauso nuo įgytų laikotarpių
trukmės, toks dydis laikomas šiame punkte nurodytu teoriniu dydžiu.
b)      kompetentinga įstaiga vėliau, remdamasi pagal a punktą apskaičiuotu teoriniu dydžiu, nustato faktinį išmokos dydį, pagal santykį
tarp draudimo ar gyvenimo laikotarpių, iki draudiminio įvykio įgytų pagal jos administruojamus teisės aktus, trukmės ir bendros
draudimo ar gyvenimo laikotarpių, iki draudiminio įvykio įgytų pagal visų atitinkamų valstybių narių teisės aktus, trukmės.“
7       To paties reglamento 48 straipsnio 1 dalis numato išimtį, pagal kurią teisė į pensiją neįgyjama, jei draudimo laikotarpis
trumpesnis negu vieneri metai:
„Nepaisant 46 straipsnio 2 dalies, valstybės narės įstaiga neprivalo skirti išmokų už laikotarpius, kurie buvo įgyti pagal
jos administruojamus teisės aktus, į kuriuos atsižvelgiama įvykus draudiminiam atvejui, jeigu:
–       minėtų laikotarpių trukmė yra trumpesnė nei vieneri metai
ir,
–       atsižvelgiant tik į šiuos laikotarpius, pagal tų teisės aktų nuostatas neįgyjama jokia teisė išmokai gauti.“

Nacionalinė teisė
8       Bendrojo socialinės apsaugos įstatymo, kodifikuoto 1994 m. birželio 20 d. Karaliaus įstatyminiu dekretu 1/94 (
BOE
Nr. 154, 1994 m. birželio 29 d.), iš dalies pakeistu 1998 m. gruodžio 30 d. įstatymu Nr. 50/98 dėl fiskalinių, administracinių
ir socialinių priemonių (
BOE
, 1998 m. gruodžio 31 d., toliau – „Bendrasis socialinės apsaugos įstatymas“) 161 straipsnio 1 dalies b punktas numato, kad
teisė į kaupiamąją pensiją suteikiama įgijus ne mažesnį kaip penkiolikos metų įmokų mokėjimo laikotarpį, iš kurio ne mažiau
kaip dveji metai įgyti per 15 metų prieš atsirandant aplinkybėms, suteikiančioms teisę į išmoką.
9       Bendrojo socialinės apsaugos įstatymo 218 straipsnis numato, kad kai apdraustasis gauna nedarbo išmoką,
Instituto Nacional de Empleo
(Nacionalinis užimtumo institutas, nedarbo draudimą administruojanti įstaiga, toliau – INEM) moka įvairias socialinės apsaugos
įmokas, atsižvelgdama į paskirtų išmokų pobūdį. Pagal šio straipsnio 2 dalį:
„Kai nedarbo išmoka skiriama vyresniems nei penkiasdešimt dvejų metų darbuotojams, administruojanti įstaiga taip pat privalo
mokėti senatvės draudimo įmokas.“
10     Pagal Bendrojo socialinės apsaugos įstatymo 215 straipsnio 1 dalies 3 punktą ši nedarbo išmoka skiriama darbo netekusiam darbuotojui,
kuris šešerius metus mokėjo nedarbo draudimo įmokas ir kuris atitinka visas, išskyrus amžiaus, sąlygas gauti kaupiamąją pensiją
pagal Ispanijos socialinės apsaugos sistemą.
11     Bendrojo socialinės apsaugos įstatymo dvidešimt aštunta papildoma nuostata, įsigaliojusi 1999 m. sausio 1 d. paskelbus Įstatymą
Nr. 50/98, suformuluota taip:
„Pagal šio įstatymo 218 straipsnio 2 dalies nuostatas, apskaičiuojant bazinės pensijos dydį ir jai taikomą procentinį koeficientą,
atsižvelgiama į administruojančios įstaigos mokamos pensijos draudimo įmokas. Šių įmokų mokėjimu negalima remtis ir jis negali
turėti teisinių padarinių, nustatant pagal šio įstatymo 161 straipsnio 1 dalies b punktą reikalaujamą minimalų įmokų mokėjimo
laikotarpį, kurį pagal šio įstatymo 215 straipsnio 1 dalies 3 punktą apdraustasis turi įrodyti, kad gautų (nedarbo) išmoką,
numatytą vyresniems nei penkiasdešimt dvejų metų (bedarbiams).“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12     García Blanco, gimusi 1935 m. spalio 9 d. ir mirusi 2002 m. gegužės 14 d., 2000 m. spalio 18 d., sukakus 65 metams, kreipėsi
dėl pensijos pagal Vokietijos ir Ispanijos socialinės apsaugos sistemas skyrimo. Ji realiai įgijo šiuos draudimo laikotarpius:
pagal Vokietijos teisės aktus 209 mėnesius (daugiau nei 17 metų), nuo 1966 m. rugpjūčio 1 d. iki 1984 m. gegužės 31 d., ir
pagal Ispanijos teisės aktus iš viso 4 265 įmokų mokėjimo dienas, kurias sudaro:
–       185 dienų, nuo 1984 m. birželio 1 d. iki gruodžio 2 d., laikotarpis, kuriuo ji gavo kaupiamąją nedarbo išmoką ir kuriuo INEM
jos vardu mokėjo visas Ispanijos įstatymais numatyto socialinio draudimo, taip pat ir senatvės draudimo, įmokas;
–       4 080 dienų, nuo 1989 m. rugpjūčio 9 d. iki 2000 m. spalio 9 d., laikotarpis, kuriuo García Blanco gavo nedarbo išmoką, numatytą
vyresniems nei penkiasdešimt dvejų metų bedarbiams, ir kuriuo INEM jos vardu mokėjo tik senatvės pensijos draudimo įmokas.
13     Iš bylos medžiagos aišku, kad García Blanco po savo motinos, su kuria gyveno, mirties nuo 1989 m. gruodžio 1 d. gavo šeimos
nario pensiją.
14     García Blanco gavo pensiją, mokamą iš Vokietijos socialinės apsaugos sistemos. INSS 2001 m. balandžio 27 d. Sprendimu nutarė
neskirti jai pensijos, motyvuodama tuo, kad jos įmokų mokėjimo Ispanijoje laikotarpis yra trumpesnis nei minimalus laikotarpis,
suteikiantis teisę į pensiją. INSS teigimu, pagal Bendrojo socialinės apsaugos įstatymo dvidešimt aštuntą papildomą nuostatą
negali būti atsižvelgiama į 4 080 dienų laikotarpį, kuriuo INEM mokėjo įmokas García Blanco vardu, kai ši gavo specialiąją
nedarbo išmoką. Pagal Reglamento Nr. 1408/71 48 straipsnio 1 dalį negali būti atsižvelgta ir į likusį, 185 dienų, laikotarpį,
kuriuo įmokos taip pat buvo mokamos jos vardu, jai Ispanijoje gaunant kaupiamąsias įstatymais numatyto nedarbo draudimo išmokas,
nes šis laikotarpis yra trumpesnis nei vieneri metai.
15     2001 m. gegužės mėn. García Blanco pareiškė INSS ir TGSS ieškinį
Juzgado de lo Social n° 3 de Orense
, prašydama pripažinti jos teisę nuo 2000 m. spalio 10 d. į pensiją pagal Ispanijos teisę.
16     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo požiūriu, pirmiausia reikia išsiaiškinti, ar pagal Bendrojo socialinės
apsaugos įstatymo dvidešimt aštuntą papildomą nuostatą teisėta neatsižvelgti į šio sprendimo 12 punkte nurodytą 4 265 dienų
įmokų mokėjimo laikotarpį nustatant, ar šiuo atveju draudimo laikotarpis yra ilgesnis nei vieneri metai, nes, jei tai teisėta,
pagal Reglamento Nr. 1408/71 48 straipsnio 1 dalį INSS neprivalo skirti išmokų, į kurias teisė įgyjama atsižvelgiant tik į
šį laikotarpį.
17     Taip pat reikia išsiaiškinti, ar šia papildoma nuostata, nustatančia, kad apskaičiuojant to paties įstatymo 161 straipsnio
1 dalies b punkte numatytus teisę į išmokas suteikiančius laikotarpius, neatsižvelgiama į tam tikras įmokas, pavyzdžiui, sumokėtas
tik už senatvės draudimą, diskriminuojami darbuotojai migrantai, turint mintyje, kad šie laikotarpiai turi būti įgyti tą dieną,
kai vyresnis nei 52 metų bedarbis pateikia prašymą skirti nedarbo išmokas.
18     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šiuo aspektu atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo praktiką, remiasi
atveju, kai minėtas nedarbo išmokas gavę darbuotojai įrodė teisę į išmokas suteikiančius laikotarpius, nes buvo atsižvelgta
į draudimo laikotarpius, įgytus pagal vienos arba kelių valstybių narių teisės aktus (žr. 1997 m. vasario 20 d. Sprendimą
Martínez Losada ir kt.
, C‑88/95, C‑102/95 ir C‑103/95, Rink. p. I‑869, bei 1999 m. vasario 25 d. Sprendimą
Ferreiro Alvite
, C‑320/95, Rink. p. I‑951).
19     Šie darbuotojai, kad atitiktų Bendrojo socialinės apsaugos įstatymo 161 straipsnio 1 dalies b punkte numatytą minimalaus draudimo
laikotarpio sąlygą, negalėjo reikalauti atsižvelgti į senatvės draudimo įmokas, kurias INEM mokėjo tuomet, kai jie gavo nedarbo
išmokas.
20     Šiomis aplinkybėmis
Juzgado de lo Social nº 3 de Orense
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar EB 12 straipsniui ir 39–42 straipsniams <...> bei Reglamento <...> Nr. 1408/71 <...> 45 straipsniui prieštarauja nacionalinės
teisės nuostata, pagal kurią, apskaičiuojant įvairius nacionalinės teisės aktų numatytus teisę į išmokas suteikiančius laikotarpius
ir nustatant teisę į senatvės pensiją, negalima atsižvelgti į pensijos draudimo įmokas, kurias nedarbo draudimą administruojanti
įstaiga sumokėjo darbuotojo vardu tuomet, kai jis gavo tam tikras nedarbo išmokas, jeigu dėl ilgalaikio nedarbo, kuris kompensuojamas
šiomis išmokomis, darbuotojui visiškai neįmanoma įrodyti kitų senatvės draudimo įmokų mokėjimo nei tų, kurios pagal įstatymą
yra negaliojančios, ir ši nacionalinės teisės nuostata lemia, kad tik darbuotojai, kurie naudojasi judėjimo laisve, negali
pretenduoti į valstybės mokamą pensiją, nors pagal minėto reglamento 45 straipsnį teisę į išmokas suteikiantys laikotarpiai
laikytini įgyti?
2.      Ar EB 12 straipsniui ir 39‑42 straipsniams <...> bei Reglamento <...> Nr. 1408/71 <...> 48 straipsnio 1 daliai prieštarauja
nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias, nustatant, ar „bendra draudimo arba gyvenimo laikotarpių, įgytų pagal tos valstybės
narės teisės aktus, trukmė siekia vienerius metus“, negalima atsižvelgti į pensijos draudimo įmokas, kurias nedarbo draudimą
administruojanti įstaiga sumokėjo darbuotojo vardu tuomet, kai jis gavo tam tikras nedarbo išmokas, jeigu dėl ilgalaikio nedarbo,
kuris kompensuojamas šiomis išmokomis, darbuotojui visiškai neįmanoma įrodyti kitų pensijos draudimo įmokų mokėjimo nei tų,
kurios mokėtos nedarbo laikotarpiu, ir šios nacionalinės teisės nuostatos lemia, kad tik darbuotojai, kurie naudojasi judėjimo
laisve, negali pretenduoti į valstybės mokamą pensiją, nors pagal minėto reglamento 48 straipsnio 1 dalį nacionalinė administruojanti
įstaiga privalo mokėti valstybės išmokas?“
21     2003 m. balandžio 8 d. laišku INSS pranešė Teisingumo Teismui, kad García Blanco, šiuo metu jau mirusios, reikalaujama pensija
jai paskirta nuo 2000 m. spalio 10 dienos. Šiuo sprendimu taip pat nurodyta, kad velionės įpėdinė duktė turi pasirinkti šią
pensiją arba jai anksčiau paskirtą šeimos nario pensiją, nes šios dvi išmokos negali būti mokamos kartu. Suinteresuotoji pasirinko
šeimos nario pensiją, nes ji didesnė nei senatvės pensija.
22     2003 m. balandžio 10 d. Teisingumo Teismo kanceliarija paklausė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, ar
dėl šių aplinkybių jis atsiima savo prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
23     2003 m. balandžio 11 d. laišku minėtas teismas atsakė, kad patvirtina savo prašymą, nes Teisingumo Teismo atsakymas į pagrindinėje
byloje pateiktą klausimą gali būti jam naudingas sprendžiant kitas bylas.
24     2003 m. liepos 7 d. ir rugsėjo 18 d. laiškais Teisingumo Teismo kanceliarija dar kartą paprašė prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikusio teismo patikslinti, ar pagrindinė byla vis dar nagrinėjama. Jis pabrėžė, kad Teisingumo Teismas gali
priimti prejudicinį sprendimą tik nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje ir priminė, kad
Juzgado de lo Social nº 3 de Orense
tuos pačius prejudicinius klausimus galės Teisingumo Teismui pateikti nagrinėdamas kitą bylą.
25     2003 m. spalio 7 d. atsakyme prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino, kad pagrindinė byla nebaigta,
nes velionės įpėdinė neatsisakė savo ieškinio, o atsakovai oficialiai nepanaikino pirmojo sprendimo neskirti pensijos, dėl
kurio buvo iškelta pagrindinė byla.

Teisingumo Teismo atsakymas
26     Svarbu priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką EB 234 straipsnyje numatyta procedūra yra jo ir nacionalinių
teismų bendradarbiavimo priemonė, kuria naudodamasis pirmasis pateikia šiems teismams Bendrijos teisės išaiškinimą, būtiną
priimti sprendimą jų nagrinėjamose bylose (žr. 1990 m. lapkričio 8 d. Sprendimo
Gmurzynska-Bscher
, C‑231/89, Rink. p. I‑4003, 8 punktą; 1998 m. kovo 12 d. Sprendimo
Djabali
, C‑314/96, Rink. p. I‑1149, 17 punktą ir 2003 m. sausio 21 d. Sprendimo
Bacardi-Martini ir Cellier des Dauphins
, C‑318/00, Rink. p. I‑905, 41 punktą).
27     Taigi iš EB 234 straipsnio formuluotės ir struktūros matyti, kad prejudicinio sprendimo procedūra taikoma, tik kai nacionaliniai
teismai realiai nagrinėja bylą, kurioje turi priimti sprendimą, atsižvelgdami į prejudicinį sprendimą (šiuo aspektu žr. 1995 m.
birželio 15 d. Sprendimo
Zabala Erasun ir kt.,
nuo C‑422/93 iki C‑424/93, Rink. p. I‑1567, 28 punktą ir minėto sprendimo
Djabali
18 punktą).
28     Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateikiamas ne dėl Teisingumo Teismo nuomonės bendro pobūdžio arba hipotetiniais klausimais,
o dėl išaiškinimo, būtino veiksmingai išspręsti bylą (minėto sprendimo
Djabali
19 punktas; minėto sprendimo
Bacardi-Martini ir Cellier des Dauphins
42 punktas ir 2004 m. kovo 25 d. Sprendimo
Azienda Agricola Ettore Ribaldi ir kt.,
nuo C‑480/00 iki C‑482/00, C‑484/00, nuo C‑489/00 iki C‑491/00 ir nuo C‑497/00 iki C‑499/00, Rink. p. I‑0000, 72 punktas).
29     Pagrindinėje byloje, kurią spręsdamas
Juzgado de lo Social nº 3 de Orense
Teisingumo Teismui pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą, García Blanco reikalaujama pensija pagal Ispanijos socialinės
apsaugos sistemą buvo jai paskirta nuo tos dienos, kurią ji galėjo reikalauti įgyvendinti šią jos teisę. Be to, nustatyta,
kad García Blanco duktė, ieškovės įpėdinė, atsisakė šios pensijos, kad galėtų gauti šeimos nario pensiją.
30     Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad ieškovės pagrindinėje byloje reikalavimai visiškai patenkinti.
31     Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismo atsakymas į
Juzgado de lo Social nº 3 de Orense
pateiktus klausimus šiam teismui nebus naudingas.
32     Todėl į prašymą priimti prejudicinį sprendimą atsakyti nereikia.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
33     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu
Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
Į prašymą priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑225/02 atsakyti nereikia.
Parašai.
*
Proceso kalba: ispanų.