CELEX: 62008TJ0085
Gemenskapsvarumärke
Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av ordmärket Vektor-Lycopin
Absoluta registreringshinder
Särskiljningsförmåga saknas
Beskrivande karaktär
Artikel 7.1 b och c i förordning (EG) nr 40/94 (nu artikel 7.1 b och c i förordning (EG) nr 207/2009)

Bakgrund till tvisten
Exalation Ltd, som är sökande i målet, ingav den 6 januari 2006 en ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke till harmoniseringsbyrån
i enlighet med rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk
specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3), i dess ändrade lydelse (ersatt av rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009
om gemenskapsvarumärken (EUT L 78, s. 1)).
Det sökta varumärket utgörs av ordkännetecknet Vektor-Lycopin.
De varor som registreringsansökan avsåg omfattas av klasserna 5, 29 och 30 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering
av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg, och motsvarar, för var och
en av klasserna, följande beskrivning:
–        Klass 5: ”Farmaceutiska och veterinära preparat för medicinska ändamål; hygieniska preparat för medicinska ändamål; dietiska
substanser anpassade för medicinskt bruk, spädbarnsmat.”
–        Klass 29: ”Kött, fisk, fjäderfä och vilt; köttextrakt; konserverade, torkade och tillagade frukter och grönsaker; geléer,
sylter, fruktkompotter; ägg, mjölk och mjölkprodukter; ätliga oljor och fetter.”
–        Klass 30: ”Kaffe, te, kakao, socker, ris, tapioka, sagogryn, kaffeersättning; mjöl och näringspreparat tillverkade av spannmål;
bröd, konditorivaror och godsaker, glass, honung, sirap; jäst, bakpulver; salt, senap; vinäger, såser (smaktillsatser); is.”
Granskaren beslutade den 4 maj 2007 (nedan kallat granskarens beslut), med stöd av artikel 38 i förordning nr 40/94 (nu artikel 37
i förordning nr 207/2009), att avslå registreringsansökan avseende de varor som nämns i punkt 3 ovan. Som skäl för sitt beslut
angav granskaren att varumärket Vektor-Lycopin var beskrivande och att det saknade särskiljningsförmåga för den tysk- och
engelsktalande allmänheten i Europeiska gemenskapen. Varumärket kunde därför inte registreras enligt artikel 7.1 b och c samt
artikel 7.2 i förordning nr 40/94 (nu artikel 7.1 b och c samt artikel 7.2 i förordning nr 207/2009).
Med stöd av artiklarna 57–62 i förordning nr 40/94 (nu artiklarna 58–64 i förordning nr 207/2009) överklagade sökanden den
3 juli 2007 granskarens beslut.
Genom beslut av den 17 december 2007 (nedan kallat det angripna beslutet) avslog harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd
överklagandet och fastställde granskarens beslut.
Överklagandenämnden fann i det angripna beslutet att de absoluta registreringshindren i artikel 7.1 b och c i förordning nr 40/94
var tillämpliga såvitt avser den del av gemenskapen där det talas tyska och engelska. Varumärket Vektor-Lycopin kunde därför
inte registreras som gemenskapsvarumärke enligt artikel 7.1 b och c, jämförd med artikel 7.2 i förordning nr 40/94.
Vad gäller det absoluta registreringshindret i artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 gjorde överklagandenämnden samma bedömning
som granskaren, nämligen att det tyska ordet Vektor (vektor) används inom gentekniken för deoxiribonukleinsyremolekyler (DNA)
som används för att införa främmande DNA i en värdcell samt att ordet ”vektor” används inom medicinen och på växtskyddsområdet
som beteckning för organismer som överför smittämnen (punkt 18 i det angripna beslutet).
Överklagandenämnden godtog vidare granskarens påpekande att det tyska ordet Lycopin (lykopen) används som beteckning för ett
karoten med antioxiderande egenskaper (punkt 18 i det angripna beslutet).
Överklagandenämnden angav vidare att beståndsdelarna vektor och lycopin var förbundna med ett bindestreck i enlighet med tyska
och engelska språkregler (punkt 18 i det angripna beslutet).
Slutligen delade överklagandenämnden granskarens bedömning att det sökta kännetecknet sett i sin helhet utgjorde en konkret
beskrivning av de varor som anges i registreringsansökan. Det var nämligen fråga om ett näringstillskott vars aktiva substans
kunde ingå i farmaceutiska preparat, i dietiska substanser anpassade för medicinskt bruk eller i spädbarnsmat och i samtliga
de livsmedel i klasserna 29 och 30 som nämns i punkt 3 ovan (punkterna 19–21 i det angripna beslutet).
Överklagandenämnden fann, när det gällde att bestämma omsättningskretsen, att den skulle bestå av inte bara konsumenterna,
utan även av dem som tillverkar och säljer de varor som anges i registreringsansökan (punkt 23 i det angripna beslutet).

Parternas yrkanden
I ansökan har sökanden yrkat att tribunalen ska
–        ogiltigförklara det angripna beslutet,
–        ogiltigförklara granskarens beslut,
–        förelägga harmoniseringsbyrån att registrera varumärket Vektor‑Lycopin, och
–        förplikta harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna.
Harmoniseringsbyrån har yrkat att tribunalen ska
–        ogilla talan, och
–        förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Under förhandlingen har sökanden förklarat sig återkalla det andra och det tredje yrkandet, vilket har antecknats i förhandlingsprotokollet.

Rättslig bedömning
Sökanden har åberopat två grunder till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring av det angripna beslutet. Som första grund
har sökanden gjort gällande att överklagandenämnden åsidosatte artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 och som andra grund att
nämnden åsidosatte artikel 7.1 b i förordningen. Tribunalen kommer att pröva den första grunden först.

Åsidosättande av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94
Parternas argument
Sökanden har för det första gjort gällande följande. Kännetecknet Vektor-Lycopin består av två beståndsdelar som satts ihop
på ett ovanligt och okänt sätt. Kännetecknet Vektor-Lycopin återfinns inte i ordböcker och inte heller i skriftligt eller
muntligt tal. Det är inte känt och används inte inom medicinen, biologin, fysiken eller matematiken. Kännetecknet Vektor-Lycopin
utgör därmed en neologism som uppfyller det i rättspraxis uppställda kriteriet om att en sammansättning av två beskrivande
ord inte är beskrivande om kännetecknet – på grund av den ovanliga sammansättningen – åstadkommer ett intryck som är tillräckligt
avlägset från det intryck som åstadkoms genom betydelsen av de ord som ingår i sammansättningen så att kännetecknet sett i
sin helhet blir något mer än summan av de beståndsdelar som kännetecknet består av. Kännetecknet Vektor-Lycopin är helt nytt
och är därmed okänt såväl för fackmän inom medicin, biologi, farmaci eller fysik som för slutkonsumenterna.
Sökanden har för det andra gjort gällande att beståndsdelen vektor inte är entydig. Överklagandenämnden beaktade bara den
innebörd som ordet har inom gentekniken. Ordet har dock flera andra betydelser inom olika områden, till exempel inom fysiken.
Den semantiska restriktion som överklagandenämnden tillgrep i sin bedömning kan kritiseras, i och med att den utan anledning
missgynnar sökanden. Vidare är betydelsen av det tyska ordet Vektor inom gentekniken inte känd, vare sig för fackmän såsom
biologer, fysiker, läkare, farmaceuter, matematiker eller andra specialister, och i ännu mindre utsträckning för den genomsnittlige
slutkonsumenten av de varor som anges i registreringsansökan. Det är därmed inte möjligt för omsättningskretsen att av kännetecknet
Vektor-Lycopin dra slutsatsen att det beskriver en blandning av lakrits- och tomatextrakt. Sökanden har till stöd för sina
påståenden åberopat flera opinionsundersökningar vid tribunalen.
Sökanden har för det tredje gjort gällande att om beståndsdelen vektor var beskrivande (vilket överklagandenämnden kom fram
till), borde inget varumärke med detta ord kunna registreras. Det finns dock flera gemenskapsvarumärken, nationella varumärken
och internationella varumärken som innehåller ordet vektor. Överklagandenämndens inställning borde därmed, med tillämpning
av artikel 51.1 a i förordning nr 40/94 (nu artikel 52.1 a i förordning nr 207/2009), leda till att samtliga gemenskapsvarumärken
med ordet vektor avregistrerades.
Sökanden har slutligen uppgett att den vidhåller de argument som framförts till stöd för registreringsansökan och under förfarandet
vid överklagandenämnden. Dessa argument ska därför anses utgöra en integrerad del av talan vid tribunalen.
Harmoniseringsbyrån har bestritt sökandens argument.
Tribunalens bedömning
Enligt artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 går det inte att registrera varumärken som endast består av kännetecken eller upplysningar
vilka i handeln visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung,
tiden för deras framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna. Vidare föreskrivs i artikel 7.2 i samma
förordning att artikel 7.1 ska tillämpas även om registreringshindren finns i endast en del av gemenskapen.
Kännetecken eller upplysningar som i handeln visar egenskaper hos den vara eller den tjänst som registreringsansökan avser
anses sålunda enligt förordning nr 40/94 till sin natur inte vara ägnade att fylla den ursprungsangivelsefunktion som varumärken
har. Detta påverkar inte den möjlighet att genom användning förvärva särskiljningsförmåga som föreskrivs i artikel 7.3 i förordning
nr 40/94 (nu artikel 7.3 i förordning nr 207/2009) (domstolens dom av den 23 oktober 2003 i mål C‑191/01 P, harmoniseringsbyrån
mot Wrigley, REG 2003, s. I‑12447, punkt 30).
Artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 främjar enligt fast rättspraxis en målsättning av allmänintresse, vilken kräver att kännetecken
och upplysningar som beskriver egenskaper hos de varor eller tjänster som registreringsansökan avser ska kunna användas fritt
av alla (domen i det ovan i punkt 23 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot Wrigley, punkt 31, och förstainstansrättens dom
av den 7 juni 2005 i mål T‑316/03, Münchener Rückversicherungs-Gesellschaft mot harmoniseringsbyrån, REG 2005, s. II‑1951,
punkt 25).
För att harmoniseringsbyrån ska kunna vägra registrering med stöd av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 krävs det inte att
de kännetecken eller upplysningar av vilka det aktuella varumärket är sammansatt faktiskt används vid tidpunkten för registreringsansökan
för att beskriva sådana varor eller tjänster som dem som ansökan avser eller dessa varors eller tjänsters egenskaper. Såsom
följer av själva ordalydelsen i denna bestämmelse är det tillräckligt att dessa kännetecken och upplysningar kan användas
för sådana ändamål. Registrering av ett ordkännetecken ska således vägras om åtminstone en av dess potentiella betydelser
avser en egenskap hos de berörda varorna eller tjänsterna (domen i det ovan i punkt 23 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot
Wrigley, punkt 32).
Harmoniseringsbyrån ska således enligt artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 göra en bedömning av huruvida ett sökt varumärke
enligt uppfattningen i omsättningskretsen beskriver egenskaper hos de aktuella varorna eller tjänsterna, eller om det är troligt
att en sådan uppfattning kan uppkomma i framtiden. För det fall överklagandenämnden efter sin bedömning kommer fram till att
så är fallet, ska den med tillämpning av denna bestämmelse besluta att inte registrera varumärket (se, analogt, domstolens
dom av den 12 februari 2004 i mål C‑363/99, Koninklijke KPN Nederland, REG 2004, s. I‑1619, punkt 56).
–       Angående den bevisning som åberopats av sökanden
Sökanden har vid tribunalen åberopat flera opinionsundersökningar till styrkande av att omsättningskretsen inte känner till
den betydelse som överklagandenämnden tillmätt det tyska ordet Vektor och orden vektor‑lycopin.
Lagenligheten av en unionsrättsakt ska bedömas mot bakgrund av de faktiska och rättsliga omständigheter som rådde den dag
då rättsakten antogs. Lagenligheten av ett beslut från överklagandenämnden kan följaktligen endast ifrågasättas genom åberopande
av nya omständigheter vid tribunalen om det bevisas att överklagandenämnden var skyldig att på eget initiativ beakta dessa
omständigheter i det administrativa förfarandet innan den fattade beslut i ärendet. I enlighet med artikel 74.2 i förordning
nr 40/94 (nu artikel 76.2 i förordning nr 207/2009) behöver harmoniseringsbyrån nämligen inte beakta omständigheter eller
bevis som part inte åberopat eller ingett i rätt tid. Tribunalen får således inom ramen för en talan om ogiltigförklaring
inte beakta omständigheter som harmoniseringsbyrån inte kunnat beakta under det administrativa förfarandet (se, för ett liknande
resonemang, förstainstansrättens dom av den 26 november 2003 i mål T‑222/02, HERON Robotunits mot harmoniseringsbyrån (ROBOTUNITS),
REG 2003, s. II‑4995, punkterna 50 och 51 och där angiven rättspraxis).
De opinionsundersökningar som sökanden åberopat vid tribunalen gavs varken in till granskaren eller till överklagandenämnden
under det administrativa förfarandet. Sökanden har för övrigt inte gjort gällande att dessa opinionsundersökningar fanns tillgängliga
när överklagandenämnden fattade det angripna beslutet. Även om det antas att resultaten från opinionsundersökningarna fanns
tillgängliga den dag då det angripna beslutet fattades, är det inte fråga om notoriska fakta som harmoniseringsbyrån borde
ha beaktat på eget initiativ, det vill säga fakta som det förutsätts att alla känner till eller som det åtminstone går att
få kännedom om med hjälp av allmänt tillgängliga källor (förstainstansrättens dom av den 22 juni 2004 i mål T‑185/02, Ruiz‑Picasso
m.fl. mot harmoniseringsbyrån – Daimler Chrysler (PICARO), REG 2004, s. II‑1739, punkt 29, och av den 20 april 2005 i mål T‑318/03,
Atomic Austria mot harmoniseringsbyrån – Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil (ATOMIC BLITZ), REG 2005, s. II‑1319, punkt 35).
Sökanden kan således inte bestrida lagenligheten av det angripna beslutet med stöd av bevisning som åberopas för första gången
vid tribunalen, oavsett dess bevisvärde.
Den av sökanden åberopade bevisningen ska därför avvisas.
–       Sökandens hänvisning till argument som framförts i registreringsansökan och under förfarandet vid överklagandenämnden
Sökanden har i ansökan uppgett att den vidhåller de argument som framförts i registreringsansökan och under förfarandet vid
överklagandenämnden och att dessa argument därför ska anses utgöra en integrerad del av talan vid tribunalen.
Enligt artikel 21 i domstolens stadga och artikel 44.1 c i tribunalens rättegångsregler, som i enlighet med artikel 130.1
och artikel 132.1 i tribunalens rättegångsregler är tillämplig i immaterialrättsliga mål, ska ansökan innehålla en kortfattad
framställning av grunderna för denna.
Dessa uppgifter ska framgå av själva ansökan och vara så klara och precisa att svaranden kan förbereda sitt försvar och tribunalen
pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till andra uppgifter (domstolens domar av den 28 juni 2005 i de förenade
målen C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P och C‑213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I‑5425,
punkterna 94 och 100, och av den 18 juli 2006 i mål C‑214/05 P, Rossi mot harmoniseringsbyrån, REG 2006, s. I‑7057, punkt 37).
Innehållet i en ansökan kan visserligen kompletteras genom hänvisning till specifika avsnitt i bilagda handlingar, men en
generell hänvisning till andra skrifter kan inte kompensera frånvaron av väsentliga uppgifter i ansökan (se förstainstansrättens
dom av den 1 mars 2005 i mål T‑169/03, Sergio Rossi mot harmoniseringsbyrån – Sissi Rossi (SISSI ROSSI), REG 2005, s. II‑685,
punkt 30 och där angiven rättspraxis).
Härav följer att ansökan, i den mån det däri hänvisas till de skrivelser som sökanden ingett till harmoniseringsbyrån, ska
avvisas, då den allmänna hänvisning som görs däri inte kan hänföras till de grunder och argument som har utvecklats i ansökan
(se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 34 nämnda målet SISSI ROSSI, punkt 31).
–       Fastställandet av omsättningskretsen
Överklagandenämnden fann i det angripna beslutet att omsättningskretsen omfattade alla producenter och konsumenter av farmaceutiska
och veterinära preparat, dietiska substanser, spädbarnsmat och övriga livsmedel som anges i punkt 3 ovan, det vill säga såväl
vissa fackmän som den breda allmänheten. Varken sökanden eller harmoniseringsbyrån har bestritt denna definition av omsättningskretsen,
och tribunalen finner att den är korrekt.
Det ska därför prövas huruvida sökanden har styrkt att kännetecknet Vektor‑Lycopin för omsättningskretsen (se punkt 36 ovan)
inte beskriver egenskaper hos de aktuella varorna och att det inte är troligt att en sådan uppfattning kan uppkomma i framtiden
(se punkterna 25 och 26 ovan).
–       Sökandens argument att ordet lycopin inte är beskrivande
I punkt 18 i det angripna beslutet slog överklagandenämnden fast att sökanden inte hade åberopat någon bevisning till styrkande
av att granskaren hade fel när granskaren fann att beståndsdelen lycopin (lykopen) används som beteckning för ett karoten
med antioxiderande egenskaper.
Sökanden bestred för första gången vid förhandlingen överklagandenämndens bedömning att ordet lycopin är beskrivande. Utan
att det finns anledning att pröva huruvida sökanden får åberopa detta argument under förhandlingen, konstaterar tribunalen
att sökanden inte har preciserat sina påståenden. I synnerhet har sökanden inte åberopat något argument som kan vederlägga
överklagandenämndens bedömning av betydelsen hos ordet lycopin. Mot denna bakgrund finner tribunalen att sökanden inte har
vederlagt granskarens och överklagandenämndens bedömning av betydelsen hos beståndsdelen lycopin.
Denna tekniska term avser för det första ett näringstillskott som med nödvändighet är känt för en del av omsättningskretsen,
bland annat fackmän i branschen för farmaceutiska och veterinära preparat och dietiska substanser.
För det andra visade överklagandenämnden i det angripna beslutet att det är lätt för dem som konsumerar samtliga varor som
anges i registreringsansökan att förstå innebörden av ordet lycopin. Innebörden av detta ord går nämligen att hitta i ordböcker
och på Internet. Det är därmed troligt att en del av dem som konsumerar de varor som anges i punkt 3 ovan känner till den
substans som avses med detta ord.
För det tredje är det så att de som konsumerar farmaceutiska och veterinära preparat för medicinska ändamål, hygieniska preparat
för medicinska ändamål och dietiska substanser anpassade för medicinskt bruk och som inte känner till innebörden av ordet
lycopin ofta kommer att söka råd hos den del av omsättningskretsen som är medveten, nämligen läkare, farmaceuter, dietister
och andra som saluför de aktuella varorna. Därmed kan den del av omsättningskretsen som är minst informerad få kännedom om
innebörden av ordet lycopin genom råd från dem som skriver ut preparaten eller genom information i olika medier.
Omsättningskretsen känner därmed till innebörden av ordet lycopin eller kommer i vart fall troligen att få kännedom därom
i framtiden (se punkterna 25 och 26 ovan).
Vad vidare gäller samtliga varor i registreringsansökan är det ingalunda uteslutet att lykopen kan användas vid framställningen
av dessa varor. I och med att sökanden inte begränsat sin registreringsansökan till att avse varor som inte innehåller och
inte kan innehålla lykopen finns det eller är det troligt att det i framtiden kommer att finnas ett för omsättningskretsen
tillräckligt direkt och konkret samband mellan beståndsdelen lycopin och sammansättningen av de varor som anges i punkt 3
ovan (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 20 november 2007 i mål T‑458/05, Tegometall International
mot harmoniseringsbyrån – Wuppermann (TEK), REG 2007, s. II‑4721, punkt 94 och där angiven rättspraxis).
Överklagandenämnden gjorde således inte någon felaktig bedömning när den kom fram till att beståndsdelen lycopin i det sökta
varumärket är beskrivande för de varor som anges i punkt 3 ovan.
–       Sökandens argument att beståndsdelen vektor kan ha flera betydelser
I punkt 18 i det angripna beslutet angav överklagandenämnden – med hänvisning till ett ordboksutdrag (som harmoniseringsbyrån
gett in som bilaga till svarsinlagan) – att beståndsdelen vektor används inom gentekniken, biologin och medicinen samt på
växtskyddsområdet som beteckning för något som överför en molekyl, en substans eller ett smittämne.
Sökanden har gjort gällande att det tyska ordet Vektor inom matematiken och fysiken kan ha andra betydelser, men har därvid
inte bestritt den innebörd av ordet som överklagandenämnden lade till grund för sin bedömning.
Det är emellertid tillräckligt att det sökta kännetecknet är beskrivande såvitt avser åtminstone en av dess betydelser för
att det inte ska kunna registreras. Registrering av ett ordkännetecken ska nämligen vägras med stöd av artikel 7.1 c i förordning
nr 40/94 om åtminstone en av dess potentiella betydelser avser en egenskap hos de berörda varorna eller tjänsterna (domen
i det ovan i punkt 23 nämnda målet harmoniseringsbyrån mot Wrigley, punkt 32).
Det sökta kännetecknet är sammansatt av beståndsdelen vektor och beståndsdelen lycopin. Sistnämnda ord avser, såsom överklagandenämnden
också kom fram till, en substans som kan ingå i de varor som anges i punkt 3 ovan (se punkt 44 ovan). När beståndsdelen vektor
förstås i den betydelse som överklagandenämnden lade till grund för sin bedömning, förstår omsättningskretsen ordet således
som en egenskap hos varorna i registreringsansökan, nämligen egenskapen av att kunna överföra ett ämne eller en aktiv substans
som kan ingå i varorna.
Det tyska ordet Vektor – i den betydelse som överklagandenämnden lade till grund för sin bedömning – beskriver således de
varor som anges i punkt 3 ovan. Mot denna bakgrund kan sökanden inte vinna framgång med argumentet att detta ord kan ha andra
betydelser på vissa specialområden, såsom inom matematiken eller fysiken.
–       Sökandens argument att kännetecknet Vektor-Lycopin åstadkommer ett intryck som är tillräckligt avlägset från det intryck som
åstadkoms av summan av de beståndsdelar som kännetecknet består av
Det framgår av det ovan anförda att både beståndsdelen vektor och beståndsdelen lycopin är beskrivande för de varor som anges
i registreringsansökan (se punkterna 45 och 50 ovan).
Sökanden har emellertid gjort gällande att kännetecknet Vektor‑Lycopin består av två beståndsdelar som satts ihop på ett ovanligt
och okänt sätt. Kännetecknet återfinns inte i ordböcker och inte heller i skriftligt eller muntligt tal. Kännetecknet Vektor-Lycopin
åstadkommer därmed ett intryck som är tillräckligt avlägset från det intryck som åstadkoms genom betydelsen av de ord som
ingår i sammansättningen så att kännetecknet sett i sin helhet blir något mer än summan av de beståndsdelar som kännetecknet
består av.
Det följer nämligen av fast rättspraxis att sammansättningen av två beskrivande ord kan vara icke-beskrivande om kännetecknet,
på grund av sammansättningens ovanliga karaktär, åstadkommer ett intryck som är tillräckligt avlägset från det intryck som
åstadkoms genom betydelsen av de ord som sammansättningen består av, så att kännetecknet sett i sin helhet blir något mer
än summan av de beståndsdelar som kännetecknet består av. Det är därvid bland annat relevant att bedöma ordet utifrån tillämpliga
lexikaliska och grammatiska regler (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 14 juni 2007 i mål T‑207/06,
Europig mot harmoniseringsbyrån (EUROPIG), REG 2007, s. II‑1961, punkt 29 och där angiven rättspraxis; se även analogt domen
i det ovan i punkt 26 nämnda målet Koninklijke KPN Nederland, punkterna 98 och 100).
I det sökta kännetecknet har de båda orden vektor och lycopin satts ihop med ett bindestreck. Både på tyska och engelska är
det vanligt att sätta ihop ord på detta sätt, vilket även överklagandenämnden kom fram till. Sökanden har inte bestritt detta.
Det är för övrigt ovidkommande för bedömningen av ett känneteckens beskrivande karaktär om kännetecknet finns i ordböcker
eller ej (se förstainstansrättens dom av den 23 oktober 2007 i mål T‑405/04, Borco‑Marken‑Import Matthiesen mot harmoniseringsbyrån
(Caipi), ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 42 och där angiven rättspraxis).
Omsättningskretsen tänker, när den ser sammansättningen Vektor-Lycopin tillsammans med sådana farmaceutiska, hygieniska och
veterinära preparat samt livsmedel och dietiska substanser som anges i registreringsansökan, på att dessa varor har egenskapen
att kunna överföra lykopen. Om omsättningskretsen såg det sökta kännetecknet med de varor som anges i registreringsansökan,
skulle den nämligen tro att dessa varor innehöll lykopen och att den som konsumerar varorna kunde tillgodogöra sig detta ämne.
Omsättningskretsen uppfattar således sammansättningen av orden vektor och lycopin i kännetecknet Vektor-Lycopin som en uppgift
om egenskaperna hos de varor som anges i punkt 3 ovan. Det saknas därvid anledning att ta ställning till den omstridda frågan
huruvida omsättningskretsen kan förstå att kännetecknet Vektor-Lycopin avser ett näringstillskott av tomat- och lakritsextrakt
som tillverkas av sökanden.
Överklagandenämnden gjorde således en riktig bedömning när den kom fram till att varumärket Vektor-Lycopin endast består av
ord vilka i handeln visar egenskaper hos de varor som anges i punkt 3 ovan, och att registreringsansökan därför skulle avslås
med tillämpning av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94.
–       Sökandens argument att varumärken som innehåller orden vektor eller vector har registrerats
Sökanden har framställt argument som hänför sig till att flera gemenskapsvarumärken, nationella varumärken och internationella
sådana med ordet vektor har registrerats, utan att därvid åberopa någon bevisning till stöd för sina påståenden. Vid förhandlingen
har sökanden även åberopat registreringen som gemenskapsvarumärke av kännetecknet Vector-Lycopin.
Frågan huruvida ett varumärke kan registreras som gemenskapsvarumärke ska endast bedömas på grundval av de relevanta gemenskapsbestämmelserna,
såsom dessa tolkas av unionsdomstolen. Att man i rättssystem som till och med innehåller analoga regler har registrerat varumärken
som är identiska eller jämförbara med det sökta varumärket är något som på sin höjd kan beaktas upplysningsvis, men det kan
inte vara bindande för harmoniseringsbyrån eller för unionsdomstolen (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens
dom av den 31 januari 2001 i mål T‑24/00, Sunrider mot harmoniseringsbyrån (VITALITE), REG 2001, s. II‑449, punkt 33 och där
angiven rättspraxis, och av den 3 december 2003 i mål T‑16/02, Audi mot harmoniseringsbyrån (TDI), REG 2003, s. II‑5167, punkt 40
och där angiven rättspraxis).
Även om det antas att sökandens argument, att det finns registrerade gemenskapsvarumärken, nationella varumärken och internationella
sådana innehållande ordet vektor och angående varumärket Vector‑Lycopin, är korrekt saknar detta argument verkan. Argumentet
lämnas därför utan avseende.
Lagenligheten av överklagandenämndernas beslut ska dessutom enbart bedömas på grundval av relevant lagstiftning, och inte
mot bakgrund av överklagandenämndernas tidigare beslutspraxis (förstainstansrättens dom av den 27 februari 2002 i mål T‑106/00,
Streamserve mot harmoniseringsbyrån (STREAMSERVE), REG 2002, s. II‑723, punkt 66).
Under alla omständigheter kan sökanden inte vinna framgång med påståendet att registreringarna av påstådda äldre gemenskapsvarumärken
ska hävas om tribunalen fastställer överklagandenämndens beslut angående registreringen av varumärket Vektor-Lycopin.
Mot denna bakgrund finner tribunalen att överklagandenämnden inte gjorde fel när den fastställde granskarens beslut att avslå
registreringsansökan med tillämpning av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94.

Åsidosättande av artikel 7.1 b i förordning nr 40/94
Det framgår av ordalydelsen i artikel 7.1 i förordning nr 40/94 att det är tillräckligt att ett av de absoluta registreringshinder
som räknas upp i denna bestämmelse är tillämpligt för att kännetecknet i fråga inte ska kunna registreras som gemenskapsvarumärke
(domstolens dom av den 19 september 2002 i mål C‑104/00 P, DKV mot harmoniseringsbyrån, REG 2002, s. I‑7561, punkt 29).
Talan ska därför ogillas i sin helhet. Det saknas därvid anledning att pröva den andra grunden avseende åsidosättande av artikel 7.1 b
i förordning nr 40/94.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Harmoniseringsbyrån har yrkat att sökanden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat
målet, ska harmoniseringsbyråns yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:
1)
Talan ogillas.
2)
Exalation Ltd ska ersätta rättegångskostnaderna.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 9 juli 2010.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: tyska.