CELEX: 62001CJ0227
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Smernica 85/337/EHS
Posudzovanie vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie
Nesprávne uplatnenie
Projekt železničného spojenia Valence
Tarragone, úsek Las Palmas
Oropesa

Komisia Európskych spoločenstiev podala na Súdny dvor žalobu, ktorou sa domáha, aby Súdny dvor určil, že Španielske kráľovstvo
si tým, že nevykonalo posudzovanie vplyvov na životné prostredie „projektu železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek
Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, nesplnilo povinnosti,
ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a článku 6 ods. 2 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov
určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 175, s. 40).

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva
Účelom smernice 85/337 je v súlade s jej prvým a šiestym odôvodnením predchádzanie znečistenia a iných vplyvov na životné
prostredie tým, že niektoré verejné alebo súkromné projekty sa podrobia predchádzajúcemu posudzovaniu ich vplyvov na životné
prostredie.
Ako vyplýva z jej piateho odôvodnenia, táto smernica na tento účel zavádza hlavné zásady posudzovania vplyvov na životné prostredie
s cieľom doplniť a koordinovať konanie na povolenie prípravy verejných a súkromných projektov, ktoré pravdepodobne budú mať
veľký vplyv na životné prostredie.
Podľa ôsmeho a jedenásteho odôvodnenia smernice 85/337 určité projekty majú významné vplyvy na životné prostredie a musia
byť vždy predmetom systematického posudzovania so zreteľom na záujem chrániť ľudské zdravie, zlepšovať životné prostredie,
prispieť ku kvalite života, zabezpečiť zachovanie diverzity druhov a zachovať reprodukčnú schopnosť ekosystému ako základného
zdroja pre život.
Táto vec sa týka nasledujúcich ustanovení smernice 85/337 v znení pred jej novelizáciou smernicou Rady 97/11/ES z 3. marca
1997 (Ú. v. ES L 73, s. 5).
Článok 1 smernice 85/337 stanovuje:
„1.      Táto smernica sa vzťahuje na posudzovanie vplyvov tých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, ktoré môžu
mať pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie.
2.      Na účely tejto smernice:
‚projekt‘ znamená:
–        realizácia stavieb alebo iných zariadení, alebo plánov,
–        iné zásahy do prírodného prostredia a krajiny,...“
V zmysle článku 2 tejto smernice:
„1.      Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili že pred vydaním povolenia projekty, ktoré pravdepodobne majú
významné vplyvy na životné prostredie z dôvodov, okrem iného, ich charakteru, veľkosti alebo umiestnenia, budú posúdené z hľadiska
ich vplyvov.
Tieto projekty sú definované v článku 4.
...
3.      Členské štáty môžu, vo výnimočných prípadoch, určitý projekt vyňať úplne alebo čiastočne z pôsobnosti ustanovení uvedených
v tejto smernici.
V tomto prípade členské štáty:
a)      zvážia, či nie je vhodná iná forma posúdenia a či by takto sústredené informácie mali byť sprístupnené verejnosti;
b)      poskytnú dotknutej verejnosti informácie týkajúce sa výnimky a dôvodov jej udelenia;
c)      pred udelením súhlasu oznámia Komisii príčiny odôvodňujúce udelenie výnimky a poskytnú jej, tam, kde je to vhodné, informácie,
ktoré sprístupnili svojim štátnym príslušníkom.
Komisia bezodkladne postúpi prijaté dokumenty ostatným členským štátom.
...“
Článok 3 tejto smernice stanovuje:
„Posudzovanie vplyvov na životné prostredie identifikuje, popíše a vhodným spôsobom, s prihliadnutím na osobitosti každého
jednotlivého prípadu a v súlade s článkami 4 až 11, posúdi priame a nepriame vplyvy projektu na tieto faktory:
–        ľudia, živočíchy a rastliny,
–        pôda, voda, ovzdušie, podnebie a krajina,
–        vzájomné pôsobenie medzi faktormi uvedenými v prvej a druhej zarážke,
–        hmotný majetok a kultúrne dedičstvo.“
Článok 4 smernice 85/337, na ktorý odkazuje už citovaný článok 2 ods. 1 druhý pododsek, stanovuje:
„1.      Pokiaľ článok 2 ods. 3 neustanovuje inak, typy projektov, uvedené v prílohe I, podliehajú posúdeniu podľa článkov 5 až 10.
2.      Typy projektov, uvedené v prílohe II, podliehajú posúdeniu podľa článkov 5 až 10, ak členské štáty usúdia, že si to vyžaduje
ich charakter.
...“
V prílohe I tejto smernice sa medzi inými projektmi v bode 7 uvádza „stavba diaľkových železničných tratí“.
Príloha II bod 12 tejto smernice sa odvoláva predovšetkým na „zmeny územných projektov zaradených v prílohe I“.
Podľa článku 5 ods. 1 a ods. 2 smernice 85/337:
„1.      V prípade projektov, ktoré sa, podľa článku 4, musia podrobiť posudzovaniu vplyvov na životné prostredie podľa článkov 5 až
10, členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby navrhovateľ predložil vo vhodnej forme informácie uvedené
v prílohe III, pokiaľ:
a)      členské štáty považujú informáciu za závažnú vzhľadom na dané štádium povoľovacieho konania a vzhľadom na osobitné vlastnosti
určitého projektu alebo druhu projektu a vlastnosti životného prostredia, ktoré pravdepodobne ovplyvní;
b)      členské štáty zvážia, že od navrhovateľa možno oprávnene požadovať, aby tieto informácie zostavil so zreteľom, okrem iného,
na súčasné znalosti a metódy posudzovania.
2.      Informácie poskytnuté navrhovateľom podľa odseku 1 budú obsahovať aspoň:
–        popis projektu s informáciami o mieste, projektovom riešení a veľkosti projektu,
–        popis predpokladaných opatrení na zabránenie, zníženie a na prípadné odstránenie významných nepriaznivých vplyvov,
–        údaje potrebné na identifikáciu a posúdenie hlavných vplyvov, ktoré projekt pravdepodobne bude mať na životné prostredie,
–        netechnické zhrnutie informácií uvedených v prvej až tretej zarážke.“
V zmysle článku 6 ods. 2 tejto smernice:
„Členské štáty zabezpečia, aby:
–        každá žiadosť o povolenie a každá informácia získaná podľa článku 5 bola sprístupnená verejnosti,
–        dotknutá verejnosť mala možnosť vyjadriť svoje stanovisko pred začatím projektu.“
Článok 12 smernice 85/337 stanovuje:
„1.      Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zosúladenie s touto smernicou do troch rokov od jej oznámenia.
2.      Členské štáty oznámia Komisii texty ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto
smernice.“
Táto smernica bola členským štátom oznámená 3. júla 1985.

Vnútroštátna právna úprava
Španielska právna úprava, ktorou sa preberá príloha I bod 7 smernice 85/337, uvádza medzi projektmi, ktoré musia byť povinne
predmetom postupu posudzovania dosahu na životné prostredie, „diaľkové železničné spojenia, ktorých súčasťou je nová trasa“.

Konanie pred podaním žaloby
Po prijatí sťažnosti v máji 1999 a po výmene listov medzi Komisiou a španielskymi orgánmi Komisia, usúdiac, že španielske
orgány si tým, že nepodrobili „projekt železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“,
ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, predchádzajúcej štúdii o posudzovaní vplyvov na životné prostredie,
nesprávne uplatnili smernicu 85/337, zaslala Španielskemu kráľovstvu listom z 13. apríla 2000 výzvu, aby predložilo svoje
pripomienky v lehote dvoch mesiacov.
Keďže vysvetlenia zo strany španielskej vlády Komisiu neuspokojili, poslala 26. septembra 2000 Španielskemu kráľovstvu odôvodnené
stanovisko, v ktorom ho vyzvala, aby v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia prijalo opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu
s povinnosťami, ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a článku 6 ods. 2 smernice 85/337.
Potom, ako španielska vláda odpovedala na odôvodnené stanovisko listom z 2. januára 2001, v ktorom opakovane uviedla svoje
predchádzajúce tvrdenia, sa Komisia rozhodla podať tuto žalobu.

O žalobe
Komisia tvrdí, že Španielske kráľovstvo si tým, že v súvislosti s „projektom železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek
Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, spájajúci španielsky
región Levante s Katalánskom a s francúzskou hranicou, nevykonalo posudzovanie jeho vplyvov na životné prostredie, nesplnilo
povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a 6 ods. 2 smernice 85/337.

O prípustnosti
Španielska vláda napadla na pojednávaní prípustnosť žaloby s odôvodnením, že sa zakladá na inej výhrade, ako bola tá, o ktorú
sa Komisia opierala v konaní pred podaním žaloby.
Španielska vláda tvrdí, že počas konania pred podaním žaloby bola predmetom sporu výlučne časť železničnej trate, dlhá 13,2
km, ktorá oddeľuje Las Palmas od miesta Oropesa. V tejto časti konania Komisia namietala konkrétne to, že španielska vláda
nesplnila požiadavky, ktoré vyplývajú zo smernice 85/337, v súvislosti s časťou tohto úseku s dĺžkou 7,64 km, kde bola trasa
posunutá o najviac 800 m na západ z dôvodu obchvatu miesta Benicasim. Komisia však nepoukazovala na zdvojenie železničnej
trate v zostavajúcej časti úseku, ktorý meria 13,2 km, a to ani vo výzve, ani v odôvodnenom stanovisku, a najmä nikdy neuviedla,
že by zdvojenie existujúcej železničnej trate spadalo do pôsobnosti tejto smernice.
Podľa španielskej vlády však Komisia vo svojej žalobe trvá na tom, že zdvojenie trate existujúcej železničnej trate by malo
byť predmetom požiadaviek stanovených v smernici. Okrem toho údajne poukazuje na celkovú dĺžku spojenia Valence – Tarragone,
ktorá je 251 km.
Za týchto okolnosti je podľa uvedenej vlády zrejmé, že predmet sporu bol rozšírený.
Hneď na úvod je vhodné uviesť, že platnosť odôvodneného stanoviska a konania, ktoré mu predchádzalo, nie sú sporné. Španielska
vláda však tvrdí, že výhrada predložená v žalobe sa líši od výhrady vo výzve a v odôvodnenom stanovisku.
V tomto ohľade je podľa ustálenej judikatúry predmet žaloby podanej podľa článku 226 ES ohraničený konaním pred podaním žaloby,
ktoré je upravené v tomto článku, a odôvodnené stanovisko Komisie a žaloba musia byť založené na rovnakých výhradách (pozri
najmä rozsudok z 11. júla 2002, Komisia/Španielsko, C‑139/00, Zb. s. I‑6407, bod 18).
V tomto prípade však nemožno tvrdiť, že predmet konania ako bol definovaný počas konania pred podaním žaloby, bol rozšírený
alebo zmenený.
V skutočnosti na jednej strane Komisia v odpovedi na otázku Súdneho dvora potvrdila, že predmetom tejto žaloby je výlučne
časť medzi Las Palmas a Oropesou, ktorá je dlhá 13,2 km a že na rozdiel od tvrdenia španielskej vlády sa v žiadnom prípade
nevzťahuje na celú trať Valence – Tarragone, ktorá meria 251 km.
Na druhej strane vo výzve, ako aj v odôvodnenom stanovisku, ktoré poslala Komisia Španielskemu kráľovstvu, a rovnako v žalobe
sa uvádza „úsek Las Palmas – Oropesa“, ktorý je dlhý 13,2 km, čo žalovaná nepopiera. Okrem toho z vyjadrenia k žalobe podaného
španielskou vládou jednoznačne vyplýva, že nedošlo k nejakému nedorozumeniu v súvislosti s rozsahom sporu vzhľadom na to,
že samotná španielska vláda tvrdí, že sporný projekt sa týka úseku s dĺžkou 13,2 km, ktorý oddeľuje miesto Las Palmas od miesta
Oropesa a na ktorom sa existujúca železničná trať zdvojuje a upravuje pre rýchlosť do 220 km/h, a že časť tohto úseku s dĺžkou
7,64 km je novou trasou, ktorej účelom je vytvoriť obchvat miesta Benicasim.
Z uvedeného vyplýva, že táto žaloba je prípustná.

O veci samej
Tvrdenia účastníkov konania
Na podporu svojej žaloby Komisia zdôrazňuje, že je isté, že „projekt železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek Las Palmas – Oropesa.
Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, nebol predmetom posudzovania vplyvov na
životné prostredie podľa smernice 85/337.
Podľa Komisie však bolo takéto posudzovanie v tomto prípade povinné, pretože išlo o jeden z projektov, uvedených v bode 7
prílohy I uvedenej smernice, na ktorý sa odvoláva jej článok 4 ods. 1.
Z tejto skutočnosti Komisia vyvodzuje záver, že smernica 85/337 nebola v súvislosti s dotknutým projektom správne uplatnená
a že Španielske kráľovstvo tým porušilo články 2, 3, 5 ods. 2 a článok 6 ods. 2 smernice.
Podľa názoru Komisie nemožno akceptovať žiaden z dôvodov, ktorých sa dovoláva španielska vláda pri odôvodnení svojho postupu
v tomto prípade.
Dôvody predložené španielskou vládou sú v rozpore so znením smernice 85/337 a predovšetkým znením samotného bodu 7 prílohy
I tejto smernice. Naviac sú tieto dôvody v rozpore s duchom a účelom tejto smernice.
Španielska vláda pripúšťa, že dotknutý projekt nebol formálne predmetom posudzovania vplyvov na životné prostredie podľa smernice
85/337, ale zastáva názor, že takýto postup nebol v tomto prípade nutný.
Uvedená smernica totiž nebola uplatniteľná, pretože práce, ktoré boli vykonané, pozostávali len z vylepšenia už existujúcej
železničnej trate tým, že pôvodná jedna trať bola zdvojená bez toho, aby sa budovalo nové železničné spojenie a aby bola potrebná
nová diaľková trasa.
Tento postoj má údajne oporu v znení španielskej vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá preberá bod 7 prílohy I smernice 85/337
do španielskeho právneho poriadku a ktorej nesúlad s požiadavkami smernice Komisia nikdy nenamietala. Naviac, čo sa týka znenia
bodu 7, anglická verzia tiež používa výraz „spojenie“ („lines“) a nie výraz „trať“.
Okrem toho predmetný projekt nie je určený na diaľkovú dopravu v zmysle bodu 7 vzhľadom na to, že spája dve miesta, ktoré
sú od seba vzdialené len 13,2 km.
Naviac zdvojenie trate v skutočnosti nemá vplyv na životné prostredie s výnimkou tých vplyvov, ktoré boli spôsobené výstavbou
pôvodnej trate. V každom prípade Komisia nepredložila dôkazy, že by takéto vplyvy jestvovali.
Španielska vláda subsidiárne dodáva, že podstata požiadaviek smernice bola v tejto veci vecne splnená, pretože predtým, ako
došlo k revízii plánu všeobecného rozvoja Benicasimu, uskutočnenej roku 1992, bola prieskumu verejnej mienky podrobená štúdia
dosahu a tiež bolo vypracované vyhlásenie o vplyve na životné prostredie. Keďže predmetom tejto revízie bolo práve vyhradenie
zóny na vybudovanie obchvatu okolo mesta Benicasim, nebola potrebná nová štúdia o vplyvoch prác vykonaných na tento účel.
Na záver, príslušné vnútroštátne orgány konali v tomto prípade v dobrej viere a ukázali vôľu spolupracovať tým, že prijali
názor Komisie v súvislosti s časťou projektu, pri ktorej to ešte bolo možné, keďže predložili zmenu č. 3 projektu, ktorá sa
vo svojej podstate týkala výstavby viaduktu s dĺžkou 754,5 m, na prieskum verejnej mienky predtým, ako boli ukončené prace.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na účely posúdenia dôvodnosti žaloby Komisie je vhodné, berúc do úvahy tvrdenie žalovaného, najprv určiť, či sa smernica 85/337
a najmä povinnosť vykonať posudzovanie vplyvu na životné prostredie, ktorá z nej vyplýva, uplatňuje na sporný projekt a v prípade,
ak áno, či bol tento projekt realizovaný v súlade s pravidlami stanovenými v tejto smernici.
Čo sa týka prvého bodu, nemožno súhlasiť s tvrdením predloženým španielskou vládou, že bod 7 prílohy I smernice sa vzťahuje
len na výstavbu nového spojenia v zmysle výstavby novej železničnej dráhy medzi dvoma miestami, a teda že sa nevzťahuje na
zdvojenie jestvujúcej trate.
Na jednej strane totiž zo znenia uvedeného bodu 7 vyplýva, že odkazuje na výstavbu „tratí“ („vías“ v španielskej jazykovej
verzii) na rozdiel od transpozičného opatrenia v španielskom právnom poriadku, ktorý používa termín „spojenia“ („líneas“).
Je vhodné dodať, že toto opatrenie obsahuje dodatočnú podmienku, podľa ktorej musí byť projekt povinne predmetom postupu posudzovania
vplyvu na životné prostredie, a to požiadavku „novej trasy“, čo je podmienka, ktorá sa neuvádza v smernici 85/337.
Okrem toho okolnosť, že Komisia v minulosti nepoukazovala na nezlučiteľnosť tejto smernice a vnútroštátnej právnej úpravy
vo vzťahu k bodu 7 prílohy I, nemá v tejto súvislosti význam.
V zmysle ustálenej judikatúry podľa režimu založeného článkom 226 ES Komisia nie je povinná začať konanie podľa tohto ustanovenia,
ale v tomto ohľade disponuje diskrečnou právomocou (v tomto zmysle pozri najmä rozsudky zo 14. februára 1989, Star Fruit/Komisia,
247/87, Zb. s. 291, bod 11; z 27. novembra 1990, Komisia/Grécko, C‑200/88, Zb. s. I‑4299, bod 9, a z 11. augusta 1995, Komisia/Nemecko,
C‑431/92, Zb. s. I‑2189, bod 22) a Súdnemu dvoru neprináleží posudzovať spôsob, akým táto inštitúcia uskutočňuje túto právomoc.
Španielska vláda teda nemôže zo skutočnosti, že Komisia najprv nezačala takéto konanie, vyvodiť, že Komisia tým vyjadrila
súhlas s prebratím smernice 85/337 do vnútroštátneho právneho poriadku.
Na druhej strane aj za predpokladu, že, ako to tvrdí španielska vláda odvolávajúc sa na anglickú jazykovú verziu bodu 7 prílohy
I, všetky jazykové verzie dotknutého ustanovenia nepoužívajú termín ekvivalentný výrazu „trať“, takýto rozdiel nemôže spochybniť
konštatovanie uvedené v bode 44 tohto rozsudku.
V skutočnosti bez toho, aby bolo v rámci tejto žaloby nevyhnutné rozhodnúť o tom, či všetky jazykové verzie bodu 7 prílohy
I smernice 85/337 používajú pojem ekvivalentný pojmu „trate“ („vías“ v španielskej jazykovej verzii), alebo či je so smernicou
zlučiteľná španielska úprava prijatá na vykonanie tohto ustanovenia v prípadoch, keď používa pojem „spojenia“ („líneas“),
vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, že potreba jednotného výkladu práva Spoločenstva vyžaduje, aby v prípadoch rozdielnosti
medzi jazykovými verziami toho istého ustanovenia bolo toto ustanovenie vykladané pomocou všeobecnej štruktúry a cieľa pravidiel,
ktorých súčasť tvorí (pozri najmä rozsudok z 24. októbra 1996, Kraaijeveld a i., C‑72/95, Zb. s. I‑5403, bod 28).
Čo sa týka smernice 85/337, Súdny dvor už rozhodol, že zo znenia smernice 85/337 vyplýva, že jej pôsobnosť je široká a jej
cieľ je veľmi rozsiahly (rozsudok Kraaijeveld a i., už citovaný, body 31 a 39).
Ako jasne vyplýva predovšetkým z článku 1 ods. 1 a článku 2 ods. 1, ako aj z prvého, piateho, šiesteho, ôsmeho a jedenásteho
odôvodnenia smernice, základným cieľom smernice je podrobiť projekty, ktoré môžu mať významný vplyv na životné prostredie
najmä svojou veľkosťou, povahou alebo umiestnením, povinnému posudzovaniu ich vplyvov, a to pred vydaním povolenia (v tomto
zmysle pozri rozsudok z 19. septembra 2000, Linster, C‑287/98, Zb. s. I‑6917, bod 52).
Tieto úvahy sú samy osebe dostačujúce, aby sa bod 7 prílohy I smernice 85/337 vykladal tak, že zahŕňa zdvojenie jestvujúcej
železničnej trate.
Takýto projekt môže mať v zmysle smernice výrazný vplyv na životné prostredie, keďže je spôsobilý dlhodobo ovplyvniť napríklad
rastliny a živočíchy, zloženie pôdy, krajinu a tiež mať významný dosah na hladinu hluku, takže musí byť zahrnutý do pôsobnosti
smernice.
Cieľ smernice 85/337 by bol vážne ohrozený, ak by sa na takýto typ projektu na výstavbu novej železničnej trate, aj v prípade,
že ide len o paralelnú trať voči už existujúcej trati, nevzťahovala povinnosť vykonať posudzovanie, keďže je zrejmé, že takýto
typ projektu môže mať výrazný vplyv na životné prostredie, a teda nemôže byť považovaný len za zmenu skoršieho projektu v zmysle
bodu 12 prílohy II tejto smernice.
Naviac tento záver je ešte viac zrejmý, ak realizácia predmetného projektu, ako je to v tomto prípade, zahŕňa novú železničnú
trasu, aj v prípade, že sa vzťahuje len na časť projektu. Takýto stavebný projekt je svojou povahou spôsobilý mať výrazný
vplyv na životné prostredie v zmysle smernice 85/337.
Tvrdenie španielskej vlády, že podmienky uplatnenia bodu 7 prílohy I smernice nie sú splnené vzhľadom na to, že predmetný
projekt sa nevzťahuje na diaľkovú dopravu v zmysle tohto ustanovenia, ale len na časť medzi susednými miestami, ktorá je dlhá
13,2 km, je tiež nedôvodné.
Ako správne tvrdí Komisia, sporný projekt je časťou železničného spojenia medzi Valence a Tarragone, dlhého 251 km, ktorý
je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, spájajúci španielsky región Levante s Katalánskom a francúzskou hranicou.
Ak by bolo prijaté tvrdenie španielskej vlády, bola by vážne ohrozená efektívnosť smernice 85/337 vzhľadom na to, že na to,
aby sa dotknuté vnútroštátne orgány vyhli povinnosti podrobiť projekt ako celok, ako aj jeho časti požiadavkám smernice, stačilo
by rozdeliť projekt týkajúci sa diaľkovej prepravy na tieto kratšie časti menšieho významu.
Vo svetle týchto úvah projekt, ktorý je predmetom žaloby Komisie, týkajúcej sa doplnkovej železničnej trate dlhej 13,2 km,
ktorej časť na úseku s dĺžkou 7,64 km je novou trasou s cieľom obchvatu mesta Benicasim a ktorá je súčasťou železničnej trate
s dĺžkou 251 km, patrí do jednej z kategórií uvedených v prílohe 1 smernice 85/337 a musí byť predmetom povinného systematického
posúdenia podľa článku 4 ods. 1 a článku 5 ods. 1 smernice.
Pokiaľ ide o otázku, či bol projekt vykonaný v súlade s pravidlami stanovenými v smernici 85/337, je vhodné predovšetkým pripomenúť,
že španielska vláda pripúšťa, že projekt ako taký nebol predmetom posudzovania jeho vplyvov na životné prostredie. Naviac
španielska vláda netvrdí, že podmienky stanovené v článku 2 ods. 3 smernice boli v tomto prípade splnené.
Ďalej, čo sa týka tvrdenia španielskej vlády, že revízii urbanistického plánu pre mesto Benicasim z roku 1992 predchádzali
štúdia dosahu predložená na prieskum verejnej mienky, ako aj vyhlásenie o vplyvoch na životné prostredie, je vhodné uviesť,
že aj v prípade, že by tento plán zahŕňal všetky informácie nevyhnutné k naplneniu minimálnych podmienok stanovených smernicou
85/337, nemohol by v žiadnom prípade byť považovaný za dostačujúci, keďže, ako tvrdí Komisia bez toho, aby toto tvrdenie žalovaná
vážne napadla, tento plán sa týka len územia obce Benicasim a presnejšie obchvatu okolo tohto miesta, kým účastníci konania
sa zhodujú na tom, že sporný projekt je širší. Z toho vyplýva, že minimálne v súvislosti so zostavajúcou časťou projektu požiadavky
smernice neboli správne uplatnené.
Okrem toho tvrdenie španielskej vlády, že príslušné orgány konali v súlade s požiadavkami tejto smernice, pokiaľ ide o zmenu
č. 3 projektu, nie je dôvodné. Po prvé, podľa žalovanej boli informácie určené pre verejnosť uverejnené až potom, ako sa projekt
začal vykonávať. Takýto spôsob postupu je jasne v rozpore s požiadavkami článku 6 ods. 2 smernice 85/337, podľa ktorého musí
mať dotknutá verejnosť možnosť vyjadriť svoje stanovisko predtým, ako sa projekt začne. Skutočnosť, ktorú uvádza španielska
vláda, že prieskum verejnej mienky sa uskutočnil pred ukončením prác, je preto úplné bezpredmetná. Po druhé sa tento postup
týkal len časti predmetného projektu, ktorá meria 13,2 km, a to „zmeny č. 3“, ktorá sa týkala hlavne výstavby viaduktu dlhého
okolo 750 m.
Skutočnosť, že vnútroštátne organy konali v dobrej viere, je tiež bezpredmetná. Podľa judikatúry je žaloba o nesplnenie povinnosti
svojou povahou objektívna a skutočnosť, že nesplnenie povinnosti vyplýva z nesprávneho výkladu dotknutého ustanovenia práva
Spoločenstva zo strany členského štátu, nemôže Súdnemu dvoru brániť, aby určil, že k takémuto nesplneniu povinnosti došlo
(pozri rozsudok zo 17. novembra 1993, Komisia/Španielsko, C‑73/92, Zb. s. I‑5997, bod 19).
Nakoniec, pokiaľ ide o tvrdenie španielskej vlády, že Komisia riadne neodôvodnila údajné nesplnenie vzhľadom na to, že neposkytla
dôkazy o tom, že zdvojenie jestvujúcej trate má vplyv na životné prostredie, presahujúci vplyv, ktorý mala výstavba pôvodnej
trate, postačí pripomenúť, že príslušným kritériom pre uplatnenie smernice 85/337 je významným vplyv, ktorý „pravdepodobne
bude mať“ na životné prostredie konkrétny projekt (v tomto zmysle pozri článok 1 ods. 1 smernice a piate a šieste odôvodnenie
tejto smernice). Za týchto okolností nie je úlohou Komisie, aby určila konkrétny skutočný negatívny dosah, ktorý má projekt
na životné prostredie. Naopak, Komisia v tomto prípade dokázala na dostatočnej právnej úrovni, že dotknutý projekt spadá do
pôsobnosti jedného z ustanovení prílohy I tejto smernice, a preto musí byť povinne predmetom posudzovania jeho vplyvu na životné
prostredie. Naviac je nesporné, že projekt tohto druhu môže spôsobiť nové výrazne negatívne dôsledky a to minimálne ako dôsledok
prispôsobenia železničnej trate v súvislosti s prevádzkou, ktorá môže dosiahnuť rýchlosť 220 km/h.
Vo svetle už uvedených úvah je potrebné považovať žalobu Komisie za dôvodnú.
Následne je vhodné vyhlásiť, že Španielske kráľovstvo si tým, že nevykonalo posudzovanie vplyvov na životné prostredie „projektu
železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho
ako „Stredozemný koridor“, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a článku 6 ods. 2 smernice 85/337.

O trovách
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania a toto nemalo
úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
1)
Španielske kráľovstvo si tým, že nevykonalo posudzovanie vplyvov na životné prostredie „projektu železničného spojenia Valence – Tarragone,
úsek Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, nesplnilo povinnosti,
ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a článku 6 ods. 2 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov
určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie.
2)
Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: španielčina.