CELEX: 62004CJ0234
Jurisdikcija civilinėse bylose
Reglamentas (EB) Nr. 44/2001
15 straipsnio išaiškinimas
Vartotojų sudarytų sutarčių jurisdikcija
Pažadas įteikti laimėjimą
Klaidinanti reklama
Teismo sprendimas dėl jurisdikcijos
Res judicata
Peržiūrėjimas apeliacinėje instancijoje
Teisinis tikrumas
Bendrijos teisės viršenybė
EB 10 straipsnis

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su EB 10 straipsnio ir 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001
dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1) 15 straipsnio
išaiškinimu.
2       Šis prašymas buvo pateiktas byloje tarp Austrijos pilietės R. Kapferer, kurios nuolatinė gyvenamoji vieta yra Hall in Tirol
(Austrija), ir Vokietijoje įsteigtos prekybos išsiunčiant užsakymus paštu bendrovės
Schlank & Schick GmbH
(toliau –
Schlank & Schick
), pavaldžios Vokietijos jurisdikcijai, dėl ieškinio, kuriuo siekiama iš pastarosios priteisti R. Kapferer laimėjimą, nes
jai asmeniškai adresuotame laiške minėta bendrovė sudarė įspūdį, kad R. Kapferer laimėjo prizą.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
3       Reglamento Nr. 44/2001 15 straipsnio 1 dalis nustato:
„Bylose dėl sutarties, kurią asmuo, vartotojas, sudaro tokiam tikslui, kuris gali būti laikomas nesusijusiu su jo darbu ar
profesija, jurisdikcija nustatoma vadovaujantis šiuo skirsniu, nepažeidžiant 4 straipsnio ir 5 straipsnio 5 punkto, jeigu:
<...>
c)      visais kitais atvejais sutartis buvo sudaryta su šalimi, vykdančia komercinę arba profesinę veiklą valstybėje narėje, kurioje
yra vartotojo nuolatinė gyvenamoji vieta, arba kitu būdu tokią veiklą susiejančia su minėta valstybe nare ar keliomis valstybėmis,
įskaitant pastarąją, ir jeigu minima sutartis priskiriama tokios veiklos sričiai.“
4       Pagal to paties reglamento 16 straipsnio 1 dalį „vartotojas kitai šaliai bylą gali iškelti valstybės narės, kurioje yra nuolatinė
tos sutarties šalies gyvenamoji ar verslo vieta, teismuose arba vartotojo nuolatinės gyvenamosios vietos teismuose“.
5       Reglamento Nr. 44/2001 24 straipsnis nustato:
„Be jurisdikcijos, kylančios iš kitų šio reglamento nuostatų, jurisdikciją turi valstybės narės teismas, į kurį atvyksta atsakovas.
Ši taisyklė netaikoma, jeigu atsakovas atvyksta į teismą dėl jurisdikcijos užginčijimo arba jeigu pagal 22 straipsnį kitas
teismas turi išimtinę jurisdikciją.“

Nacionalinės teisės aktai
6       Austrijos vartotojų teisių gynimo įstatymo (
Konsumentenschutzgesetz
) su pakeitimais, padarytais 1999 m. spalio 1 d. įsigaliojusiu įstatymu (BGBl. I, 185/1999, toliau –
KSchG
), 5j straipsnis nustato:
„Įmonės, kurios konkrečiam vartotojui pažada skirti jam prizą ar pateikia kitus panašaus pobūdžio pasiūlymus, suformuluotus
taip, kad vartotojui sudaromas įspūdis, jog jis laimėjo konkretų prizą, privalo jam įteikti šį prizą; šio prizo taip pat gali
būti reikalaujama teismine tvarka.“
7       Austrijos civilinio proceso kodekso (
Zivilprozessordnung
, toliau – ZPO) 530 straipsnis dėl proceso atnaujinimo sąlygų nustato:
„1)      Procesas, kuriame buvo priimtas sprendimas dėl bylos esmės, gali būti atnaujintas vienos iš šalių prašymu,
<...>
5.      jei baudžiamojoje byloje priimtas sprendimas, kuris buvo pagrindas ginčijamam sprendimui, buvo panaikintas įsiteisėjusiu sprendimu;
6.      jei šalis sužino ar gali pateikti ankstesnį jau įsiteisėjusį sprendimą, susijusį su tuo pačiu reikalavimu ar tais pačiai teisiniais
santykiais, kuriuo užbaigiamas ginčas tarp siekiamo atnaujinti proceso šalių;
7.      jei šaliai tampa žinomos naujos bylos aplinkybės ar ji sužino ar gali pateikti naujų įrodymų, kurių panaudojimas ir pateikimas
ankstesniame procese būtų lėmęs jai palankesnį sprendimą.
2)      Proceso atnaujinimas, pagrįstas 1 dalies 7 punkte nurodytomis aplinkybėmis, galimas tik tuo atveju, jei šalis, nesant jos
kaltės, negalėjo pateikti naujų faktinių aplinkybių ar naujų įrodymų prieš užbaigiant žodinę proceso dalį, po kurios pirmosios
instancijos teismas priėmė sprendimą.“
8       To paties kodekso 534 straipsnis nustato:
„1)      Prašymas turi būti pateiktas per nustatytą 4 savaičių terminą.
2)      Šis terminas prasideda:
<...>
4.      530 straipsnio 1 dalies 7 punkte nurodytu atveju nuo dienos, kai šalis galėjo teismui pateikti jai žinomas bylos aplinkybes
ir įrodymus.
3)      Prašymo senaties terminas yra 10 metų nuo sprendimo <...> įsiteisėjimo.“

Pagrindinė byla
9       R. Kapferer kaip vartotoja iš
Schlank & Schick
keletą kartų gavo reklaminių laiškų, žadančių laimėjimą. Praėjus dviems savaitėms po dar vieno R. Kapferer asmeniškai adresuoto
laiško, kuriame buvo nurodyta, kad jai yra skirtas 53 750 ATS, tai yra 3 906,16 euro, prizas prekėms įsigyti, ji gavo voką,
kuriame, be kita ko, buvo užsakymo forma, laiškas, susijęs su paskutiniu pranešimu apie minėtą sumą, ir sąskaitos išrašas.
Pagal kitoje paskutinio pranešimo pusėje esančias dalyvavimo ir (arba) skyrimo sąlygas, dalyvavimas laimėjimų skyrime priklausė
nuo neįpareigojančio bandomojo užsakymo.
10     Užklijavusi laimėtos pinigų sumos ženklą ir pasirašiusi kitoje užsakymo formos pusėje po žodžiais „su dalyvavimo sąlygomis
susipažinau“, bet neperskaičiusi dalyvavimo ir (arba) skyrimo sąlygų, R. Kapferer nusiuntė
Schlank & Schick
šią užsakymo formą. Nebuvo įmanoma nustatyti, ar ji šiuo atveju pateikė užsakymą.
11     Negavusi prizo, kurį ji, jos manymu, buvo laimėjusi, R. Kapferer pareikalavo šio prizo remdamasi
KSchG
5j straipsniu, prašydama
Bezirksgericht
Hall in Tirol
įpareigoti
Schlank & Schick
sumokėti jai 3 906,16 euro sumą kartu su 5 % palūkanomis, skaičiuojant nuo 2000 m. gegužės 27 dienos.
12
Schlank & Schick
pareiškė, kad teismas, į kurį buvo kreiptasi, neturi jurisdikcijos. Ji teigia, kad Reglamento Nr. 44/2001 15 ir 16 straipsnių
nuostatos netaikytinos, nes jos reikalauja atlygintinos sutarties buvimo. Dalyvavimas loterijoje priklausė nuo užsakymo, kurio
R. Kapferer niekada nepateikė.
KSchG
5j straipsnyje numatyta teisė nėra sutartinio pobūdžio.
13
Bezirksgericht
atmetė prieštaravimą dėl jurisdikcijos nebuvimo ir, remdamasis Reglamento Nr. 44/2001 15 ir 16 straipsniais, nusprendė, kad
jis turi jurisdikciją motyvuodamas tuo, kad, jo manymu, tarp bylos šalių egzistuoja sutartinis ryšys. Byloje jis atmetė visus
R. Kapferer reikalavimus.
14     R. Kapferer pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Savo ruožtu
Schlank & Schick
manė, kad
Bezirksgericht
sprendimas dėl savo jurisdikcijos nepadarė jai žalos, nes bet kuriuo atveju ji laimėjo bylą iš esmės. Todėl ji neginčijo
šio sprendimo dėl jurisdikcijos.
15     Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pastebi, kad
Schlank & Schick
galėjo ginčyti sprendimą atmesti prieštaravimą dėl jurisdikcijos nebuvimo, nes jau vien šis sprendimas galėjo jai padaryti
žalos.

Prejudiciniai klausimai
16
Landesgericht Innsbruck
abejoja tarptautine
Bezirksgericht
jurisdikcija. Remdamasis 2002 m. liepos 11 d. Sprendimu
Gabriel
(C‑96/00, Rink. p. I‑6367), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar apgaulingas laimėjimo pažadas,
siekiantis paskatinti sutarties sudarymą ir kartu sutartinių santykių atsiradimą, turi pakankamai tamprų ryšį su ketinimu
sudaryti vartotojo sutartį tam, kad būtų taikoma jurisdikcija, susijusi su vartotojų sutartimis.
17     Kadangi
Schlank & Schick
neginčijo sprendimo atmesti prieštaravimą dėl jurisdikcijos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia,
ar vis dėlto jis pagal EB 10 straipsnį privalo peržiūrėti ir panaikinti įsiteisėjusį teismo sprendimą dėl tarptautinės jurisdikcijos,
jei jis prieštarautų Bendrijos teisei. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas svarsto, ar tokia pareiga egzistuoja,
konkrečiai klausdamas, ar galima taikyti 2004 m. sausio 13 d. Sprendime
Kühne & Heitz
(C‑453/00, Rink. p. I‑837) nustatytus principus dėl administracijai nustatytos pareigos peržiūrėti galutinį administracinį
sprendimą, prieštaraujantį Bendrijos teisei, kaip tada aiškino Teisingumo Teismas.
18     Šiomis aplinkybėmis
Landesgericht Innsbruck
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1.      Dėl nacionalinio pirmosios instancijos teismo juridikcijos:
a)      Ar EB 10 straipsnyje įtvirtintą bendradarbiavimo principą reikia aiškinti taip kad, esant Teisingumo Teismo sprendime byloje
Kühne & Heitz
nurodytoms sąlygoms, nacionalinis teismas taip pat yra įpareigotas peržiūrėti įsiteisėjusį teismo sprendimą ir jį panaikinti,
jeigu nustatoma, kad jis prieštarauja Bendrijos teisei? Ar teismo sprendimų peržiūrėjimui ir panaikinimui keliamos papildomos
sąlygos, palyginti su administraciniais sprendimais?
b)      Jeigu į pirmojo klausimo a punktą būtų atsakyta teigiamai:
Ar ZPO 534 straipsnyje nustatytas Bendrijos teisei prieštaraujančio teismo sprendimo panaikinimo terminas atitinka Bendrijos
teisės veiksmingumo principą?
c)      Taip pat, jeigu į pirmojo klausimo a punktą būtų atsakyta teigiamai:
Ar tarptautinės (arba teritorinės) jurisdikcijos nebuvimas, jeigu tai nebuvo ištaisyta pagal Reglamentą (EB) Nr. 44/2001,
yra Bendrijos teisės pažeidimas, kuris, atsižvelgiant į nagrinėjamus principus, gali panaikinti teismo sprendimo galiojimą?
d)      Jeigu į pirmojo klausimo c punktą būtų atsakyta teigiamai:
Ar apeliacinės instancijos teismas privalo peržiūrėti tarptautinės (arba teritorinės) jurisdikcijos pagal Reglamentą Nr. 44/2001
klausimą, jeigu jau yra įsiteisėjęs pirmosios instancijos teismo sprendimas dėl jurisdikcijos, tačiau dar neįsigaliojo sprendimas
dėl bylos esmės? Jeigu atsakymas būtų teigiamas, ar šis klausimas turi būti išnagrinėtas
ex officio
, ar tik tuomet, jeigu to prašo viena bylos šalių?
2.      Dėl vartotojų sutarčių jurisdikcijos pagal Reglamento Nr. 44/2001 15 straipsnio 1 dalies c punktą:
a)      Ar apgaulingas laimėjimo pažadas, skatinantis sudaryti sutartį ir kartu atsirasti sutartiniams santykiams, turi pakankamai
glaudų ryšį su ketinimu sudaryti vartotojo sutartį, kad iš to atsirandantiems reikalavimams būtų taikoma Reglamento Nr. 44/2001
15 straipsnio 1 dalies c punkte nustatyta jurisdikcijos, susijusios su vartotojų sutartimis, taisyklė?
b)      Jeigu į antrojo klausimo a punktą būtų atsakyta neigiamai:
Ar jurisdikcijos, susijusios su vartotojų sutartimis, taisyklė taikoma reikalavimams iš ikisutartinių prievolinių santykių
ir ar apgaulingas laimėjimo pažadas, skatinantis sudaryti sutartį, turi pakankamai tamprų ryšį su dėl to atsiradusiais ikisutartiniais
prievoliniais santykiais, kad ir šiuo atveju būtų taikoma jurisdikcija, susijusi su vartotojų sutartimis?
c)      Ar jurisdikcijos, susijusios su vartotojų sutartimis, taisyklė taikoma tik tuomet, kai įvykdomos įmonės nustatytos dalyvavimo
loterijoje sąlygos, net jei šios sąlygos neturi reikšmės esminiam reikalavimui pagal
KSchG
5j straipsnį?
d)      Jeigu į antrojo klausimo a ir b punktus būtų atsakyta neigiamai:
Ar jurisdikcijos, susijusios su vartotojų sutartimis, taisyklė taikoma specialiam įstatymiškai reglamentuotam reikalavimui
sui generis
įvykdyti sutartį arba tariamam, panašiam į sutartinį reikalavimui
sui generis
įvykdyti sutartį, kylančiam iš įmonės pažado išmokėti laimėjimą ir vartotojo reikalavimo atiduoti prizą?“

Dėl pirmojo klausimo a punkto
19     Pirmojo klausimo a punktu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar EB 10 straipsnyje įtvirtintas
bendradarbiavimo principas nacionalinį teismą įpareigoja peržiūrėti įsiteisėjusį teismo sprendimą ir jį panaikinti ir, jei
reikia, kokiomis sąlygomis, jeigu nustatoma, kad jis prieštarauja Bendrijos teisei.
20     Šiuo klausimu reikia priminti juridinės galios principo svarbą tiek Bendrijos teisės sistemoje, tiek nacionalinės teisės sistemose.
Iš tiesų, siekiant užtikrinti teisės ir teisinių santykių stabilumą, taip pat gerą teisingumo administravimą, yra svarbu,
kad teismo sprendimai, kurie išnaudojus visas galimas teisių gynimo priemones arba pasibaigus pasinaudojimo jomis numatytiems
terminams tampa galutiniai, nebegalėtų būti ginčijami (2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Köbler
, C‑224/01, Rink. p. I‑10239, 38 punktas).
21     Todėl Bendrijos teisė nenustato nacionaliniams teismams pareigos netaikyti vidaus proceso taisyklių, suteikiančių sprendimui
juridinę galią, net jei tai leistų užkirsti kelią ginčijamu sprendimu padarytam Bendrijos teisės pažeidimui (žr. šiuo klausimu
1999 m. birželio 1 d. Sprendimo
Eco Swiss
, C‑126/97, Rink. p. I‑3055, 46 ir 47 punktus).
22     Nustatydamos ieškinius ir skundus reglamentuojančias procesines sąlygas, skirtas užtikrinti šalių teisių, įgytų dėl tiesioginio
Bendrijos teisės veikimo, išsaugojimą, valstybės narės turi užtikrinti, kad šios sąlygos būtų ne mažiau palankios nei tos,
kurios reglamentuoja panašius vidaus reikalavimus (ekvivalentiškumo principas), ir kad dėl jų galimybė pasinaudoti Bendrijos
teisinės sistemos pripažintomis teisėmis netaptų praktiškai neįmanoma (veiksmingumo principas) (žr. šiuo klausimu 2000 m.
gegužės 16 d.
Sprendimo Pieston ir kt
., C‑78/98, Rink. p. I‑3201, 31 punktą ir minėtą teismų praktiką). Tačiau pagrindinėje byloje nebuvo ginčijamas valstybių
narių kompetencijos ribų laikymasis proceso klausimų srityje, kiek tai susiję su apeliaciniu procesu.
23     Reikia pridurti, kad minėtas sprendimas
Kühne & Heitz,
kuriuo pirmojo klausimo a punkte remiasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nėra toks, kad sukeltų abejones
dėl pirmiau pateiktos analizės. Iš tiesų, net jeigu šiame sprendime nustatyti principai galėtų būti taikomi tokiame kontekste,
kuris, kaip ir pagrindinėje byloje, yra susijęs su įsiteisėjusiu teismo sprendimu, reikia priminti, kad tas pats sprendimas
atitinkamos institucijos pareigą pagal EB 10 straipsnį peržiūrėti galutinį sprendimą, kuris, kaip išaiškėjo, buvo priimtas
pažeidžiant Bendrijos teisę, susieja su sąlyga, o būtent, kad pagal nacionalinę teisę minėta institucija turi teisę šį sprendimą
peržiūrėti (žr. minėto sprendimo 26 ir 28 punktus). Tačiau šiuo atveju pakanka priminti, kad iš prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikusio teismo sprendimo yra aišku, jog minėta sąlyga nėra įvykdyta.
24     Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pirmojo klausimo a punktą reikia atsakyti taip, kad EB 10 straipsnyje įtvirtintas bendradarbiavimo
principas nenustato nacionaliniam teismui pareigos netaikyti vidaus proceso taisyklių tam, kad įsiteisėjęs teismo sprendimas
būtų peržiūrėtas ir panaikintas, jeigu nustatoma, kad jis prieštarauja Bendrijos teisei.

Dėl kitų klausimų
25     Atsižvelgiant į atsakymą į pirmojo klausimo a punktą ir kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas leido
suprasti, kad, remdamasis vidaus teise, jis negalėtų peržiūrėti
Bezirksgericht
jurisdikcijai priklausančio sprendimo, nereikia atsakyti į pirmojo klausimo b–d punktus ir antrojo klausimo a–d punktus.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
26     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
EB 10 straipsnyje įtvirtintas bendradarbiavimo principas nacionaliniam teismui nenustato pareigos netaikyti vidaus proceso
taisyklių tam, kad įsiteisėjęs teismo sprendimas būtų peržiūrėtas ir panaikintas, jeigu nustatoma, kad jis prieštarauja Bendrijos
teisei.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.