CELEX: 62005TJ0029
Konkurenca
Karteli
Španski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka
Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES
Določanje cene in razdelitev trga
Skladnost med obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in izpodbijano odločbo
Pravica do obrambe
Opredelitev upoštevnega trga
Globe
Teža kršitve
Obteževalne okoliščine
Vloga vodje
Sodelovanje

Dejansko stanje
Tožeča stranka Deltafina SpA je italijanska družba, katere glavni dejavnosti sta prva predelava surovega tobaka in trženje
predelanega tobaka. Prek ameriške hčerinske družbe Universal Leaf Tobacco Company Inc. (v nadaljevanju: Universal Leaf), ki
je v popolni lasti ameriške družbe Universal Corp, je v popolni lasti zadnjenavedene družbe.
Družba Universal Leaf prav tako razpolaga s celotnim kapitalom družbe Tabacos Españoles, SL (v nadaljevanju: Taes), enim izmed
štirih podjetij, ki se v Španiji ukvarjajo s prvo predelavo surovega tobaka (v nadaljevanju: predelovalci ali španski predelovalci).
V nadaljevanju bo skupina, ki ji pripadajo družbe iz točk 1 in 2 zgoraj, imenovana „skupina Universal“.
Komisija Evropskih skupnosti, ki je razpolagala z informacijami, da so španski predelovalci in proizvajalci surovega tobaka
kršili člen 81 ES, je 3. in 4. oktobra 2001 v skladu s členom 14 Uredbe št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju
členov [81 ES] in [82 ES] (UL 1962, 13, str. 204) opravila preiskave v prostorih treh izmed teh predelovalcev, in sicer v
družbah Compañia española de tabaco en rama, SA (v nadaljevanju: Cetarsa), Agroexpansión, SA in World Wide Tobacco España,
SA (v nadaljevanju: WWTE), ter v prostorih Asociación Nacional de Empresas Transformadoras de Tabaco (v nadaljevanju: Anetab).
Komisija je 3. oktobra 2001 opravila preiskave tudi v prostorih obrtne zbornice za tobak in evropske zveze predelovalcev tobaka
ter 5. oktobra 2001 v prostorih Federación nacional de cultivadores de tabaco (v nadaljevanju: FNCT).
Predelovalci in združenje Anetab so na podlagi Obvestila Komisije o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov (UL
1996, C 207, str. 4, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) Komisiji z dopisom z dne 16. januarja 2002 sporočili željo
po sodelovanju.
Komisiji so z dopisom z dne 21. januarja 2002 posredovali nekatere podatke.
Družba Universal Leaf je z dopisom z dne 15. februarja 2002 obvestila Komisijo, da popolnoma podpira pobudo družbe Taes za
sodelovanje v skladu z obvestilom o ugodni obravnavi. Prav tako ji je sporočila, da je družba Deltafina z družbo Taes sodelovala
pri pripravi memoranduma, ki opisuje vloge in dejavnosti zadnjenavedene družbe na španskem trgu tobaka, in da želi, da bi
bila družba Deltafina prav tako upravičena do ugodnosti, ki izhajajo iz obvestila o ugodni obravnavi.
Družba Taes je 18. februarja 2002 Komisiji poslala memorandum iz prejšnje točke.
Potem je Komisija na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 španskim predelovalcem, združenju Anetab in zvezi FNCT poslala več zahtev
za informacije. Prav tako je zahtevala informacije od španskega ministrstva za kmetijstvo, ribištvo in prehrano (v nadaljevanju:
ministrstvo za kmetijstvo) glede španske ureditve na področju kmetijskih proizvodov.
Komisija je 11. decembra 2003 uvedla postopek, na katerega se nanaša ta zadeva, in sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah, ki ga je naslovila na 20 podjetij oziroma združenj, med katerimi so španski predelovalci, podjetja Deltafina, Universal
in Universal Leaf, združenje Anetab in zveza FNCT.
Zadevna podjetja in združenja so vpogledala v preiskovalni spis Komisije, ki jim je bil kot kopija poslan na zgoščenki, in
so na podlagi očitkov Komisije predložila pisne pripombe. Družba Deltafina je pisne pripombe poslala 1. marca 2004.
Zaslišanje, ki se ga je udeležila družba Deltafina, je potekalo 29. marca 2004.
Po tem, ko je vprašala za mnenje Svetovalni odbor za omejevalna ravnanja in monopole ter glede na končno poročilo pooblaščenca
za zaslišanje, je Komisija 20. oktobra 2004 sprejela Odločbo C(2004) 4030 konč. v zvezi s postopkom na podlagi člena 81(1)
[ES] (Zadeva COMP/C.38.238/B.2 – Raw Tobacco – Spain) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je objavljen
v
Uradnem listu Evropske Unije
z dne 19. aprila 2007 (UL L 102, str. 14).
Izpodbijana odločba se nanaša na dva kartela, ki sta bila ustanovljena in sta se izvajala na španskem trgu surovega tobaka.
Naloga prvega kartela, v katerem so sodelovali predelovalci in družba Deltafina, je bila med letoma 1996 in 2001 vsako leto
določiti (najvišjo) povprečno dobavno ceno za vsako sorto surovega tobaka, za vse kakovosti skupaj, in razdeliti količine
vsake sorte surovega tobaka, ki jih lahko vsak predelovalec kupi pri proizvajalcih (glej zlasti točke od 74 do 76 in 276 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Med letoma 1999 in 2001 so se predelovalci in družba Deltafina dogovorili tudi o cenovnih razredih na
stopnjo kakovosti vsake sorte surovega tobaka, navedenih v načrtih, priloženih k „pogodbam o pridelovanju“, in o „dodatnih
pogojih“, in sicer povprečni najnižji ceni na proizvajalca in na skupino proizvajalcev, ki se uporabljajo (glej zlasti točke
od 77 do 83 in 276 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V nadaljevanju bo kartel, ki je opisan v točki 16 zgoraj, imenovan „kartel predelovalcev“.
Drugi kartel, ki je opisan v izpodbijani odločbi, se nanaša na tri kmetijske sindikate v Španiji, in sicer na Asociación agraria
de jóvenes agricultores (v nadaljevanju: ASAJA), Unión de pequeños agricultores (v nadaljevanju: UPA) in Coordinadora de organizaciones
de agricultores y ganaderos (v nadaljevanju: COAG) ter na Confederación de cooperativas agrarias de España (v nadaljevanju:
CCAE). Naloga tega kartela med letoma 1996 in 2001 je bila vsako leto določiti cenovne razrede na stopnjo kakovosti vsake
sorte surovega tobaka, navedene v načrtih, priloženih k „pogodbam o pridelovanju“, in „dodatne pogoje“ (glej zlasti točke
od 77 do 83 in 277 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V nadaljevanju bo kartel, ki je opisan v točki 18 zgoraj, imenovan „kartel zastopnikov proizvajalcev“.
V izpodbijani odločbi je Komisija menila, da vsak od teh kartelov pomeni enotno nadaljevano kršitev člena 81(1) ES (glej zlasti
točke od 275 do 277 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V členu 1 te odločbe je Komisija odgovornost za kartel predelovalcev naložila devetim podjetjem, med katerimi so španski predelovalci
in družba Deltafina, in odgovornost za kartel zastopnikov proizvajalcev sindikatom ASAJA, UPA in COAG ter konfederaciji CCAE
(v nadaljevanju skupaj: zastopniki proizvajalcev).
V členu 2 izpodbijane odločbe je Komisija tem podjetjem in zastopnikom proizvajalcev naložila, naj takoj prenehajo, če še
niso, kršitve, opredeljene v členu 1, in naj se vzdržijo omejevalnih ravnanj, ki imajo enak ali enakovreden cilj ali učinek.
S členom 3 izpodbijane odločbe so naložene te globe:
–        Deltafina: 11.880.000 EUR;
–        Cetarsa: 3.631.500 EUR;
–        Agroexpansión : 2.592.000 EUR;
–        WWTE : 1.822.500 EUR;
–        Taes : 108.000 EUR;
–        ASAJA : 1000 EUR;
–        UPA : 1000 EUR;
–        COAG : 1000 EUR;
–        CCAE : 1000 EUR.
Globa, ki je bila naložena družbi Deltafina, upošteva zlasti vlogo vodje, ki jo je imela v kartelu predelovalcev (točki 435
in 436 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ob upoštevanju te vloge kot obteževalne okoliščine je Komisija povišala osnovni
znesek globe za 50 %. Družbi Deltafina pa je vseeno priznala znižanje osnovnega zneska globe za 40 % zaradi olajševalnih okoliščin
(točki 437 in 438 obrazložitve izpodbijane odločbe) in globe za 10 % zaradi sodelovanja v upravnem postopku (točke od 448
do 456 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Iz člena 3 izpodbijane odločbe je prav tako razvidno, da so matične družbe družbe WWTE solidarno odgovorna za plačilo globe,
ki je bila naložena družbi WWTE, in da je matična družba družbe Agroexpansión solidarno odgovorno za plačilo globe, ki je
bila naložena družbi Agroexpansión.

Postopek in predlogi strank
Družba Deltafina je 20. januarja 2005 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (četrti senat) začelo ustni postopek in v okviru ukrepov procesnega
vodstva, ki so določeni v členu 64 Poslovnika, stranki pozvalo, naj predložita nekatere listine in jima zastavilo nekaj vprašanj.
Stranki sta te zahteve izpolnili v določenem roku.
Stranki sta ustno podali stališča in odgovore na vprašanja Splošnega sodišča na obravnavi 9. junija 2009.
Družba Deltafina Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        izpodbijano odločbo razglasi za nično;
–        podredno, zniža globo;
–        Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo kot delno nedopustno in vsekakor popolnoma neutemeljeno zavrne;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov;
–        če ne uspe, vsaki stranki naloži plačilo njenih stroškov, če tožeča stranka s svojimi argumenti uspe v enaki meri kot Komisija,
ali tožeči stranki naloži plačilo njenih stroškov in dela stroškov Komisije, če tožeča stranka ne uspe z večino svojih tožbenih
razlogov.

Pravo
V podporo svoji tožbi družba Deltafina navaja 11 tožbenih razlogov:
–        prvič, kršitev člena 81(1) ES, člena 23(2)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence
iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1), načel zakonitosti in osebne odgovornosti ter pomanjkljiva obrazložitev
in zloraba pooblastil;
–        drugič, kršitev člena 27(1) in (2) Uredbe št. 1/2003, pravice do obrambe in pravice do poštenega sojenja, bistvenih kršitev
postopka ter kršitev načel zakonitosti, pravne varnosti in sorazmernosti ter pomanjkljiva obrazložitev in zloraba pooblastil;
–        tretjič, kršitev člena 81(1) ES, člena 2 Uredbe št. 1/2003 in točke 43 Smernic o konceptu vpliva na trgovino iz členov 81
[ES] in 82 [ES] (UL 2004, C 101, str. 81) ter pomanjkljiva obrazložitev;
–        četrtič, kršitev členov 2 in 23(2) Uredbe št. 1/2003, točk 1(A) in 5(d) Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu
s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) pogodbe [PJ] (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice), kršitev načel
sorazmernosti in „enakega obravnavanja in kazni“ ter pomanjkljiva obrazložitev in zloraba pooblastil;
–        petič, kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, točke 1(B) Smernic in načela enakega obravnavanja ter zloraba pooblastil;
–        šestič, kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 in točke 2 Smernic ter pomanjkljiva obrazložitev in zloraba pooblastil;
–        sedmič, kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 in točke 3 Smernic ter zloraba pooblastil;
–        osmič, kršitev člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 in točke 5(a) Smernic;
–        devetič, kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, uvodnih izjav in točke 4 Smernic, oddelkov B(e) in D obvestila o ugodni obravnavi,
načela enakega obravnavanja ter pomanjkljiva obrazložitev in zloraba pooblastil;
–        desetič, kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, točke 5(b) Smernic, načela sorazmernosti in zloraba pooblastil;
–        in enajstič, kršitev načel enakega obravnavanja, prepovedi retroaktivnosti kazni in varstva legitimnih pričakovanj ter zloraba
pooblastil.
Prve tri tožbene razloge tožeča stranka navaja primarno in se nanašajo na predlog za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.
Naslednjih sedem tožbenih razlogov je navedenih podredno in se nanašajo na predlog za znižanje globe. Zadnji tožbeni razlog
je naveden podpodredno, če tožeča stranka s predhodnimi sedmimi tožbenimi razlogi ne bi uspela, in se prav tako nanaša na
znižanje globe.
1.
Dopustnost očitkov v zvezi z zlorabo pooblastil
Družba Deltafina v več tožbenih razlogih, ki jih navaja v utemeljitev tožbe, razen v tretjem in osmem, Komisiji med drugim
očita zlorabo pooblastil.
Glede tega je treba spomniti, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso pojem zlorabe pooblastil nanaša na dejstvo, da je upravni
organ uporabil svoja pooblastila za namen, ki je drugačen od tistega, zaradi katerega so mu bila dana. Za odločbo, pri kateri
so bila zlorabljena pooblastila, gre le, če se na podlagi objektivnih, upoštevnih in skladnih indicev izkaže, da je bila sprejeta
izključno ali vsaj z odločilnim namenom doseči drugačne cilje od predvidenih ali izogniti se postopku, ki je s Pogodbo ES
posebej predviden za obravnavanje okoliščin predmetne zadeve (sodbi Sodišča z dne 13. novembra 1990 v zadevi Fedesa in drugi,
C‑331/88, Recueil, str. I‑4023, točka 24, in z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti Komisiji, C‑407/04 P, ZOdl., str. I‑829,
točka 99).
V tej zadevi je treba ugotoviti, da se je družba Deltafina omejila na splošno navedbo vrste očitkov o zlorabi pooblastil,
ne da bi navedla kakršnokoli dejstvo ali razlog v njihovo podporo ali pojasnila, kakšen namen naj bi Komisija v resnici imela,
ko je sprejela izpodbijano odločbo. Ti očitki, kot so predloženi, ne izpolnjujejo zahtev iz člena 44(1)(c) Poslovnika, saj
niso dovolj jasni in natančni, da bi – če bi bilo potrebno brez drugih podatkov, na katere bi se bilo mogoče opreti – omogočili
toženi stranki pripravo obrambe in Splošnemu sodišču odločitev o tožbi. Zato jih je treba razglasiti za nedopustne (glej v
tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi Mo och Domsjö proti Komisiji, T‑352/94, Recueil, str. II‑1989,
točki 333 in 334).
2.
Predlog za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe

Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 81(1) ES, člena 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, načel zakonitosti in osebne odgovornosti ter
pomanjkljiva obrazložitev
Prvi tožbeni razlog, ki ga navaja družba Deltafina, je razdeljen na štiri dele. V prvem delu družba Deltafina oporeka očitku
Komisije, da je odgovorna za kršitev na trgu, na katerem ni bila prisotna. V drugem delu navaja, da člen 81(1) ES in člen
23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 ne urejata ravnanj, ki so ji, po njenem mnenju, očitana. V tretjem delu meni, da jo je Komisija
napačno opredelila kot vodjo kartela predelovalcev. Nazadnje, v četrtem delu navaja, da Komisija v izpodbijani odločbi ni
opredelila zadevnega trga.
Splošno sodišče bo skupaj preizkusilo prva dela in nato ločeno tretji in četrti del tega tožbenega razloga.
Glede očitka o kršitvi dolžnosti obrazložitve, ki ga družba Deltafina navaja v tem tožbenem razlogu, ne da bi ga vezala na
kateregakoli izmed štirih delov, je treba ugotoviti, da ga ta družba z ničimer ne utemeljuje. Zato ga je treba na podlagi
člena 44(1)(c) Poslovnika zavrniti kot nedopusten (glej točko 35 zgoraj).
Prvi in drugi del tožbenega razloga, v zvezi s trditvami Komisije, da je družba Deltafina odgovorna za kršitev na trgu, na
katerem ni bila prisotna, ter da člen 81(1) ES in člen 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 ne urejata ravnanj, ki so ji očitana
–       Trditve strank
Na prvem mestu družba Deltafina navaja, da ni dejavna na trgu nakupa in prve predelave surovega tobaka v Španiji, zato, če
je ta trg zadevni trg, ne more biti odgovorna za ravnanja, ki so bila na tem trgu sprejeta.
Na drugem mestu družba Deltafina navaja, da ni sodelovala pri izdelavi sporazumov, ki so bili sklenjeni med predelovalci,
in jih ni izvajala, saj ni imela pooblastila, da bi v Španiji delovala kot predelovalec, zaradi česar se ni mogla niti pogajati
in sklepati pogodb s španskimi proizvajalci surovega tobaka niti sodelovati pri razdelitvi nakupnih količin surovega tobaka.
Navaja, da ji ni mogoče pripisovati vloge „storilca ali sostorilca kršitve“, še manj pa vloge vodje kartela predelovalcev,
temveč kvečjemu vlogo „osebe, ki objektivno in subjektivno ni v kartelu, vendar posredno storilcem pomaga pri kršitvah s prisotnostjo
na srečanjih, izmenjavo podatkov in obvestil, z mediacijo med udeleženci in s hrambo dokumentov in podatkov“. Teh ravnanj
pa naj člen 81(1) ES in člen 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 ne bi urejala, zato naj za njihovo kršitev ne bi bilo mogoče naložiti
kazni.
Družba Deltafina se v podporo svojim navedbam sklicuje na Odločbo Komisije z dne 10. decembra 2003 o postopku iz člena 81
[ES] in iz člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva COMP/E-2/37.857 – organski peroksidi) (2005/349/ES) (UL 2005 L 110, str. 44, v nadaljevanju:
odločba o organskih peroksidih). Navaja, da je v tej odločbi Komisija ugotovila kršitev člena 81(1) ES, ki jo je storilo podjetje,
ki ni bilo v zadevnem omejevalnem sporazumu, in sicer svetovalno podjetje AC‑Treuhand AG, zaradi nekaterih ravnanj tega podjetja,
ki so podobna očitanim ji ravnanjem. Poudarja, da je bila temu svetovalnemu podjetju, čeprav je imelo bistveno vlogo pri organizaciji
in izvedbi omejevalnega sporazuma in so ga šteli za njegovega „skrbnika“, naložena le simbolična globa 1000 EUR zaradi „sorazmerne
novosti položaja“.
Na prvem mestu Komisija odgovarja, da trditev družbe Deltafina, da se člen 81(1) ES ne uporablja za podjetja, ki ne delujejo
neposredno na upoštevnem trgu, nima opore v besedilu te določbe. Za njegovo uporabo je pomembno, da je zadevno podjetje sodelovalo
pri ravnanju, ki omejuje konkurenco in ima, vsaj potencialno, občuten vpliv na trgovino med državami članicami.
Na drugem mestu Komisija trdi, da trditev družbe Deltafina, da za njej očitana ravnanja ne velja prepoved iz člena 81(1) ES,
ni samo popolnoma neutemeljena, temveč ji nasprotuje tudi več navedb iz same tožbe.
Poleg tega Komisija poudarja, da je družba Deltafina sama menila, da je mogoče njeno vlogo primerjati z vlogo, ki jo je imelo
podjetje AC‑Treuhand v zadevi, v kateri je bila sprejeta odločba o organskih peroksidih, in da je mogoče tako vlogo kaznovati
na podlagi člena 81(1) ES.
–       Presoja Splošnega sodišča
Glede prvega dela tega tožbenega razloga je treba ugotoviti, da med strankami ni sporno, da v Španiji, ki je v tej zadevi
zadevni geografski trg, družba Deltafina ni niti kupovala surovega tobaka pri proizvajalcih niti opravljala dejavnosti prve
predelave surovega tobaka. V tej državi članici je bila družba Deltafina dejavna šele na naslednji stopnji, to je pri nakupu
predelanega tobaka za njegovo prodajo podjetjem za proizvodnjo tobačnih izdelkov.
Ugotoviti je torej treba, da družba Deltafina ni bila prisotna na zadevnem trgu, ki je, kot je obrazloženo v točki 82 v nadaljevanju,
španski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka.
Vendar pa ta ugotovitev ne pomeni, da Komisija ni bila upravičena kaznovati družbe Deltafina zaradi kršitve člena 81(1) ES.
Kot je namreč Splošno sodišče presodilo v točki 122 sodbe z dne 8. julija 2008 v zadevi AC‑Treuhand proti Komisiji (T‑99/04,
ZOdl., str. II‑1501), lahko podjetje krši prepoved iz člena 81(1) ES, kadar je namen njegovega ravnanja, kot je usklajeno
z ravnanjem drugih podjetij, omejevati konkurenco na določenem upoštevnem trgu znotraj skupnega trga, ne da bi to nujno predpostavljalo,
da tudi samo deluje na njem.
V istem smislu je Splošno sodišče v točki 127 v prejšnji točki navedene sodbe AC-Treuhand proti Komisiji pojasnilo, da ni
izključeno, da lahko podjetje sodeluje pri izvajanju omejevanja konkurence, čeprav ne omejuje svoje svobode delovanja na trgu,
na katerem predvsem deluje. Vsaka druga razlaga bi namreč lahko zmanjšala pomen prepovedi, določene v členu 81(1) ES, v obsegu,
ki je v nasprotju z njenim polnim učinkom in glavnim ciljem, kot izhaja iz člena 3(1)(g) ES, da se zagotavlja ohranjanje neizkrivljene
konkurence na skupnem trgu, ker ne bi omogočala pregona aktivnega prispevanja podjetja k omejevanju konkurence samo zato,
ker ta prispevek ne izvira iz gospodarske dejavnosti, ki spada na upoštevni trg, na katerem se to omejevanje izvaja ali naj
bi se izvajalo. V točki 128 iste sodbe je Splošno sodišče sklenilo, da izraz „sporazumi med podjetji“ ob upoštevanju ciljev
člena 81(1) ES in člena 3(1)(g) ES potrjuje obstoj pojmov kartela in podjetja, ki je storilec kršitve, ki ne razlikujeta med
sektorjem in trgom, na katerem delujejo zadevna podjetja.
V obravnavani zadevi, kot bo podrobneje obrazloženo v nadaljevanju v točkah od 122 do 133, pa se je izkazalo, da je družba
Deltafina s predelovalci aktivno in neposredno sodelovala pri kartelu, za katerega je vedela, oziroma ni mogla prezreti, da
je njegov namen odprava ali omejitev konkurence v sektorju surovega tobaka v Španiji.
Presoja splošnega sodišča, navedena v točki 48 zgoraj, je v obravnavanem primeru še toliko primernejša, saj podjetje AC‑Treuhand
kot svetovalno podjetje ni delovalo na zadevnem trgu proizvodov, to je organskih peroksidov, kot konkurent, ponudnik ali kupec,
nasprotno pa je bila družba Deltafina kot glavna stranka španskih predelovalcev v Španiji dejavna na trgu, ki je neposredno
pod trgom, na katerem je prišlo do spornih omejevalnih ravnanj zoper konkurenco. Poleg tega je bila v Italiji družba Deltafina
prisotna na enakem trgu zadevnih proizvodov, kot je obravnavan v tej zadevi.
Iz tega je razvidno, da je treba prvi del prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Drugi del tega tožbenega razloga temelji na predpostavki, da družba Deltafina ni aktivno in neposredno sodelovala pri kartelu
predelovalcev, z istim razlogom kot slednji, temveč se je omejila na „posredno“ pomoč pri njegovi izvedbi.
Kot je že bilo navedeno zgoraj v točki 50 in bo razloženo v nadaljevanju v točkah od 122 do 133, pa je ta predpostavka napačna.
Vsekakor je napačna tudi trditev družbe Deltafina, da podjetja, ki h kartelu prispevajo le podredno, pomožno ali pasivno,
ne kršijo člena 81(1) ES in jim zato ni mogoče naložiti globe na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003.
Tako je Splošno sodišče v zgoraj v točki 48 navedeni sodbi AC‑Treuhand proti Komisiji zavrnilo podobno trditev, in to po tem,
ko je spomnilo na sodno prakso v zvezi s pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za sodelovanje podjetja pri kartelu, da se lahko
to podjetje kot sostorilec šteje za odgovorno za celotno kršitev (točke od 129 do 136).
Natančneje je Splošno sodišče v tej sodbi spomnilo, da je pripisovanje odgovornosti za celotno kršitev podjetju, ki je sodelovalo
pri kartelu, v skladu z zahtevami načela osebne odgovornosti, če sta izpolnjena dva pogoja, in sicer objektivni in subjektivni.
Splošno sodišče je sklenilo, da je prvi pogoj v skladu s sodno prakso izpolnjen – kar zadeva odnos med konkurenti, ki delujejo
na istem upoštevnem trgu, in tudi med takimi konkurenti in njihovimi strankami – če je sodelujoče podjetje sodelovalo pri
njegovem izvajanju, čeprav podredno, pomožno ali pasivno, na primer s tiho odobritvijo ali neprijavo tega kartela organom
(zgoraj v točki 48 navedena sodba AC‑Treuhand proti Komisiji, točka 133).
Splošno sodišče je, da bi prišlo do tega sklepa, najprej ugotovilo, da je dovolj, da Komisija izkaže, da se je zadevno podjetje
udeležilo srečanj, na katerih so bili sklenjeni protikonkurenčni sporazumi, ne da bi temu očitno nasprotovalo, da bi zadostno
dokazala sodelovanje navedenega podjetja v kartelu (zgoraj v točki 48 navedena sodba AC-Treuhand proti Komisiji, točka 130).
Splošno sodišče je dodalo, da mora Komisija, da bi dokazala sodelovanje podjetja pri enotnem sporazumu, ki zajema vse kršitve,
ki so se dogajale v nekem obdobju, dokazati, da je to podjetje nameravalo s svojim ravnanjem prispevati k skupnim ciljem,
za katere so si prizadevali vsi sodelujoči, in da je vedelo za dejanska ravnanja, ki so jih načrtovala ali izvajala druga
podjetja pri doseganju istih ciljev, ali da jih je lahko razumno predvidelo in je bilo pripravljeno sprejeti tveganje. V zvezi
s tem Splošno sodišče spominja, da tiho odobravanje nezakonite pobude brez javnega zavračanja njene vsebine ali brez njene
prijave upravnim organom spodbuja nadaljevanje kršitve in otežuje njeno odkritje. Splošno sodišče je poudarilo, da je ta soudeležba
opustitveni način udeležbe pri kršitvi, ki je torej taka, da na njeni podlagi pri enotnem sporazumu nastane odgovornost podjetja.
Splošno sodišče je pojasnilo, da se ta načela smiselno uporabljajo za srečanja, na katerih niso sodelovali samo konkurenčni
proizvajalci, ampak tudi njihove stranke.
Nato je Splošno sodišče v točki 131 zgoraj v točki 48 navedene sodbe AC-Treuhand proti Komisiji navedlo, da glede ugotovitve
osebne odgovornosti podjetja, katerega sodelovanje v kartelu ni enako obsežno in intenzivno kot sodelovanje drugih podjetij,
iz sodne prakse izhaja, da čeprav so sporazumi in usklajena ravnanja iz člena 81(1) ES nujno nastali zaradi sodelovanja več
podjetij, ki so vsa sostorilci kršitve, vendar ima lahko njihovo sodelovanje različne oblike, predvsem glede na značilnosti
upoštevnega trga in položaj vsakega podjetja na tem trgu, zastavljenih ciljev in izbranih ali načrtovanih načinov izvajanja,
sámo dejstvo, da vsako podjetje sodeluje pri kršitvi na svoj način, ni dovolj za izključitev njegove odgovornosti za celotno
kršitev, skupaj z ravnanji, ki so jih dejansko izvajala druga sodelujoča podjetja, vendar imajo isti cilj ali enak protikonkurenčni
učinek.
Nazadnje je Splošno sodišče v točki 132 zgoraj v točki 48 navedene sodbe AC-Treuhand v zvezi s tem sklenilo, da dejstvo, da
podjetje ni sodelovalo pri vseh elementih kartela ali je imelo manjšo vlogo pri dejavnostih, pri katerih je sodelovalo, ni
pomembno za ugotovitev, da je storilo kršitev. Vendar pa je Splošno sodišče dodalo, da čeprav pomembnost – v tem primeru omejena
– sodelovanja zadevnega podjetja ne more povzročiti dvoma o njegovi osebni odgovornosti za celotno kršitev, pa lahko vpliva
na presojo njegovega obsega ali teže in torej na določitev ravni kazni.
Glede drugega pogoja je Splošno sodišče v točki 134 zgoraj v točki 48 navedene sodbe AC-Treuhand spomnilo, da je pripisovanje
celotne kršitve sodelujočemu podjetju poleg tega odvisno od izražanja njegove volje, s katero dokazuje, da podpira cilje kartela,
čeprav tiho. Splošno sodišče je pojasnilo, da je ta subjektivni pogoj po eni strani del merila tihe odobritve kartela in merila
neobstoja javne oddaljitve od njegove vsebine, ker ti merili vključujeta domnevo, da zadevno podjetje še naprej podpira cilje
in izvajanje kartela, po drugi strani pa je utemeljitev, na podlagi katere je mogoče zadevno podjetje šteti za soodgovorno,
ker je s svojim ravnanjem nameravalo prispevati k skupnim ciljem, za katere si prizadevajo vsi sodelujoči, in je poznalo kršitve
drugih sodelujočih ali bi jih razumno lahko predvidelo ter je bilo pripravljeno sprejeti tveganje.
V točki 136 zgoraj v točki 48 navedene sodbe AC-Treuhand je Splošno sodišče ugotovilo, da se načela, navedena v točkah od
57 do 62 zgoraj, smiselno uporabljajo za sodelovanje podjetja, ki zaradi svoje gospodarske dejavnosti, poklicnega znanja in
izkušenj ni moglo prezreti protikonkurenčnosti zadevnih ravnanj in je tako dajalo nezanemarljivo podporo pri storitvi kršitve.
Iz tega je razvidno, da je treba tudi drugi del prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Tretji del tožbenega razloga: Komisijina napačna opredelitev družbe Deltafina kot vodje kartela predelovalcev
–       Trditve strank
Družba Deltafina trdi, da jo je Komisija napačno opredelila kot vodjo kartela predelovalcev.
V podporo svoji trditvi se sklicuje na te elemente, zaradi katerih naj bi se njen položaj razlikoval od položaja drugih podjetij,
ki so bila obravnavana kot vodje kartela v drugih zadevah:
–        ni imela vloge pobudnika ravnanj, ki so očitani predelovalcem;
–        ni napeljevala – in še manj silila – kateregakoli podjetja, naj se pridruži kartelu predelovalcev;
–        ni izvajala pritiskov na nikogar in za to nikakor ni imela sposobnosti;
–        ni imela nobene vloge pri upravljanju ali nadzoru kartela predelovalcev, ki poleg tega ni imel „institucionaliziranih organov
upravljanja“;
–        njen predsednik, gospod M., je sodeloval le na štirih srečanjih kartela predelovalcev in ni mogel „usklajevati strategij“;
–        ni mogla ravnati kot „cenovni vodja“ (price leader) na strani povpraševanja, ker pri proizvajalcih ni kupovala surovega tobaka,
saj ni delovala na isti stopnji proizvodne verige kot španski predelovalci;
–        nikoli ni imela dejanske moči ali pravice, da bi kaznovala ali sprejemala povračilne ukrepe proti članom kartela predelovalcev,
ki se niso uskladili s skupnim ravnanjem.
Poleg tega družba Deltafina ugovarja navedbi Komisije, da je bila vloga vodje, ki se ji pripisuje, v izpodbijani odločbi upoštevana
le kot obteževalna okoliščina. Navaja, da je ta vloga dejansko edini očitek, ki je bil naslovljen nanjo.
Komisija najprej odgovarja, da tudi če bi z opredelitvijo družbe Deltafina kot vodje kartela predelovalcev storila napako,
to te družbe ne bi odvezalo od celotne odgovornosti za očitane ji kršitve, temveč bi kvečjemu lahko povzročilo znižanje globe.
Dejstvo, da je družba Deltafina vodja kartela predelovalcev, naj bi bilo namreč v izpodbijani odločbi upoštevano le kot obteževalna
okoliščina pri izračunu globe.
Dalje Komisija meni, da je treba ta del tožbenega razloga vsekakor zavrniti kot neutemeljen. Glede tega na eni strani spominja,
da na podlagi sodne prakse njena predhodna upravna praksa sama po sebi ni pravni okvir za globe na področju konkurence. Na
drugi strani se sklicuje na točko 435 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki po njenem mnenju dovolj jasno in natančno navaja
razloge, zaradi katerih je bila družba Deltafina šteta za vodjo kartela predelovalcev.
–       Presoja Splošnega sodišča
Ugotoviti je treba, da družba Deltafina ta del tožbenega razloga navaja v podporo svojemu predlogu za razglasitev ničnosti
izpodbijane odločbe in da želi, kot v prvih dveh delih tožbenega razloga, z njim dokazati, da ji Komisija ne more pripisati
odgovornosti za kartel predelovalcev.
Komisija pa pravilno navaja, da je bila lastnost vodje kartela predelovalcev, ki je bila pripisana družbi Deltafina, v izpodbijani
odločbi upoštevana le pri določitvi globe, in to le kot obteževalna okoliščina (glej točki 435 in 436 obrazložitve izpodbijane
odločbe). V nasprotju z razumevanjem družbe Deltafina je Komisija ni razglasila za odgovorno za kršitev zaradi ugotovitve,
da je imela vlogo vodje pri kartelu predelovalcev, temveč zaradi ugotovitve, ki je utemeljena zlasti na več elementih, povzetih
v točkah od 359 do 369 obrazložitve izpodbijane odločbe, da je neposredno in aktivno sodelovala pri tem kartelu. Z drugimi
besedami, lastnost vodje kartela predelovalcev, ki je bila pripisana družbi Deltafina, ni vplivala na njeno odgovornost za
kršitev.
Dejstvo je, da so kršitve družbe Deltafina, s katerimi je Komisija utemeljila opredelitev te družbe za vodjo kartela predelovalcev,
v bistvu enake kot tiste, na podlagi katerih je sklepala na njeno sodelovanje pri tem kartelu. Kot v svojih dokumentih pravilno
ugotavlja Komisija, pa gre pri vprašanju, ali je neko podjetje sodelovalo pri kartelu, in pri morebitnem vprašanju glede obsega
in teže tega sodelovanja, za dve ločeni presoji, od katerih se prva nanaša na obstoj kršitve člena 81(1) ES in druga na določitev
sankcij.
Iz navedenega je razvidno, da tretji del tožbenega razloga, čeprav bi bil utemeljen, ne bi povzročil ničnosti izpodbijane
odločbe. Zato ga je treba zavrniti kot neupoštevnega v okviru tega tožbenega razloga. Vendar pa je tretji del tega tožbenega
razloga upoštevan pri preizkusu šestega tožbenega razloga, ki deloma temelji na istih razlogih.
Četrti del tožbenega razloga: Komisija v izpodbijani odločbi ni opredelila upoštevnega trga
–       Trditve strank
Družba Deltafina Komisiji očita, da v izpodbijani odločbi ni opredelila zadevnega trga proizvoda in zadevnega geografskega
trga.
V zvezi s tem se družba Deltafina najprej sklicuje na točko 27 in naslednje sodbe Splošnegasodišča z dne 11. decembra 2003
v zadevi Adriatica di Navigazione proti Komisiji (T‑61/99, Recueil, str. II‑5349). Trdi, da se lahko v skladu s točko 30 te
sodbe očitki glede Komisijine opredelitve zadevnega trga razen na notranje elemente za uporabo člena 81(1) ES – obstoj „sporazuma“
med podjetji, “vplivanje na trgovino med državami članicami“ in „oviranje konkurence“ – nanašajo tudi na druge elemente, zlasti
na obseg zadevnega kartela, njegovo posamično ali splošno naravo in težo posamičnega sodelovanja vsakega izmed zadevnih podjetij.
Ti elementi so tesno povezani z načelom osebne odgovornosti za kolektivne kršitve in s splošnimi pravnimi načeli, kot sta
načeli pravne varnosti in sorazmernosti. Družba Deltafina prav tako navaja, da je v skladu s točko 32 iste sodbe „torej zaželeno,
da Komisija, ob sprejetju odločbe, s katero ugotovi sodelovanje podjetja pri obsežni, kolektivni in neprekinjeni kršitvi,
kot so pogosto karteli, poleg preizkusa posebnih pogojev za uporabo člena [81(1) ES] upošteva dejstvo, da čeprav taka odločba
povzroči osebno odgovornost za vsakega izmed njenih naslovnikov, je to le za njihovo ugotovljeno sodelovanje pri kolektivnih
ravnanjih, ki so kaznovana in pravilno razmejena.“ Dodaja, da bi morala v skladu z isto točko „Komisija v taki odločbi, ki
ima lahko pomembne posledice za odnose zadevnih podjetij, ne samo nasproti upravnim oblastem, temveč tudi nasproti tretjim
osebam, zadevni trg ali trge preučiti in jih v obrazložitvi odločbe, ki se nanaša na kršitev člena [81(1) ES], opredeliti
dovolj natančno, da predstavi pogoje delovanja trga, na katerem je prišlo do izkrivljanja konkurence, s čimer zadosti osnovnim
pogojem pravne varnosti.“
Družba Deltafina dalje navaja, da je Komisija, ker ni delovala na trgu, na katerem je prišlo do dejanj, ki omejujejo konkurenco,
ne more šteti za odgovorno za ta ravnanja in ji naložiti kazni, ne da bi kršila načelo osebne odgovornosti.
Družba Deltafina nazadnje tudi trdi, pri čemer navaja isti razlog, da Komisija v izpodbijani odločbi ni ugotovila „povezave
med [temi] ravnanji in vplivom na trg, saj morajo imeti ta ravnanja, tudi če gre po vsebini za kršitev, škodljive posledice
na konkurenco“. Meni, da sklicevanje Komisije v točki 368 obrazložitve izpodbijane odločbe na točko 136 sodbe Splošnega sodišča
z dne 15. septembra 1998 v združenih zadevah European Night Services in drugi proti Komisiji (T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94
in T‑388/94, Recueil, str. II‑3141) ni primerno.
V odgovor na te argumente družbe Deltafina Komisija najprej navaja, da je v izpodbijani odločbi dovolj jasno in podrobno opredelila
gospodarske in pravne okoliščine trga, na katerem so se izvajala zadevna omejevalna ravnanja.
Nato Komisija zavrača trditve družbe Deltafina, da je s tem, da je tej družbi pripisala odgovornost za zadevna ravnanja, ki
omejujejo konkurenco, čeprav ni delovala na trgu, na katerem so bila ugotovljena ta ravnanja, kršila načelo osebne odgovornosti.
Nazadnje Komisija šteje za „popolnoma nesmiseln“ argument družbe Deltafina, da med zadevnimi nezakonitimi ravnanji in njihovim
vplivom na trg ni povezave, ker ni bila prisotna na zadevnem trgu. Navaja, da dejstvo, da družba Deltafina ni bila neposredno
dejavna na trgu, na katerem so bila ugotovljena ravnanja, ki omejujejo konkurenco, te družbe niti ne odvezuje odgovornosti
za izvedbo teh ravnanj niti ne vodi do sklepa, da ta ravnanja niso imela vpliva na ta trg. V zvezi s tem trdi, pri čemer se
sklicuje zlasti na točko 136 zgoraj v točki 77 navedene sodbe European Night Services in drugi proti Komisiji, da na podlagi
ustaljene sodne prakse pri sporazumih, ki, kot v tej zadevi, očitno omejujejo konkurenco, ni nujno preizkusiti dejanskih učinkov
na trg.
–       Presoja Splošnega sodišča
Ugotoviti je treba, da v nasprotju s tem, kar trdi družba Deltafina, ni res, da Komisija v izpodbijani odločbi ni opredelila
zadevnega trga proizvoda in zadevnega geografskega trga.
Iz te odločbe je namreč dovolj jasno in natančno razvidno, da je zadevni trg španski trg nakupa in prve predelave surovega
tobaka. Komisija je zlasti v točkah od 19 do 65 obrazložitve izpodbijane odločbe podrobno opisala podjetja, ki sodelujejo
pri prvi predelavi surovega tobaka v Španiji – pri čemer je zlasti pojasnila njihovi dejavnosti nakupa in predelave surovega
tobaka ter poslovne odnose med temi podjetji – proizvajalce surovega tobaka, zastopnike proizvajalcev, različne vidike sektorja
surovega tobaka v Španiji, med njimi tudi proizvodne regije, obseg in vrednost proizvodnje, vrednost prodaje, različne sorte
surovega tobaka in povprečne cene dobave (maksimalne) za vsako izmed teh sort ter pravna okvira Skupnosti in Španije, ki se
uporabljata za surovi tobak.
Poleg tega analiza, ki jo je Komisija opravila v izpodbijani odločbi, omogoča popolno predstavo o pogojih delovanja trga,
na katerem je prišlo do izkrivljanja konkurence, v nasprotju s tem, kar meni družba Deltafina z navajanjem zadnjega stavka
točke 32 zgoraj v točki 75 navedene sodbe Adriatica di Navigazione proti Komisiji.
Trditev družbe Deltafina, da Komisija v izpodbijani odločbi ni opredelila zadevnega trga, je še toliko manj utemeljena, ker
je iz številnih delov njenih dokumentov razvidno, da je popolnoma razumela, da je zadevni trg španski trg nakupa in prve predelave
surovega tobaka. Navedli bomo le en primer: njena celotna argumentacija v podporo prvega dela tega tožbenega razloga temelji
ravno na tej opredelitvi.
Četrti del prvega tožbenega razloga je torej popolnoma neutemeljen.
Argumenta družbe Deltafina, da je Komisija, s tem da jo je štela za odgovorno za izvajanje kartela na trgu, na katerem ni
delovala, kršila načelo osebne odgovornosti, ni mogoče sprejeti. Kot je bilo že obrazloženo v točkah 48 in 49 zgoraj, lahko
podjetje krši prepoved iz člena 81(1) ES, kadar je namen njegovega ravnanja, kot je usklajeno z ravnanjem drugih podjetij,
omejevati konkurenco na nekem upoštevnem trgu znotraj skupnega trga, ne da bi to nujno predpostavljalo, da tudi samo deluje
na navedenem upoštevnem trgu. Dejansko morata biti za to, da bi bilo pripisovanje odgovornosti za celotno kršitev podjetju,
ki je sodelovalo pri kartelu, v skladu z zahtevami načela osebne odgovornosti, izpolnjena dva pogoja, in sicer, kot je navedeno
v točkah od 57 do 63 zgoraj, objektivni in subjektivni, ki ju družba Deltafina, kot je obrazloženo v točkah od 122 do 133
v nadaljevanju, izpolnjuje.
Nazadnje, v nasprotju s tem, kar se zdi, da trdi družba Deltafina (glej točko 77 zgoraj), iz preprostega dejstva, da ni bila
dejavna na zadevnem trgu, ni mogoče sklepati, da kartel predelovalcev ni mogel imeti škodljivih učinkov na konkurenco na tem
trgu.
Zato je treba četrti del prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da prvega tožbenega razloga ni mogoče sprejeti v nobenem izmed njegovih štirih delov.

Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 27(1) in (2) Uredbe št. 1/2003, pravice do obrambe in pravice do poštenega sojenja, bistvene
kršitve postopka ter kršitve načel zakonitosti, pravne varnosti in sorazmernosti ter pomanjkljiva obrazložitev
Drugi tožbeni razlog, ki ga navaja družba Deltafina, je razdeljen na štiri dele. V prvem delu ta družba ugovarja dejstvu,
da ji je Komisija v izpodbijani odločbi pripisala drugačno vlogo kot v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. V drugem
delu trdi, da bi morala biti očitana ji ravnanja dejansko očitana njenemu predsedniku uprave. V tretjem delu trdi, da ji je
Komisija zavrnila dostop do nekaterih obremenilnih dokumentov. Nazadnje, v četrtem delu trdi, da Komisija v obvestilu o ugotovitvah
o možnih kršitvah ni dovolj jasno opredelila zadevnega trga proizvoda in zadevnega geografskega trga.
Glede očitka o kršitvi dolžnosti obrazložitve, ki ga družba Deltafina navaja v drugem tožbenem razlogu, ne da bi ga izrecno
vezala na kateregakoli izmed štirih delov, je treba ugotoviti, da ne navaja nobenega razloga, ki bi ga lahko pojasnil. Zato
ga je treba na podlagi člena 44(1)(c) Poslovnika zavrniti kot nedopusten (glej točko 35 zgoraj).
Prvi del tožbenega razloga: Komisija je v izpodbijani odločbi družbi Deltafina pripisala drugačno vlogo kot v obvestilu o
ugotovitvah o možnih kršitvah
–       Trditve strank
Družba Deltafina trdi, da ji je Komisija v izpodbijani odločbi, s tem da ji je pripisala odgovornost „storilca“ ali „sostorilca“
kršitve in da jo je opredelila kot vodjo kartela predelovalcev, pripisala drugačno – pomembnejšo – vlogo kot v obvestilu o
ugotovitvah o možnih kršitvah.
V podporo svojim navedbam družba Deltafina navaja številne razlike med besediloma obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah
in izpodbijane odločbe. Navaja zlasti, da je, čeprav ji v prvem ni nikjer očitano, da je bila članica sporazuma in spornih
ravnanj – ta očitek je naveden le za španske predelovalce – v drugem, nasprotno, predstavljena, kot da je neposredno in aktivno
sodelovala pri teh sporazumih in ravnanjih. Poleg tega v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni nikjer omenjeno, da
bi jo lahko šteli za vodjo kartela predelovalcev. Poleg tega družba Deltafina ugovarja številnim navedbam iz izpodbijane odločbe.
Družba Deltafina trdi, da s takim postopanjem Komisija ni le zastopala trditve, ki ni imela podlage v elementih iz spisa,
temveč je tudi kršila njeno pravico do obrambe. V zvezi s to Komisiji še zlasti očita, da ji ni omogočila, da bi se izjavila
glede opredelitev za storilca ali sostorilca kršitve in vodje kartela predelovalcev, kar ji je bilo pripisano v izpodbijani
odločbi.
Komisija trdi, da družbe Deltafina ni nikoli opredelila za „storilca“ ali „sostorilca“ kaznivih omejevalnih ravnanj, pri čemer
navaja, da te opredelitve nimajo „pravnega pomena“ v konkurenčnem pravu. S sklicevanjem na dejstva iz točk od 362 do 366 obrazložitve
izpodbijane odločbe pojasnjuje, da je v njej prišla do sklepa, da je družba Deltafina v celoti „sodelovala“ pri teh ravnanjih
in jo je bilo treba zaradi tega šteti za „v celoti“ odgovorno za kršitev.
Komisija trdi, da se je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah oprla na ista dejstva, da bi dokazala sodelovanje družbe
Deltafina pri kartelu predelovalcev in zato njeno soodgovornost za kršitev člena 81 ES. Navaja, da se je družba Deltafina
poleg tega v odgovoru na to obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah močno upirala vlogi, ki ji je bila pripisana v kartelu
predelovalcev. Meni, da nobena od „redakcijskih razlik“ med sporočilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in izpodbijano odločbo,
ki jih navaja družba Deltafina, ne more dokazati obstoja kršitve njene pravice do obrambe.
Poleg tega Komisija zavrača ugovore, ki jih je družba Deltafina navedla zoper nekatere trditve iz izpodbijane odločbe.
Nazadnje Komisija, ki se sklicuje na ravnanja, opisana v točkah od 363 do 365 obrazložitve izpodbijane odločbe, meni, da ni
nikakor „nerazumno“ trditi, kot v točki 361 obrazložitve izpodbijane odločbe, da je imela družba Deltafina „posebej aktivno“
vlogo v kartelu predelovalcev.
Po mnenju Komisije je iz navedenih elementov razvidno, da ni niti storila napak pri presoji niti ni kršila pravice do obrambe
družbe Deltafina, s tem da jo je štela za udeleženko pri omejevalnih ravnanjih iz člena 1 izpodbijane odločbe in ji pripisala
soodgovornost za ta ravnanja.
Komisija glede ugovorov družbe Deltafina v zvezi z opredelitvijo te družbe za vodjo kartela predelovalcev v izpodbijani odločbi
najprej navaja, da bi lahko povzročili kvečjemu znižanje globe, čeprav bi bili utemeljeni.
Nato Komisija spominja, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno
omeni, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti globo, in navede glavne dejanske in pravne elemente, ki bi
lahko povzročili naložitev globe, kot so domnevna teža in trajanje kršitve ter dejstvo, da je bila kršitev storjena „namerno
ali iz malomarnosti“, izpolni svojo obveznost upoštevanja pravice podjetij do izjave (sodba Splošnega sodišča z dne 20. marca
2002 v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji, T‑23/99, Recueil, str. II‑1705, točka 199). S sodno prakso tako zahtevani elementi
pa so v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedeni.
Nazadnje Komisija navaja, da dejstvo, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni izrecno navedla namena, da kot obteževalno
okoliščino upošteva posebno vlogo družbe Deltafina pri kartelu predelovalcev, nikakor ni vplivalo na obrambo tega podjetja.
Na straneh od 31 do 37 svojega odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je namreč izrecno navedlo argumente,
ki zmanjšujejo njegovo vlogo.
–       Presoja Splošnega sodišča
Ta del tožbenega razloga je sestavljen iz dveh glavnih poddelov. Na eni strani se družba Deltafina sklicuje na obstoj razlik
med obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in izpodbijano odločbo glede presoje njene vloge pri kartelu predelovalcev.
Po drugi strani ugovarja utemeljenosti te presoje, kakor je razvidna iz izpodbijane odločbe.
V vsakem izmed poddelov družba Deltafina navaja zlasti ugovore proti lastnosti vodje kartela predelovalcev, ki ji je bila
pripisana. Tako v prvem poddelu Komisiji očita, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni omenila možnosti, da bi
jo lahko štela za vodjo kartela predelovalcev, s čimer je kršila njeno pravico do obrambe. V drugem poddelu navaja, da ugotovitev
Komisije v izpodbijani odločbi, da je imela to vlogo v kartelu predelovalcev, ni dovolj utemeljena.
Kot je bilo ugotovljeno že v točki 71 zgoraj in kot pravilno ugotavlja Komisija, je bila lastnost vodje kartela predelovalcev,
ki je bila pripisana družbi Deltafina, v izpodbijani odločbi upoštevana le pri določitvi globe, in to kot obteževalna okoliščina.
Tudi če bi torej bila kršitev pravice do obrambe, na katero se sklicuje družba Deltafina v povezavi s to lastnostjo, dokazana
ali če bi bilo ugotovljeno, da ta lastnost ni ugotovljena v pravno zadostni meri, to ne bi moglo povzročiti ničnosti izpodbijane
odločbe, kot to želi družba Deltafina z navajanjem tega dela tožbenega razloga, temveč kvečjemu znižanje globe, ki ji je bila
naložena. Zato je treba zgoraj navedene ugovore v okviru tega tožbenega razloga zavrniti kot neupoštevne. Preizkušeni so v
nadaljevanju pri šestem tožbenem razlogu, ki ga družba Deltafina navaja v podporo svojim predlogom za znižanje globe in v
bistvu temelji na istih argumentih.
Drugi ugovori, ki jih družba Deltafina navaja v podporo tega dela tožbenega razloga, se nanašajo na tri različna vprašanja,
in sicer, prvič, na to, na kateri podlagi je Komisija v izpodbijani odločbi sklepala, da je ta družba kršila člen 81 ES, drugič,
ali obstajajo s tem v zvezi razlike med to odločbo in obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in, tretjič, na utemeljitev
zgoraj navedenega sklepa Komisije v pravno zadostni meri.
Glede prvega vprašanja je treba spomniti, kot je bilo že obrazloženo v točkah od 15 do 21 zgoraj, da se izpodbijana odločba
nanaša na dva vzporedna kartela, ki sta bila sklenjena in sta se izvajala na španskem trgu s surovim tobakom, pri čemer so
v prvem sodelovali španski predelovalci in družba Deltafina, v drugem pa zastopniki proizvajalcev. V skladu z izpodbijano
odločbo je značilnost vsakega izmed teh kartelov sklop sporazumov in/ali usklajenih ravnanj in pomeni enotno nadaljevano kršitev
člena 81(1) ES (glej zlasti točke od 275 do 277 in od 296 do 298 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Španskim predelovalcem in družbi Deltafina je pripisana odgovornost za celotno prvo kršitev, zastopnikom proizvajalcev pa
za celotno drugo kršitev (glej zlasti člen 1 in točke 358, 359 in 366 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Natančneje, iz več točk obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da je družbi Deltafina pripisano, da je, enako kot španski
predelovalci, sklenila sporazume in/ali sodelovala pri usklajenih ravnanjih z namenom, med letoma 1996 in 2001, vsakoletne
določitve (najvišje) povprečne dobavne cene za vsako sorto surovega tobaka, za vse kakovosti skupaj, in razdelitve količine
vsake sorte surovega tobaka, ki jo lahko vsak predelovalec kupi pri proizvajalcih (glej zlasti točke 85, 88, 112, 144, 274,
276, 278, 279, od 281 do 283, od 285 do 287, 301, 303, 305 in 357 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega je družbi
Deltafina pripisano, da je, enako kot španski predelovalci, med letoma 1999 in 2001 sklenila sporazume in/ali sodelovala pri
usklajenih ravnanjih z namenom določitve cenovnih razredov na stopnjo kakovosti vsake sorte surovega tobaka, navedenih v načrtih,
priloženih k pogodbam o pridelovanju in o dodatnih pogojih (glej zlasti točke 85, 274, 276, 290 in 357 obrazložitve izpodbijane
odločbe).
Z drugimi besedami, v izpodbijani odločbi je družbi Deltafina očitano, da je neposredno in aktivno sodelovala v kartelu predelovalcev
(glej zlasti točke 357, 361, 366 in 369 obrazložitve izpodbijane odločbe). Glede tega je treba poudariti, da je Komisija v
točki 369 obrazložitve izpodbijane odločbe zlasti pojasnila, da je „treba šteti, da je imela družba Deltafina v tej zadevi
neposredno in primarno vlogo, ki ni bila omejena na vlogo zunanjega koordinatorja ali pomočnika“.
V točkah od 359 do 366 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija obrazložila, pri čemer se je sklicevala na druge točke
obrazložitve te odločbe, razloge in posebna dejstva, s katerimi je utemeljila sklepe iz točk 109 in 110 zgoraj.
Razlogi in dejstva so ti:
–        družba Deltafina je prek svojega predsednika uprave in včasih drugih zastopnikov sodelovala na nekaterih srečanjih kartela
predelovalcev (točke 67, 112 in 363 obrazložitve izpodbijane odločbe), v tem primeru gre za srečanja, ki so bila 13. marca
1996 v Madridu (Španija) (točki 88 in 92 obrazložitve izpodbijane odločbe), 17. decembra 1996 (točka 117 obrazložitve izpodbijane
odločbe), 30. januarja 1997 v Rimu (Italija) (točka 118 obrazložitve izpodbijane odločbe) in marca 1999 (točka 186 obrazložitve
izpodbijane odločbe);
–        čeprav družba Deltafina na nekaterih srečanjih kartela predelovalcev ni bila prisotna, so jo ti redno obveščali o položaju
na španskem trgu surovega tobaka in ravnanjih, ki so jih izvajali (točke 112, od 133 do 136, od 140 do 143, 145, 149 in 364
obrazložitve izpodbijane odločbe);
–        predsednik uprave družbe Deltafina je bil leta 1997 celo depozitar enega izmed aktov, ki so ga španski predelovalci pripravili
in podpisali na enem izmed sestankov in je vseboval podrobnosti o več sporazumih, o katerih so se sporazumeli (točki 122 in
364 obrazložitve izpodbijane odločbe);
–        družba Deltafina je sodelovala pri organizaciji kartela predelovalcev zlasti s pošiljanjem dopisov, da bi zagotovila učinkovito
izvajanje nezakonitih sporazumov, pri čemer je delovala kot mediator pri nesoglasjih med njimi (točki 140 in 365 obrazložitve
izpodbijane odločbe);
–        družba Deltafina je imela osrednjo vlogo pri pogajanjih med španskimi predelovalci in zastopniki proizvajalcev o določitvi
cenovnih razredov za presežni tobak iz žetve 1999 (točke 207, 221 in 365 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V zvezi z drugim vprašanjem je treba najprej spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso upoštevanje pravice do obrambe
v vseh postopkih, ki lahko pripeljejo do kazni, zlasti glob ali denarnih kazni, temeljno načelo prava Skupnosti, ki ga je
treba upoštevati, tudi če gre za postopek upravne narave (sodbi Sodišča z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-La Roche
proti Komisiji, 85/76, Recueil, str. 461, točka 9, in z dne 2. oktobra 2003 v zadevi ARBED proti Komisiji, C‑176/99 P, Recueil,
str. I‑10687, točka 19).
To načelo namreč zahteva, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, ki mu namerava
naložiti sankcijo zaradi kršitve konkurenčnih pravil, vsebuje bistvene elemente v zvezi s tem podjetjem, kot so očitano ravnanje,
njegova opredelitev in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi to podjetje lahko v upravnem postopku, uvedenem zoper njega,
učinkovito navajalo svoje trditve (glej zgoraj v točki 113 navedeno sodbo ARBED proti Komisiji, točka 20 in navedena sodna
praksa).
Poleg tega se kršitev pravice do obrambe med upravnim postopkom presoja glede na očitke, ki jih Komisija navaja v obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah in v odločbi, s katero se ta postopek konča (sodbi Splošnega sodišča z dne 29. junija 1995
v zadevi Solvay proti Komisiji, T-30/91, Recueil, str. II-1775, točka 60, in ICI proti Komisiji, T-36/91, Recueil, str. II-1847,
točka 70). V teh okoliščinah ugotovitev kršitve pravice do obrambe pomeni, da je Komisija očitek, za katerega družba trdi,
da ga v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni bilo, uveljavljala v svoji končni odločbi.
V obravnavani zadevi v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, tako kot v izpodbijani odločbi, Komisija razlikuje med dvema
vzporednima karteloma, za katera je značilen sklop sporazumov in/ali usklajenih ravnanj na španskem trgu surovega tobaka,
pri čemer se prvi nanaša na sektor prve predelave in drugi na proizvodnjo, in vsakega izmed teh kartelov opredeli kot enotno
nadaljevano kršitev člena 81(1) ES (glej zlasti točke 1, od 316 do 318 in od 338 do 340 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah).
Tako kot v izpodbijani odločbi je španskim predelovalcem in družbi Deltafina tudi v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
pripisana odgovornost za celotno prvo in zastopnikom proizvajalcev za celotno drugo kršitev (glej zlasti točke 411, 412 in
420 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah).
Zlasti je glede družbe Deltafina iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah jasno razvidno, da je tej družbi, enako kot
v izpodbijani odločbi, pripisana odgovornost za kršitev zaradi njene neposredne in aktivne vloge pri dejavnosti kartela predelovalcev.
Tako v prvem stavku točke 415 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki je skoraj enak prvemu stavku točke 361 obrazložitve
izpodbijane odločbe, Komisija ugotavlja, da „je imela družba Deltafina posebej aktivno vlogo v kartelu španskih predelovalcev
surovega tobaka“. Poleg tega v točki 420 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ima podobno besedilo kot točka 366
obrazložitve izpodbijane odločbe, Komisija navaja zlasti, da je treba „šteti, da je družba Deltafina aktivno sodelovala pri
pripravi in izvedbi sporazuma o povprečnih cenah in količinah, ki je bil med predelovalci sklenjen od leta 1996, in pri pogajanjih
o načrtih cen presežnega tobaka v letu 2000.“
Poleg tega razlogi in dejstva, na katera se je Komisija oprla, da bi dokazala očitek o neposredni in aktivni vpletenosti družbe
Deltafina v kršitvi, v bistvu ustrezajo tistim, ki jih navaja v izpodbijani odločbi in so obrazloženi v točki 112 zgoraj (glej
zlasti točke od 412 do 420 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in točke tega obvestila, na katere se navedene točke
sklicujejo).
Ugotoviti je torej treba, da se, v nasprotju s tem, kar navaja družba Deltafina, izpodbijana odločba glede razlogov, zaradi
katerih ji je bila pripisana odgovornost za kršitev, ne razlikuje od obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah. Ob pregledu
obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah je morala družba Deltafina nujno razumeti, enako kot je razumela v izpodbijani odločbi,
da se namerava Komisija opreti na njeno neposredno in aktivno vpletenost v dejavnosti kartela predelovalcev. Ker je obvestilo
o ugotovitvah o možnih kršitvah družbi Deltafina omogočilo, da se je seznanila ne samo z očitkom v zvezi z njeno neposredno
in aktivno vpletenostjo v kršitev, temveč tudi z dejstvi, na katere je Komisija v izpodbijani odločbi oprla ta očitek, je
imela tožeča stranka možnost v celoti zagotoviti svojo obrambo med upravnim postopkom.
Seveda je družba Deltafina v več delih izpodbijane odločbe izrecno omenjena, poleg španskih predelovalcev, kot udeleženka
pri sporazumih in spornih usklajenih ravnanjih (glej točko 109 zgoraj), čeprav ni izrecno omenjena v ustreznih delih obvestila
o ugotovitvah o možnih kršitvah. Vendar pa gre pri tem le za preprosto razliko pri predstavitvi dejstev, ki je namenjena samo
njihovi natančnejši navedbi v izpodbijani odločbi in ne pomeni stvarne spremembe očitkov, ki so bili predstavljeni v obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah. Glede tega je treba spomniti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da ni nujno, da je končna
odločba Komisije kopija obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah (sodbi Sodišča z dne 15. julija 1970 v zadevi ACF Chemiefarma
proti Komisiji, 41/69, Recueil, str. 661, točka 91, in z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique Diffusion française
in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 14; sodba Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 1996
v združenih zadevah Compagnie maritime belge de transports in drugi proti Komisiji, od T‑24/93 do T‑26/93 in T‑28/93, Recueil,
str. II‑1201, točka 113).
Poleg tega Komisija v točki 413 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, pri čemer se sklicuje na svojo odločbo 80/1334/EGS
z dne 17. decembra 1980 v zvezi s postopkom na podlagi člena [81 ES] (IV/29.869 – Lito steklo v Italiji) (UL L 383, str. 19,
v nadaljevanju: odločba o litem steklu), navaja, da v skladu z njeno upravno prakso velja, da „če neko podjetje omogoča in
,vedoma‘ pomaga pri izvedbi omejitve konkurence, ki je namen zadevnih sporazumov, je lahko ,soodgovorno‘ za omejevalne učinke,
ki iz tega izhajajo“. To besedilo, ki ni navedeno v izpodbijani odločbi in je v delu obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah,
ki je namenjen njegovim naslovnikom, in posebej družbi Deltafina, bi bilo mogoče na prvi pogled razlagati, kot da pomeni,
da ji Komisija ne očita, da je neposredno in aktivno sodelovala pri kartelu predelovalcev, temveč le, da je pomagala pri storitvi
kršitve. Vendar pa take razlage ni mogoče podpreti, saj ne upošteva točk obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki sledijo
temu besedilu, zlasti točk 415 in 420, v katerih je jasno naveden očitek družbi Deltafina, da je sodelovala pri kartelu predelovalcev
(glej točko 117 zgoraj). Dejansko je Komisija z vnosom tega besedila v točko 413 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah
– čeprav bi bilo mogoče obžalovati, da se v zvezi s tem ni izrazila bolj jasno – nameravala pojasniti, da lahko podjetje krši
prepoved iz člena 81(1) ES, kadar je namen njegovega ravnanja, kot je usklajeno z ravnanjem drugih podjetij, omejevati konkurenco
na nekem upoštevnem trgu znotraj skupnega trga, ne da bi to nujno predpostavljalo, da tudi samo deluje na njem. To postane
jasno, če to besedilo beremo v kontekstu dela odločbe o litem steklu, iz katerega izhaja.
V zvezi s tretjim vprašanjem je treba ugotoviti, da družba Deltafina ne ugovarja temu, da so dejstva, na katera se sklicuje
Komisija v točkah od 359 do 366 obrazložitve izpodbijane odločbe, da bi pojasnila njeno odgovornost za kršitev člena 81 ES,
in so navedena v točki 112 zgoraj, podprta z dokazi iz spisa. V resnici v tem delu tožbenega razloga družba Deltafina nasprotuje
sklepu Komisije, da ji je treba na podlagi teh dejstev odgovornost za prvo kršitev pripisati v celoti.
Glede tega je treba spomniti, da morata biti za to, da bi podjetju, ki je sodelovalo pri kartelu, lahko pripisali odgovornost
za celotno kršitev, izpolnjena dva pogoja, in sicer objektivni in subjektivni (glej točke od 57 do 63 zgoraj). V skladu s
prvim pogojem mora to podjetje sodelovati pri izvajanju kartela, čeprav podredno, pomožno ali pasivno. V skladu z drugim pogojem
mora to podjetje izraziti lastno voljo, s katero dokazuje, da podpira cilje kartela, čeprav tiho.
Najprej, v obravnavani zadevi se je pokazalo, da je družba Deltafina aktivno in neposredno prispevala k izvajanju kartela
predelovalcev v obdobju, ko je trajala kršitev.
Elementi iz spisa tako dokazujejo, da sta dva zastopnika družbe Deltafina, v tej zadevi gospod M., njen predsednik uprave,
in gospod C., njen direktor, zadolžen za nabave, sodelovala na prvem srečanju kartela predelovalcev 13. marca 1996 v Madridu,
na katerem so razpravljali o cenah in nabavnih količinah surovega tobaka za kampanjo 1996/1997 in sklenili sporazum o cenah.
Iz faksa, ki ga je družba WWTE 10. aprila 1996 naslovila na družbo Deltafina in je omenjen v točki 95 obrazložitve izpodbijane
odločbe, je razvidno, da je zadnjenavedena družba aktivno sodelovala pri sklepu tega sporazuma in je pripravila zapisnik,
ki vsebuje ta sporazum. Iz tega faksa in iz faksa, ki ga je družba Agroexpansión 22. aprila 1996 naslovila na družbo Deltafina,
je tudi razvidno, da sta se družbi WWTE in Agroexpansión pri družbi Deltafina pritožili, ker družba Cetarsa sporazuma ni spoštovala.
Drugo srečanje kartela predelovalcev je bilo predvideno za 17. december 1996, na njem pa je sodeloval gospod M. On in gospod C.
sta sodelovala tudi na srečanju kartela predelovalcev 30. januarja 1997 v Rimu, na katerem so bili sklenjeni sporazumi v zvezi
s cenami in nabavnimi količinami surovega tobaka za kampanjo 1997/1998. Iz spisa je razvidno, da je gospod M. shranil akt,
ki so ga med tem sestankom pripravili in podpisali španski predelovalci in je vseboval podrobnosti o več sporazumih, in da
ga je na koncu na prošnjo istih predelovalcev uničil.
V nadaljevanju sta družbi WWTE in Agroexpansión družbo Deltafina večkrat obvestili o položaju na španskem trgu surovega tobaka
in sta se pri njej pritožili zaradi nespoštovanja sporazumov iz točke 126 zgoraj in drugih sporazumov, ki so bili sklenjeni
v prvih mesecih leta 1997. Družba WWTE je tako 29. aprila 1997 gospodu M. poslala faks, v katerem mu je pojasnila, da najnižja
cena (povprečna), ki jo je bila družba Cetarsa pripravljena plačati proizvajalcem, pomeni kršitev sporazuma, ki je bil med
predelovalci sklenjen v njegovi prisotnosti, in da je zato nemogoče spoštovati zavezo, da bodo plačali povprečno ceno od 50
do 60 španskih pezet (ESP) za kilogram. V odgovor na ta faks je gospod M. s faksom, ki je bil na papirju z glavo družbe Deltafina
poslan isti dan, družbi WWTE predlagal, naj „ohrani trezno glavo“, pri čemer je navedel, da „plačevati vedno več nikomur ne
koristi“. Družba Agroexpansión je 30. aprila 1997 gospodu M. poslala faks, v katerem je navedla zlasti, da so „sporazumi in
srečanja z drugimi predelovalci tudi tokrat nekoristni in smešni“ in da je „spoštovala kompromis in kupila 5000 ton, vendar
je plačala 30 ESP več kot prejšnje leto“. Družba WWTE se je s faksom z dne 9. julija 1997 pri družbi Deltafina ponovno pritožila
nad ravnanjem družbe Cetarsa, pri čemer je poudarila zlasti nujnost, da „v sektorju zavlada mir“ in da pride do „sporazuma
brez sporazuma“. Družba WWTE v svojem faksu tudi navaja: „kot si pogosto dejal, sporazum o cenah ni mogoč brez sporazuma o
količinah. Sporazuma o količinah ni mogoče skleniti le za eno leto […] Nujno bi morali imeti sporazum, ki bi lahko trajal
na primer pet let ali minimalno tri leta.“
Družba Agroexpansión je 1. oktobra 1997 družbi Deltafina poslala faks, s katerim jo je obvestila, da je družba WWTE sprejela
plačilo cen, ki so višje od dogovorjenih. Gospod M. je v odgovor na ta faks na papirju z glavo družbe Deltafina isti dan pisal
družbi WWTE, ter ji sporočil, da je, če je ta podatek pravilen, to velika težava in da bi bilo mogoče njeno ravnanje razlagati
kot „resen napad“ na družbo Agroexpansión. S faksom z dne 2. oktobra 1997 je družba WWTE družbi Deltafina obrazložila svoje
stališče glede tega vprašanja.
Družba WWTE je 6. novembra 1997 družbi Deltafina poslala faks, v katerem je navedla zlasti, da si „z vsemi sredstvi“ prizadeva
za sklenitev sporazuma o količinah in da bo na srečanju z drugimi predelovalci 20. novembra naslednje leto predlagala „zavarovanje
sporazumov s pologom večje količine denarja, ki bo omogočil varnost pri izvajanju sporazumov“. Temu faksu je bila priložena
tabela s podatki o nekaterih cenah, ki jih je plačal vsak izmed španskih predelovalcev.
Družba Taes je družbo Deltafina obvestila o okvirnem sporazumu o nakupnih pogojih za kampanjo 1998/1999, ki so ga predelovalci
sklenili na srečanju v Madridu 20. januarja 1998, takoj naslednji dan po tem srečanju.
Iz poročila o dejavnosti družbe Agroexpansión z dne 6. aprila 1999 je razvidno, da je gospod M. marca 1999 sodeloval na srečanju
s španskimi predelovalci in združenjem Anetab, na katerem so razpravljali o cenah surovega tobaka in razdelitvi nakupnih količin
surovega tobaka za kampanjo 1999/2000.
Nazadnje, družba Deltafina je leta 2000 sodelovala pri pogajanjih med predelovalci in zastopniki proizvajalcev o določitvi
cenovnih razredov za presežni tobak iz leta 1999. Zlasti zaradi srečanja z združenjem Anetab, ki bi moralo biti konec februarja
2000, je gospod M. družbam Cetarsa, Agroexpansión in WWTE 15. februarja 2000 poslal faks z glavo družbe Deltafina, da bi jih
obvestil o svojih razmišljanjih, nasvetih in predlogih v zvezi s tem.
Dalje, ob upoštevanju vseh objektivnih okoliščin, značilnih za sodelovanje tožeče stranke, je treba ugotoviti, da je ob polnem
poznavanju dejstev in namerno prispevala h kartelu predelovalcev. Družba Deltafina bodisi ni mogla prezreti bodisi je očitno
poznala protikonkurenčni in nezakoniti cilj tega kartela, to je cilj, ki se je kazal predvsem v srečanjih s protikonkurenčnim
ciljem, v izmenjavi občutljivih podatkov, pri kateri je aktivno sodelovala med celotnim trajanjem kršitve, in v aktu, ki je
vseboval podrobnosti glede nekaterih sporazumov o cenah in nakupnih količinah surovega tobaka, katerega depozitar je bila.
V teh okoliščinah je treba dodati, da je imela družba Deltafina, glede na svoj pomembni položaj na trgu nakupa španskega predelanega
tobaka in vlogo pristojne za usklajevanje in nadzor nad tržnimi dejavnostmi skupine Universal v Evropi (glej točke 142 in
od 268 do 272 v nadaljevanju), interes, da se zadevna omejevalna ravnanja izvedejo.
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je Komisija v izpodbijani odločbi pravilno in ne da bi pri tem kršila pravico družbe
Deltafina do obrambe menila, da je tožeča stranka odgovorna za kršitev za kartel predelovalcev.
Iz tega je razvidno, da je treba prvi del tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Drugi del tožbenega razloga, v zvezi s tem, da bi morala biti očitana ji ravnanja dejansko očitana njenemu predsedniku uprave
–       Trditve strank
Družba Deltafina navaja, da je treba njej očitana ravnanja pripisati le njenemu predsedniku uprave, gospodu M., saj je v zvezi
s kartelom predelovalcev vedno ravnal v svojem imenu in za svoj račun, in ne kot zastopnik ali organ družbe.
Dodaja, da so španski predelovalci izbrali gospoda M. kot „skrbnika njihovih sporazumov“ zaradi njegove nevtralnosti in ugleda,
ki ga je imel v tobačni industriji, tako v Španiji in Italiji kot drugod po svetu.
Komisija predlaga, naj se argumente družbe Deltafina zavrne.
–       Presoja Splošnega sodišča
Ugotoviti je treba, da je iz vrste elementov spisa razvidno, da je gospod M. v kartelu predelovalcev sodeloval kot zastopnik
družbe Deltafina, in ne kot posameznik.
Glede tega je treba najprej spomniti, da je gospod M. predsednik uprave te družbe.
Nato je treba poudariti, da je na nekaterih srečanjih kartela gospoda M. spremljal drugi zastopnik družbe Deltafina, ki je
v tej družbi opravljal pomembne naloge (glej točki 125 in 126 zgoraj). Poleg tega je treba ugotoviti, da je bilo srečanje
v Rimu 30. januarja 1997 (glej točko 126 zgoraj) organizirano v prostorih družbe Deltafina in da so bili različni dopisi,
ki jih je gospod M. naslovil na španske predelovalce v zvezi s kartelom predelovalcev, napisani na papirju z glavo družbe.
Poleg tega je gospod M. na faksu z dne 29. aprila 1997, naslovljenem na družbo WWTE, poleg svojega imena napisal firmo družbe
(glej točko 127 zgoraj).
Nazadnje je jasno, da je bilo sodelovanje gospoda M. pri dejavnostih kartela predelovalcev namenjeno zastopanju gospodarskih
interesov družbe Deltafina na španskem trgu. Tako je treba, na eni strani, ugotoviti, da je družba Deltafina odgovorna za
usklajevanje in nadzor nad tržnimi dejavnostmi skupine Universal v Evropi in da je bila neposredno zainteresirana zaradi dejavnosti
nakupa surovega tobaka španske družbe Taes, ki se ukvarja z enakimi dejavnostmi v Španiji. Na drugi strani je družba Deltafina,
poleg tega da je kupovala skoraj celotno proizvodnjo predelanega tobaka družbe Taes (točka 27 obrazložitve izpodbijane odločbe),
sklenila pomembne nakupne pogodbe za predelani tobak z družbama Cetarsa (točki 20 in 29 obrazložitve izpodbijane odločbe)
in Agroexpansión (točki 21 in 29 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kot pa izhaja iz nekaterih delov spisa in kot je med strankama
nesporno, cena, ki jo španski predelovalci plačajo za nakup surovega tobaka, neposredno vpliva na ceno, ki jo družba Deltafina
plača za nakup predelanega tobaka (glej tudi točko 32 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Poudariti je treba tudi, da družba Taes v svojem memorandumu z dne 18. februarja 2002 (glej točko 9 zgoraj) navaja, da je
bila družba Deltafina zainteresirana za sklenitev sporazuma o nakupnih cenah presežnega surovega tobaka iż leta 1999, ker
je želela pridobiti dodatne količine predelanega tobaka. Dodati je treba, da je v več dopisih, ki so si jih izmenjali družba
Deltafina in španski predelovalci v zvezi s kartelom predelovalcev, položaj tožeče stranke izrecno naveden.
Iz tega je razvidno, da je treba drugi del tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Tretji del tožbenega razloga: Komisijina zavrnitev dostopa do nekaterih obremenilnih dokumentov
–       Trditve strank
Družba Deltafina trdi, da je Komisija s tem, da ji je zavrnila dostop do dokumentov, ki dokazujejo, da je imela vlogo vodje
v kartelu predelovalcev, kršila njeni pravici do obrambe in do poštenega sojenja.
Glede tega tožeča stranka trdi, da Komisija ni odgovorila na njen predlog za dostop do odgovorov drugih podjetij, na katere
je bilo naslovljeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je poslala s faksom z dne 23. marca 2004 in še enkrat
s faksom z dne 24. novembra 2004. Glavni elementi, na podlagi katerih ji Komisija v izpodbijani odločbi pripisuje vlogo vodje,
pa so nekateri deli odgovorov družb Agroexpansión in WWTE na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Komisija nasprotuje trditvi, da se je oprla na elemente iz odgovorov družb Agroexpansión in WWTE na obvestilo o ugotovitvah
o možnih kršitvah, da bi dokazala, da je imela družba Deltafina vlogo vodje kartela predelovalcev. Kot naj bi bilo razvidno
iz točke 436 obrazložitve izpodbijane odločbe sta družbi Agroexpansión in WWTE v svojih odgovorih preprosto potrdili to vlogo
ali, natančneje, „dejstva, iz katerih ta vloga izhaja“. Navedli nista nobenega dejstva, ki družbi Deltafina ni bilo očitano
že v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in glede katerega se ta družba ne bi mogla braniti.
–       Presoja Splošnega sodišča
Iz razlogov, ki so omenjeni že v točkah od 70 do 73 in 105 zgoraj, je treba navedbe družbe Deltafina v podporo tega dela tožbenega
razloga zavrniti kot neupoštevne. Preizkušeni bodo v nadaljevanju pri šestem tožbenem razlogu, ki ga družba Deltafina navaja
v podporo svojim predlogom za znižanje globe.
Četrti del tožbenega razloga: Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni dovolj jasno opredelila zadevnega trga
proizvoda in zadevnega geografskega trga
–       Trditve strank
Družba Deltafina navaja, da Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni dovolj jasno opredelila zadevnega trga
proizvoda in zadevnega geografskega trga in je tako resno kršila njeno pravico do obrambe.
Po mnenju družbe Deltafina bi lahko, če bi bil v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah trg opredeljen „z zahtevano jasnostjo“,
Komisiji predstavila pravno upoštevna dejstva in argumente, s katerimi bi Komisija prišla do sklepov, ki so drugačni od tistih
iz izpodbijane odločbe. Zlasti bi ji to omogočilo navajanje argumentov v zvezi z njeno prisotnostjo ali neprisotnostjo na
zadevnem trgu in njeno vlogo na njem.
Komisija zavrača trditve družbe Deltafina.
–       Presoja Splošnega sodišča
Najprej je treba ugotoviti, da je iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah dovolj jasno in natančno razvidno, da je zadevni
trg španski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka. V obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in v izpodbijani odločbi
(glej točki 82 in 83 zgoraj) je Komisija natančno opisala podjetja, ki sodelujejo pri prvi predelavi surovega tobaka v Španiji
– pri čemer je zlasti pojasnila njihovi dejavnosti nakupa in predelave surovega tobaka ter poslovne odnose med temi podjetji
– proizvajalce surovega tobaka in njihove zastopnike, različne vidike sektorja surovega tobaka v Španiji, med njimi tudi proizvodne
regije, obseg in vrednost proizvodnje, vrednost prodaje, različne sorte surovega tobaka in povprečne cene dobave (maksimalne)
za vsako izmed teh sort ter pravni okvir Skupnosti in španski pravni okvir, ki se nanašata na surovi tobak (glej točke od
15 do 81 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah). Analiza, ki jo je Komisija opravila v obvestilu o ugotovitvah o možnih
kršitvah, omogoča popolno predstavo o pogojih delovanja trga, na katerem je prišlo do izkrivljanja konkurence.
Nato je treba ugotoviti, da je iz odgovora družbe Deltafina na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah razvidno, da ta družba
ni le popolnoma razumela načina, kako je Komisija opredelila trg, temveč je tudi obrazložila svoje stališče glede svoje vloge
na tem trgu.
V teh okoliščinah je treba četrti del tožbenega razloga zavreči kot neutemeljen.
Glede na navedeno drugega tožbenega razloga ni mogoče sprejeti.

Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 81(1) ES, člena 2 Uredbe št. 1/2003 in točke 43 Smernic o konceptu vpliva na trgovino
iz členov 81 [ES] in 82 [ES] ter pomanjkljiva obrazložitev
Trditve strank
Družba Deltafina trdi, da Komisija ni z zadostno verjetnostjo dokazala, da so zadevna omejevalna ravnanja vplivala na trgovino
med državami članicami.
V podporo tej trditvi družba Deltafina najprej navaja, da je Komisija sama s seboj v nasprotju, ko trdi, na eni strani, v
točki 316 obrazložitve izpodbijane odločbe, da „ima lahko kartel med predelovalci in družbo Deltafina [neposreden ali posreden,
dejanski ali potencialen] vpliv na blagovno menjavo med Španijo in drugimi državami članicami, če je njegov cilj zagotovitev
izvoza predelanega španskega tobaka“, in, na drugi strani, v točki 412 obrazložitve izpodbijane odločbe, da „nima trdnih dokazov
o dejanskih posledicah kršitev proizvajalcev in predelovalcev za trg“.
Družba Deltafina nato ugovarja dejstvu, da je Komisija domnevala obstoj vpliva na trgovino med državami članicami v tej zadevi
„zaradi le enega objektivnega razloga, da je mogoče proizvod, ki se razlikuje od domnevnega upoštevnega trga, vsake toliko
časa izvoziti na druge trge“. Tako je Komisija upoštevala trg, ki je pod zadevnim trgom, pri čemer gre pri tem spodnjem trgu
za trg predelanega tobaka. Poleg tega Komisija niti ne opiše „razmerja sil“ na tem spodnjem trgu niti ne pojasni, kako bi
lahko nanj vplivala „v protikonkurenčnem smislu in znatno“ s kršitvami, ki so nastale na zadevnem trgu. Družba Deltafina Komisiji
prav tako očita, da ni upoštevala dejstva, da je trg s tobakom „izključno nacionalen“, saj nešpanska podjetja v Španiji niso
priznana kot predelovalci in pri španskih proizvajalcih ne morejo kupovati surovega tobaka. Dodaja, da se iz Španije surovi
tobak niti ne izvaža niti ne uvaža.
Družba Deltafina Komisiji tudi očita, da je kršila točko 43 Smernic o konceptu vpliva na trgovino iz členov 81 [ES] in 82
[ES], ki določajo zlasti, da mora „[o]rgan ali stranka, ki trdi, da se na trgovino med državami EGP lahko znatno vpliva, […]
pojasniti verjetnost, da bo imel določeni sporazum posredne ali potencialne učinke“ in da „[h]ipotetični ali špekulativni
učinki ne zadostujejo za to, da se določi uporaba prava Skupnosti“.
Nazadnje družba Deltafina navaja, da zadevni kartel spada med „[kartele], ki zajemajo eno samo državo članico“ v smislu točk
od 78 do 82 Smernic o konceptu vpliva na trgovino iz členov 81 [ES] in 82 [ES]. Dodaja, da je v skladu s temi smernicami „sposobnost
teh kartelov, da izkrivljajo trgovino, odvisna zlasti od njihove zmožnosti za izključitev konkurentov iz drugih držav članic“.
V izpodbijani odločbi pa ni nobenega elementa, s katerim bi bilo mogoče v tej zadevi dokazati obstoj takih izključevalnih
učinkov. Dejansko je po mnenju družbe Deltafina zaradi pravnih ovir, ki izhajajo iz predpisov, ki v Španiji preprečujejo ustanavljanje
tujih podjetij za predelavo, in zaradi naravnih lastnosti surovega tobaka, zaradi katerih je treba ta izdelek predelati takoj
po žetvi in v bližini kraja, kjer je potekala, „celo nastanek posrednih učinkov, ki bi lahko povsem hipotetični vpliv na trgovino
spremenili v potencialen vpliv, malo verjeten“.
Komisija meni, da je treba tretji tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Najprej poudarja, da je pogoj vplivanja na trgovino med državami članicami izpolnjen, če na podlagi vseh pravnih in dejanskih
elementov zadevni sporazum z zadostno mero verjetnosti omogoča predvidevanje, da ima lahko neposreden ali posreden, dejanski
ali potencialen vpliv na blagovno menjavo med državami članicami. Zato ni nujno dokazati dejanskega vpliva na menjavo, da
bi uporabili člen 81 ES.
Nato Komisija navaja, da je v točkah 316 in 317 obrazložitve izpodbijane odločbe obrazložila razloge, zaradi katerih zadevna
omejevalna ravnanja „lahko potencialno“ vplivajo na trgovino med državami članicami. Meni, da med točkama 316 in 412 obrazložitve
izpodbijane odločbe ni nobenega nasprotja.
Poleg tega Komisija poudarja, da družba Deltafina ne ugovarja niti temu, da lahko kartel v zvezi z nakupnimi cenami surovega
tobaka vpliva na ceno predelanega tobaka, niti temu, da je španski predelani tobak v glavnem namenjen izvozu. Meni, da ji
glede na te okoliščine za ugotovitev, da bi lahko kartel imel vpliv na izvoz tega izdelka, ni treba opisati trga s predelanim
tobakom.
Nazadnje Komisija zavrača trditev družbe Deltafina, da bi morala, ker zadevni kartel spada med kartele, ki zajemajo eno samo
državo članico, dokazati, da ima izključevalni učinek za konkurente iz drugih držav članic. Glede tega navaja zlasti točko
317 obrazložitve izpodbijane odločbe.
Presoja Splošnega sodišča
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora razlaga in uporaba pogoja v zvezi z učinki na trgovino med državami članicami iz
členov 81 ES in 82 ES izhajati iz namena tega pogoja, ki je na področju ureditve konkurence opredelitev področja veljave prava
Skupnosti v razmerju do prava držav članic. Na področje prava Skupnosti spadajo tako vsi omejevalni sporazumi in vsa ravnanja,
ki lahko ogrozijo svobodo trgovine med državami članicami na način, ki lahko škoduje uresničitvi ciljev enotnega trga med
njimi, zlasti z ločitvijo domačih trgov ali s spreminjanjem konkurenčnih struktur na skupnem trgu (sodbi Sodišča z dne 31.
maja 1979 v zadevi Hugin Kassaregister in Hugin Cash Registers proti Komisiji, 22/78, Recueil, str. 1869, točka 17, in z dne
25. oktobra 2001 v zadevi Ambulanz Glöckner, C‑475/99, Recueil, str. I‑8089, točka 47).
Sklep, sporazum ali ravnanje prizadene trgovino med državami članicami le, če se na podlagi vseh objektivnih pravnih dejavnikov
ali dejstev z zadostno verjetnostjo predvidi, da bi neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno vplivali na blagovno
menjavo med državami članicami, in to tako, da bi lahko ovirali uresničitev enotnega trga med državami članicami. Vseeno je
pomembno, da ta vpliv ni zanemarljiv (sodba Sodišča z dne 28. aprila 1998 v zadevi Javico, C‑306/96, Recueil, str. I‑1983,
točka 16, in zgoraj v točki 166 navedena sodba Sodišča Ambulanz Glöckner, točka 48).
Tako gre po navadi za vpliv na trgovino znotraj Skupnosti takrat, ko je izpolnjenih več predpostavk, ki ne bi bile nujno odločilne,
če bi se upoštevale posamezno (sodbi Sodišča z dne 21. januarja 1999 v združenih zadevah Bagnasco in drugi, C‑215/96 in C‑216/96,
Recueil, str. I‑135, točka 47, in z dne 29. aprila 2004 v zadevi British Sugar proti Komisiji, C‑359/01 P, Recueil, str. I‑4933,
točka 27).
Sodna praksa tudi pojasnjuje, da člen 81(1) ES ne zahteva, da morajo omejevalni sporazumi, za katere velja ta določba, bistveno
prizadeti trgovino znotraj Skupnosti, ampak zahteva, da se ugotovi, da so ti omejevalni sporazumi taki, da bi lahko imeli
tak vpliv (glej sodbo Sodišča z dne 23. novembra 2006 v zadevi Asnef-Equifax in Administración del Estado, C‑238/05, ZOdl.,
str. I‑11125, točka 43 in navedena sodna praksa).
V tej zadevi je treba šteti, da je Komisija v izpodbijani odločbi v pravno zadostni meri dokazala, da bi kartel predelovalcev
lahko vplival na trgovino med državami članicami.
Natančneje, Komisija je v točki 316 obrazložitve izpodbijane odločbe pravilno ugotovila, da je ta pogoj za uporabo člena 81
ES – glede na dejstvo, da je kartel predelovalcev tak, da bi lahko vplival na izvoz predelanega tobaka iz Španije v druge
države članice – izpolnjen.
Glede tega je treba ugotoviti, da – kot izhaja iz različnih delov izpodbijane odločbe (glej zlasti točke 20, 23, 27, 32 in
84 obrazložitve izpodbijane odločbe) – na eni strani, nakupna cena surovega tobaka neposredno vpliva na ceno predelanega tobaka
in, na drugi strani, da je španski predelani tobak v glavnem namenjen izvozu. Ti dejstvi, ki jima družba Deltafina sicer ni
ugovarjala, zadostujeta za dokaz, da je bil kartel predelovalcev tak, da bi lahko vplival na izvoz španskega predelanega tobaka,
tako da družba Deltafina Komisiji ne more očitati, da ni opisala „razmerja sil“ na trgu tega proizvoda.
Dejstvo je, da je Komisija pri presoji, ali je pogoj v zvezi z učinki na trgovino med državami članicami izpolnjen, upoštevala
en proizvod – surovi tobak – ki je na trgu pod zadevnim trgom. Vendar pa, kot družba Deltafina med drugim izrecno priznava
v tožbi, je ta pristop skladen tako s sodno prakso, na podlagi katere je lahko vpliv na blagovno menjavo med državami članicami
posreden (glej točko 167 zgoraj), kot s Smernicami o konceptu vpliva na trgovino iz členov 81 [ES] in 82 [ES]. V točki 38
teh smernic je tako navedeno, da se „[p]osredni učinki […] pogosto pojavijo pri proizvodih, ki so povezani s proizvodi, zajetimi
v sporazumu ali ravnanju“, da se lahko „[p]osredni učinki […] pojavijo, če sporazum ali ravnanje vpliva na čezmejne gospodarske
dejavnosti podjetij, ki tako ali drugače uporabljajo proizvode, zajete v sporazumu ali ravnanju“ in da se „[t]akšni učinki
[…] lahko na primer pojavijo, če se sporazum ali ravnanje nanaša na polproizvod, ki se ne trži, se pa uporablja pri dobavi
končnega proizvoda, ki se trži“.
Poleg tega ugotovitvi Komisije, da je bil kartel predelovalcev tak, da bi lahko vplival na izvoz španskega predelanega tobaka
in zato na trgovino znotraj Skupnosti, v ničemer ne nasprotuje trditev iz točke 412 obrazložitve izpodbijane odločbe, da „nima
trdnih dokazov o dejanskih posledicah kršitev proizvajalcev in predelovalcev za trg; nemogoče bi bilo namreč naknadno ugotoviti
raven cen, ki bi veljala na trgu surovega tobaka v Španiji, če do zadevnih ravnanj ne bi prišlo“. S to trditvijo, ki se nanaša
na presojo teže kršitve, je Komisija namreč le ugotovila, da ne more natančno kvantificirati dejanskih posledic kartela predelovalcev
na trg. Vendar pa ni izključila možnosti, da bi kartel take posledice lahko imel. Prav nasprotno, kot je natančneje obrazloženo
v nadaljevanju v točkah od 245 do 259 je Komisija v izpodbijani odločbi pri presoji teže kršitve upoštevala dejstvo, da je
imel po letu 1998 kartel predelovalcev dejanske učinke na trg.
Ker argumentacija Komisije, navedena v točki 316 obrazložitve izpodbijane odločbe, zaradi zgoraj navedenih razlogov sama po
sebi zadošča za dokaz, da bi lahko kartel predelovalcev vplival na trgovino med državami članicami, ni treba preizkusiti ugovorov,
ki jih družba Deltafina navaja zoper argument, ki ga Komisija dodatno navaja v točki 317 obrazložitve izpodbijane odločbe,
da „omejevalni sporazum, ki se nanaša na celotno ozemlje države članice, deluje po svoji naravi kot utrditev razdelitve trga
na nacionalni podlagi, tako da ovira gospodarsko prepletenost, ki ji sledi Pogodba [ES]“.
Nazadnje, glede „znatnosti“ vpliva kartela predelovalcev na trgovino je treba ugotoviti, da je Komisija v točki 317 obrazložitve
izpodbijane odločbe navedla, da ta kartel združuje vse priznane predelovalce v Španiji, da so ti vsako leto kupili skoraj
celotno količino surovega tobaka, ki je bil proizveden v Španiji, da se je kartel nanašal na ves tako kupljeni surovi tobak
in da je bil surovi tobak, ko je bil predelan, v glavnem prodan v izvoz. Ta različna dejstva v pravno zadostni meri dokazujejo,
da je bil kartel predelovalcev tak, da je imel pomemben vpliv na trgovino znotraj Skupnosti.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba tretji tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Zato predlogom za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe ni mogoče ugoditi.
3.
Predlogi za znižanje globe

Četrti tožbeni razlog: kršitev členov 2 in 23(2) Uredbe št. 1/2003, točk 1(A) in 5(d) Smernic, načel sorazmernosti ter „enakega
obravnavanja in kazni“ ter pomanjkljiva obrazložitev
Povzetek izpodbijane odločbe
V točkah od 404 do 458 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija preučila vprašanje glob, ki jih je treba naložiti naslovnikom.
V točki 405 obrazložitve izpodbijane odločbe spominja, da mora pri določitvi globe upoštevati težo in trajanje kršitve.
Da bi na podlagi teže določila izhodiščni znesek, je Komisija, prvič, v točkah od 407 do 414 obrazložitve izpodbijane odločbe
preizkusila „pravo“ težo zadevnih kršitev.
Tako, najprej, v točki 407 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja, da je morala, da bi opravila to presojo, upoštevati naravo
kršitve, njen dejanski vpliv na trg, na katerem se to lahko meri, in velikost zadevnega geografskega trga.
Komisija nato v točki 408 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja, da „pridelava surovega tobaka v Španiji predstavlja 12
% pridelave Skupnosti“, da je „kmetijska površina v tej državi 14.571 hektarov in je osredotočena na avtonomne skupnosti Extremaduro
(84 %), Andaluzijo (11,5 %) in Castille-Léon (3 %)“ in da je „velikost trga razmeroma majhna in precej osredotočena na eno
regijo Španije“.
Poleg tega, v točki 409 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija navaja, da se „narava kršitev [kljub temu] obravnava kot
zelo resna, saj zadeva določanje cen za sorte surovega tobaka v Španiji in razdelitev količin“.
Glede, podrobneje, zastopnikov proizvajalcev, Komisija v točki 410 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja, da so sodelovali
pri sporazumih in/ali usklajenih ravnanjih z glavnim namenom določitve cenovnih razredov na stopnjo kakovosti vsake sorte
surovega tobaka – v okviru katerih so nato usklajevali končno dobavno ceno surovega tobaka – in povprečne najnižje cene na
proizvajalca in na skupino proizvajalcev. Dodaja, da je bil razpon znotraj teh cenovnih razredov zelo velik in je lahko dosegal
od 100 do 380 % med minimumom in maksimumom vsake stopnje kakovosti za isto sorto surovega tobaka, vendar pa so zastopniki
proizvajalcev z dogovorom o najnižji ravni povprečnih cen – na proizvajalca in na skupino proizvajalcev – nameravali dvigniti
končno prodajno ceno njihovega surovega tobaka nad raven, ki bi jo povzročila prosta konkurenca.
Glede španskih predelovalcev in družbe Deltafina Komisija v točki 411 obrazložitve izpodbijane odločbe poudarja, da poleg
tega, da so se sporazumeli o cenovnih razredih na stopnjo kakovosti in dodatnih pogojih, „so se tajno uskladili o več drugih
vidikih cen in prodajnih količin in zlasti (najvišjih) povprečnih dobavnih cenah za vsako sorto surovega tobaka (za vse kakovosti
skupaj) in nabavnih količinah surovega tobaka za vsakega predelovalca“. Dodaja, da so po letu 1998 sprejeli tudi zapletene
kompenzacijske in prenosne mehanizme, da bi zagotovili spoštovanje njihovega tajnega kartela o cenah in količinah.
Nazadnje, v točki 412 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija navaja, da „nima trdnih dokazov o dejanskih posledicah kršitev
proizvajalcev in predelovalcev za trg“, saj bi bilo namreč „nemogoče […] naknadno ugotoviti raven cen, ki bi veljala na trgu
surovega tobaka v Španiji, če do zadevnih ravnanj ne bi prišlo“. V naslednji točki obrazložitve navaja, da „lahko vsaj od
leta 1998 vseeno štejemo, zaradi njihovega tajnega usklajevanja cen in količin pred in po sklenitvi pogodb o pridelovanju
in do izvedbe zadnjih poslov, da so kartel predelovalcev v celoti izvedli in spoštovali […] in je moral imeti dejanske posledice
za trg“.
V točki 414 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija navaja, da je treba na podlagi prejšnjih točk ugotoviti, da je treba
kršitvi opredeliti kot „zelo resni“. Vendar pa pojasnjuje, da „bo upoštevala sorazmerno majhnost trga proizvoda“.
Komisija je, drugič, zadevna podjetja obravnavala različno, saj je menila, da je treba „upoštevati posamezno breme vsakega
podjetja in torej dejanski vpliv njegovega nezakonitega ravnanja na konkurenco, da bi bil odvračilni učinek vsakemu podjetju
naložene globe sorazmeren njegovemu prispevku k nezakonitemu ravnanju, ki ga je treba kaznovati“ (točka 415 obrazložitve izpodbijane
odločbe).
Tako najprej razlikuje med, na eni strani, kartelom predelovalcev (točke od 416 do 424 obrazložitve izpodbijane odločbe) in,
na drugi strani, kartelom zastopnikov proizvajalcev (točke od 425 od 431 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Nato je glede kartela predelovalcev Komisija presodila, da „je treba globe določiti ob upoštevanju sodelovanja pri nezakonitem
ravnanju in položaja na trgu, ki ga uživa vsaka od vpletenih strank“ (točka 416 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Glede tega je Komisija navedla, „da se za Deltafino zaradi njenega pomembnega tržnega položaja glavnega kupca španskega predelanega
tobaka določi najvišji začetni znesek (njeni poslovni odnosi z družbami Cetarsa, Agroexpansión in Taes so opisani v točkah
20, 21 in 27 obrazložitve izpodbijane odločbe)“. Po mnenju Komisije „je iz te kupne moči razvidno, da je lahko družba Deltafina
na ravnanje španskih predelovalcev vplivala bolj od kogarkoli drugega“ (točka 417 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Glede španskih predelovalcev je Komisija menila, da se njihovo „sodelovanje“ pri nezakonitih ravnanjih „lahko na splošno obravnava
kot podobno“ (točka 418 obrazložitve izpodbijane odločbe). Vendar pa meni, da je treba upoštevati velikost in tržni delež
vsakega izmed vpletenih predelovalcev.
Komisija je na tej podlagi španske predelovalce razdelila v tri skupine:
–        v prvo skupino je uvrstila družbo Cetarsa, pri čemer se je sklicevala na dejstvo, da je s tržnim deležem približno 67 % španskega
trga nakupa surovega tobaka daleč največja španska predelovalka, zato ji je treba naložiti najvišji izhodiščni znesek globe
(točka 419 obrazložitve izpodbijane odločbe);
–        v drugo skupino je uvrstila družbi Agroexpansión in WWTE, pri čemer je navedla, da ima vsaka od njiju tržni delež približno
15 %, zato jima je treba naložiti isti izhodiščni znesek globe (točka 420 obrazložitve izpodbijane odločbe);
–        nazadnje, v tretjo skupino je uvrstila družbo Taes, ker ima samo 1,6-odstotni tržni delež, zato ji je treba naložiti najnižji
izhodiščni znesek globe (točka 421 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je poleg tega menila, da je treba za izhodiščni znesek, ki je bil določen družbama WWTE in Agroexpansión, uporabiti
množilni koeficient, da bi tako globi zagotovila dovolj odvračilen učinek. Glede tega navaja, da obe podjetji, čeprav imata
nekoliko višji tržni delež v Španiji, pripadata multinacionalkam, ki imajo „precejšnjo gospodarsko in finančno moč“ in da
„sta delovali na podlagi odločilnega vpliva njunih matičnih podjetij“ (točka 422 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija
je zato presodila, da je potrebno povišati izhodiščni znesek globe, ki je bila naložena tema družbama, z uporabo koeficienta,
ki upošteva, na eni strani, velikost skupin, ki jim družbi pripadata, in, na drugi strani, njuno velikost v primerjavi z drugimi
španskimi predelovalci (točka 423 obrazložitve izpodbijane odločbe). Tako je uporabila množilni koeficient 1,5 – ali povečanje
za 50 % – izhodiščnega zneska, določenega družbi WWTE, in množilni koeficient 2 – ali povečanje za 100 % – izhodiščnega zneska,
določenega družbi Agroexpansión.
Komisija je v točki 424 obrazložitve izpodbijane odločbe glede na te različne elemente izhodiščne zneske glob določila tako:
–        Deltafina:          8.000.000 EUR
–        Cetarsa:                  8.000.000 EUR
–        WWTE:                  1.800.000 EUR x 1,5 = 2.700.000 EUR
–        Agroexpansión: 1.800.000 EUR x 2 = 3.600.000 EUR
–        Taes:                   200.000 EUR
Nazadnje, Komisija glede zastopnikov proizvajalcev meni, da je vsakemu izmed njih primerno naložiti le simbolično globo 1000 EUR
(točki 425 in 430 obrazložitve izpodbijane odločbe). Svoje stališče je obrazložila zlasti z dejstvom, da „bi lahko pravni
okvir, ki spremlja skupno pogajanje o standardnih pogodbah, spodbudil znatno stopnjo negotovosti glede zakonitosti ravnanja
zastopnikov proizvajalcev in predelovalcev ravno v kontekstu skupnega pogajanja o standardnih pogodbah“ (točka 428 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Prav tako navaja, da je treba ugotoviti, da so bili „obstoj in rezultati pogajanj o standardnih pogodbah
[…] po navadi javni in noben organ pred začetkom teh postopkov nikoli ni dvomil v njihovo združljivost bodisi z zakonodajo
Skupnosti bodisi s špansko zakonodajo“ (točka 429 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Trditve strank
V četrtem tožbenem razlogu, ki ga navaja podredno, družba Deltafina v bistvu trdi, da Komisija pri presoji teže kršitve in
pri določitvi izhodiščnega zneska globe, ki ji je bila naložena, ni upoštevala Smernic in je kršila načeli sorazmernosti ter
„enakega obravnavanja in kazni“. Navaja tudi, da je izpodbijana odločba pomanjkljivo obrazložena.
V četrtem tožbenem razlogu družba Deltafina navaja vrsto očitkov in argumentov, ki jih je mogoče razdeliti na sedem delov.
Na prvem mestu ugovarja dejstvu, da je Komisija kršitev opredelila kot „zelo resno“, čeprav je priznala, da je bil upoštevni
trg „sorazmerno majhen“.
Na drugem mestu očita Komisiji, da je kršitev opredelila kot „zelo resno“, čeprav ni imela nobenih dokazov, da je imela dejanske
učinke na trg, s čimer je kršila točko 1(A) Smernic. Ob sklicevanju na poročilo svojega ekonomista z dne 13. januarja 2005
trdi, da je iz tega poročila razvidno, da nezakonita ravnanja niso vplivala na španski trg surovega tobaka. Še zlasti iz tega
poročila izhaja, da se cene glavne sorte španskega tobaka v obdobju kršitve nikakor niso ustalile ali znižale, temveč so se
povečale za 21 %, in da so cene španskega tobaka v istem časovnem obdobju „kazale vzporedni razvoj z evropskimi in svetovnimi
cenami“.
Na tretjem mestu družba Deltafina trdi, da si posamezni deli izpodbijane odločbe nasprotujejo, saj Komisija v točki 413 obrazložitve
izpodbijane odločbe navaja, da „so kartel predelovalcev v celoti izvedli in spoštovali“, v točkah 85, 88, 111, 113, 122, 126,
130, 133, 144, 175, 186, 206, 229, 231, 232, 233, 235, 239, 244, 255, 256, 257, 284, 294, 295, 296, 307 in 319 obrazložitve
pa trdi nasprotno.
Na četrtem mestu družba Deltafina navaja, da je Komisija s tem, da je v točki 417 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla,
da je bila glavni kupec španskega predelanega tobaka in da ji je njena kupna moč omogočila vplivanje na ravnanje španskih
predelovalcev, popačila dejstva. V podporo svojim navedbam se ponovno sklicuje na poročilo svojega ekonomista z dne 13. januarja
2005 in še posebej na tabelo št. 5 iz tega poročila, iz katere izhaja, da je bil v obdobju, ko je trajala kršitev, njen povprečni
tržni delež pri španskem predelanem tobaku 27,5 %, tržni delež skupine Dimon (skupaj z družbo Agroexpansión) 25,2 %, tržni
delež družbe Cetarsa 31,6 % in tržni delež skupine Standard Commercial Tobacco Co., Inc. (skupaj z družbo WWTE) približno
15 %.
Družba Deltafina prav tako navaja, da, v nasprotju s tem, kar je navedeno v povzetku izpodbijane odločbe, ki je v skladu s
členom 30 Uredbe št. 1/2003 objavljen v Uradnem listu, ni bila „najpomembnejša stranka treh španskih predelovalcev“. Dodaja,
pri čemer se sklicuje na tabelo št. 7 iz zgoraj omenjenega poročila, da je v obdobju, ko je trajala kršitev, kupila celotno
proizvodnjo družbe Taes, ki je v njeni popolni lasti, povprečno 32,3 % proizvodnje družbe Cetarsa, povprečno 19,8 % proizvodnje
družbe Agroexpansión in manjši del proizvodnje družbe WWTE. Po mnenju družbe Deltafina je bila glavna stranka družbe Cetarsa
v resnici „stara stranka“, s katero je bila ta družba povezana, in sicer družba Altadis, SA (prej Tabacalera), glavna stranka
družbe Agroexpansión je bila skupina Dimon, glavna stranka družbe WWTE pa skupina Standard.
Nazadnje družba Deltafina ugovarja stališču Komisije, da je treba, da bi določili deleže na trgu nakupa španskega predelanega
tobaka, izključiti prenose med družbama Cetarsa in Tabacalera/Altadis (glej točko 218 v nadaljevanju).
Na petem mestu družba Deltafina navaja, da je Komisija v izpodbijani odločbi priznala, da „bi lahko pravni okvir, ki spremlja
skupno pogajanje o standardnih pogodbah, spodbudil znatno stopnjo negotovosti glede zakonitosti ravnanja zastopnikov proizvajalcev
in predelovalcev“ (točka 428 obrazložitve izpodbijane odločbe) in da so bili „obstoj in rezultati pogajanj o standardnih pogodbah
[…] po navadi javni in noben organ pred začetkom teh postopkov nikoli ni dvomil o njihovi združljivosti bodisi z zakonodajo
Skupnosti bodisi s špansko zakonodajo“ (točka 429 obrazložitve izpodbijane odločbe). Navaja, da je Komisija na podlagi teh
okoliščin naložila simbolično globo 1000 EUR samo proizvajalcem, in se pritožuje zaradi dejstva, da v izpodbijani odločbi
ni obrazložila, zakaj v njenem primeru ni uporabila enake rešitve. Poleg tega navaja, da je Komisija kršila točko 5(d) Smernic,
ki določa, da bi morala biti, če je naložena simbolična globa 1000 EUR, „upravičenost za naložitev take globe […] podana v
besedilu odločbe“.
Na šestem mestu družba Deltafina s sklicevanjem na „enakost kazni“ ugovarja Komisiji, da pri presoji teže kršitve ni upoštevala
dejstva, da ji, za razliko od španskih predelovalcev, ni očitala „nezakonitega kartelnega ravnanja in vertikalnega usklajevanja
s proizvajalci, njihovimi združenji in zadrugami“.
Nazadnje, na sedmem mestu družba Deltafina meni, da je Komisija kršila načelo enakega obravnavanja, saj se je precej oddaljila
od svoje predhodne prakse pri izračunu glob za kartele, v katere so vključena podjetja, ki delujejo le na trgu proizvoda,
na katerem je prišlo do nezakonitih ravnanj. S sklicevanjem na drugo poročilo svojega ekonomista z dne 13. januarja 2005 navaja,
da je bil ta tip kartela med letoma 1991 in 2004 kaznovan z globami, katerih skupni znesek je dosegal povprečno višino 0,91 %
vrednosti upoštevnega trga. Komisiji tudi očita, da v izpodbijani odločbi ni obrazložila razlogov, zaradi katerih je presodila,
da se je treba odmakniti od svoje prejšnje prakse.
Zaradi zgoraj navedenih razlogov družba Deltafina Splošnemu sodišču predlaga, naj globo zniža.
Komisija meni, da so vsi deli četrtega tožbenega razloga neutemeljeni.
Na prvem mestu Komisija trdi, da je pri določitvi izhodiščnega zneska globe upoštevala majhnost upoštevnega trga, čeprav je
bila zadevna kršitev po svoji naravi „zelo resna“.
Na drugem mestu Komisija zavrača argument družbe Deltafina, da nima nobenega dokaza o tem, da je imela zadevna kršitev dejanske
učinke na trg.
Glede tega, prvič, navaja, da omejevalna ravnanja v zvezi z določitvijo cen in razdelitvijo virov nabave pomenijo zelo resne
kršitve tudi ob neobstoju dokazov o dejanskih učinkih teh ravnanj na trg (sodba Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi
Enso Española proti Komisiji, T‑348/94, Recueil, str. II‑1875, točka 232, in zgoraj v točki 77 navedena sodba Splošnega sodišča
European Night Services in drugi proti Komisiji, točka 136).
Drugič, ponavlja, pri čemer navaja točko 413 obrazložitve izpodbijane odločbe, da so kartel predelovalcev v celoti izvedli
in spoštovali, vsaj po letu 1998, in trdi, da je torej mogoče sklepati, da je učinkoval na trg, čeprav ti učinki niso merljivi.
Če kartel ne bi mogel imeti vpliva na gibanje cen surovega tobaka, dodaja, predelovalci in družba Deltafina ne bi imeli nobenega
razloga, da v njem pet let sodelujejo.
Tretjič, Komisija trdi, da poročilo ekonomista družbe Deltafina z dne 13. januarja 2005 ne dokazuje neobstoja dejanskega vpliva
kartela predelovalcev na trg.
Na tretjem mestu Komisija navaja, da njeni trditvi iz točke 413 obrazložitve izpodbijane odločbe ne nasprotuje nobena druga
izmed točk obrazložitve te odločbe, ki jih navaja družba Deltafina.
Na četrtem mestu Komisija meni, da ni storila nobene napake s tem, da je trdila, da je imela družba Deltafina pomemben tržni
položaj na španskem trgu nakupa surovega tobaka.
V zvezi s tem Komisija navaja, da ekonomist, ki ga je imenovala družba Deltafina, v svojem poročilu z dne 13. januarja 2005
družbo Cetarsa navaja med kupci predelanega tobaka, čeprav slednja pri tretjih strankah ne kupuje predelanega tobaka. Trdi,
da podatki iz njegovega poročila – če je ta ekonomist nameraval v celotno prodajo na španskem trgu vključiti prodajo družbe
Cetarsa družbi Tabacalera/Altadis – niso pravilni, saj te prodaje „ni mogoče primerjati s prodajami zunanjim izvoznikom (kot
so na primer Universal/Deltafina, Standard in Dimon), zaradi katerih je prišlo do kartela predelovalcev“. Komisija navaja,
da je do sredine devetdesetih let družba Cetarsa prodala skoraj ves predelani tobak družbi Tabacalera in da sta bili obe podjetji,
vsaj do leta 1998, pod državnim nadzorom. Zato meni, da je treba v prvih letih kartela predelovalcev, namreč od leta 1996
do leta 1998, promet med družbama Tabacalera in Cetarsa šteti za promet znotraj iste skupine in ga ni mogoče upoštevati pri
izračunu količin tobaka, ki so ga nabavile tretje stranke (tobak za izvoz). Po mnenju Komisije je bil, če se izvzamejo prodaje
družbe Cetarsa družbi Tabacalera/Altadis, povprečni tržni delež družbe Deltafina na trgu predelanega tobaka v Španiji od leta
1996 do leta 2001 precej višji od 27,5 %, vsekakor pa je najvišji.
Komisija dodaja, da ni nobenega dvoma, da je bila družba Deltafina tudi glavna stranka družb Cetarsa, Agroexpansión in Taes.
Nazadnje Komisija ob navajanju nekaterih delov izpodbijane odločbe trdi, da je družba Deltafina vzdrževala tudi druge „poslovne
odnose“ s predelovalci, „saj je z družbo Cetarsa podpisala pogodbe o obdelavi in mlatenju dela tobaka družb Taes in Agroexpansión“.
Po mnenju Komisije je imela družba Deltafina na španskem trgu zaradi nakupa tobaka družb Taes, Agroexpansión in Cetarsa in
podpisa pogodb z družbo Cetarsa za predelavo tobaka družbe Taes „povsem poseben“ položaj.
Na petem mestu Komisija trdi, da je v izpodbijani odločbi zadosti obrazložila svojo presojo posledic, ki jih ima negotovost
zaradi španskega pravnega okvira na ravnanje različnih zadevnih podjetij in združenj.
Na šestem mestu je Komisija kot neutemeljen zavrnila očitek v zvezi z neupoštevanjem dejstva, da družbi Deltafina ni očitala,
da je sodelovala „na pogovorih in pri nezakonitem vertikalnem usklajevanju“ s proizvajalci, njihovimi združenji in zadrugami.
Na sedmem mestu Komisija navaja, da se ni nikoli zavezala, niti formalno niti neformalno, da bo pri izračunu glob za kartele
upoštevala prakso, na katero se sklicuje družba Deltafina. Med drugim spominja, da ima v skladu z Uredbo št. 1/2003 pri določanju
višine glob široko diskrecijsko pravico, da presoja težo kršitev glede na številne elemente, ne da bi za to obstajal zavezujoč
in taksativen seznam meril, ki jih je treba upoštevati, in da se njena predhodna upravna praksa ne uporablja kot pravni okvir
za določanje glob na področju konkurence, saj je ta določen le v Uredbi št. 1/2003.
Presoja Splošnega sodišča
Pred presojo različnih argumentov, ki jih je navedla družba Deltafina, je treba odgovoriti na nekaj splošnih vprašanj v zvezi
z določitvijo glob in zlasti v zvezi s presojo teže kršitve.
–       Splošna vprašanja
Na podlagi člena 23(3) Uredbe št. 1/2      003 se „[p]ri določanju višine globe […] upošteva teža, pa tudi trajanje kršitve“. Ista navedba je v členu 15(2), drugi pododstavek,
Uredbe št. 17, ki se je v tej zadevi uporabljala v času kršitve.
Komisija ima v skladu z ustaljeno sodno prakso pri določanju višine glob diskrecijsko pravico, da bi ravnanje podjetij usmerila
k spoštovanju pravil o konkurenci (sodbe Splošnega sodišča z dne 6. aprila 1995 v zadevi Martinelli proti Komisiji, T‑150/89,
Recueil, str. II‑1165, točka 59; z dne 11. decembra 1996 v zadevi Van Megen Sports proti Komisiji, T‑49/95, Recueil, str. II‑1799,
točka 53, in z dne 21. oktobra 1997 v zadevi Deutsche Bahn proti Komisiji, T‑229/94, Recueil, str. II‑1689, točka 127).
Prav tako iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba težo kršitev konkurenčnega prava Skupnosti ugotoviti ob upoštevanju
velikega števila dejavnikov, kot so okoliščine posameznega primera, njegov kontekst in odvračilni učinek glob, pri čemer ni
obveznega in izčrpnega seznama meril, ki jih je obvezno treba upoštevati (sodba Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih
zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, ZOdl.,
str. I‑5425, točka 241, in zgoraj v točki 34 navedena sodba Sodišča Dalmine proti Komisiji, točka 129).
V obravnavani zadevi je iz izpodbijane odločbe razvidno, da je Komisija določila globo, ki je naložena različnim naslovnikom,
v skladu s splošno metodo, ki je določena v Smernicah, čeprav jih v tej odločbi izrecno ne omenja.
Smernice so, čeprav jih ni mogoče opredeliti za pravna pravila, ki bi jih uprava vsekakor morala upoštevati, kljub temu pravila
ravnanja, ki kažejo na prakso, ki ji je treba slediti in od katere uprava v konkretnem primeru ne more odstopiti brez navedbe
razlogov, ki bi bili združljivi z načelom enakega obravnavanja (sodba Sodišča z dne 18. maja 2006 v zadevi Archer Daniels
Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, C‑397/03 P, ZOdl., str. I-4429, točka 91). Dejstvo, da je Komisija
v Smernicah natančno opredelila svoj pristop pri presoji teže kršitve, ne nasprotuje temu, da jo preuči celovito glede na
vse upoštevne okoliščine zadevnega primera, skupaj z dejavniki, ki niso izrecno navedeni v Smernicah (sodba Splošnega sodišča
z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T‑259/02 do T‑264/02
in T‑271/02, ZOdl., str. II‑5169, točka 237).
Komisija v skladu z metodo, določeno v Smernicah, za izhodišče izračuna višine glob, ki bodo naložene zadevnim podjetjem,
vzame znesek, določen glede na „pravo“ težo kršitve. Pri presoji te teže je treba upoštevati naravo kršitve, njen dejanski
vpliv na trg, na katerem se to lahko meri, in obseg upoštevnega geografskega trga (točka 1(A), prvi odstavek).
Pri tem so kršitve razvrščene v tri skupine, in sicer med ,,lažje kršitve“, za katere se lahko določijo globe od 1000 EUR
do 1 milijona EUR, ,,resne kršitve“, za katere se lahko določijo globe od 1 milijona EUR do 20 milijonov EUR, ter ,,zelo resne
kršitve“, za katere se lahko določijo globe nad 20 milijonov EUR (točka 1(A), drugi odstavek, od prve do tretje alinee). Glede
zelo resnih kršitev Komisija pojasnjuje, da bodo to navadno horizontalne omejitve, kot so „cenovni karteli“ in kvote o delitvah
trga ali druga ravnanja, ki ogrožajo pravilno delovanje enotnega trga, kot je porazdelitev domačih trgov in povsem jasna zloraba
prevladujočega položaja podjetij, ki imajo dejanski monopol (točka 1(A), drugi odstavek, tretja alinea).
Poleg tega je treba ugotoviti, da trije vidiki presoje teže kršitve, ki so omenjeni v točki 231 zgoraj, nimajo enake teže
pri presoji celote. Narava kršitve ima odločilno vlogo zlasti pri opredeljevanju „zelo resnih“ kršitev. V zvezi s tem iz opisa
zelo resnih kršitev v Smernicah izhaja, da so lahko sporazumi ali usklajena ravnanja, katerih namen je zlasti določanje cen
ali razdelitev trgov, že zaradi svoje narave opredeljeni kot „zelo resni“, ne da bi bilo treba taka ravnanja opredeliti na
podlagi posebnega vpliva ali geografske razsežnosti. To ugotovitev potrjuje dejstvo, da čeprav so v opisu resnih kršitev izrecno
navedeni vpliv na trg in učinki na obsežna območja skupnega trga, pa v opisu zelo resnih kršitev ni nikakršnih zahtev glede
dejanskega vpliva na trg niti glede učinkov na natančno določeno geografsko območje (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča
z dne 27. julija 2005 v združenih zadevah Brasserie nationale in drugi proti Komisiji, od T‑49/02 do T‑51/02, ZOdl., str. II‑3033,
točka 178, in z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T‑38/02, ZOdl., str. II‑4407, točka 150).
Nazadnje, ti trije vidiki presoje teže kršitve so soodvisni, kar pomeni, da lahko velika teža glede na en vidik izravna manjšo
težo kršitve glede na drug vidik (zgoraj v točki 230 navedena sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji,
točka 241).
–       Prvi del tožbenega razloga: neupoštevanje sorazmerne majhnosti trga proizvoda
Iz točke 408 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija pri presoji teže kršitve upoštevala omejeno velikost
zadevnega geografskega trga in zadevnega trga proizvoda.
Iz besedil točk 408 in 409 obrazložitve izpodbijane odločbe (glej točko 184 zgoraj) skupaj in zlasti iz uporabe besed „kljub
temu“ v zadnjenavedeni točki obrazložitve izhaja, da je Komisija presodila, da je treba kljub omejeni velikosti obeh trgov
kršitev opredeliti kot „zelo resno“, saj „zadeva določanje cen za sorte surovega tobaka v Španiji in razdelitev količin“.
Najprej je treba ugotoviti, da je ta presoja utemeljena.
Tako je velikost geografskega trga le eno od treh meril, ki so v skladu s Smernicami pomembna za celovito presojo teže kršitve.
Med temi medsebojno odvisnimi merili ima odločilno vlogo narava kršitve (glej točki 233 in 234 zgoraj).
Jasno pa je, da pomeni kršitev, ki je očitana predelovalcem in družbi Deltafina in se nanaša na določanje cen različnih sort
surovega tobaka v Španiji in količin surovega tobaka, ki se jih odkupi od proizvajalcev, po naravi zelo resno kršitev. Glede
tega je treba spomniti, da so na podlagi člena 81(1)(a), (b) in (c) ES s skupnim trgom izrecno nezdružljivi sporazumi in usklajena
ravnanja, ki neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja, omejujejo ali nadzorujejo
proizvodnjo, trge, tehnični razvoj ali naložbe ali določajo razdelitev trgov in virov nabave. Take kršitve, še posebej pri
horizontalnih omejevalnih sporazumih, so v sodni praksi opredeljene kot posebej resne kršitve, če vključujejo neposredne posege
v bistvene parametre konkurence na zadevnem trgu (sodba Splošnega sodišča z dne 11. marca 1999 v zadevi Thyssen Stahl proti
Komisiji, T-141/94, Recueil, str. II-347, točka 675), ali kot očitne kršitve pravil Skupnosti o konkurenci (sodba Splošnega
sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi BPB de Eendracht proti Komisiji, T-311/94, Recueil, str. II-1129, točka 303). Spomniti
je treba tudi, da so na podlagi točke 1(A), drugi odstavek, tretja alinea, Smernic zelo resne kršitve „navadno horizontalne
omejitve, kot so cenovni karteli in kvote o delitvah trga“. Temu je treba dodati dejstvo, ki je omenjeno v točki 411 obrazložitve
izpodbijane odločbe, da kartel predelovalcev vsebuje tajni element, kar je okoliščina, ki lahko poudari težo kršitve.
Poleg tega velikost geografskega trga ni samostojno merilo v tem smislu, da bi se lahko kot „zelo resne“ opredelile samo kršitve,
ki se nanašajo na večino držav članic. Na podlagi Pogodbe ES, Uredbe št. 17, Uredbe št. 1/2003, Smernic ali sodne prakse ni
mogoče sklepati, da se lahko kot take opredelijo samo geografsko zelo razširjene omejitve (glej v tem smislu sodbo Splošnega
sodišča z dne 18. julija 2005 v zadevi Scandinavian Airlines System proti Komisiji, T‑241/01, ZOdl., str. II‑2917, točka 87).
Zato omejena velikost zadevnega geografskega trga ni v nasprotju z opredelitvijo kršitve za „zelo resno“, kot je bila ugotovljena
v tej zadevi.
Glede omejene velikosti zadevnega trga proizvoda velja ta rešitev
a fortiori
, saj velikost trga proizvoda načeloma ni element, ki bi ga bilo treba nujno upoštevati, temveč samo eden izmed elementov,
ki se ga poleg drugih upošteva pri presoji teže kršitve in pri določitvi globe (glej v tem smislu zgoraj v točki 34 navedeno
sodbo Dalmine proti Komisiji, točka 132).
Nato je treba ugotoviti, da je Komisija, čeprav je menila, da omejena velikost zadevnega geografskega trga in trga zadevnega
proizvoda ne preprečujeta opredelitve kršitve za zelo resno, to omejeno velikost vseeno popolnoma upoštevala pri določitvi
izhodiščnega zneska globe, ki je določen na podlagi teže kršitve (glej zlasti točko 414 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Tako je Komisija družbi Deltafina določila izhodiščni znesek le 8.000.000 EUR, čeprav bi ta lahko bil vsaj 20.000.000 EUR,
saj gre za zelo resno kršitev.
Iz navedenih razlogov je treba prvi del četrtega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
–       Drugi del tožbenega razloga: presoja dejanskega vpliva kršitve na trg
Najprej je treba spomniti, da je v skladu s točko 1(A), prvi odstavek, Smernic, „[p]ri ocenjevanju teže kršitve […] potrebno
upoštevati njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri in velikost upoštevnega geografskega trga“.
Prav tako je treba spomniti, da ima narava kršitve odločilno vlogo zlasti pri opredeljevanju zelo resnih kršitev in da so
lahko sporazumi ali usklajena ravnanja, katerih namen je določanje cen ali razdelitev trgov, že zaradi svoje narave opredeljeni
kot „zelo resni“, ne da bi bilo treba taka ravnanja opredeliti na podlagi posebnega vpliva ali geografske razsežnosti (glej
točko 233 zgoraj).
Komisija je v izpodbijani odločbi pri presoji teže kršitve upoštevala dejstvo, da je imel po letu 1998 kartel predelovalcev
dejanske učinke na trg, čeprav je, na eni strani, to kršitev zaradi njene narave že opredelila kot „zelo resno“ (točke od
409 do 411 obrazložitve izpodbijane odločbe) in je, na drugi strani, presodila, da teh učinkov ne more natančno količinsko
opredeliti (točka 412 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Kadar se Komisija odloči, da bo upoštevala dejanski vpliv kršitve na trg, mora predložiti konkretne, verodostojne in zadostne
indice, na podlagi katerih je mogoče presoditi, kako je lahko kršitev dejansko vplivala na konkurenco na navedenem trgu (glej
v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Roquette Frères proti Komisiji, T‑322/01, ZOdl., str. II‑3137,
točke od 73 do 75).
V obravnavanem primeru pa Komisija v delu izpodbijane odločbe, ki se nanaša na presojo teže kršitve (glej točko 413 obrazložitve
izpodbijane odločbe), za sklep o obstoju dejanskih posledic kartela predelovalcev za trg po letu 1998 ni navedla takih indicev,
temveč le dejstvo, da so ta kartel od tega datuma v celoti izvedli in spoštovali, kar lahko pomeni le začetni indic za obstoj
takih posledic (glej točko 252 v nadaljevanju).
Vendar pa dejstvo, da Komisija v tem delu izpodbijane odločbe ni z zadostno pravno verjetnostjo dokazala, da je imel kartel
predelovalcev dejanski vpliv na trg, ne vpliva na opredelitev kršitve za „zelo resno“; taka opredelitev ostaja namreč zaradi
narave te kršitve popolnoma primerna (glej točke 233, 238, 239 in 246 zgoraj).
Poleg tega Splošno sodišče v okviru svoje neomejene sodne pristojnosti meni, da neobstoj zadostnega dokaza o konkretnem vplivu
na trg ne more vplivati na izhodiščni znesek globe, ki jo je Komisija določila na podlagi teže kršitve.
Najprej je treba šteti, da glede na dejstva, da ta kartel združuje vse priznane predelovalce v Španiji, da so ti vsako leto
kupili skoraj celotno količino surovega tobaka, ki je bil vsako leto proizveden v tej državi, in da se je kartel nanašal na
ves surovi tobak, ki so ga kupili ti predelovalci, učinkovita izvedba tega kartela pomeni začetni indic za obstoj takih posledic
za trg.
Na drugem mestu je treba ugotoviti, da izpodbijana odločba, v preostalih delih, ki se ne nanašajo na presojo teže kršitve,
vsebuje indice za dejanski vpliv kartela na trg.
Komisija tako v točki 173 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja, da se je leta 1998 „rast cen iz prejšnjih let končala,
cene pa so se celo znižale“. Dodaja, da ji je v izjavi z dne 15. februarja 2002 družba Agroexpansión sporočila, da so „med
kampanjo 1998/1999 španski predelovalci načeloma spoštovali opisan kompromis“ in da so „tako prvič dosegli določeno stabilnost
na trgu, ki je upočasnila rast nakupnih cen iz prejšnjih let in je uravnovesila skupno pogajalsko moč proizvodnega sektorja“.
Komisija poleg tega v točki 301 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnjuje, da je najvišja povprečna dobavna cena, o kateri
so se dogovorili predelovalci in družba Deltafina, „zelo neposredno določila končno ceno za vsako sorto surovega tobaka posebej“
in da je bil „vpliv kršitve na konkurenco […] pomemben, ker so predelovalci, s tem da so se uskladili o [najvišji] povprečni
dobavni ceni, ki jo bodo plačali proizvajalcem, uspeli poenotiti tudi glede najvišjih končnih cen, ki jih plačujejo proizvajalcem,
in jih v svojo korist znižati pod raven, ki bi jo povzročila prosta konkurenca“.
Nazadnje, v točki 314 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija navaja, da je iz tabele v točki 38 obrazložitve te odločbe
razvidno, da so se po letu 1998 „cene […] ustalile in celo znižale (leta 1998 so se znižale za 4,8 %, za vse sorte skupaj)“.
Ponavlja, pri čemer se sklicuje na točko 173 obrazložitve izpodbijane odločbe, da je tudi družba Agroexpansión potrdila povezavo
med kartelom predelovalcev in znižanjem cen.
Zgornje presoje ne morejo ovreči navedbe, vsebovane v poročilu ekonomista družbe Deltafina z dne 13. januarja 2005. Ta ekonomist
namreč na eni strani izrecno priznava, da je leta 1998 prišlo do znižanja cen vseh sort surovega tobaka. Na drugi strani za
obdobje med letoma 1999 in 2001 iz poročila izhaja, da so se cene sorte „Virginia“ povišale, cene drugih sort pa so, nasprotno,
ostale na isti ravni ali so se celo znižale. Navsezadnje ni mogoče izključiti možnosti, da bi se, če ne bi bilo kartela, cene
sorte „Virginia“ povišale še bolj ali da bi se cene drugih sort tobaka povišale, namesto da so se stabilizirale ali znižale.
Primerjava tega ekonomista med gibanjem cen sorte „Virginia“ na španskem trgu in gibanjem cen v drugih treh glavnih državah
članicah pridelovalkah surovega tobaka pa ni prepričljiva, saj konkurenčni pogoji in veljavna zakonodaja na vsakem izmed teh
nacionalnih trgov niso nujno enaki.
Na tretjem mestu je treba ugotoviti, da je Komisija, čeprav je v izpodbijani odločbi ob upoštevanju dejanskih posledic kartela
predelovalcev za trg pravilno ugotovila težo kršitve, zaradi dejstva, da so se te posledice nanašale le na del obdobja, v
katerem je trajala kršitev, v obravnavani zadevi po letu 1998, in zaradi omejene velikosti zadevnega geografskega trga in
zadevnega trga proizvoda, družbi Deltafina določila izhodiščni znesek le 8.000.000 EUR, čeprav bi lahko v skladu s Smernicami
razmišljala o določitvi izhodiščnega zneska najmanj 20.000.000 EUR, saj gre za zelo resno kršitev.
Iz navedenih razlogov izhaja, da je treba drugi del četrtega tožbenega razloga zavrniti.
–       Tretji del tožbenega razloga: nasprotje med točko 413 in drugimi točkami obrazložitve izpodbijane odločbe
V nasprotju s tem, kar trdi družba Deltafina, je treba ugotoviti, da ni med trditvijo iz točke 413 obrazložitve izpodbijane
odločbe, da „so kartel predelovalcev v celoti izvedli in spoštovali“, in drugimi točkami obrazložitve, ki jih navaja ta družba,
nobenega nasprotja.
Najprej, ta trditev družbe Deltafina je posledica nepopolnega branja zadevnega dela besedila točke 413 obrazložitve izpodbijane
odločbe. V tem delu namreč Komisija navaja, da so kartel predelovalcev v celoti izvedli in spoštovali šele po letu 1998. Točke
85, 88, 111, 122, 133, 144, 284 in 307 obrazložitve izpodbijane odločbe pa se nanašajo na delovanje tega kartela v letih 1996
in 1997.
Nato je treba za navedbe iz točk 113, 126 in 130 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotoviti, da niso upoštevne, saj se nanašajo
na kartel zastopnikov proizvajalcev, in ne na kartel predelovalcev.
Med drugim točke 175, 206, 229, od 231 do 233, 235, 239, od 255 do 257, 294, 295 in 319 obrazložitve izpodbijane odločbe vsebujejo
navedbe težav v zvezi z dvostranskimi pogajanji med predelovalci in zastopniki proizvajalcev. Kot pa je obrazloženo v točki
295 obrazložitve izpodbijane odločbe „neuspeh [teh] dvostranskih pogajanj […] ne spreminja protikonkurenčne narave ravnanja
predelovalcev“. Z drugimi besedami, omenjene težave ne vplivajo na izvedbo in spoštovanje kartela predelovalcev po letu 1998.
Glede točke 186 obrazložitve izpodbijane odločbe je treba ugotoviti, da je, čeprav je v njej jasno navedeno, da se pogovori
med predelovalci v začetku leta 1999 niso končali s sklenitvijo sporazuma, v njej navedeno tudi, da so slednji sklenili podaljšati
okvirni sporazum iz prejšnjega leta. To je še bolj jasno razvidno iz naslednje točke obrazložitve.
Komisija se je v točki 244 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki se nanaša na leto 2001, omejila na navedbo, da ne „razpolaga
s primeri izmenjave podatkov v obdobju žetve“. To ne pomeni, da trdi, da sporazumi, ki so bili sklenjeni med družbo Deltafina
in španskimi predelovalci, to leto niso bili v celoti izvedeni. Prav nasprotno, v točki 236 obrazložitve izpodbijane odločbe
navaja, da je bil okvirni sporazum iz leta 1998 leta 2001 podaljšan. Dodati je treba, da je iz točke 240 obrazložitve izpodbijane
odločbe razvidno, da so vsi španski predelovalci med upravnim postopkom izrecno priznali, da je bil ta okvirni sporazum podaljšan
do 3. oktobra 2001.
Nazadnje, glede točke 296 obrazložitve izpodbijane odločbe je treba ugotoviti, da se je Komisija v njej zadovoljila z navedbo,
da imajo sporazumi ali usklajena ravnanja, pri katerih so sodelovali predelovalci in družba Deltafina, „posamezen in stalen
značaj“.
Tretji del četrtega tožbenega razloga je treba torej zavrniti kot neutemeljen.
–       Četrti del tožbenega razloga: napačna opredelitev družbe Deltafina za glavnega kupca predelanega tobaka v Španiji
Ugotoviti je treba, v nasprotju s trditvijo družbe Deltafina, da Komisija ni storila napake, ko je štela, da ima to podjetje
pomemben položaj na španskem trgu nakupa predelanega tobaka.
Na prvem mestu navedbe, vsebovane v poročilu ekonomista družbe Deltafina, tej presoji v ničemer ne nasprotujejo. Glede tega
je treba najprej ugotoviti, da je v tabeli št. 5 tega poročila družba Cetarsa navedena med podjetji, ki kupujejo španski predelani
tobak, čeprav je podjetje, ki se ukvarja s prvo predelavo in ne kupuje predelanega tobaka pri tretjih strankah. Dejansko,
kot je družba Deltafina obrazložila v svojem odgovoru na eno izmed pisnih vprašanj Splošnega sodišča, se podatki iz te tabele
nanašajo na prodaje španskega predelanega tobaka proizvajalcem cigaret. Nato je treba ugotoviti, da je bila, tudi če bi upoštevali
podatke, ki jih je predložil ekonomist družbe Deltafina, ta, in ne družba Cetarsa, glavni kupec španskega predelanega tobaka
v letih 2000 in 2001. Tako je imela v teh letih družba Deltafina 31,6 % in 28,7 % trga prodaje španskega predelanega tobaka,
medtem ko je bil tržni delež družbe Cetarsa v teh letih 26,7 % in 27,6 %.
Na drugem mestu ni mogoče ugovarjati temu, da je bila družba Deltafina glavna stranka treh izmed štirih španskih predelovalcev.
Tako, najprej, med strankami ni sporno, da je družba Taes prodajala večino svoje proizvodnje družbi Deltafina. Nato, kot je
razvidno iz točke 21 obrazložitve izpodbijane odločbe in tabele št. 7 poročila ekonomista družbe Deltafina, je bila ta med
letoma 1996 in 1998 daleč najpomembnejša stranka družbe Agroexpansión. Poleg tega je družba Cetarsa v odgovoru z dne 15. marca
2002 na zahtevo Komisije za informacije navedla, da so njene glavne stranke, po pomembnosti, družbi Deltafina in Altadis ter
skupina Dimon. Nazadnje je treba navesti, da je iz iste tabele razvidno, da je bila v letih 1999 in 2000 družba Deltafina
stranka štirih španskih predelovalcev.
Na tretjem mestu je treba prav tako poudariti, da je družba Deltafina poleg zgoraj navedenih poslovnih odnosov z nekaterimi
predelovalci vzdrževala tudi druge poslovne odnose. Kot izhaja iz točke 29 obrazložitve izpodbijane odločbe, utemeljenosti
katere družba Deltafina ne ugovarja, je ta z družbo Cetarsa, ki je imela presežek zmogljivosti za predelavo, sklenila pogodbe
o obdelavi in mlatenju dela tobaka družb Taes in Agroexpansión.
Različni zgoraj navedeni elementi v pravno zadostni meri dokazujejo, da je lahko družba Deltafina bolj od kogarkoli drugega
vplivala na ravnanja španskih predelovalcev, kot ugotavlja Komisija v točki 417 obrazložitve izpodbijane odločbe.
Zato je treba četrti del četrtega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
–       Peti del tožbenega razloga: pomanjkljiva obrazložitev posledic negotovosti, ki jo povzročata španski pravni okvir in ravnanje
španskih organov, na določitev glob
Komisija je, v nasprotju z navedbami družbe Deltafina, v izpodbijani odločbi zelo podrobno obrazložila razloge, zaradi katerih
negotovost, ki jo povzroča španski pravni okvir, in ravnanje španskih organov pri pogajanju o standardnih pogodbah upravičujeta
naložitev simbolične globe le za zastopnike proizvajalcev.
Na prvem mestu je treba glede tega spomniti, kot je povzeto v točkah od 275 do 277 obrazložitve izpodbijane odločbe in kot
je bilo že obrazloženo v točkah od 15 do 21 in 107 zgoraj, da se izpodbijana odločba nanaša na dva vzporedna kartela, pri
čemer so v prvem sodelovali španski predelovalci in družba Deltafina, v drugem pa zastopniki proizvajalcev. V istih točkah
obrazložitve je pojasnjeno, da je značilnost vsakega izmed teh kartelov sklop sporazumov in/ali usklajenih ravnanj in pomeni
enotno nadaljevano kršitev člena 81(1) ES.
Prav tako je iz izpodbijane odločbe zelo jasno razvidno, da ima kartel predelovalcev dva dela, in sicer:
–        na eni strani, predelovalci in družba Deltafina so v obdobju med letoma 1996 in 2001 tajno sklenili sporazume in/ali sodelovali
pri usklajenih ravnanjih z namenom vsako leto določiti (najvišjo) povprečno dobavno ceno za vsako sorto surovega tobaka, za
vse kakovosti skupaj, in razdeliti količine vsake sorte surovega tobaka, ki jih lahko vsak predelovalec kupi pri proizvajalcih
(glej zlasti povzetek v točkah 276 in 278 obrazložitve izpodbijane odločbe in, v zvezi z opredelitvijo tega dela kartela za
„tajnega“, točke 411, 413, 438 in 454 obrazložitve izpodbijane odločbe);
–        na drugi strani, predelovalci in družba Deltafina so med letoma 1999 in 2001 prav tako sklenili sporazume in/ali sodelovali
pri usklajenih ravnanjih z namenom določitve cenovnih razredov na stopnjo kakovosti vsake sorte surovega tobaka in dodatnih
pogojev, ki jih bodo ponudili zastopnikom proizvajalcev pri kolektivnih pogajanjih med dvema sektorjema (glej zlasti povzetek
iz točk 276 in 280 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Glede kartela zastopnikov proizvajalcev je v izpodbijani odločbi jasno obrazloženo, da je zanj značilen sklop sporazumov in/ali
usklajenih ravnanj v obdobju med letoma 1996 in 2001, z namenom, v bistvu, vsakoletne določitve cenovnih razredov na stopnjo
kakovosti vsake sorte surovega tobaka in dodatnih pogojev, ki jih bodo nato ponudili predelovalcem pri kolektivnih pogajanjih
med dvema sektorjema (glej zlasti povzetek v točkah 277 in 318 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Z drugimi besedami, iz izpodbijane odločbe je jasno razvidno, da je šel kartel predelovalcev bistveno dlje kot kartel zastopnikov
predelovalcev, saj vsebuje tajni del, ki se uporablja izven konteksta kolektivnih pogajanj med dvema sektorjema.
Na drugem mestu je treba ugotoviti, da je Komisija v izpodbijani odločbi pri določitvi glob preizkusila posledice, ki sta
jih imela španski pravni okvir in ravnanje španskih organov na ravnanje različnih naslovnikov, in natančno obrazložila svoje
argumente glede tega.
Tako je Komisija najprej preizkusila kartel zastopnikov proizvajalcev (točke od 425 do 430 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija glede tega najprej spominja, pri čemer navaja točko 350 in naslednje obrazložitve izpodbijane odločbe, da nacionalna
pravila, ki se uporabljajo, niso zahtevala, naj se zastopniki proizvajalcev in španski predelovalci skupaj dogovorijo o cenovnih
razredih in dodatnih pogojih. Pojasnjuje, da so med letoma 1982 in 2000 ta pravna pravila določala, da morajo standardne pogodbe
za odobritev pri kmetijskem ministrstvu vsebovati klavzuli o „najnižji zajamčeni ceni“ in „ceni, ki jo mora proizvajalec dobiti
za surovino“, vendar pa strank, ki se pogajajo o teh standardnih pogodbah, niso zavezovala, da se uskladijo o „natančnih številkah,
ki se jih vstavi v klavzulo o cenah“. Glede slednjega navaja, da je, med drugim med letoma 1995 in 1998, kmetijsko ministrstvo
odobrilo standardne pogodbe z neizpolnjenimi klavzulami o cenah (točka 426 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Dalje, Komisija v točki 427 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja nekatera dejstva, zaradi katerih vseeno priznava, da „bi
lahko pravni okvir, ki spremlja skupno pogajanje o standardnih pogodbah, spodbudil znatno stopnjo negotovosti glede zakonitosti
ravnanja zastopnikov proizvajalcev in predelovalcev ravno v okviru skupnega pogajanja o standardnih pogodbah“. Ta dejstva
so:
–        standardne pogodbe, ki so bile usklajene med letoma 1995 in 1998 in odobrene pri kmetijskem ministrstvu, določajo, da se vsi
zastopniki proizvajalcev kolektivno pogajajo z vsakim posameznim predelovalcem za specifikacijo cen in za dodatne pogoje;
–        leta 1999 je kmetijsko ministrstvo celo odobrilo specifikacijo cen, o katerih so se zastopniki proizvajalca in štirje predelovalci
že kolektivno pogodili;
–        ta specifikacija je bila priložena k standardni pogodbi, ki je bila istega leta objavljena v
Boletín Oficial del Estado
;
–        leta 2000 in leta 2001 je kmetijsko ministrstvo povabilo zastopnike obeh sektorjev na številna srečanja – nekatera so potekala
na ministrstvu – da bi se dogovorili o specifikaciji cen, s čimer je stranke spodbudilo, da nadaljujejo kolektivna pogajanja
glede te specifikacije.
V točki 429 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija dodaja, da so bili obstoj in rezultati pogajanj o standardnih pogodbah
ponavadi javni in noben organ pred začetkom upravnega postopka nikoli ni dvomil v njihovo združljivost bodisi z zakonodajo
Skupnosti bodisi s špansko zakonodajo.
Nazadnje, iz točke 430 obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da je Komisija zaradi dejstev, obrazloženih v točkah
282 in 283 zgoraj, zastopnikom proizvajalcem naložila le simbolično globo 1000 EUR.
Drugič, glede kartela predelovalcev je treba ugotoviti, da se je Komisija o vplivu španskega pravnega okvira in ravnanju španskih
organov izrekla v točkah 437 in 438 obrazložitve izpodbijane odločbe.
Pri tem Komisija razlikuje med delom tega kartela, ki se nanaša na „javno“ pogajanje in sklepanje standardnih pogodb z zastopniki
proizvajalcev – zlasti pogajanje o cenovnih razredih in dodatnih pogojih – in „tajnim“ delom istega kartela.
Tako, na eni strani, v točki 437 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija navaja, da ugotovitve, ki jih je navedla v točkah
od 427 do 429 izpodbijane odločbe v zvezi z ravnanjem zastopnikov proizvajalcev (glej točki 282 in 283 zgoraj), veljajo enako
za prvega izmed teh dveh delov kartela predelovalcev.
Na drugi strani, glede „tajnega“ dela kartela predelovalcev, je Komisija v točki 438 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla,
da je ravnanje predelovalcev „precej preseglo področje delovanja zadevnega pravnega okvira za javna pogajanja in sporazume
z zastopniki proizvajalcev“. Vendar pa v isti točki priznava, da so „javna pogajanja in sporazumi z zastopniki proizvajalcev
določali, vsaj v neki meri, materialni okvir (zlasti glede priložnosti, da se uskladijo in sprejmejo skupno stališče), v katerem
so predelovalci lahko razvili, poleg skupnega stališča, ki so ga sprejeli pri javnih pogajanj, tajno strategijo v zvezi z
(najvišjimi) povprečnimi dobavnimi cenami in količinami.
Tako se je Komisija, kot je razvidno iz zadnjega stavka točke 438 obrazložitve izpodbijane odločbe, na podlagi elementov,
omenjenih v točkah 287 in 288 zgoraj, odločila, da na podlagi olajševalnih okoliščin za 40 % zniža osnovni znesek globe, ki
je bil določen predelovalcem in družbi Deltafina.
Zaradi zgoraj navedenih razlogov je treba peti del četrtega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
–       Šesti del tožbenega razloga: neupoštevanje dejstva, da družba Deltafina ni sodelovala pri pogovorih in usklajevanjih med španskimi
predelovalci in zastopniki proizvajalcev
Šesti del četrtega tožbenega razloga nima podlage v dejstvih, saj Komisija v izpodbijani odločbi ni štela, da so pogovori
in „vertikalna“ usklajevanja med španskimi predelovalci in zastopniki proizvajalcev v nasprotju s členom 81 ES. Zato dejstvo,
da družba Deltafina ni sodelovala pri teh pogovorih in usklajevanju ne more imeti nobenega vpliva niti na presojo teže kršitve,
ki ji je očitana, niti, posledično, na izhodiščni znesek globe, ki ji je bil določen.
–       Sedmi del tožbenega razloga: kršitev načela enakega obravnavanja, saj naj bi se Komisija oddaljila od svoje predhodne prakse
Ker predhodna upravna praksa Komisije sama po sebi ni pravni okvir za globe na področju konkurence (zgoraj v točki 101 navedena
sodba LR AF 1998 proti Komisiji, točka 234), sedmemu delu četrtega tožbenega razloga ni mogoče ugoditi.
–       Sklep v zvezi s četrtim tožbenim predlogom
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba četrti tožbeni razlog v celoti zavrniti.

Peti tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, točke 1(B) Smernic in načela enakega obravnavanja
Povzetek izpodbijane odločbe
Komisija je v točkah 432 in 433 izpodbijane odločbe preučila vprašanje trajanja kršitve, ki je očitana predelovalcem in družbi
Deltafina.
Komisija je najprej, s sklicevanjem na točko 92 obrazložitve izpodbijane odločbe, navedla, da je kartel predelovalcev nastal
13. marca 1996 (točka 432 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Nato je navedla, da je po trditvah predelovalcev ta kartel prenehal obstajati 3. oktobra 2001. Vendar pa je zaradi ugotovitve,
da je „zadnji dokaz“, s katerim razpolaga, srečanje z dne 10. avgusta 2001, ki je omenjeno v točki 260 obrazložitve izpodbijane
odločbe, kot konec kršitve navedla zadnjenavedeni datum (točka 432 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Glede na te elemente je Komisija določila trajanje kršitve na pet let in štiri mesece, kar pomeni dolgotrajno kršitev. Zato
je v točki 433 obrazložitve izpodbijane odločbe vsakemu izmed španskih predelovalcev in družbi Deltafina zvišala izhodiščni
znesek globe za 50 %.
Trditve strank
Družba Deltafina v svojem petem tožbenem razlogu, ki ga uveljavlja podredno, navaja, da je v točkah 432 in 433 obrazložitve
izpodbijane odločbe Komisija „preprosto združila vsa ravnanja“, namreč „dejanska“, ki jih očita predelovalcem, in „navidezna“,
ki jih očita družbi Deltafina, določila trajanje kršitve na „več kot pet let in štiri mesece“, presodila, da ta kršitev za
vse stranke pomeni dolgotrajno kršitev, in za 50 % povišala izhodiščni znesek globe za vsako izmed omenjenih strank. Tožeča
stranka meni, da bi morala Komisija, če ji je pripisala „soodgovornost za namen, ki ni utemeljen na dejstvih ali posamičnih
dejanjih“, vsaj natančno opredeliti „dan začetka“ kršitve, to je „navesti, od kod in od kdaj je namen družbe Deltafina začel
od zunaj prispevati k namenu štirih španskih predelovalcev, z vplivanjem na ali določanjem njihovega ravnanja“.
Družba Deltafina zato Splošnemu sodišču predlaga, naj ob upoštevanju dejstva, da je bila lahko kršitev le srednje trajna,
zmanjša globo.
Komisija je odgovorila, da je treba kot nastanek kartela predelovalcev določiti 13. marec 1996, dan prvega srečanja.
Presoja Splošnega sodišča
Ugotoviti je treba, da je Komisija v točki 432 obrazložitve izpodbijane odločbe kot nastanek kartela predelovalcev izrecno
določila 13. marec 1996.
Kot je razvidno iz točke 92 obrazložitve izpodbijane odločbe, na katero se sklicuje točka 432 te obrazložitve, ta datum ustreza
datumu, ko so se – po izjavah družb Taes, WWTE in Agroexpansión – družba Deltafina in predelovalci prvič sestali, da bi razpravljali
o cenah in nabavnih količinah surovega tobaka za kampanjo 1996/1997.
Komisija je ta datum kot začetek kršitve za družbo Deltafina navedla še toliko bolj utemeljeno, ker sta jo, kot je bilo navedeno
v točki 125 zgoraj, na zadevnem srečanju zastopala tako njen predsednik uprave gospod M. kot član uprave, ki je zadolžen za
nabave, gospod C.
Poleg tega argumentacija družbe Deltafina temelji na napačni predpostavki, da se je ta družba omejila le na pomoč pri storitvi
kršitve, zunaj kartela predelovalcev (glej točke od 122 do 133 zgoraj).
Ker družba Deltafina ne ugovarja presoji Komisije, da se je kršitev končala 10. avgusta 2001, je treba skleniti, da je Komisija
pravilno določila trajanje te kršitve na več kot pet let in štiri mesece – kar je po Smernicah dolgotrajna kršitev – in je
zato za 50 % povišala izhodiščni znesek globe, ki je bil določen družbi Deltafina.
Iz tega izhaja, da je treba peti tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

Šesti tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 in točke 2 Smernic ter pomanjkljiva obrazložitev
Povzetek izpodbijane odločbe
Iz točke 436 obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da je bil osnovni znesek globe, ki je bil naložen družbi Deltafina,
zaradi obteževalnih okoliščin povišan za 50 %, saj je imelo to podjetje v kartelu predelovalcev vlogo vodje.
Glede tega v točki 435 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija navaja:
„Iz dejstev, ki so navedena v točki 361 in naslednjih točkah obrazložitve [izpodbijane odločbe], je razvidno, da je imela
družba Deltafina odločilno vlogo pri oblikovanju in izvedbi sporazumov o (najvišjih) povprečnih dobavnih cenah in količinah,
sklenjenih med predelovalci po letu 1996. Družba Deltafina (ki jo je zastopal predsednik uprave) je španske predelovalce prepričala,
da usklajujejo nabavne strategije in je delovala kot zaupnik [depozitar] in arbiter za protikonkurenčne sporazume predelovalcev,
zlasti ko so z njihovimi protikonkurenčnimi ravnanji začeli.“
V točki 436 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija dodala, da sta „vlogo vodje, ki jo je imela družba Deltafina v kartelu
predelovalcev, […] med drugim potrdili družbi Agroexpansión in WWTE v svojih odgovorih na obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah in med zaslišanjem, ki je sledilo.“
Trditve strank
V šestem tožbenem razlogu, ki ga uveljavlja subsidiarno, družba Deltafina navaja, da vsebuje izpodbijana odločba v zvezi z
navedbo Komisije o njeni domnevni vlogi vodje kot obteževalne okoliščine dve napaki.
Na prvem mestu družba Deltafina trdi, da vsebuje izpodbijana odločba napako zaradi pomanjkljive obrazložitve, saj se je v
točki 435 obrazložitve Komisija zadovoljila le z nejasno navedbo „dejstev, navedenih v točki 361 obrazložitve in naslednjih“.
S tem v zvezi navaja, da se ta dejstva nanašajo le na prisotnost na srečanjih, na predloge, prejem podatkov, hrambo enega
dokumenta, pošiljanje dopisov, mediacijo in sodelovanje v razpravah, torej na „ravnanja, ki so pasivna, zunanja in omejena
na prisotnost, ki največ posredno olajšuje ravnanje španskih predelovalcev, ki so bili pravi protagonisti kartela“. Ta dejstva
pa nikakor ne dokazujejo, da je imela pri kartelu vlogo vodje.
Na drugem mestu družba Deltafina navaja, da se je Komisija, da bi ji pripisala to vlogo, oprla na nekatere dele odgovorov
družb Agroexpansión in WWTE na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Ponovno očita Komisiji, da ji je zavrnila dostop
do teh odgovorov, s čimer je resno kršila njeno pravico do obrambe.
Glede na ta različna dejstva družba Deltafina Splošnemu sodišču predlaga, naj zniža globo, tako da iz njenega izračuna črta
povišanje za 50 %, ki ga je uporabila Komisija zaradi obteževalnih okoliščin.
Komisija predlaga zavrnitev šestega tožbenega razloga.
Na prvem mestu Komisija trdi, da je v izpodbijani odločbi dovolj jasno in natančno navedla razloge, zaradi katerih je štela,
da je imela družba Deltafina v kartelu vlogo vodje. Zlasti se sklicuje na točko 435 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki navaja
dejstva, ki so navedena v točkah od 361 do 369 te odločbe.
V zvezi s tem navaja, da ta dejstva jasno dokazujejo vlogo vodje kartela, ki je bila pripisana družbi Deltafina.
Na drugem mestu Komisija ugovarja, pri čemer navaja točke obrazložitve, ki so povzete v točki 147 zgoraj, da je s tem, da
družbi Deltafina ni omogočila dostopa do odgovorov družb Agroexpansión in WWTE na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah,
kršila njeno pravico do obrambe.
Presoja Splošnega sodišča
Na prvem mestu, glede očitka o pomanjkljivi obrazložitvi, je treba poudariti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso, da
mora biti iz obrazložitve posamične odločbe jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje institucije, ki je avtor akta, da se
lahko zainteresirane osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko sodišče izvaja nadzor. Zahtevo po obrazložitvi
je treba presojati glede na okoliščine zadeve. Ne zahteva se, da so v obrazložitvi navedene vse ustrezne dejanske ali pravne
okoliščine, ker je treba vprašanje, ali obrazložitev akta ustreza zahtevam člena 253 ES, presojati ne le glede na besedilo
akta, ampak tudi glede na okoliščine, v katerih je bil sprejet, in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (glej
sodbo Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, str. I‑1719, točka
63 in navedena sodna praksa).
Ugotoviti je treba, da je Komisija v točki 435 obrazložitve izpodbijane odločbe dovolj natančno navedla elemente, na katere
se je oprla, da bi družbo Deltafina opredelila kot vodjo kartela predelovalcev. V tej točki obrazložitve se je tako, poleg
dejstva, da je jasno opredelila ravnanja družbe Deltafina, ki po njenem mnenju upravičujejo tako opredelitev, izrecno sklicevala
na dejstva, ki so navedena v točki 361 in naslednjih obrazložitve izpodbijane odločbe, ki se same sklicujejo na druge točke
obrazložitve.
Poleg tega je Komisija v točki 436 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla, da sta družbi Agroexpansión in WWTE v njunih
odgovorih na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in na zaslišanju potrdili, da je imela družba Deltafina v kartelu predelovalcev
vlogo vodje.
Zato je treba očitek o pomanjkljivi obrazložitvi zavrniti kot neutemeljen.
Na drugem mestu je treba preizkusiti očitek družbe Deltafina, ki ga navaja v prvem delu drugega tožbenega razloga (glej točki
104 in 105 zgoraj), da Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni omenila možnosti, da bi jo lahko štela za vodjo
kartela predelovalcev, s čimer je kršila njeno pravico do obrambe.
Glede tega je treba spomniti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
izrecno omeni, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti globo, in navede glavne dejanske in pravne elemente,
ki bi lahko povzročili naložitev globe, kot so teža in trajanje domnevne kršitve ter dejstvo, da je bila ta storjena „namerno
ali iz malomarnosti“, tako izpolni svojo obveznost upoštevanja pravice zadevnih podjetij do izjave. S tem jim daje potrebna
izhodišča, da se branijo ne le zoper ugotovitev kršitve, ampak tudi zoper naložitev globe (glej v tem smislu zgoraj v točki
228 navedeno sodbo Sodišča Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 428, in sodbo Sodišča z dne 18. decembra 2008
v združenih zadevah Coop de France bétail et viande in drugi proti Komisiji, C‑101/07 P in C‑110/07 P, ZOdl., str. I-10193,
točka 49).
Poleg tega iz sodne prakse izhaja, da bi zahteva, da mora Komisija v fazi, ko posreduje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah,
zadevnim družbam sporočiti konkretne navedbe, ki se nanašajo na raven predvidenih glob, povzročila, da bi bilo Komisiji naloženo
vnaprej predvideti svojo odločbo, kar je neprimerno (glej v tem smislu zgoraj v točki 120 navedeno sodbo Musique Diffusion
française in drugi proti Komisiji, točka 21).
Ugotoviti je treba, da je Komisija v tej zadevi v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso v obvestilu o ugotovitvah o možnih
kršitvah navedla dejanske in pravne elemente, s katerimi bi lahko utemeljila globo, ki jo namerava naložiti družbi Deltafina.
Tako v točki 459 tega obvestila zlasti navaja, da namerava pri presoji teže kršitev upoštevati dejstvo, da so sporazumi, katerih
namen je določitev cen in količin, med najbolj resnimi kršitvami pravil o konkurenci. V točki 460 obvestila o ugotovitvah
o možnih kršitvah je v zvezi s kršitvijo, ki je očitana predelovalcem, pojasnila, da se je ta kršitev začela 13. marca 1996
in končala, po izjavah predelovalcev, 3. oktobra 2001. Vendar pa dodaja, da se zadnji dokaz, s katerim razpolaga, nanaša na
srečanje 10. avgusta 2001. Nazadnje, v točki 461 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah je Komisija navedla, da bo upoštevala
vse okoliščine zadeve, kot so bile opisane v tem obvestilu, zlasti vlogo vsakega njegovega posamičnega naslovnika, vpliv,
ki bi ga lahko imela španska zakonodaja na področju kmetijskih pridelkov na ravnanje teh naslovnikov, ter sodelovanje predelovalcev
in njihovih združenj na podlagi obvestila o ugodni obravnavi.
Gotovo je, da Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni navedla, da bi lahko družbo Deltafina štela za vodjo.
Ugotoviti pa je treba, da ima ta opredelitev pomembne posledice za globo, ki se naloži zadevnemu podjetju. V skladu s točko
2 Smernic gre tako za obteževalno okoliščino, ki povzroči nezanemarljivo povišanje osnovnega zneska globe. Poleg tega v skladu
z besedilom oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi taka opredelitev že vnaprej izključuje možnost zelo pomembnega znižanja
globe, čeprav podjetje, ki je opredeljeno kot vodja, izpolnjuje vse navedene pogoje za tako znižanje. Zato mora Komisija v
obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah vnaprej navesti tiste elemente, za katere meni, da podjetju, ki bi bilo lahko opredeljeno
kot vodja kartela, omogočajo, da odgovori na tak očitek. Vendar glede na dejstvo, da je to obvestilo ena izmed faz pri sprejemu
končne odločbe in da še ne pomeni končnega stališča Komisije, ni mogoče zahtevati, da slednja že v tej fazi navede pravno
kvalifikacijo elementov, na katere bo v svoji končni odločbi oprla opredelitev, da je neko podjetje vodja kartela.
V tej zadevi so dejstva, na katera se je Komisija v izpodbijani odločbi oprla, da je družbi Deltafina pripisala vlogo vodje
kartela predelovalcev, po lastnih trditvah Komisije tista, ki so povzeta v točki 435 obrazložitve te odločbe. Glede navedb
iz prvega stavka točke 436 te obrazložitve (glej točko 321 zgoraj) se je Splošno sodišče seznanilo z izjavo Komisije, da sta
se družbi WWTE in Agroexpansión v svojih odgovorih na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in med zaslišanjem omejili
na potrditev zgoraj navedenih dejstev in nista navedli nobenih dejstev, s katerimi družba Deltafina ne bi bila seznanjena
že iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej točke 147 in od 316 do 318 zgoraj). V teh okoliščinah in ne glede na
vprašanje, ali so elementi, na katere je Komisija oprla svojo trditev, zadosti utemeljeni, da bi dokazala, da je imela družba
Deltafina vlogo vodje kartela predelovalcev, je treba ugotoviti, da Komisija ni kršila njene pravice do obrambe, s tem da
ji je pred sprejetjem izpodbijane odločbe zavrnila dostop do omenjenih odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Poleg tega je treba ugotoviti, da so bila dejstva, ki jih je Komisija navedla v izpodbijani odločbi, da bi družbi Deltafina
pripisala vlogo vodje kartela predelovalcev, že omenjena v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, tako da je bila tej
družbi dana možnost, da primerno uveljavlja svoje stališče do teh dejstev pred sprejemom te odločbe. Elementi, ki so bili
omenjeni v točki 435 obrazložitve izpodbijane odločbe, so bili namreč že vključeni med elemente, ki so navedeni v točkah od
416 do 420 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Zato Komisija ni kršila pravice do obrambe družbe Deltafina s tem, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni navedla,
da bi jo lahko štela za vodjo kartela predelovalcev.
Na tretjem mestu je treba preizkusiti, ali dejstva, ki jih je Komisija navedla v izpodbijani odločbi, da bi družbo Deltafina
opredelila za vodjo kartela predelovalcev, tako opredelitev dopuščajo. Pri tem tožbenem razlogu (glej točko 312 zgoraj), pri
tretjem delu prvega tožbenega razloga (glej točko 73 zgoraj) in pri prvem delu drugega tožbenega razloga (glej točko 105 zgoraj)
družba Deltafina namreč Komisiji ugovarja, da ni dokazala, da je imela v kartelu predelovalcev to vlogo.
Glede tega je treba poudariti, da mora biti zadevno podjetje, da bi ga bilo mogoče opredeliti kot vodjo, pomembna gonilna
sila kartela (sodbi Splošnega sodišča z dne 15. marca 2006 v zadevi BASF proti Komisiji, T‑15/02, ZOdl., str. II‑497, točka
374, in z dne 18. junija 2008 v zadevi Hoechst proti Komisiji, T‑410/03, ZOdl., str. II‑881, točka 423) in mora nositi posebno
in posamično odgovornost pri njegovem delovanju (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo BASF proti Komisiji, točki 300 in
375).
Čeprav elementi, ki jih Komisija navaja v točki 435 obrazložitve izpodbijane odločbe, dokazujejo, da je imela družba Deltafina
v kartelu predelovalcev aktivno in neposredno vlogo, pa ne zadostujejo za dokaz, da je bila ta družba pomembna gonilna sila
tega kartela niti da je bila njena vloga pomembnejša od vloge kateregakoli španskega predelovalca. Čeprav je Komisija iz razlogov,
navedenih v točkah od 122 od 133 zgoraj, družbi Deltafina pravilno pripisala celotno zadevno kršitev, pa je treba ugotoviti
zlasti, da je bila ta družba v obdobju kršitve, ki je trajalo več kot pet let, zelo redko prisotna na srečanjih kartela predelovalcev,
na katerih so bili sklenjeni nezakoniti sporazumi – največ na štirih sestankih od skupno skoraj tridesetih – in da je sodelovala
le pri sorazmerno omejenem številu izmenjav dopisov med člani tega kartela.
Poleg tega noben element iz spisa ne kaže na to, da bi družba Deltafina sprožila kakršnokoli pobudo z namenom nastanka tega
kartela ali da bi kateregakoli od španskih predelovalcev napeljala k včlanitvi vanj. Zlasti navedba Komisije iz točke 435
obrazložitve izpodbijane odločbe, da je družba Deltafina „španske predelovalce prepričala, da usklajujejo nabavne strategije“,
ni dovolj dokazana. Le dejstvo, da je družba WWTE v faksu z dne 9. julija 1997 (glej točko 127 zgoraj) omenila, da je predsednik
uprave družbe Deltafina večkrat dejal, da „sporazum o ceni ni možen brez sporazuma o količinah“, ne zadostuje za potrditev
te navedbe. Še toliko bolj, ker je iz istega faksa bolj ali manj razvidno, da družba WWTE sama želi, da bi bil sklenjen sporazum
o količinah, in celo vztraja, da bi trajal pet ali najmanj tri leta. Glede tega je treba ugotoviti, da je v faksu z dne 6.
novembra 1997 predsedniku uprave družbe Deltafina, ki je omenjen v točki 143 obrazložitve izpodbijane odločbe, družba WWTE
navedla, da si „z vsemi sredstvi prizadeva za sklenitev sporazuma o količinah“, in pojasnila, da bo na naslednjem srečanju
kartela predelovalcev predlagala „zavarovanje sporazumov s pologom večje količine denarja, ki bo omogočil varnost pri izvajanju
sporazumov“.
Noben element iz spisa tudi ne dokazuje, da je družba Deltafina prevzela odgovornost za dejavnosti, ki so po navadi povezane
z izvajanjem vloge vodje kartela, kot je predsedovanje srečanjem ali centralizacija in distribucija nekaterih podatkov. Čeprav
je družba Deltafina za kratek čas shranila akt, ki je vseboval podrobnosti o nekaterih nezakonitih sporazumih, pa gre le za
posamičen primer. Poleg tega je, čeprav elementi iz spisa dokazujejo, da je družba Deltafina prevzela vlogo mediatorja pri
nesoglasjih med predelovalci, očitno, da je bilo njenih ravnanj v zvezi s to vlogo premalo in da so bila omejena na prvi dve
leti kartela predelovalcev. Poleg tega jih ni spremljala nobena dejanska grožnja ali disciplinski ukrep.
Šestemu tožbenemu razlogu je treba torej delno ugoditi, zaradi česar je treba izpodbijano odločbo spremeniti v delu, ki družbi
Deltafina pripisuje obteževalno okoliščino vodje. Konkretne posledice te spremembe bodo pojasnjene v točkah od 437 do 439
v nadaljevanju.

Sedmi tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 in točke 3 Smernic
Trditve strank
Družba Deltafina Komisiji očita, da v tej zadevi ni navedla olajševalnih okoliščin iz druge in tretje alinee točke 3 Smernic,
in sicer „dejanskega neizvajanja sporazumov o kršitvah [ali prepovedanih ravnanj]“ in „prenehanja kršitve takoj, ko ukrepa
Komisija“.
Družba Deltafina tako na prvem mestu navaja, da Komisija v izpodbijani odločbi „vztrajno“ ugotavlja „vsaj delno“ neizvajanje
sporazumov ali prepovedanih ravnanj v letih 1996 (točke 85, 88 in 111 obrazložitve izpodbijane odločbe), 1997 (točke 113,
122 , 126, 130 in 133 obrazložitve izpodbijane odločbe), 1998 (točki 144 in 175 obrazložitve izpodbijane odločbe), 1999 (točka
186 obrazložitve izpodbijane odločbe), 2000 (točke 206, 229, od 231 do 233 in 235 obrazložitve izpodbijane odločbe) in 2001
(točke 239, 244 in od 255 do 257 obrazložitve izpodbijane odločbe). Navaja tudi nekatere dele točk 295, 307 in 319 obrazložitve
izpodbijane odločbe.
V teh okoliščinah družba Deltafina navaja, da je Splošno sodišče v sodbi z dne 9. julija 2003 v zadevi Cheil Jedang proti
Komisiji (T‑220/00, Recueil, str. II‑2473) navedlo, da Smernice „za naprej izrecno določajo, da je treba dejansko neizvajanje
sporazuma o kršitvah upoštevati kot olajševalno okoliščino“ (točka 191), da se točka 3, druga alinea, Smernic nanaša na „primer,
v katerem se omejevalni sporazum v celoti ne izvaja, brez upoštevanja ravnanja vsakega podjetja“ (točka 188) in da bi bilo
„treba v skladu z načelom individualizacije kazni preučiti relativno težo sodelovanja podjetja pri kršitvi“ (točka189).
Na drugem mestu družba Deltafina Komisiji očita, da ni upoštevala dejstva, da se je očitana ji kršitev končala 10. avgusta
2001, torej pred prvimi preiskavami.
Zaradi zgoraj navedenih razlogov družba Deltafina Splošnemu sodišču predlaga, naj zniža globo.
Komisija predlaga zavrnitev sedmega tožbenega razloga.
Na prvem mestu navaja, da ji v tej zadevi ni treba upoštevati olajševalne okoliščine iz točke 3, druge alinee, Smernic.
Glede tega najprej navaja, da je bilo dejstvo, da kartel pred letom 1998 ni bil v celoti spoštovan, upoštevano pri presoji
teže kršitve, pri čemer je bil družbi Deltafina izhodiščni znesek globe namesto na 20.000.000 EUR določen na 8.000.000 EUR,
čeprav gre za zelo resno kršitev.
Nato trdi, da njeno stališče potrjujeta točki 189 in 192 zgoraj v točki 339 navedene sodbe Cheil Jedang proti Komisiji in
točki 276 in 277 sodbe Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji (T‑44/00, ZOdl.,
str. II‑2223). Komisija poudarja, da družba Deltafina ne samo, da ni nikoli jasno in bistveno nasprotovala izvedbi kartela
s predelovalci, temveč je v celoti pristopila k temu kartelu, s tem da je imela posebno aktivno vlogo pri usklajevanju in
mediaciji.
Na drugem mestu Komisija meni, da ji tudi dejstva, da je družba Deltafina prenehala s kršitvijo pred njenimi prvimi posegi,
ni treba upoštevati kot olajševalne okoliščine.
Presoja Splošnega sodišča
Uvodoma je treba opozoriti, da mora Komisija pri določanju zneska glob ravnati v skladu s svojimi smernicami (glej točko 230
zgoraj). Vendar v njih ni navedeno, da mora Komisija vedno ločeno upoštevati vsako od olajševalnih okoliščin, naštetih v členu
3 teh smernic, in da ni dolžna na tej podlagi samodejno dodeliti dodatnega znižanja, ker je treba ustreznost morebitnega znižanja
globe na podlagi olajševalnih okoliščin presojati s splošnega vidika ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin.
Sprejetje Smernic namreč ni odvzelo upoštevnosti prejšnji sodni praksi, v skladu s katero ima Komisija pravico, da nekatere
elemente upošteva pri določanju višine globe, ki jo namerava naložiti, ali pa ne, zlasti glede na okoliščine zadeve. Ker Smernice
olajševalnih okoliščin, ki se lahko upoštevajo, ne določajo kot obveznih, je treba ugotoviti, da si je Komisija pri splošni
presoji pomena morebitnega znižanja zneska glob na podlagi olajševalnih okoliščin pridržala nekaj svobode za prosto presojo
(glej zgoraj v točki 230 navedeno sodbo Raiffeisen Zentralbank Österreich proti Komisiji, točka 473 in navedena sodna praksa).
Glede prvega očitka, ki ga navaja družba Deltafina, je treba ugotoviti, da na podlagi točke 3, druge alinee, Smernic „dejansko
neizvajanje sporazumov o kršitvah [ali prepovedanih ravnanj]“ lahko pomeni olajševalno okoliščino.
Iz sodne prakse je razvidno, da mora Komisija priznati, da obstaja olajševalna okoliščina, ker se omejevalni sporazum ni izvajal,
le če lahko podjetje, ki jo uveljavlja, dokaže, da se je jasno in bistveno uprlo izvajanju tega sporazuma, in sicer toliko,
da je oviralo njegovo izvajanje, in da ni vzbujalo vtisa, da spoštuje sporazum, in s tem spodbudilo druga podjetja k izvajanju
zadevnega omejevalnega sporazuma. Podjetja bi namreč tako preveč preprosto zmanjšala tveganje plačila visoke globe, če bi
lahko imela korist od nedopustnega omejevalnega sporazuma in bi bila nato deležna znižanja globe, ker so imela le manjšo vlogo
pri izvajanju kršitve, medtem ko je njihovo ravnanje spodbudilo druga podjetja, da so ravnala za konkurenco škodljiveje (zgoraj
v točki 345 navedena sodba Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, točki 277 in 278).
Pri tem tožbenem razlogu pa družba Deltafina ne navaja nobene okoliščine, iz katere bi bilo mogoče sklepati, da se je jasno
in bistveno oddaljila od kartela predelovalcev, tako da je ovirala njegovo delovanje. Omejila se je namreč le na navedbo nekaterih
točk obrazložitve izpodbijane odločbe, ki, kot je bilo že obrazloženo v točkah od 260 do 267 zgoraj, bodisi niso upoštevne
pri tem očitku, zlasti ker se ne nanašajo na kartel predelovalcev, bodisi se omejujejo na ugotovitev, da do leta 1998 ta kartel
ni bil v celoti izveden in spoštovan, in to na splošno, da ga niso spoštovali njegovi člani, in ne, da ga ni posamično spoštovala
družba Deltafina.
Glede zadnje točke je treba spomniti, da je dejstvo, da kartel predelovalcev do leta 1998 ni bil v celoti izveden, eden izmed
elementov, ki ga je Komisija upoštevala pri presoji teže kršitve in je tako izhodiščni znesek globe določila na podlagi te
teže. Komisija pa je družbi Deltafina določila izhodiščni znesek le 8.000.000 EUR, čeprav bi lahko določila izhodiščni znesek
vsaj 20.000.000 EUR, saj gre za zelo resno kršitev.
Prvemu očitku, ki ga navaja družba Deltafina, torej ni mogoče ugoditi.
Glede drugega očitka je treba spomniti, da se na podlagi točke 3, tretje alinee, Smernic „prenehanje kršitve takoj, ko poseže
Komisija (zlasti, ko opravi [preiskave])“ šteje za olajševalno okoliščino.
To prenehanje je lahko olajševalna okoliščina samo, če obstajajo razlogi za domnevo, da so navedeni posegi spodbudili zadevna
podjetja k prenehanju njihovih protikonkurenčnih ravnanj, te določbe Smernic pa ni mogoče uporabiti, če je kršitev prenehala
že pred datumom prvih posegov Komisije (zgoraj v točki 34 navedena sodba Dalmine proti Komisiji, točka 158).
V tej zadevi pa je kršitev – kot navaja družba Deltafina – prenehala 10. avgusta 2001, torej pred prvimi preiskavami Komisije,
v tem primeru 3. oktobra 2001. To prenehanje zato ne more pomeniti olajševalne okoliščine pri določitvi globe.
Poleg tega je treba spomniti, da znižanje globe zaradi prenehanja kršitve takoj, ko ukrepa Komisija, ni samodejno, ampak je
odvisno od presoje okoliščin obravnavanega primera, ki jo ta opravi v okviru svoje diskrecijske pravice. V zvezi s tem bi
bila uporaba točke 3, tretje alinee, Smernic v korist nekega podjetja posebej primerna, kadar protikonkurenčnost zadevnega
ravnanja ni očitna. Nasprotno bo uporaba te točke načeloma manj primerna, če je zadevno ravnanje, ob domnevi, da je dokazano,
jasno protikonkurenčno (zgoraj v točki 345 navedena sodba Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, točka 281).
V tej zadevi ni mogoče šteti, da je tožeča stranka lahko razumno dvomila o protikonkurenčnosti svojega ravnanja glede sodelovanja
pri horizontalnem omejevalnem sporazumu o določitvi cen in razdelitvi količin, katerega del je bil tajne narave, kar je zato
očitna kršitev člena 81 ES.
Drugemu očitku družbe Deltafina zato ni mogoče ugoditi.
Zaradi zgoraj navedenih razlogov je treba sedmi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

Osmi tožbeni razlog: kršitev člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 in točke 5(a) Smernic
Trditve strank
Družba Deltafina v osmem tožbenem razlogu, ki ga navaja podredno, navaja očitek Komisiji, da je pri izračunu zgornje meje
10 % iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 upoštevala promet v poslovnem letu 2002/2003. Po mnenju družbe Deltafina bi morala Komisija
upoštevati promet iz poslovnega leta, ki se je zaključilo 31. marca 2004, saj se je njeno poslovno leto vsako leto zaključilo
31. marca, izpodbijana odločba pa je bila sprejeta 20. oktobra 2004.
Družba Deltafina pojasnjuje, da je njen promet v poslovnem letu, ki se je zaključilo 31. marca 2004, znašal 127.360.989 EUR,
kar je znesek, ki je nižji od zneska 133.228.000 EUR, ki je omenjen v točki 443 izpodbijane odločbe. Meni, da globa pred uporabo
obvestila o ugodni obravnavi ne more presegati 12.736.000 EUR.
Komisija priznava, da je promet, ki ga je treba upoštevati v primeru družbe Deltafina, da bi presodili, ali je bila zgornja
meja 10 % presežena ali ne, promet, ki ga je ta družba ustvarila v poslovnem letu, ki se je zaključilo 31. marca 2004. Vendar
pa tudi ob upoštevanju tega prometa ta zgornja meja ni presežena.
Dodatno Komisija navaja, da je Splošno sodišče v sodbi z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Tokai Carbon in drugi proti
Komisiji (T‑236/01, T‑239/01, od T‑244/01 do T‑246/01, T‑251/01 in T‑252/01, Recueil, str. II‑1181, točke od 352 do 354) presodilo,
da je treba zgornjo mejo 10 % uporabiti na „končni znesek izračuna globe“, in ne v prejšnji fazi, to je pred uporabo obvestila
o ugodni obravnavi. V tej zadevi pa ni sporno, da končni znesek globe, ki je bila naložena družbi Deltafina, to je 11.880.000 EUR,
ne presega 10 % prometa, ustvarjenega v poslovnem letu, ki se je zaključilo 31. marca 2004.
Presoja Splošnega sodišča
V točki 439 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija družbi Deltafina znesek globe pred uporabo obvestila o ugodni obravnavi
določila na 13.200.000 EUR. V točki 443 obrazložitve te odločbe pojasnjuje, da „ker promet, ki ga je ustvarila družba Deltafina
v letu 2003, znaša 133.228.000 EUR“ tega zneska ni treba prilagoditi v skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003.
V skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 je promet, ki ga je treba upoštevati za izračun zgornje meje 10 % iz te določbe,
promet, ki je bil ustvarjen v preteklem poslovnem letu. Kot se strinjata stranki, bi morala Komisija za ugotovitev, ali je
bila ta zgornja meja presežena ali ne, upoštevati promet, ki ga je družba Deltafina ustvarila v poslovnem letu, ki se je zaključilo
31. marca 2004.
Torej je Komisija v točki 443 obrazložitve izpodbijane odločbe napačno navedla promet, ki ga je družba Deltafina ustvarila
med poslovnim letom, ki se je zaključilo 31. marca 2003.
Vendar pa je tožbeni razlog zaradi te napake neupošteven, saj tudi če bi upoštevali promet, ki ga je družba Deltafina ustvarila
v poslovnem letu, ki se je zaključilo 31. marca 2004, zgornja meja 10 % ne bi bila presežena. Iz tabele, ki je del letnih
računovodskih izkazov družbe Deltafina z dne 31. marca 2004, ki so priloženi tožbeni vlogi, je namreč razvidno, da je bil
promet te družbe na ta dan 139.904.230,95 EUR, kar je znesek, ki je več kot desetkrat večji od zgoraj omenjenega zneska 13.200.000
EUR. Glede tega je treba pojasniti, da je treba upoštevati znesek pri računovodskem naslovu te tabele „Prihodki od prodaje
in storitev“, in ne, kot navaja družba Deltafina, zneska pri naslovu „Skupaj“, ki vključuje računovodske naslove, ki niso
upoštevni v tej zadevi, zlasti naslova „Spremembe zalog končnih proizvodov“ in „Drugi prihodki “.
Iz zgoraj navedenih razlogov je treba osmi tožbeni razlog zavrniti kot neupošteven.

Deveti tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, uvodnih izjav in točke 4 Smernic, oddelkov B(e) in D obvestila
o ugodni obravnavi, načela enakega obravnavanja ter pomanjkljiva obrazložitev
Povzetek izpodbijane odločbe
V točkah od 448 do 456 obrazložitve izpodbijane odločbe se je Komisija izrekla o uporabi obvestila o ugodni obravnavi za predelovalce
in družbo Deltafina.
Na prvem mestu navaja zlasti, da so ta podjetja zaprosila za uporabo tega obvestila preden so bila obveščena o obvestilu o
ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 449 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Na drugem mestu ugotavlja, da se oddelek D obvestila o ugodni obravnavi uporablja za španske predelovalce. Prav tako ugotavlja,
da so ji, čeprav je imela v posesti že večino bistvenih elementov za dokaz obstoja kršitve, podatki, ki so jih ti predelovalci
posredovali, pomagali pri njeni razjasnitvi in dokazovanju (točki 450 in 451 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Na tretjem mestu Komisija meni, da je treba družbi Taes zaradi njenega „posebej koristnega“ sodelovanja med postopkom, zlasti
glede sodelovanja družbe Deltafina pri kršitvi, in dejstva, da ni nikoli nasprotovala dejstvom, kot so bila navedena v obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah, na podlagi oddelka D(2), prva in druga alinea, obvestila o ugodni obravnavi odobriti znižanje
globe za 40 % (točka 452 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Na četrtem mestu Komisija navaja, da se podatki, ki sta jih posredovali družbi Cetarsa in WWTE, čeprav so bili pomembni, niso
izkazali za tako koristne za preiskavo kot tisti, ki jih je posredovala družba Taes (točka 453 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Navaja, da sta v svojih odgovorih na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah družbi Cetarsa in WWTE zagovarjali trditev,
ki ne ustreza resničnim dejstvom. Zato se je odločila, da bo tema predelovalcema na podlagi oddelka D(2), prva alinea, obvestila
o ugodni obravnavi odobrila znižanje globe za 25 %.
Na petem mestu, glede družbe Agroexpansión, Komisija navaja, da ji je ta prav tako posredovala koristne podatke, vendar pa
je v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ugovarjala dejstvom „z istimi izrazi kot družbi Cetarsa
in WWTE“ (točka 454 obrazložitve izpodbijane odločbe). Dodaja, da družba Agroexpansión zanika tajno naravo sporazumov predelovalcev
o (najvišjih) povprečnih dobavnih cenah. Glede na ta dejstva je tej družbi odobrila znižanje globe za 20 %.
Nazadnje, na šestem mestu, Komisija je globo, ki je bila naložena družbi Deltafina, znižala za 10 % (točka 456 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Menila je, da čeprav niti Universal niti Deltafina nista natančno pojasnili prispevka družbe Deltafina
pri sodelovanju družbe Taes s Komisijo, ni mogoče zanikati, da del dokumentov, ki so bili priloženi memorandumu družbe Taes
z dne 18. februarja 2002, očitno izvira neposredno od družbe Deltafina in da so bili družbi Taes poslani zaradi tega sodelovanja.
Ponavlja, da so bili podatki, ki jih je predložila družba Taes, posebej koristni za njeno preiskavo in bistveni zlasti za
ugotovitev odgovornosti družbe Deltafina. Vendar pa naj družba Deltafina Komisiji ne bi neposredno pojasnila, kako in v katerem
delu je nameravala sodelovati, v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah pa naj bi ugovarjala vsebini
očitkov, ki so v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi z njeno odgovornostjo. Komisija prav tako navaja, da družba
Deltafina „ne izpolnjuje merila iz oddelka B[(e)] obvestila [o ugotovitvah o možnih kršitvah]“.
Trditve strank
V devetem tožbenem razlogu, ki ga uveljavlja podredno, družba Deltafina navaja, da je Komisija storila vrsto napak pri presoji
njenega sodelovanja med upravnim postopkom. Te očitke je mogoče razdeliti na štiri dele.
V prvem delu tožbenega razloga družba Deltafina trdi, da je Komisija napačno menila, da je ugovarjala vsebini očitkov iz obvestila
o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi z njeno odgovornostjo. Tako naj bi se s trditvijo, da je gospod M. ravnal v svojem
imenu in za svoj račun, omejila le na ugovarjanje razlagi prava in pravni presoji nekaterih dejstev, ki jo je opravila Komisija.
Dodaja, da je tudi družba Taes v memorandumu z dne 18. februarja 2002 podala tako izjavo, in se čudi, ker je bila ta družba
kljub temu upravičena do znižanja globe, ki je višje od njenega.
V drugem delu tožbenega razloga družba Deltafina navaja, da je Komisija, s tem da ji je v točki 456 obrazložitve izpodbijane
odločbe očitala, da ni izpolnila merila iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi, kršila to obvestilo. Navaja namreč,
da tega oddelka v tej zadevi ni mogoče uporabiti, saj se v izpodbijani odločbi Komisija sklicuje na oddelek D tega obvestila,
ki se uporablja ravno v primeru, kadar „podjetje sodeluje, vendar pri tem ne izpolnjuje vseh pogojev, navedenih v oddelkih
B in C“. Dodaja, da ji Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni očitala ravnanj, ki jih vsebuje oddelek B(e)
obvestila o ugodni obravnavi, in ji v izpodbijani odločbi vsekakor ni dokazala, da je bila storilec takih ravnanj.
V tretjem delu tožbenega razloga družba Deltafina meni, da je izpodbijana odločba „nepravilna zaradi resnega nasprotja v obrazložitvi“,
saj je odstotek znižanja globe, ki ji ga je odobrila Komisija, manjši od tistega, ki je bil določen družbi Taes. V podporo
tej navedbi družba Deltafina navaja, da je – ker je Komisija v točki 360 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila, da ta
družba opravlja vlogo usklajevanja in nadzora nad tržnimi dejavnostmi skupine Universal v Evropi, skupaj z dejavnostmi družbe
Taes, ki je v njeni popolni lasti – „razumljivo, da ima na tej podlagi ne samo obveznosti, temveč tudi koristi“. Dodaja, da
posebej koristni „prispevki“ družbe Taes, zlasti glede njenega sodelovanja v kartelu predelovalcev, ne morejo izvirati od
nikogar drugega kot od nje same. Vztraja pri dejstvu, da je s Komisijo sodelovala od takrat, ko je bila družba Taes vpletena
v to zadevo. Elementi, ki so jih zastopniki družbe Taes posredovali Komisiji v upravnem postopku, so bili posredovani tako
za račun navedene družbe kot za njen račun, zastopniki in uslužbenci obeh podjetij so jih pod nadzorom skupine Universal pripravili
skupaj in precej izvirajo od nje same.
Nazadnje, v četrtem delu tožbenega razloga družba Deltafina trdi, da je Komisija diskriminatorno uporabila obvestilo o ugodni
obravnavi. V zvezi s tem najprej ugovarja temu, da je bilo družbam Cetarsa, WWTE in Agroexpansión določeno višje znižanje
globe kot njej, saj so ugovarjale dejstvom, „čeprav na drugačen način“. Nato navaja, da sta družbi WWTE in Agroexpansión šele
v njunem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah prvič izjavili, da je imela vlogo vodje v kartelu predelovalcev.
Meni, da je zato treba dvomiti o „polnosti in zvestobi njunega sodelovanja v preteklih dveh letih“. Nazadnje Komisiji očita,
da je le v njenem primeru uporabila merilo iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi.
Glede na zgoraj navedene razloge družba Deltafina Splošnemu sodišču predlaga, naj njeno globo zniža tako, da uporabi enako
znižanje, kot je bilo uporabljeno za globo družbe Taes, to je 40 %.
Komisija meni, da nobeden izmed delov devetega tožbenega razloga ni utemeljen.
Na prvem mestu spominja, da je v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah družba Deltafina potrdila, da
je za vsa očitana ji ravnanja v resnici odgovoren gospod M., ki je ravnal izključno v svojem imenu in za svoj račun. Ta trditev
pa je „očiten poskus spreminjanja dejstev“.
Na drugem mestu Komisija ugovarja trditvi, da je napačno uporabila oddelek B(e) obvestila o ugodni obravnavi. Glede tega na
eni strani navaja, da dejstvo, da je uporabila oddelek D tega obvestila, nikakor ne izključuje možnosti, da pri določitvi
odstotka znižanja globe sodelujočega podjetja upošteva dejstvo, da to podjetje ne izpolnjuje nekaterih pogojev iz oddelkov
B in C tega obvestila. Na drugi strani navaja, da trditev, da družbi Deltafina ni očitala takih ravnanj, kot jih zajema oddelek
B(e) obvestila o ugodni obravnavi, ni pravilna.
Na tretjem mestu Komisija meni, da ji za globo družbe Deltafina ni bilo treba uporabiti enakega odstotka znižanja, kot je
bil uporabljen za globo družbe Taes.
Glede tega na eni strani poudarja, da družbi Deltafina odgovornost za kršitev člena 81 ES ni bila pripisana zaradi njene vloge
usklajevanja in nadzora nad dejavnostmi družbe Taes, temveč zato, ker je sama izvedla „vrsto pomembnih in pogosto odločilnih
ravnanj v kartelu [predelovalcev]“. Na drugi strani trdi, da se je sodelovanje družbe Deltafina omejilo na skupno pripravo,
z družbo Taes, memoranduma slednje z dne 18. februarja 2002.
Na četrtem mestu Komisija meni, da s tem, da je za družbo Deltafina uporabila odstotek znižanja, ki je manjši od tistega,
ki je bil določen drugim podjetjem naslovnikom izpodbijane odločbe, ni kršila načela enakega obravnavanja.
Presoja Splošnega sodišča
Spomniti je treba, da ima Komisija pri izbiri metode izračuna globe široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku in
sme pri tem upoštevati več dejstev, med katerimi je tudi sodelovanje zadevnih podjetij med preiskavo, ki jo opravljajo službe
te institucije. V zvezi s tem ima Komisija široko polje proste presoje v zvezi s kakovostjo in uporabnostjo sodelovanja podjetja,
zlasti v primerjavi z drugimi podjetji (sodba Sodišča z dne 10. maja 2007 v zadevi SGL Carbon proti Komisiji, C‑328/05 P,
ZOdl., str. I‑3921, točki 81 in 88).
Da bi se lahko upravičilo znižanje glob zaradi sodelovanja, mora ravnanje podjetja Komisiji pomagati pri odkrivanju in preprečevanju
kršitev pravil Skupnosti o konkurenci (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering
in drugi proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, ZOdl., str. II-2501, točka 499 in navedena sodna praksa) ter
pokazati pravi duh sodelovanja (zgoraj v točki 228 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 395 in
396).
Komisija je v obvestilu o ugodni obravnavi določila pogoje, pod katerimi so podjetja, ki sodelujejo s Komisijo pri preiskavah
v zvezi z omejevalnim sporazumom, lahko oproščena plačila globe ali se jim lahko globa, ki bi jo sicer morala plačati, zniža
(glej oddelek A(3) obvestila o ugodni obravnavi).
Na podlagi oddelka B obvestila o ugodni obravnavi je lahko podjetje upravičeno do občutnega znižanja globe, in sicer za najmanj
75 %, ali pa se mu globa celo v celoti odpusti, če kumulativno izpolnjuje vse pogoje, ki so določeni v točkah od a) do e)
tega oddelka. Na podlagi oddelka B(e) do takega znižanja ali odpustitve globe v celoti ni upravičeno podjetje, ki je bilo,
zlasti, „pobudnik ali [je imelo odločilno vlogo] pri nezakoniti dejavnosti“.
Na podlagi oddelka C istega obvestila „podjetju, ki Komisiji razkrije tajni omejevalni sporazum, potem ko je ta z odločbo
uvedla preiskavo proti podjetjem, udeležencem omejevalnega sporazuma, pri čemer ta preiskava ni mogla dati zadostne podlage
za to, da bi se začel [upravni] postopek za sprejetje odločbe, se ob tem, da izpolnjuje pogoje, navedene pod oddelkom B, od
(b) do (e), odobri od 50 do 75 % znižanje globe.“
Točka D obvestila o ugodni obravnavi z naslovom „Znatno znižanje zneska globe“ določa:
„1. Kadar podjetje sodeluje, vendar pri tem ne izpolnjuje vseh pogojev, navedenih v [oddelkih] B in C, se mu znesek globe,
ki bi mu bila izrečena, če ne bi sodelovalo, zniža za od 10 % do 50 %.“
To lahko velja še zlasti, če:
–        podjetje pred pošiljanjem obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah posreduje Komisiji podatke, dokumente ali druge dokaze,
ki pripomorejo k ugotovitvi obstoja storjene kršitve;
–        podjetje po prejemu obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah obvesti Komisijo, da ne izpodbija dejanskega stanja, na katero
Komisija opira svoje obtožbe.“
Na podlagi teh razlogov je treba presoditi o utemeljenosti tega tožbenega razloga. Njegov drugi del bo preizkušen nazadnje.
Glede prvega dela tožbenega razloga je treba ugotoviti, da je Komisija v točki 456 obrazložitve izpodbijane odločbe pravilno
navedla, da je družba Deltafina v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ugovarjala „vsebini očitkov
[…] v zvezi z njeno odgovornostjo“. V tem odgovoru je namreč družba Deltafina odločno zavrnila svojo odgovornost za to kršitev,
s tem da je večkrat navedla, da je treba to odgovornost pripisati gospodu M., ki naj bi v kartelu predelovalcev deloval izključno
v svojem imenu in za svoj račun, in ne kot zastopnik družbe. Tako je družba Deltafina ugovarjala dejanskemu stanju, ki je
bilo navedeno v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, in se ni omejila na drugačno razlago dejstev ali nasprotovanje
pravni presoji Komisije.
Glede argumenta družbe Deltafina, da družbi Taes ni bilo očitano, da je ugovarjala dejanskemu stanju, čeprav je tudi ta družba
med upravnim postopkom trdila, da je gospod M. ravnal izključno kot posameznik, zadostuje ugotovitev, da s to trditvijo družba
Taes, za razliko od družbe Deltafina, ni nameravala izpodbijati dejstva, ki jo neposredno zadeva in vpliva na njeno odgovornost
za kršitev.
Glede tretjega dela tožbenega razloga je treba najprej ugotoviti, da temelji na napačni predpostavki. Kot je namreč jasno
razvidno iz točk od 359 do 366 obrazložitve izpodbijane odločbe in točk od 107 do 112 zgoraj, družbi Deltafina odgovornost
za kršitev ni bila pripisana zaradi njene funkcije nadzora in spremljanja dejavnosti družbe Taes, temveč zaradi njenega neposrednega
in aktivnega sodelovanja pri dejavnostih kartela proizvajalcev.
Nato je treba spomniti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da Komisija pri presoji sodelovanja članov kartela ne sme prezreti
načela enakega obravnavanja, ki je kršeno, če se primerljivi položaji obravnavajo različno ali če se različni položaji obravnavajo
enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno (glej zgoraj v točki 364 navedeno sodbo Tokai Carbon in drugi proti
Komisiji, točka 394 in navedena sodna praksa).
Komisija pa pri presoji, da je bilo sodelovanje družbe Taes bolj koristno od sodelovanja družbe Deltafina, ni očitno prekoračila
svoje diskrecijske pravice.
Kot je bilo že obrazloženo v točkah 396 in 397 zgoraj, je družba Deltafina za razliko od družbe Taes deloma ugovarjala dejanskemu
stanju, v smislu oddelka D(2), druga alinea, obvestila o ugodni obravnavi.
Poleg tega ni družba Deltafina, v nasprotju z družbo Taes, nikoli neposredno sodelovala s Komisijo. Zlasti je Komisija pravilno
presodila, da je bilo sodelovanje družbe Deltafina omejeno na sodelovanje pri pripravi memoranduma družbe Taes z dne 18. februarja
2002 (glej točki 8 in 9 zgoraj). Šele v povezavi s pripravo tega memoranduma je namreč družba Universal Leaf v svojem pismu
z dne 15. februarja 2002 Komisijo obvestila o sodelovanju družbe Deltafina. Pozneje družbe Universal Leaf, Taes in Deltafina
Komisije niso obvestile niti da bo družba Deltafina prek družbe Taes še naprej sodelovala pri preiskavi niti da so bili podatki,
ki ji jih je posredovala družba Taes, pripravljeni v sodelovanju z družbo Deltafina.
Zato je Komisija za družbo Deltafina utemeljeno uporabila odstotek znižanja globe, ki je manjši od tistega, ki je bil odobren
družbi Taes.
Glede četrtega dela tožbenega razloga je treba šteti, da družba Deltafina ne more trditi, da je bila v primerjavi z družbami
Cetarsa, WWTE in Agroexpansión obravnavana diskriminatorno, saj je bilo njeno sodelovanje precej bolj omejeno kot sodelovanje
teh družb.
V zvezi s tem, na eni strani, družba Deltafina v tožbi sama priznava, da so družbe Cetarsa, WWTE in Agroexpansión, čeprav
so tudi deloma ugovarjale dejanskemu stanju, to vendarle storile „na drugačen način“ kot družba Deltafina. Tako je le slednja,
s tem da je v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah večkrat navedla, da je njen predsednik uprave deloval
izključno v svojem imenu in za svoj račun, med celotnim upravnim postopkom ugovarjala, da bi kakorkoli sodelovala pri dejavnostih
kartela predelovalcev.
Na drugi strani, medtem ko so družbe Cetarsa, WWTE in Agroexpansión med upravnim postopkom Komisiji sporočile zelo koristne
elemente (glej točki 453 in 454 obrazložitve izpodbijane odločbe), je bilo sodelovanje družbe Deltafina omejeno, kot je bilo
že navedeno v točki 402 zgoraj, na sodelovanje pri pripravi memoranduma družbe Taes z dne 18. februarja 2002.
Četrti del tožbenega razloga je treba torej zavrniti kot neutemeljen.
Nazadnje, glede drugega dela tožbenega razloga, je treba najprej ugotoviti, da nič ne nasprotuje temu, da bi Komisija v okviru
svoje široke diskrecijske pravice, ki jo ima na tem področju, upoštevala dejstvo, da zadevno podjetje ne izpolnjuje enega
izmed pogojev iz oddelka B, od (a) do (e), obvestila o ugodni obravnavi, ko ob uporabi oddelka D tega obvestila določi, v
razponu med 10 % in 50 %, ki ga določa odstavek 1 tega oddelka, odstotek znižanja, ki se dodeli temu podjetju.
Nato je treba ugotoviti, da je iz dokumentov Komisije in iz pojasnil, ki jih je dala na obravnavi, pri čemer se je sklicevala
na točko 456 obrazložitve izpodbijane odločbe, razvidno, da družba Deltafina ne izpolnjuje pogoja iz oddelka B(e) obvestila
o ugodni obravnavi, saj se Komisija sklicuje na dejstvo, da je bila ta družba vodja kartela predelovalcev. Glede tega je treba
namreč ugotoviti, da iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi izhaja, da Komisija ne namerava priznati zelo velikega znižanja
ali celo odpustitve globe, če je zadevna stranka imela posebej pomembno vlogo v kartelu, kot je vloga vodje, pobudnika ali
napeljevalca.
Kot pa je bilo že presojeno v točkah od 331 do 335 zgoraj, elementi iz spisa Komisije ne zadostujejo za dokaz, da je imela
družba Deltafina vlogo vodje. Zato je Komisija s tem, da je med drugimi razlogi za določitev le 10-odstotnega znižanja družbi
Deltafina zaradi sodelovanja upoštevala to vlogo, storila napako.
Glede na navedeno je treba devetemu tožbenemu razlogu deloma ugoditi, zaradi česar je treba izpodbijano določbo spremeniti,
tako da se določi primerna stopnja znižanja za družbo Deltafina. Na podlagi neomejene sodne pristojnosti Splošno sodišče meni,
da je globo, ki je bila naložena družbi Deltafina, ob upoštevanju njenega sodelovanja primerno znižati za 15 %. Konkretne
posledice te spremembe bodo pojasnjene v točkah od 437 do 439 v nadaljevanju.

Deseti tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, točke 5(b) Smernic in načela sorazmernosti
Trditve strank
V desetem tožbenem razlogu, ki ga navaja podredno, družba Deltafina Komisiji očita, da ni upoštevala, na podlagi točke 5(b)
Smernic, „ekonomskega in socialnega konteksta surovega tobaka v Španiji“, da bi tako znižala končni znesek globe.
V podporo temu tožbenemu razlogu družba Deltafina navaja, da bo gojenje tobaka po prenehanju uporabe sistema premij, ki je
predviden v skupni ureditvi trga za tobak, v strukturnem zatonu. Pojasnjuje, da bo leta 2010 po prehodnem obdobju štirih let
uveden nov sistem, v katerem dohodkovne pomoči ne bodo več odvisne od proizvodnje tobaka, temveč bodo vezane na cilj preusmeritve
in vzdrževanja različnih kultur. Prav tako navaja, da bo na podlagi predvidevanj Komisije „neto učinek novega modela […] zelo
občutno zmanjšanje proizvodnje tobaka v Skupnosti, s posledico, da bo nemogoče vzdrževati večji del zaposlitev v kmetijstvu
izven družine, v tem sektorju in v sektorju industrije prve predelave“. Dodaja, da sort tobaka, ki se gojijo v Uniji, predelovalna
industrija ne šteje za strateške in jih je mogoče z lahkoto nadomestiti s tobakom, ki se ga v tretjih državah goji po nižjih
cenah. Nazadnje navaja, da premije trenutno pomenijo več kot 80 % prihodka pridelovalcev.
Družba Deltafina dodaja, da je Komisija v svoji Odločbi 2003/600/ES z dne 2. aprila 2003 v zvezi s postopkom po členu 81 [ES]
(Zadeva COMP/C.38.279/F3 – Francoska govedina) (UL L 209, str. 12) kot olajševalno okoliščino izrecno upoštevala „poseben
ekonomski vidik“ iz točke 5(b) Smernic. V tej zadevi je Komisija tudi za 60 % znižala globo, ki je bila naložena vsaki izmed
strank.
Komisija meni, da ji pri določitvi globe ni treba upoštevati zatona, ki ga navaja družba Deltafina, in da je treba zato deseti
tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Splošnega sodišča
Točka 5(b) Smernic določa:
„Odvisno od okoliščin je potrebno, ko so bila izvedena zgoraj omenjena izračunavanja, upoštevati nekatere objektivne dejavnike,
kot je poseben ekonomski vidik, kakršne koli ekonomske ali finančne koristi, ki jih pridobijo kršitelji […], posebne značilnosti
udeleženih podjetij in, v posebnem socialnem okviru, njihova dejanska zmožnost, da plačajo, in globe je treba prilagoditi
v skladu s tem.“
Ugotoviti je treba, da v nasprotju s tem, kar trdi družba Deltafina, Komisija nikakor ni bila dolžna upoštevati strukturnega
zatona gojenja tobaka v Uniji, da bi na podlagi točke 5(b) Smernic znižala končni znesek globe, saj je ta zaton ob sprejemu
izpodbijane odločbe pomenil le bodoč in negotov dogodek.
Poleg tega se družba Deltafina ne more sklicevati na Odločbo 2003/600, saj okoliščine v tisti zadevi niso primerljive z okoliščinami
v tej zadevi. V tej zadevi zlasti ni prisotna nobena izmed izjemnih okoliščin, ki jih je na podlagi točke 5(b) Smernic upoštevala
Komisija v tisti zadevi. Poleg tega ima Komisija v skladu z ustaljeno sodno prakso glede določanja višine glob vsekakor široko
diskrecijsko pravico in je njene prejšnje presoje ne zavezujejo (sodba Sodišča z dne 19. marca 2009 v zadevi Archer Daniels
Midland proti Komisiji, C‑510/06 P, ZOdl., str. I-1843, točka 82).
Glede na navedeno je treba deseti tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

Enajsti tožbeni razlog: kršitev načel enakega obravnavanja, prepovedi retroaktivnosti kazni in varstva zaupanja v pravo
Trditve strank
V enajstem tožbenem razlogu, ki ga navaja podpodredno, družba Deltafina najprej trdi, da je Komisija, s tem da se v skladu
s svojo predhodno upravno prakso ni omejila le na naložitev simbolične globe, kršila načelo varstva zaupanja v pravo. V podporo
tej trditvi navaja, da je v odločbi organski peroksidi Komisija družbi AC‑Treuhand naložila le globo 1000 EUR, in sicer zaradi
novosti pri njenem pristopu do tega področja, ki je bila v tem, da ne kaznuje le podjetij, ki so člani omejevalnega sporazuma,
temveč tudi tista, ki – ne da bi bila navzoča na zadevnem trgu – organizirajo ali pomagajo pri tem omejevalnem sporazumu.
Trdi, da je iz te odločbe, iz sporočila za medije o tej odločbi in iz točke 33 poročila o politiki konkurence iz leta 2003
(XXXIII. poročilo o politiki konkurence – 2003) razvidno, da se namerava Komisija šele v prihodnosti oddaljiti od svoje prakse,
da v takih primerih nalaga le simbolične globe. Vse kršitve, ki so očitane družbi Deltafina, pa so se zgodile pred 11. avgustom
2001, kar je dve leti in štiri mesece pred sprejetjem odločbe o organskih peroksidih.
Nato se družba Deltafina sklicuje na kršitev načela enakega obravnavanja, s tem da navaja, da je Splošno sodišče izjavilo,
da „na področju zatiranja kršitev pravil konkurence spoštovanje tega načela zahteva, brez dvoma, da so podjetja, ki so v istem
časovnem obdobju storila istovrstne kršitve, podvržena enakim pravnim sankcijam, neodvisno od nujno negotovega datuma, ko
je zoper njih sprejeta odločba“ in da „je zato to načelo tesno povezano z načelom prepovedi retroaktivnosti kazni, v skladu
s katerim mora kazen, ki je bila naložena nekemu podjetju zaradi kršitev pravil konkurence, ustrezati tisti, ki je bila določena
v času kršitve“ (sodba Splošnega sodišča z dne 9. julija 2003 v zadevi Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients
proti Komisiji, T‑224/00, Recueil, str. II‑2597, točka 70).
Glede na zgoraj navedene razloge družba Deltafina Splošnemu sodišču predlaga, naj globo zniža na simbolični znesek 1000 EUR.
Komisija predlaga, naj se enajsti tožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.
Glede tega Komisija najprej poudarja, da na podlagi sodne prakse njena predhodna upravna praksa sama po sebi ni pravni okvir
za globe na področju konkurence. Nato ponavlja, da zadeva, v kateri je bila sprejeta odločba o organskih peroksidih, ni primerljiva
s to zadevo. Med drugim navaja, da niti omenjena odločba, niti njej pripadajoče sporočilo za medije, niti poročilo o politiki
konkurence iz leta 2003 (XXXIII. poročilo o politiki konkurence – 2003) ne vsebujejo natančnih, brezpogojnih in skladnih zagotovil,
da bodo za ravnanja, kakršna so pripisana družbi Deltafina, naložene „posebej lahke“ kazni.
Presoja Splošnega sodišča
Na prvem mestu, glede domnevne kršitve načela varstva zaupanja v pravo, je treba ugotoviti, da nobeden izmed elementov, ki
jih navaja družba Deltafina, pri njej ne more povzročiti nastanka zaupanja, da bo kaznovana samo s simbolično globo.
Glede tega je treba najprej spomniti, da predhodna upravna praksa Komisije sama po sebi ni pravni okvir za globe na področju
konkurence (glej točko 292 zgoraj). Dejstvo, da je Komisija v preteklosti nalagala globe v določeni višini za nekatere vrste
kršitev, ne pomeni, da jih ne more zvišati v okviru meja, določenih v Uredbi št. 1/2003, če je to potrebno za zagotovitev
izvajanja politike konkurence Skupnosti (glej po analogiji zgoraj v točki 120 navedeno sodbo Musique Diffusion française in
drugi proti Komisiji, točka 109). Poleg tega gospodarski subjekti ne morejo upravičeno zaupati v ohranitev obstoječega položaja,
ki ga lahko Komisija spremeni v okviru svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku (glej sodbo Sodišča z dne 14.
februarja 1990 v zadevi Delacre in drugi proti Komisiji, C-350/88, Recueil, str. I‑395, točka 33 in navedena sodna praksa).
Zato družbe, vključene v upravni postopek, ki lahko privede do globe, ne morejo upravičeno pričakovati, da Komisija ne bo
presegla višine predhodno izrečenih glob (sodba Splošnega sodišča z dne 12. julija 2001 v združenih zadevah Tate & Lyle in
drugi proti Komisiji, T-202/98, T-204/98 in T-207/98, Recueil, str. II-2035, točka 146, in zgoraj v točki 101 navedena sodba
Splošnega sodišča LR AF 1998 proti Komisiji, točka 243).
Nato je treba spomniti, da pravica sklicevati se na načelo varstva zaupanja v pravo zajema vsakega posameznika, ki je v položaju,
v katerem je jasno, da je uprava Skupnosti pri njem vzbudila utemeljena pričakovanja (sodba Sodišča z dne 11. marca 1987 v
zadevi Van den Bergh en Jurgens in Van Dijk Food Products (Lopik) proti Komisiji, 265/85, Recueil, str. 1155, točka 44), saj
se nihče ne more sklicevati na kršitev tega načela brez natančnih, brezpogojnih in skladnih zagotovil, ki izhajajo iz pooblaščenih
in zanesljivih virov, ki bi mu jih zagotovila uprava (glej zgoraj v točki 364 navedeno sodbo Tokai Carbon in drugi proti Komisiji,
točka 152 in navedena sodna praksa).
V tej zadevi dejstvo, da Komisija v več odločbah, ki so bile sprejete pred odločbo o organskih peroksidih, podjetij, ki so
prispevala k izvedbi kartela, vendar niso delovala na za kršitev upoštevnem trgu, ni kaznovala zaradi kršitve člena 81(1)
ES, pri družbi Deltafina ni moglo povzročiti utemeljenega pričakovanja, da tudi v prihodnosti ne bo kaznovala takih podjetij.
Kot je Splošno sodišče namreč že razsodilo v točkah od 163 do 165 zgoraj v točki 48 navedene sodbe AC-Treuhand proti Komisiji,
sprememba upravne prakse, ki jo je Komisija izvedla v odločbi o organskih peroksidih, temelji na pravilni razlagi obsega prepovedi
iz člena 81(1) ES.
Ta sprememba upravne prakse Komisije je bila še toliko predvidljivejša za družbo Deltafina, ker je obstajal precedens, in
sicer odločba o litem steklu iz leta 1980. Poleg tega upravne prakse Komisije po letu 1980 ni bilo mogoče razumno razumeti
kot dokončno opustitev prvotnega pristopa, uporabljenega v odločbi o litem steklu. Ta upravna praksa Komisije je omejena na
to, da se ne obsoja in kaznuje sodelujočih svetovalnih podjetij, ne da bi se s tem pravno zavrnilo pojmovanje, prvotno uporabljeno
v odločbi o litem steklu (zgoraj v točki 48 navedena sodba AC‑Treuhand proti Komisiji, točka 164).
Glede trditve družbe Deltafina, da je iz odločbe o organskih peroksidih, iz sporočila za medije o tej odločbi in iz točke
33 poročila o politiki konkurence iz leta 2003 (XXXIII. poročilo o politiki konkurence – 2003) razvidno, da je Komisija izjavila,
da bo šele v prihodnosti prenehala uporabljati omejitev na nalaganje samo simboličnih glob – ne da bi bilo treba ugotoviti,
ali ta besedila vsebujejo natančna, brezpogojna in skladna zagotovila v tem smislu – zadostuje ugotovitev, da so bila ta besedila
objavljena več kot deset let po tem, ko so se ravnanja, ki so pripisana družbi Deltafina, začela, in več kot dve leti po tem,
ko so se končala. Zato družba Deltafina, ko je storila zadevno kršitev, nikakor ni mogla verjeti, da ji bo Komisija naložila
le simbolično globo.
Nazadnje, kot je bilo navedeno že v točki 51 zgoraj, položaj družbe Deltafina v tej zadevi ni primerljiv s položajem družbe
AC‑Treuhand v zadevi, v kateri je bila sprejeta odločba o organskih peroksidih. Medtem ko je bila družba AC‑Treuhand svetovalno
podjetje, ki nikakor ni delovalo na zadevnem trgu proizvodov v tisti zadevi kot konkurent, ponudnik ali kupec, pa je bila
družba Deltafina, nasprotno, kot glavna stranka španskih predelovalcev dejavna na trgu, ki je neposredno pod trgom, na katerem
je prišlo do omejevalnih ravnanj zoper konkurenco. Poleg tega je bila družba Deltafina prisotna na trgu prve predelave tobaka
v Italiji in je vzdrževala tesne poslovne odnose z nekaterimi španskimi predelovalci.
Na drugem mestu, glede navedbe družbe Deltafina o kršitvi načela enakega obravnavanja, zadostuje spomniti, da upravna praksa
Komisije sama po sebi ni pravni okvir za globe na področju konkurence (glej točko 292 zgoraj).
Vendar pa je treba spomniti tudi, da mora Komisija, ko nalaga take kazni, spoštovati splošna pravna načela, med njimi tudi
načelo enakega obravnavanja.
Zato so lahko primerjave družbe Deltafina z drugimi odločbami Komisije, izdanimi v zvezi z globami, za spoštovanje načela
enakega obravnavanja upoštevne le, če se dokaže, da so okoliščine v zadevah, ki se nanašajo na te druge odločbe, primerljive
s tistimi v tej zadevi (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 13. januarja 2004 v zadevi JCB Service proti Komisiji,
T‑67/01, Recueil, str. II‑49, točka 187). Kot je bilo že ugotovljeno v točkah 51 in 431 zgoraj, pa položaj družbe Deltafina
v tej zadevi ni primerljiv s položajem družbe AC-Treuhand v zadevi, v kateri je bila sprejeta odločba o organskih peroksidih.
Na tretjem mestu, glede domnevne kršitve načela prepovedi retroaktivnosti kazni, je treba ugotoviti, da bi, kot izhaja iz
točk od 137 do 150 zgoraj v točki 48 navedene sodbe AC-Treuhand proti Komisiji, lahko vsako podjetje, ki je pripomoglo k izvajanju
kartela, skupaj s podjetji, ki ne delujejo na zadevnem trgu, ki ga je prizadelo omejevanje konkurence, v času, ko je bila
zadevna kršitev storjena, razumno predvidelo, da prepoved, določena v členu 81(1) ES, zanj načeloma velja. Poleg tega, iz
razlogov, ki so bili navedeni v točki 426 zgoraj, morajo podjetja, ki so v upravnem postopku, ki lahko privede do izreka globe,
upoštevati možnost, da Komisija kadarkoli poviša globe v primerjavi z globami, ki jih je naložila v preteklosti. Zato Komisija
s tem, da družbi Deltafina ni naložila le simbolične globe, ni kršila načela prepovedi retroaktivnosti kazni.
Glede na navedene razloge je treba enajsti tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

Določitev končnega zneska globe, ki je naložen družbi Deltafina
Iz točk od 331 do 336 ter 410 in 411 zgoraj je razvidno, da je treba izpodbijano odločbo spremeniti, ker Komisija v njej ni
dokazala, da je imela družba Deltafina v kartelu predelovalcev vlogo vodje. Zato niti povišanje osnovnega zneska globe za
50 % zaradi obteževalnih okoliščin niti upoštevanje te domnevne vloge pri samo 10-odstotnem znižanju globe na podlagi sodelovanja
nista bila utemeljena.
V preostalem razlogi, ki jih je Komisija navedla v izpodbijani odločbi, in metoda izračuna glob, ki je bila uporabljena v
tej zadevi, ostajajo nespremenjeni.
Končni znesek globe se torej izračuna tako: osnovni znesek globe, ki je bil naložen družbi Deltafina (12.000.000 EUR), se
zniža za 40 % na podlagi olajševalnih okoliščin, kar znese 7.200.000 EUR pred uporabo obvestila o ugodni obravnavi. Zadnjenavedeni
znesek se zniža za 15 % na podlagi tega obvestila. Zato je končni znesek globe, ki se naloži družbi Deltafina, 6.120.000 EUR.

Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. V skladu s členom
87(3), prvi pododstavek, lahko Splošno sodišče razdeli stroške, če vsaka stranka uspe samo deloma.
Ker je bilo v tej zadevi tožbi delno ugodeno, bodo okoliščine zadeve pravično presojene z odločitvijo, da družba Deltafina
nosi tri četrtine svojih stroškov in tri četrtine stroškov, ki jih je priglasila Komisija, ta pa nosi četrtino svojih stroškov
in četrtino stroškov, ki jih je priglasila družba Deltafina.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
razsodilo:
1)
Globa, ki je bila družbi Deltafina naložena v členu 3 Odločbe Komisije C(2004) 4030 konč. z dne 20. oktobra 2004 v zvezi s
postopkom na podlagi člena 81(1) [ES] (Zadeva COMP/C.38.238/B.2 – Raw Tobacco – Spain), se določi na 6.120.000 EUR.
2)
V preostalem se tožba zavrne.
3)
Družba Deltafina nosi tri četrtine svojih stroškov in tri četrtine stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija, ta pa
nosi četrtino svojih stroškov in četrtino stroškov, ki jih je priglasila družba Deltafina.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 8. septembra 2010.
Podpisi
Stvarno kazalo
Dejansko stanjeII – 2
Postopek in predlogi strankII – 5
PravoII – 6
1.  Dopustnost očitkov v zvezi z zlorabo pooblastilII – 7
2.  Predlog za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbeII – 7
Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 81(1) ES, člena 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, načel zakonitosti in osebne odgovornosti ter
pomanjkljiva obrazložitevII – 7
Prvi in drugi del tožbenega razloga, v zvezi s trditvami Komisije, da je družba Deltafina odgovorna za kršitev na trgu, na
katerem ni bila prisotna, ter da člen 81(1) ES in člen 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 ne urejata ravnanj, ki so ji očitanaII – 8
–  Trditve strankII – 8
–  Presoja Splošnega sodiščaII – 9
Tretji del tožbenega razloga: Komisijina napačna opredelitev družbe Deltafina kot vodje kartela predelovalcevII – 12
–  Trditve strankII – 12
–  Presoja Splošnega sodiščaII – 13
Četrti del tožbenega razloga: Komisija v izpodbijani odločbi ni opredelila upoštevnega trgaII – 14
–  Trditve strankII – 14
–  Presoja Splošnega sodiščaII – 15
Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 27(1) in (2) Uredbe št. 1/2003, pravice do obrambe in pravice do poštenega sojenja, bistvene
kršitve postopka ter kršitve načel zakonitosti, pravne varnosti in sorazmernosti ter pomanjkljiva obrazložitevII – 16
Prvi del tožbenega razloga: Komisija je v izpodbijani odločbi družbi Deltafina pripisala drugačno vlogo kot v obvestilu o
ugotovitvah o možnih kršitvahII – 17
–  Trditve strankII – 17
–  Presoja Splošnega sodiščaII – 18
Drugi del tožbenega razloga, v zvezi s tem, da bi morala biti očitana ji ravnanja dejansko očitana njenemu predsedniku upraveII – 25
–  Trditve strankII – 25
–  Presoja Splošnega sodiščaII – 26
Tretji del tožbenega razloga: Komisijina zavrnitev dostopa do nekaterih obremenilnih dokumentovII – 27
–  Trditve strankII – 27
–  Presoja Splošnega sodiščaII – 27
Četrti del tožbenega razloga: Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni dovolj jasno opredelila zadevnega trga
proizvoda in zadevnega geografskega trgaII – 27
–  Trditve strankII – 27
–  Presoja Splošnega sodiščaII – 28
Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 81(1) ES, člena 2 Uredbe št. 1/2003 in točke 43 Smernic o konceptu vpliva na trgovino
iz členov 81 [ES] in 82 [ES] ter pomanjkljiva obrazložitevII – 28
Trditve strankII – 28
Presoja Splošnega sodiščaII – 30
3.  Predlogi za znižanje globeII – 32
Četrti tožbeni razlog: kršitev členov 2 in 23(2) Uredbe št. 1/2003, točk 1(A) in 5(d) Smernic, načel sorazmernosti ter „enakega
obravnavanja in kazni“ ter pomanjkljiva obrazložitevII – 32
Povzetek izpodbijane odločbeII – 32
Trditve strankII – 36
Presoja Splošnega sodiščaII – 39
–  Splošna vprašanjaII – 39
–  Prvi del tožbenega razloga: neupoštevanje sorazmerne majhnosti trga proizvodaII – 41
–  Drugi del tožbenega razloga: presoja dejanskega vpliva kršitve na trgII – 42
–  Tretji del tožbenega razloga: nasprotje med točko 413 in drugimi točkami obrazložitve izpodbijane odločbeII – 45
–  Četrti del tožbenega razloga: napačna opredelitev družbe Deltafina za glavnega kupca predelanega tobaka v ŠpanijiII – 46
–  Peti del tožbenega razloga: pomanjkljiva obrazložitev posledic negotovosti, ki jo povzročata španski pravni okvir in ravnanje
španskih organov, na določitev globII – 47
–  Šesti del tožbenega razloga: neupoštevanje dejstva, da družba Deltafina ni sodelovala pri pogovorih in usklajevanjih med
španskimi predelovalci in zastopniki proizvajalcevII – 49
–  Sedmi del tožbenega razloga: kršitev načela enakega obravnavanja, saj naj bi se Komisija oddaljila od svoje predhodne prakseII – 50
–  Sklep v zvezi s četrtim tožbenim predlogomII – 50
Peti tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, točke 1(B) Smernic in načela enakega obravnavanjaII – 50
Povzetek izpodbijane odločbeII – 50
Trditve strankII – 50
Presoja Splošnega sodiščaII – 51
Šesti tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 in točke 2 Smernic ter pomanjkljiva obrazložitevII – 52
Povzetek izpodbijane odločbeII – 52
Trditve strankII – 52
Presoja Splošnega sodiščaII – 53
Sedmi tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 in točke 3 SmernicII – 57
Trditve strankII – 57
Presoja Splošnega sodiščaII – 58
Osmi tožbeni razlog: kršitev člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 in točke 5(a) SmernicII – 60
Trditve strankII – 60
Presoja Splošnega sodiščaII – 61
Deveti tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, uvodnih izjav in točke 4 Smernic, oddelkov B(e) in D obvestila
o ugodni obravnavi, načela enakega obravnavanja ter pomanjkljiva obrazložitevII – 61
Povzetek izpodbijane odločbeII – 61
Trditve strankII – 63
Presoja Splošnega sodiščaII – 64
Deseti tožbeni razlog: kršitev člena 23(3) Uredbe št. 1/2003, točke 5(b) Smernic in načela sorazmernostiII – 68
Trditve strankII – 68
Presoja Splošnega sodiščaII – 69
Enajsti tožbeni razlog: kršitev načel enakega obravnavanja, prepovedi retroaktivnosti kazni in varstva zaupanja v pravoII – 69
Trditve strankII – 69
Presoja Splošnega sodiščaII – 70
Določitev končnega zneska globe, ki je naložen družbi DeltafinaII – 72
StroškiII – 73
*
Jezik postopka: italijanščina.