CELEX: 62009CJ0102
Kansainväliset sopimukset
Jaundén yleissopimus
Neljäs Lomén AKT-ETY-yleissopimus
Standstill-lauseke
Sisäinen verotus
Banaanit

Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan talousyhteisön ja tähän yhteisöön assosioituneiden Afrikan ja Madagaskarin valtioiden
välillä Jaundéssa 20.7.1963 allekirjoitetun assosiaatiosopimuksen (EYVL 1964, 93, s. 1431; jäljempänä ensimmäinen Jaundén
yleissopimus) 14 artiklan sekä Loméssa 15.12.1989 allekirjoitettuun neljänteen AKT–ETY-yleissopimukseen (EYVL 1991, L 229,
s. 3; jäljempänä neljäs Lomén yleissopimus) liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjassa N:o 5 olevan 1 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa Camar Srl (jäljempänä Camar) on nostanut vahingonkorvauskanteen Presidenza del Consiglio
dei Ministriä (hallituksen puheenjohtajisto) vastaan sellaisten vahinkojen vuoksi, joita kyseinen yhtiö väittää kärsineensä
sen vuoksi, että Corte suprema di cassazione (kassaatiotuomioistuin) on väitetysti rikkonut yhteisön oikeutta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Kansainväliset yleissopimukset
Ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 1 artikla kuuluu sen I osastoon, jonka otsikkona on ”Kauppa”, ja siinä määrätään seuraavaa:
”Assosioituneiden valtioiden ja jäsenvaltioiden välisen kaupan kasvun edistämiseksi, niiden taloudellisten suhteiden ja assosioituneiden
valtioiden taloudellisen riippumattomuuden vahvistamiseksi sekä kansainvälisen kaupan kehittämiseksi tällä tavalla Korkeat
Sopimuspuolet sopivat niiden keskinäisten kaupallisten suhteiden sääntelemistä koskevista seuraavista määräyksistä.”
Ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Sopimuspuolet sitoutuvat pidättäytymään kaikista sisäisistä verotuksellisista toimenpiteistä tai käytännöistä, jotka johtavat
välittömästi tai välillisesti syrjintään niiden tuotteiden ja muista sopimusvaltioista peräisin olevien samankaltaisten tuotteiden
välillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen erityismääräysten ja erityisesti edellä olevan 3 artiklan määräysten
soveltamista.”
Ensimmäinen Jaundén yleissopimus korvattiin Euroopan talousyhteisön ja tähän yhteisöön assosioituneiden Afrikan ja Madagaskarin
valtioiden välillä Jaundéssa 29.7.1969 allekirjoitetulla assosiaatiosopimuksella (EYVL 1970, L 282, s. 2; jäljempänä toinen
Jaundén yleissopimus). Viimeksi mainitun yleissopimuksen 5 artiklassa määrätään lähes samanlaisin sanamuodoin kuin ensimmäisen
Jaundén yleissopimuksen 14 artiklassa seuraavaa:
”Sopimuspuolet sitoutuvat pidättäytymään kaikista sisäisistä verotuksellisista toimenpiteistä tai käytännöistä, jotka johtavat
välittömästi tai välillisesti syrjintään niiden tuotteiden ja muista sopimusvaltioista peräisin olevien samankaltaisten tuotteiden
välillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen erityismääräysten soveltamista.”
Loméssa 28.2.1975 allekirjoitettu AKT–ETY-yleissopimus (EYVL 1976, L 25, s. 2; jäljempänä ensimmäinen Lomén yleissopimus)
korvasi toisen Jaundén yleissopimuksen. Ensimmäiseen Lomén yleissopimukseen liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjassa
N:o 6 olevassa 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.      Mitään [Afrikan, Karibian tai Tyynen valtameren (AKT-)]valtiota ei aseteta sen yhteisöön suuntautuvan banaaniviennin osalta
aikaisempaa tai tämänhetkistä asemaa epäedullisempaan asemaan, kun on kyse pääsystä markkinoille ja eduista näillä markkinoilla.”
Neljänteen Lomén yleissopimukseen liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjassa N:o 5 olevassa 1 artiklassa, joka on muotoiltu
lähes samanlaisin ilmaisuin, määrätään seuraavaa:
”Mitään AKT-valtiota ei aseteta sen yhteisön markkinoille suuntautuvan banaaniviennin osalta ja kun on kyse pääsystä sen perinteisille
markkinoille ja sen eduista näillä markkinoilla, epäedullisempaan asemaan, kuin joka sillä on aiemmin ollut tai joka sillä
tällä hetkellä on.”
Loméssa 31.10.1979 allekirjoitettuun toiseen AKT–ETY-yleissopimukseen (EYVL 1980, L 347, s. 140) ja Loméssa 8.12.1984 allekirjoitettuun
kolmanteen AKT–ETY-yleissopimukseen (EYVL 1986, L 86, s. 3) liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjassa N:o 4 oleva 1 artikla
on myös sanamuodoltaan lähes samanlainen.
1.3.1990 lähtien voimassa olevista siirtymätoimenpiteistä 27.2.1990 tehdyn AKT–ETY-ministerineuvoston päätöksen N:o 2/90 (EYVL
L 84, s. 2) 2 artiklan 1 kohdan f alakohdan sekä päätöksen N:o 2/90 soveltamisesta 5.3.1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY)
N:o 714/90 (EYVL L 84, s. 1) 1 artiklan ja 2 artiklan toisen alakohdan mukaan neljänteen Lomén yleissopimukseen liitettyä
banaaneista tehtyä pöytäkirjaa N:o 5 sovelletaan 1.3.1990 lähtien.

Kansallinen säännöstö
Tuoreille banaaneille asetettiin kansallinen kulutusvero 9.10.1964 annetulla lailla nro 986/1964 (GURI nro 264, 27.10.1964).
Tämä laki kumottiin 29.12.1990 annetulla lailla nro 428/1990 (GURI nro 10, 12.1.1991). Vuosien saatossa kyseisen veron määrää
on asteittain korotettu, ja sen poistamishetkellä sen määrä oli 525 Italian liiraa (ITL) kilogrammaa kohden. Tuohon aikaan
Italiassa perinteisesti tuotetuille hedelmille ei ollut asetettu kulutusveroa.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Camar on riitauttanut kahdessa oikeudenkäynnissä siltä lain nro 986/1964 nojalla Somaliasta peräisin olevien banaanien tuonnin
yhteydessä vaaditun veron. Nämä oikeudenkäynnit ovat päättyneet kahteen Corte suprema di cassazionen antamaan tuomioon.
Tämän jälkeen Tribunale di Firenzessä (Firenzen alioikeus) nostamassaan kanteessa Camar väittää, että Corte suprema di cassazione
on jättänyt ottamatta huomioon yhteisön oikeuden ja erityisesti EY 234 artiklasta johtuvan velvoitteen hylätessään siinä esitetyt
vaatimukset esittämättä ennakkoratkaisukysymyksiä unionin tuomioistuimelle.
Camarin istunnossa antamista tiedoista ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevat tuonnit on toteutettu 1.3.1990 jälkeen. Tuohon
aikaan Italian banaanituotanto oli erittäin heikkoa tai lähes olematonta.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin toteaa, että lain nro 986/1964 yhteensoveltuvuuden tarkastelu tämän tuomion
3–8 kohdassa mainittujen kansainvälisten yleissopimusten kanssa on luonteeltaan esikysymys sen arvioimiselle, onko Camarin
siinä nostama vahingonkorvauskanne riittävän perusteltu. Se katsoo, että tämä tarkastelu tuo esiin monimutkaisia oikeudellisia
kysymyksiä, joita ei vielä ole ratkaistu kokonaan unionin tuomioistuimen tätä alaa koskevassa oikeuskäytännössä.
Näin ollen Tribunale di Firenze on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Oliko ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artikla esteenä sille, että jäsenvaltio otti käyttöön sisäisen veron Somaliasta
peräisin oleville banaaneille, kun mainittua veroa ei käytännössä sovellettu kotimaassa tuotettuihin banaaneihin (kotimaista
tuotantoa ei ylipäätään ollut tai se oli merkityksetöntä) eikä sitä sovellettu mihinkään muihin kotimaassa tuotettuihin hedelmiin?
Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi:
2)      Oliko tuolloin voimassa olleeseen Lomén yleissopimukseen liitetty [banaanipöytäkirja] esteenä sellaisten verojen kantamiselle,
jotka eivät olleet yhteensopivia ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklan kanssa, siltä osin kuin kyse on vuonna 1990
toteutuneesta somalialaisten banaanien tuonnista Italiaan, kun otetaan huomioon mainitun pöytäkirjan määräykset ja aikaisempiin
Lomén yleissopimuksiin liitettyjen vastaavien pöytäkirjojen määräykset sekä toisen Jaundén yleissopimuksen 5 artikla?
Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi:
3)      Ovatko Lomén yleissopimuksiin liitetyt banaanipöytäkirjat esteenä Somaliasta peräisin olevia banaaneja koskevan Italian kulutusveron
kaltaisen veron korottamiselle 1.4.1976 jälkeen, riippumatta tällaisista korotuksista mainittujen banaanien viennille aiheutuvista
konkreettisista vaikutuksista?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen ja toinen kysymys
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee, estääkö ensimmäisen Jaundén
yleissopimuksen 14 artikla lakiin nro 986/1964 perustuvan veron kaltaisen veron käyttöön ottamisen niin, että myös sen jälkeen,
kun Jaundén yleissopimusten soveltaminen on päättynyt, jäsenvaltio ei voi tällaisen lain nojalla kantaa assosioituneesta valtiosta
peräisin olevien banaanien tuonnista veroa.
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on aluksi tarkasteltava sitä, estikö mainittu 14 artikla jäsenvaltiota asettamasta lain nro
986/1964 kaltaisen lain nojalla Somaliasta peräisin oleville banaaneille kulutusveron tämän toimenpiteen käyttöön ottamisen
aikaan. Tätä varten on tarkasteltava mainitun 14 artiklan ulottuvuutta ilman, että olisi tarpeen määrittää, onko tällä määräyksellä
välitön oikeusvaikutus. Kuten ensimmäisen kysymyksen sanamuodosta ilmenee, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee
mainitun artiklan ulottuvuutta riippumatta sen mahdollisesta välittömästä oikeusvaikutuksesta.
Ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklan mukaan sopimuspuolet sitoutuvat pidättäytymään kaikista sisäisistä verotuksellisista
toimenpiteistä tai käytännöistä, jotka johtavat välittömästi tai välillisesti syrjintään niiden tuotteiden ja muista sopimusvaltioista
peräisin olevien samankaltaisten tuotteiden välillä.
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että banaanituotanto Italiassa oli aivan vähäistä tai olematonta
pääasiassa kyseessä olevana ajanjaksona ja se on siis sivuutettava. Näin ollen sitä samankaltaisuutta, johon ensimmäisen Jaundén
yleissopimuksen 14 artiklaan sisältyvä kielto sanamuotonsa perusteella perustuu, on arvioitava suhteessa pöytähedelmiin, jotka
ovat tyypillisesti kotimaista tuotantoa kyseisessä jäsenvaltiossa (ks. analogisesti asia 184/85, komissio v. Italia, tuomio
7.5.1987, Kok., s. 2013, 8 kohta).
Tässä yhteydessä on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuinta on pyydetty lausumaan banaanien ja muiden italialaista tuotantoa
olevien pöytähedelmien samankaltaisuudesta sellaisten riita-asioiden yhteydessä, jotka koskivat ETY:n perustamissopimuksen
95 artiklan ensimmäisen kohdan (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäinen kohta, josta puolestaan
on tullut EY 90 artiklan ensimmäinen kohta) tulkintaa. Se on katsonut, että nämä kaksi tuotekategoriaa eivät ole ETY:n perustamissopimuksen
95 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla samankaltaisia, koska niiden ominaisuudet ovat erilaiset eivätkä
ne täytä samoja kuluttajien tarpeita (ks. em. asia komissio v. Italia, tuomion 9 ja 10 kohta sekä asia 193/85, Cooperativa
Co-Frutta, tuomio 7.5.1987, Kok. s. 2085, Kok. Ep. IX, s. 89, 17 ja 18 kohta).
Oikeuskäytännössä on todettu, että mainittujen tuoteryhmien aistinvaraisesti havaittavat ominaisuudet ja niiden vesipitoisuudet
eroavat toisistaan ja että banaania pidetään ainakin Italian markkinoilla erityisen ravintorikkaana ja energiapitoisena elintarvikkeena,
joka sopii hyvin vauvaikäisille (ks. em. asia komissio v. Italia, tuomion 10 kohta).
Camar ei kyseenalaista tätä tosiseikkojen arviointia. Se väittää sitä vastoin, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14
artiklaa on tulkittava laajemmin kuin EY 90 artiklan ensimmäistä kohtaa edellä mainittujen tuomioiden perusteella.
Camar katsoo, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklaa on tulkittava niin, että siinä kielletään EY 90 artiklan
ensimmäiseen ja toiseen kohtaan sisältyvien määräysten synteesinä samankaltaisten tuotteiden syrjivän verotuksen lisäksi myös
kaikenlainen välillinen verotuksellinen protektionismi sellaisten kotimaisten tuotteiden hyväksi, jotka kilpailevat tuotujen
tuotteiden kanssa. Mainitun 14 artiklan sellainen tulkinta, että siinä edellytetään, että tuoduilla tuotteilla on samat ominaisuudet
kuin kotimaisilla tuotteilla, poistaa tämän määräyksen tehokkaan vaikutuksen, koska ensimmäisessä Jaundén yleissopimuksessa
tarkoitetut afrikkalaisten maiden tuotteet ovat kaikki trooppisia tuotteita, joilla on erilaiset ominaisuudet kuin jäsenvaltioiden
tuotteilla.
On kuitenkin todettava, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklan sanamuoto ei tue Camarin puoltamaa tulkintaa.
Kyseisessä määräyksessä ainoastaan määrätään samankaltaisten tuotteiden syrjivän verotuksen kieltämisestä samankaltaisin ilmaisuin
kuin EY 90 artiklan ensimmäisessä kohdassa. Viimeksi mainittua määräystä koskevan oikeuskäytännön mukaan samankaltaiset tuotteet,
joihin tämä kielto pätee, ovat tuotteita, joilla on vastaavat ominaisuudet ja jotka täyttävät samat kuluttajien tarpeet (ks.
vastaavasti em. asia komissio v. Italia, tuomion 9 ja 10 kohta).
Tästä seuraa, että jos yhteisö ja siihen assosioituneet Afrikan ja Madagaskarin valtiot olisivat halunneet säädellä erilaisiin
mutta keskenään kilpaileviin tuotteisiin liittyvää sisäistä verotusta koskevaa ongelmaa, ne olisivat ainoastaan EY 90 artiklan
ensimmäistä kohtaa vastaavan määräyksen sijaan hyväksyneet myös EY 90 artiklan toista kohtaa jäljittelevän määräyksen (ks.
analogisesti asia C-469/93, Chiquita Italia, tuomio 12.12.1995, Kok., s. I-4533, 43 kohta).
Näin ollen on todettava, että Camarin puoltama ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklan tulkinta ei ole sovitettavissa
yhteen tämän artiklan ilmaisujen kanssa.
On vielä tutkittava, edellyttääkö ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen tavoite siitä, että sen 14 artiklaa tulkitaan sen rajoitetusta
sanamuodosta huolimatta niin, että se koskee myös sisäisiä verotuksellisia toimenpiteitä, jotka vastaavat EY 90 artiklan toisessa
kohdassa kiellettyjä toimenpiteitä.
Tästä on ensinnäkin todettava, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklan sanamuotoa pidemmälle menevä tulkinta
ei ole tarpeen sen tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi, toisin kuin Camar väittää.
Yhtäältä ilmaisua ”samankaltaiset tuotteet” ei pidä tulkita niin, että se edellyttää tuotteiden olevan samanlaisia, vaan ainoastaan
niin, että siinä suljetaan pois tuotteet, joilla on erilaiset ominaisuudet ja jotka eivät tyydytä samoja kuluttajien tarpeita,
kuten tämän tuomion 20 kohdassa on muistutettu. Tästä johtuu, että edes tyypillisesti trooppisia tuotteita ei voida yleisesti
pitää sellaisina, että ne eivät ole samankaltaisia kuin jäsenvaltioista peräisin olevat tuotteet.
Toisaalta ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artikla tarkoittaa sanamuotonsa mukaisesti sopimuspuolilta peräisin olevia
tuotteita yleensä eikä pelkästään trooppisia tuotteita.
Toiseksi laajemmalta näkökannalta katsottuna on todettava, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklan sellaista
tulkintaa, jolla annetaan sille sellainen ulottuvuus, että se kattaa myös EY 90 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettujen
kaltaisten sisäisten verotuksellisten toimenpiteiden kiellon, ei voida hyväksyä. Näiden kahden määräyksen taustalla on eri
tavoitteet, joten niitä ei voida rinnastaa tulkinnan avulla.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että EY 90 artiklalla pyritään takaamaan tavaroiden vapaa liikkuvuus jäsenvaltioiden
välillä normaaleissa kilpailuolosuhteissa siten, että siinä kielletään kaikki protektionismin muodot, jotka voivat perustua
syrjivään sisäiseen verotukseen, jota sovelletaan toisista jäsenvaltioista peräisin oleviin tavaroihin, ja sillä pyritään
takaamaan sisäisen verotuksen ehdoton neutraalisuus kotimaisten tuotteiden ja maahantuotujen tuotteiden kilpailun kannalta
(ks. vastaavasti em. asia komissio v. Italia, tuomion 7 kohta).
Samoin tätä määräystä tulkittaessa on otettava huomioon perustamissopimuksen tavoitteet, sellaisina kuin ne määritellään EY
2, EY 3 ja EY 14 artiklassa, joihin kuuluu ensisijaisesti sellaisten sisämarkkinoiden toteuttaminen, joilla tavaroiden, henkilöiden,
palveluiden ja pääomien vapaa liikkuvuus on varmistettu (ks. vastaavasti asia 299/86, Drexl, tuomio 25.2.1988, Kok, s. 1213,
Kok. Ep. IX, s. 419, 24 kohta).
On kuitenkin todettava, että nämä EY 90 artiklan taustalla olevat tavoitteet puuttuvat ensimmäisestä Jaundén yleissopimuksesta.
Sen 1 artiklan mukaan, joka sen 14 artiklan tavoin kuuluu I osastoon, jonka otsikkona on ”Kauppa”, tämän yleissopimuksen tavoitteena
on assosioituneiden valtioiden ja jäsenvaltioiden välisen kaupan kasvun edistäminen, niiden taloudellisten suhteiden ja assosioituneiden
valtioiden taloudellisen riippumattomuuden vahvistaminen sekä kansainvälisen kaupan kehittäminen tällä tavalla.
Päätelmää siitä, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen tavoite ei vaadi, että sen 14 artiklaa on tulkittava sen sanamuotoa
pidemmälle menevällä tavalla, jolla annettaisiin tälle määräykselle samanlainen ulottuvuus kuin EY 90 artiklan toiselle kohdalle,
tukee lisäksi tulkinta, jonka yhteisöjen tuomioistuin on antanut mainitun 14 artiklan kanssa lähes samanlaisille määräyksille
vapaakauppajärjestelmän luomista koskeviin sopimuksiin liittyvien riita-asioiden yhteydessä. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut,
että näillä määräyksillä asetetaan sopimuspuolille verotuksellista syrjintää koskeva kielto, jonka soveltamisen edellytyksenä
on ainoastaan se, että tietyn verojärjestelmän soveltamisalaan kuuluvat tuotteet ovat luonteeltaan samankaltaisia (ks. asia
104/81, Kupferberg, tuomio 26.10.1982, Kok., s. 3641, Kok. Ep. VI, s. 555, 26 kohta sekä yhdistetyt asiat C-114/95 ja C-115/95,
Texaco ja Olieselskabet Danmark, tuomio 17.7.1997, Kok., s. I-4263, 31 kohta).
Lisäksi oikeuskäytännössä on nimenomaisesti katsottu, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklan kanssa analogisessa
vapaakauppasopimuksen määräyksessä ainoastaan kielletään samankaltaisten tuotteiden syrjivä verotus. Brysselissä 22.7.1972
allekirjoitetun sekä yhteisön nimissä 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2844/72 (EYVL N:o L 301, s. 164)
tehdyn ja hyväksytyn Euroopan talousyhteisön ja Portugalin tasavallan välisen sopimuksen 21 artiklan ensimmäisestä kohdasta
yhteisöjen tuomioistuin on katsonut edellä mainitussa asiassa Kupferberg annetun tuomion 42 kohdassa, että se, että jäsenvaltio
ei sovella kyseisestä kolmannesta maasta peräisin oleviin tuotteisiin tiettyjä tuottajaryhmiä tai tuotetyyppejä koskevaa veron
alennusta, ei ole mainitun 21 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua syrjintää, jos kyseisen jäsenvaltion markkinoilla
ei ole yhtään samankaltaista tuotetta, jolle tämä alennus olisi tosiasiallisesti myönnetty.
On siis pääteltävä, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen 14 artiklassa vahvistettu kielto koskee sanamuotonsa mukaisesti
vain samankaltaisten tuotteiden syrjivää verotusta eikä sillä siis tarkoiteta keskenään kilpailusuhteessa olevia tuotteita,
jotka eivät ole samankaltaisia.
Kaikkien edellä todettujen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että ensimmäisen Jaundén yleissopimuksen
14 artikla ei estänyt laissa nro 986/1964 säädetyn kaltaista Somaliasta peräisin olevien banaanien verotusta.
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Kolmas kysymys
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee, edellyttääkö se, että kansallinen tuomioistuin
soveltaa Lomén yleissopimuksiin liitettyihin banaanipöytäkirjoihin sisältyvää standstill-lauseketta, lailla nro 986/1964 käyttöön
otetun kaltaisen verotuksen korotusten konkreettisten vaikutusten tutkimista, jotta voitaisiin määrittää niiden yhteensoveltuvuus
mainitun lausekkeen kanssa.
Koska ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei ole täsmentänyt, mihin Lomén yleissopimukseen se viittaa, on aluksi
määritettävä, mikä neljästä Lomén yleissopimuksesta on otettava huomioon pääasian olosuhteiden perusteella. Tältä osin Camarin
istunnossa toimittamista tiedoista ilmenee, että nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisen veronkannon kohteena olevat tuonnit
on toteutettu 1.3.1990 jälkeen. Koska AKT–ETY-ministerineuvoston päätöksen N:o 2/90 2 artiklan 1 kohdan f alakohdan sekä asetuksen
N:o 714/90 1 artiklan ja 2 artiklan toisen alakohdan mukaan neljänteen Lomén yleissopimukseen liitettyä banaaneista tehtyä
pöytäkirjaa N:o 5 on sovellettava 1.3.1990 lähtien, on siis viitattava viimeksi mainittuun yleissopimukseen.
Mainitun pöytäkirjan 1 artikla on standstill-lauseke. Tämän määräyksen tarkoituksena on toisin sanoen taata AKT-valtioista
peräisin olevien banaanien pääsy niiden perinteisille markkinoille sellaisin edellytyksin ja sellaisten yksityiskohtaisten
sääntöjen mukaan, jotka eivät ole epäedullisempia kuin ne, jotka olivat voimassa ennen määräyksen voimaantuloa. Tämä pääsyn
takaaminen AKT-valtioista peräisin oleville banaaneille koskee kuitenkin korkeintaan sitä banaanimäärää, jonka verran banaaneja
oli tuotu mainitun määräykseen tullessa voimaan (em. asia Chiquita Italia, tuomion 59 kohta).
Kaikissa kolmessa ensimmäisessä Lomén yleissopimuksessa oli standstill-lauseke, joka oli laadittu samankaltaisin ilmaisuin
kuin neljänteen Lomén yleissopimukseen liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjassa N:o 5 olevaan 1 artiklaan sisältyvät
ilmaisut (em. asia Chiquita Italia, tuomion 62 kohta). Koska ensimmäinen Lomén yleissopimus tuli voimaan 1.4.1976, tämä päivämäärä
on viitekohta standstill-lausekkeen soveltamiselle (ks. vastaavasti em. asia Chiquita Italia, tuomion 63 kohta).
Näin ollen ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on todettava, oliko pääasiassa tuotu banaaneja korkeintaan määrä,
joka oli tuotu ensimmäisen Lomén yleissopimuksen tultua voimaan 1.4.1976.
Erityisesti siitä ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen esiin tuomasta kysymyksestä, joka koskee tarkastelua, joka
on tehtävä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen veronkorotuksen yhteensoveltuvuuden arvioimiseksi neljänteen Lomén yleissopimukseen
liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjassa N:o 5 olevaan 1 artiklaan kirjatun standstill-lausekkeen kanssa, on todettava,
että tällaisista korotuksista aiheutuu kyseessä oleville banaaneille hinnankorotuksia ja ne vaikeuttavat näin ollen niiden
menekkiä kyseisillä markkinoilla (em. asia Chiquita Italia, tuomion 60 kohta). Näin ollen tällaisen korotuksen tarkastelu
kyseisen standstill-lausekkeen kannalta ei edellytä normaalisti tästä korotuksesta tuonneille aiheutuvien konkreettisten vaikutusten
tarkastelua.
Asianosaisten kiistelyn kohteena olevasta olettamasta, jonka mukaan näiden korotusten tarkoituksena on ainoastaan mukauttaa
lailla nro 986/1964 käyttöön otetun kaltainen vero inflaatiokehitykseen, on kuitenkin todettava, että standstill-lausekkeen
tavoitteena on estää se, että banaaniviennit asetetaan epäedullisempaan asemaan kuin niillä on aiemmin ollut perinteisille
markkinoille pääsyn ja niiden näillä markkinoilla saamien etujen osalta (ks. vastaavasti em. asia Chiquita Italia, tuomion
63 kohta), joten se liittyy tosiasialliseen tilanteeseen kyseisillä markkinoilla.
Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen veron korotukset eivät ole ristiriidassa neljänteen Lomén yleissopimukseen
liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjan N:o 5 olevan 1 artiklan kanssa siltä osin kuin niillä ainoastaan mukautetaan vero
inflaatiokehitykseen hyödykkeen tosiasiallisen verotuksen ylläpitämiseksi vakiotasolla.
Edellä todetun perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että kansallinen tuomioistuin ei ole velvollinen tutkimaan
pääasiassa kyseessä olevalla säännöstöllä käyttöön otetun kaltaisen veron korotusten konkreettisia vaikutuksia Somaliasta
peräisin olevien banaanien tuontiin ennen 1.4.1976 vallinneeseen tilanteeseen verrattuna arvioidakseen näiden korotusten yhteensoveltuvuutta
neljänteen Lomén yleissopimukseen liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjassa N:o 5 olevaan 1 artiklaan sisältyvän standstill-lausekkeen
kanssa. Tällaisen veron korotukset, joilla rajoitutaan mukauttamaan se inflaatiokehitykseen, eivät kuitenkaan ole ristiriidassa
tämän lausekkeen kanssa.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan talousyhteisön ja tähän yhteisöön assosioituneiden Afrikan ja Madagaskarin valtioiden välillä Jaundéssa 20.7.1963
allekirjoitetun assosiaatiosopimuksen 14 artikla ei estänyt 9.10.1964 annetussa laissa nro 986/1964 säädetyn kaltaista Somaliasta
peräisin olevien banaanien verotusta.
2)
Kansallinen tuomioistuin ei ole velvollinen tutkimaan pääasiassa kyseessä olevalla säännöstöllä käyttöön otetun kaltaisen
veron korotusten konkreettisia vaikutuksia Somaliasta peräisin olevien banaanien tuontiin ennen 1.4.1976 vallinneeseen tilanteeseen
verrattuna arvioidakseen näiden korotusten yhteensoveltuvuutta Loméssa 15.12.1989 allekirjoitettuun neljänteen AKT–ETY-yleissopimukseen
liitetyssä banaaneista tehdyssä pöytäkirjassa N:o 5 olevaan 1 artiklaan sisältyvän standstill-lausekkeen kanssa. Tällaisen
veron korotukset, joilla rajoitutaan mukauttamaan se inflaatiokehitykseen, eivät kuitenkaan ole ristiriidassa tämän lausekkeen
kanssa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.