CELEX: 62007CJ0387
Jäätmed
Mõiste "ajutine ladustamine"
Direktiiv 75/442/EMÜ
Otsus 2000/532/EÜ
Võimalus segada omavahel eri koodidele vastavaid jäätmeid
Mõiste "segapakendid"

Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta (
EÜT L 194, lk 39
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 23), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003 (
ELT L 284, lk 1
; ELT eriväljaanne 01/04, lk 447; edaspidi „direktiiv 75/442”), ning komisjoni 3. mai 2000. aasta otsust 2000/532/EÜ, millega asendatakse otsus 94/3/EÜ (millega kehtestatakse jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punkti a kohaselt jäätmete nimistu) ja nõukogu otsus 94/904/EÜ (millega kehtestatakse ohtlikke jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 91/689/EMÜ artikli 1 lõike 4 kohaselt ohtlike jäätmete nimistu) (
EÜT L 226, lk 3
; ELT eriväljaanne 15/95, lk 151).
Taotlus on esitatud MI.VER Srl-i (edaspidi „MI.VER”) ja D. Antonelli kaebuse raames Provincia di Macerata määruse peale, mis tehti 18. novembril 2005 koostatud protokolli põhjal, milles tuvastati 5. veebruari 1997. aasta seadusandliku dekreedi nr 22, millega võetakse üle direktiiv 91/156/EMÜ jäätmete kohta, direktiiv 91/689/EMÜ ohtlike jäätmete kohta ja direktiiv 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta (decreto legislativo n 22, attuazione delle direttive 91/156/CEE sui rifiuti, 91/689/CEE sui rifiuti pericolosi e 94/62/CE sugli imballaggi e sui rifiuti di imballaggio) (
Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana
, edaspidi „
GURI
”, nr 38 regulaarne lisa, 15.2.1997), mida on muudetud 8. novembri 1997. aasta seadusandliku dekreediga nr 389 (
GURI
nr 261, 8.11.1997; edaspidi seadusandlik dekreet nr 22/97), artikli 15 rikkumine.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigus
Direktiivi 75/442 artikkel 1 sätestab:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
jäätmed
– I lisas loetletud kategooriatesse kuuluvad mis tahes ained või esemed, mille valdaja kasutuselt kõrvaldab, kavatseb kasutuselt kõrvaldada või on kohustatud kasutuselt kõrvaldama.
Komisjon koostab artiklis 18 ette nähtud korda järgides hiljemalt 1. aprilliks 1993 nimekirja jäätmetest, mis kuuluvad I lisas loetletud kategooriatesse. Seda nimekirja vaadatakse korrapäraselt läbi ja vajadusel muudetakse sama korda järgides;
b)
tekitaja
– igaüks, kelle tegevuse käigus tekivad jäätmed (esmane tekitaja), ja/või igaüks, kes teeb jäätmete eeltöötlust, segab jäätmeid või sooritab muid toiminguid, mille tulemusena jäätmete olemus või koostis muutub;
c)
valdaja
– jäätmetekitaja või füüsiline või juriidiline isik, kelle valduses on jäätmed;
d)
käitlus
– jäätmete kogumine, vedu, taaskasutamine ja kõrvaldamine, kaasa arvatud nende tegevuste järelevalve ning kõrvaldamiskohtade järelhooldus;
e)
kõrvaldamine
– kõik toimingud, mis on ette nähtud direktiivi IIA lisas;
f)
taaskasutamine
– kõik toimingud, mis on ette nähtud direktiivi IIB lisas;
g)
kogumine
– jäätmete kokkukorjamine, sortimine ja/või segamine veo eesmärgil.”
Selle direktiivi artikkel 4 sätestab:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada jäätmete taaskasutamine ja kõrvaldamine viisil, mis ei sea ohtu inimeste tervist, mille käigus ei kasutata keskkonda ohustavaid protsesse ja menetlusi ning millega eelkõige:
—
ei ohustata vett, õhku, pinnast, taimi ega loomi,
—
ei tekitata mürast või haisust põhjustatud häiringuid,
—
ei kahjustata maapiirkondi ega erihuvi pakkuvaid kohti.
Liikmesriigid võtavad ka vajalikud meetmed, et keelata jäätmete hülgamine, kaadamine või kontrollimata kõrvaldamine.”
Direktiivi 75/442 II A lisa loetleb kõrvaldamistoimingud, sealhulgas vaheladustamine muude kõrvaldamistoimingute ajal, „välja arvatud ajutine ladustamine jäätmete kogumisel nende tekkekohas”. Sama erandiga on toodud ka selle direktiivi II B lisas, mis loetleb taaskasutamistoimingud, jäätmete vaheladustamine muude taaskasutamistoimingute ajal.
Komisjon võttis otsusega 2000/532 vastu direktiivi 75/442 artikli 1 punkti a ja nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivi 91/689/EMÜ ohtlike jäätmete kohta (
EÜT L 377, lk 20
; ELT eriväljaanne 15/02, lk 78) artikli 1 lõike 4 kohaselt kehtestatud jäätmete nimistu. Selles nimistus, mis on nimetatud otsuse lisa, on jäätmed liigitatud rubriikidesse, millele vastab üks kood. Rubriik „segapakendid” vastab koodile 15 01 06. Nimetatud nimistus on ka rubriik „komposiitpakendid”, mis vastab koodile 15 01 05.
Komisjoni 22. märtsi 2005. aasta otsuse 2005/270/EÜ, millega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta kehtestatakse andmebaasisüsteemi vormid (
ELT L 86, lk 6
), artikli 2 lõike 1 punktis a on komposiitpakend määratletud kui „pakend, mis on valmistatud eri materjalidest, mida ei saa käsitsi üksteisest eraldada ja millest ühegi puhul ei ületata kehtestatud massiprotsenti”.
Siseriiklik õigus
Ühenduse õigusnormid jäätmete kohta võeti Itaalia õiguskorda üle seadusandliku dekreediga nr 22/97. Selle dekreedi artikli 6 lõike 1 punkt a kasutab direktiivis 75/442 sisalduvat jäätmete mõistet, viidates nimetatud dekreedi lisale A, mis selle dekreedi algredaktsioonis sisaldas „Euroopa jäätmeloendit”, mis asendati jäätmete nimistuga, mis otsusega 2000/532 kehtestatud nimistu eeskujul jaotab jäätmed rubriikidesse, millele vastab üks kood. Nagu otsuses 2000/532, vastab rubriik „segapakendid” koodile 15 01 06.
Seadusandliku dekreedi nr 22/97 artikli 6 lõike 1 punkt m määratleb ajutise ladustamise kui jäätmete kogumisele eelneva jäätmesegude koostamise jäätmete tekkekohas. See säte määrab kindlaks ajutise ladustamise tingimused, eelkõige selle maksimaalse kestuse enne taaskasutamist või kõrvaldamist, ja näeb eelkõige ette, et selle ladustamise puhul peab tegemist olema homogeensete jäätmetega ja järgida tuleb sellega seonduvaid tehnilisi eeskirju. Seadusandliku dekreedi nr 22/97 lisa B ja lisa C loetlevad vastavalt kõrvaldamistoimingud ja taaskasutamistoimingud, mis hõlmavad vaheladustamist nende toimingute ajal sama erandiga, nagu direktiivis 75/442 ette nähtud erand ajutise ladustamise kohta.
Seadusandliku dekreedi nr 22/97 artikkel 15 näeb ette, et asutuste või ettevõtjate poolt teostatavale jäätmeveole peab olema lisatud identifitseerimisvorm, millel peab eelkõige olema nii näidatud tekitaja või valdaja nimi ja aadress, jäätmete päritolu, liik ja kogus, sihtkoha jäätmekäitluskoht, saatmiskuupäev ja marsruut kui ka saaja nimi ja aadress. Identifitseerimisvormi näidises on rubriik, mis on mõeldud eelkõige jäätmete kirjeldamiseks ja nende Euroopa koodi märkimiseks. Provintsidel on vastavalt seadusandliku dekreedi nr 22/97 artiklile 20 pädevus asjassepuutuvate õigusaktide täitmise kontrollimise valdkonnas. Selle dekreedi artiklis 52 on ette nähtud haldustrahvid, eriti nimetatud dekreedi artikli 15 sätete rikkumise korral.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
17. novembril 2005 läbi viidud kontrolli käigus tuvastas Macerata provintsi politsei, et D. Antonelli juhitava veoautoga veeti selliseid eri liiki pakenditest koosnevaid jäätmeid nagu nailonkotid, polüstureenist salved, pappalused ja -pakendid. Koormaga oli kaasas jäätmete identifitseerimisvorm, millel oli märgitud „segapakenditele” vastav kood 15 01 06. Kuna kontrollimise eest vastutavad ametiisikud leidsid, et seda koodi ei olnud võimalik kasutada seoses veetavate jäätmetega, mille puhul oli tegemist segunenud eri materjalist pakenditega, koostasid nad ühelt poolt jäätmetekitajale ning teiselt poolt veoautojuhile D. Antonellile ja jäätmevedajale MI.VER-ile protokollid, milles tuvastati seadusandliku dekreedi nr 22/97 artikli 15 rikkumine. Haldusmenetluse tulemusel tegi Provincia di Macerata D. Antonelli ja MI.VER-i suhtes määruse, milles kohustati neid maksma solidaarselt kokku 540 eurot. D. Antonelli ja MI.VER esitasid selle määruse peale 4. detsembril 2006 Tribunale di Anconale kaebuse.
Nimetatud kohtus väitsid põhikohtuasja kaebuse esitajad, et identifitseerimisvormis märgitud kood oli õige ja teise võimalusena, et võimaliku vea eest on vastutav üksnes jäätmetekitaja. Provincia di Macerata väitis omalt poolt, et ajutisel ladustamisel ei tohi eri koodide alla kuuluvaid jäätmeid omavahel segada. Vastasel juhul oleks tegemist käitlusega, milleks on vaja luba. Lisaks väitis ta, et oletades, et niisugune jäätmete omavahel segamine on lubatud, kohaldatakse „segapakenditele” vastavat koodi 15 01 06 üksnes „mitmest eri materjalist” koosnevate pakendite suhtes, mitte jäätmete suhtes, mis koosnevad segunenud eri materjalist pakenditest.
Kuna Tribunale di Anconal tekkis küsimus, kas pakendijäätmete tekitajal on kohustus enne nende vedajale või saajale üleandmist neid kategooriate kaupa eraldada, kasutades otsusele 2000/532 lisatud nimistu vastavaid koode, siis otsustas Tribunale di Ancona menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivis 75/442 […] kasutatud mõiste „ajutine ladustamine” võimaldab tekitajal segada omavahel […] otsuses 2000/532 […] ette nähtud Euroopa jäätmeloendi eri koodidele vastavaid jäätmeid?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas […] Euroopa jäätmeloendi koodi 15 01 06 „segapakendid” võib kasutada selliste jäätmete määratlemiseks, mis koosnevad segunenud eri materjalist pakenditest või saab seda koodi kasutada üksnes mitmest eri materjalist koosnevate pakendite puhul või selliste pakendite puhul, mille eri elemendid on eri materjalidest?”
Eelotsuse küsimused
Vastuvõetavus
Komisjon tõstatab kirjalikes märkustes küsimuse esitatud küsimuste asjakohasuse kohta põhikohtuasja lahendamiseks, kuivõrd küsimused käsitlevad jäätmetekitaja kohustusi, kuigi esiteks seadusandliku dekreedi nr 22/97 artikkel 15, mille rikkumist põhikohtuasjas ette heideti, käsitleb jäätmevedu ja teiseks on eelotsusetaotluse kohaselt ainult D. Antonelli ja MI.VER, mitte aga asjassepuutuv jäätmetekitaja, esitanud kaebuse selle rikkumisega seonduva määruse peale.
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et eeldades liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimuste asjakohasust, võib neile vastamast keelduda vaid erandjuhtudel, kui on ilmne, et neis küsimustes osutatud ühenduse õiguse sätete taotletud tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega (vt eelkõige 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas
C-415/93: Bosman, EKL 1995, lk I-4921
, punkt 61, ja 7. juuni 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-222/05–C-225/05: van der Weerd jt, EKL 2007, lk I-4233
, punkt 22).
Olgugi et eelotsusetaotluses ei märgita õiguslikke tagajärgi, mida saab esitatud küsimustele antud vastuste põhjal põhikohtuasja lahendamiseks tuletada, nähtub kõnesoleval juhul nimetatud taotlusest ning Provincia di Macerata kirjalikest ja suulistest märkustest, et viimati nimetatu määras halduskaristuse nii asjassepuutuvale jäätmetekitajale kui ka vedajale, leides, et nad olid etteheidetava rikkumise eest kaasvastutavad, mille D. Antonelli ja MI.VER vaidlustavad. Seega ei ilmne, et ühenduse õiguse taotletud tõlgendusel ei ole mingit seost selle kohtuasja asjaoludega, mida komisjon muu hulgas ka kohtuistungil möönis.
Neil asjaoludel on kaks Tribunale di Ancona esitatud eelotsuse küsimust vastuvõetavad.
Sisulised küsimused
Esimene küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib esimeses küsimuses sisuliselt seda, kas direktiivi 75/442 ja otsust 2000/532 tuleb tõlgendada nii, et jäätmetekitaja võib nimetatud otsusele lisatud nimistu eri koodidele vastavaid jäätmeid ajutisel kogumiseelsel ladustamisel jäätmete tekkekohas omavahel segada, või tuleb seda tõlgendada vastupidi nii, et ta peab juba selles staadiumis need sortima ja eraldi ladustama, kasutades selleks nimetatud koode.
Provincia di Macerata ja Itaalia valitsus leiavad, et ajutise ladustamise mõiste eeldab, et jäätmetekitaja peab jäätmete ajutiseks ladustamiseks need vastavalt otsusele 2000/532 lisatud nimistu koodidele kategooria kaupa kokku koondama.
Nad märgivad sisuliselt, et Euroopa Kohtu praktikast (5. oktoobri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-175/98 ja C-177/98: Lirussi ja Bizzaro, EKL 1999, lk I-6881
, punkt 54) järeldub, et ajutine ladustamine, kuigi see eelneb tegelikule jäätmekäitlusele ja seega ei ole selleks vaja luba, peab olema liikmesriikide poolt reglementeeritud selliselt, et saavutada direktiivi 75/442 eesmärgid, mis puudutavad inimeste tervist ja keskkonnakaitset. Kui möönda, et jäätmetekitaja võib ilma loata eri koodide alla kuuluvaid jäätmeid omavahel segada, võib see endast ohtu kujutada ja pidurdab jäätmete tegelikku ja täielikku taaskasutamist, mis aga oleks vastuolus nii nimetatud direktiivis ette nähtud eesmärkidega kui ka otsusega 2000/532 kehtestatud koodide süsteemi eesmärgiga.
Siinkohal tuleb märkida, et ajutist ladustamist on mainitud vaid nimetatud direktiivi II A ja II B lisas, mis loetlevad vastavalt jäätmete kõrvaldamistoimingud ja taaskasutamistoimingud. Neist lisadest nähtub – vastavalt punktidest D 15 ja R 13 –, et jäätmete ajutine kogumiseelne ladustamine jäätmete tekkekohas on direktiiviga 75/442 kõrvaldamis- ja taaskasutamistoiminguteks kvalifitseeritud toimingute nimistust välja jäetud. Nagu Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse Lirussi ja Bizzaro punktis 45 meelde tuletas, tuleb ajutist ladustamist määratleda kui toimingut, mis eelneb jäätmekäitlustoimingule selle direktiivi artikli 1 punkti d tähenduses.
Otsus 2000/532, millega võeti vastu direktiivi 75/442 artikli 1 punkti a ja direktiivi 91/689 artikli 1 lõike 4 kohaselt kehtestatud jäätmete nimistu, ei kirjuta pealegi ette ühtki meedet seoses jäätmete ajutise kogumiseelse ladustamisega jäätmete tekkekohas.
Järelikult tuleb tõdeda, et ei direktiiv 75/442 ega otsus 2000/532 ei kohusta liikmesriike vastu võtma meetmeid, millega kohustatakse jäätmetekitajat jäätmeid ajutisel kogumiseelsel ladustamisel jäätmete tekkekohas sortima või eraldi ladustama, kasutades selleks otstarbeks nimetatud otsusele lisatud nimistu koode.
Siiski otsustas Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Lirussi ja Bizzaro, et pädevad siseriiklikud asutused on kohustatud ajutise ladustamise osas tagama niisuguste kohustuste järgimise, mis tulenevad direktiivi 75/442 artiklist 4, mille esimene lõik näeb ette, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada jäätmete taaskasutamine ja kõrvaldamine viisil, mis ei sea ohtu inimeste tervist või mille käigus ei kasutata keskkonda ohustavaid protsesse ja menetlusi. Nagu otsustas Euroopa Kohus selle kohtuotsuse punktis 53, kuivõrd isegi ajutiselt ladustatud jäätmed võivad keskkonnale olulist kahju tekitada, tuleb asuda seisukohale, et direktiivi 75/442 artikli 4 sätted, mille eesmärk on ettevaatuspõhimõtte rakendamine, on kohaldatavad ka ajutise ladustamise suhtes.
Nagu Euroopa Kohus on korduvalt märkinud, ei täpsusta direktiivi 75/442 artikli 4 esimene lõik siiski niisuguste meetmete konkreetset sisu, mis tuleb võtta selleks, et tagada jäätmete kõrvaldamine viisil, mis ei sea ohtu inimeste tervist ega kahjusta keskkonda, kuid see säte on liikmesriikidele siduv taotletavate eesmärkide osas, jättes samas hindamisruumi selliste meetmete vajalikkuse hindamisel (vt eelkõige 9. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-365/97: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 1999, lk I-7773
, punkt 67; 18. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-420/02: komisjon
vs
. Kreeka, EKL 2004, lk I-11175
, punkt 21, ja 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-135/05: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 2007, lk I-3475
, punkt 37).
Sellest järeldub, et kuigi direktiiv 75/442 ei kohusta liikmesriike vastu võtma erimeetmeid, mis kohustavad jäätmetekitajat jäätmeid ajutisel kogumiseelsel ladustamisel jäätmete tekkekohas sortima ja eraldi ladustama, kasutades selleks otsusele 2000/532 lisatud nimistu koode, on liikmesriigid kohustatud niisuguseid meetmeid vastu võtma, kui nad leiavad, et need on vajalikud, et saavutada nimetatud direktiivi artikli 4 esimeses lõigus ette nähtud eesmärgid.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 75/442 ja otsusega 2000/532 ei ole vastuolus see, kui jäätmetekitaja ajutisel kogumiseelsel ladustamisel jäätmete tekkekohas segab omavahel jäätmed, mis vastavad eelnimetatud otsusele lisatud nimistu eri koodidele. Siiski on liikmesriigid kohustatud võtma meetmeid, mis kohustavad jäätmetekitajat jäätmeid ajutisel kogumiseelsel ladustamisel jäätmete tekkekohas sortima ja eraldi ladustama, kasutades selleks nimetatud nimistu koode, kui nad leiavad, et niisugused meetmed on vajalikud, et saavutada direktiivi 75/442 artikli 4 esimeses lõigus ette nähtud eesmärgid.
Teine küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib teises küsimuses seda, kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, võib otsusele 2000/532 lisatud nimistu „segapakenditele” vastavat koodi 15 01 06 kasutada selliste jäätmete määratlemiseks, mis koosnevad segunenud eri materjalist pakenditest või saab seda koodi kasutada üksnes „mitmest eri materjalist” koosnevate pakendite puhul.
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 22, ei sisalda otsus 2000/532 ühtegi ettekirjutust seoses jäätmete ajutise kogumiseelse ladustamisega jäätmete tekkekohas. Otsuse eesmärk on lihtsalt kehtestada jäätmete nomenklatuur vastavalt direktiivi 75/442 artikli 1 punktile a ja direktiivi 91/689 artikli 1 lõikele 4 ning see ei tekita mingit kohustust.
Kuna seda nomenklatuuri on kasutatud Itaalia õigusnormides, tuleb teisele küsimusele siiski vastata ja selleks tuleb tõlgendada segapakendite mõistet, mis vastab nimetatud otsusele lisatud nimistu koodile 15 01 06, et tagada selle mõiste ühetaoline tõlgendamine, juhuks kui eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustab, et see mõiste kuulub põhikohtuasjas kohaldamisele, eelkõige esimesele küsimusele antud vastust arvestades (vt selle kohta eelkõige 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-217/05: Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, EKL 2006, lk I-11987
, punkt 20 ja viidatud kohtupraktika).
Selles osas tuleb märkida, et otsus 2000/532, mis kehtestab vaid jäätmete nomenklatuuri, ei määratle otsusele lisatud jäätmete nimistu eri koodidele vastavaid mõisteid. Seevastu on otsuses 2005/270 esitatud teatav hulk mõisteid, sealhulgas mõiste „komposiitpakend”, mis on asjassepuutuv, kuivõrd otsus 2000/532 mainib koodi 15 01 05, mis vastab seda liiki pakendile. Seega on komposiitpakend otsuse 2005/270 artikli 2 lõike 1 punktis a määratletud kui „pakend, mis on valmistatud eri materjalidest, mida ei saa käsitsi üksteisest eraldada ja millest ühegi puhul ei ületata kehtestatud massiprotsenti”.
Selline komposiitpakendi mõiste vastab sellele, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetab „mitmest eri materjalist” koosnevateks pakenditeks ning kuna seda liiki pakenditele ja segapakenditele on otsusele 2000/532 lisatud nimistus antud eri koodid, järeldub sellest, et segapakendite mõiste ei hõlma „mitmest eri materjalist” koosnevaid pakendeid, vaid seda kohaldatakse jäätmetele, mis koosnevad segunenud eri materjalist pakenditest.
Järelikult tuleb teisele küsimusele vastata, et kui siseriiklikud õigusnormid kasutavad otsusele 2000/532 lisatud jäätmete nimistut, võib „segapakenditele” vastavat koodi 15 01 06 kasutada selliste jäätmete määratlemiseks, mis koosnevad segunenud eri materjalist pakenditest.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003) ja komisjoni 3. mai 2000. aasta otsusega 2000/532/EÜ, millega asendatakse otsus 94/3/EÜ (millega kehtestatakse jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punkti a kohaselt jäätmete nimistu) ja nõukogu otsus 94/904/EÜ (millega kehtestatakse ohtlikke jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 91/689/EMÜ artikli 1 lõike 4 kohaselt ohtlike jäätmete nimistu), ei ole vastuolus see, kui jäätmetekitaja ajutisel kogumiseelsel ladustamisel jäätmete tekkekohas segab omavahel jäätmed, mis vastavad otsusele 2000/532 lisatud nimistu eri koodidele. Siiski on liikmesriigid kohustatud vastu võtma meetmeid, mis kohustavad jäätmetekitajat jäätmeid ajutisel kogumiseelsel ladustamisel jäätmete tekkekohas sortima ja eraldi ladustama, kasutades selleks nimetatud nimistu koode, kui nad leiavad, et niisugused meetmed on vajalikud, et saavutada direktiivi 75/442 (muudetud määrusega nr 1882/2003) artikli 4 esimeses lõigus ette nähtud eesmärgid.

2.
Kui siseriiklikud õigusnormid kasutavad otsusele 2000/532 lisatud jäätmete nimistut, võib „segapakenditele” vastavat koodi 15 01 06 kasutada selliste jäätmete määratlemiseks, mis koosnevad segunenud eri materjalist pakenditest.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.