CELEX: 62006CJ0456
Autortiesības
Direktīva 2001/29/EK
4. panta 1. punkts
Darba oriģināla vai tā kopijas publiska izplatīšana, to pārdodot vai kā citādi
Ar autortiesībām aizsargātu mēbeļu kopiju izmantošana par tirdzniecības zālē izstādītām mēbelēm, kā arī par skatloga dekorāciju
Īpašumtiesību vai valdījuma tiesību nodošanas neesamība

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas
2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 4. panta
1. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp
Peek

&
Cloppenburg

KG
(turpmāk tekstā – “
Peek

&
Cloppenburg
”) un
Cassina

SpA
(turpmāk tekstā – “
Cassina
”) par mēbeļu nodošanu publiskai lietošanai un izstādīšanu, kas, kā uzskata
Cassina
, apdraud tās ekskluzīvās izplatīšanas tiesības.

Atbilstošās tiesību normas

Starptautiskais tiesiskais regulējums
Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas (
WIPO
) līgums par autortiesībām (turpmāk tekstā – “
TDA
”) un
WIPO
līgums par izpildījumu un skaņu ierakstiem (turpmāk tekstā – “
TIEP
”), kas tika pieņemti Ženēvā 1996. gada 20. decembrī, Eiropas Kopienu vārdā tika apstiprināti ar Padomes 2000. gada 16. marta
Lēmumu 2000/278/EK (OV L 89, 6. lpp.).

TDA
6. pantā ar nosaukumu “Izplatīšanas tiesības” ir noteikts:
“1.               Literāro un mākslas darbu autoriem ir ekskluzīvas tiesības dot atļauju darīt sabiedrībai pieejamus savu darbu oriģinālus un
kopijas, tos pārdodot vai citādā veidā nododot tālāk savas īpašumtiesības.
2.               Nekas no šajā līgumā noteiktā neietekmē līgumslēdzēju valstu brīvību pieņemt noteikumus, ja tādi vispār nepieciešami, saskaņā
ar kuriem šā panta pirmajā daļā minēto tiesību izbeigšanās piemērojama pēc tam, kad ar autora atļauju darba oriģināls vai
kopija pirmo reizi pārdoti vai īpašumtiesības uz tiem nodotas tālāk citādā veidā.”

TIEP
8. pants ar nosaukumu “Izplatīšanas tiesības” izpildītājiem piešķir ekskluzīvas tiesības atļaut savu skaņu ierakstu oriģinālu
un to kopiju publisku izplatīšanu, tos pārdodot vai citādā veidā nododot tālāk savas īpašumtiesības.

TIEP
12. pantā līdzīgas tiesības ir paredzētas skaņu ierakstu producentiem.

Kopienu tiesiskais regulējums
Direktīvas 2001/29 devītajā līdz vienpadsmitajā, piecpadsmitajā un divdesmit astotajā apsvērumā ir noteikts:
“9)      Autortiesību un blakustiesību saskaņošanas pamatā jābūt augstam aizsardzības līmenim, jo šīm tiesībām ir izšķiroša nozīme
intelektuālajā jaunradē. To aizsardzība palīdz nodrošināt jaunrades uzturēšanu un attīstību autoru, izpildītāju, producentu,
patērētāju, kultūras, rūpniecības un visas sabiedrības interesēs. [..]
10)      Lai autori vai izpildītāji varētu turpināt savu radošo un māksliniecisko darbību, viņiem jāsaņem atbilstīga atlīdzība par
viņu darbu izmantošanu, bet producentiem tā jāsaņem, lai varētu finansēt šo darbību. [..]
11)      Autortiesību un blakustiesību stingra un efektīva aizsardzības sistēma ir viens no galvenajiem veidiem, kā nodrošināt to,
lai Eiropas kultūras jaunrade un producēšana saņemtu vajadzīgos resursus, un kā aizsargāt mākslas darbu radītāju un izpildītāju
neatkarību un cieņu.
[..]
15)      Diplomātu konferencē, kas Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas (
WIPO
) aizgādnībā notika 1996. gada decembrī, pieņēma divus jaunus līgumus – “[
TDA
]” un “[
TIEP
]” [..]. Šo direktīvu arī izmanto, lai īstenotu vairākas jaunas starptautiskas saistības.
[..]
28)      Autortiesību aizsardzība saskaņā ar šo direktīvu ietver ekskluzīvas tiesības kontrolēt materializētā formā iemiesota darba
izplatīšanu. Darba oriģināla vai kopiju pirmā pārdošana Kopienā, ko veic tiesību subjekts vai kāds ar viņa piekrišanu, izbeidz
tiesības kontrolēt minētā darba turpmāku pārdošanu Kopienā. [..]”
Šīs direktīvas 4. pantā ar nosaukumu “Izplatīšanas tiesības” ir noteikts:
“1.      Dalībvalstis autoriem paredz ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt jebkādā veidā publiski izplatīt viņu darbu oriģinālus
vai kopijas, tos pārdodot vai kā citādi.
2.      Izplatīšanas tiesības attiecībā uz darba oriģinālu vai kopijām Kopienā neizbeidzas, izņemot gadījumus, kad Kopienā tiesību
subjekts attiecīgo tiesību objektu pirmo reizi pārdod vai citādi nodod īpašumtiesības uz šo objektu citai personai, vai to
dara ar šā subjekta piekrišanu.”
Saskaņā ar Padomes 1992. gada 19. novembra Direktīvas 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām,
kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV L 346, 61. lpp.), 1. panta 1. un 2. punktu:
“1.      Saskaņā ar šīs nodaļas noteikumiem dalībvalstis, ievērojot 5. pantu, paredz tiesības atļaut vai aizliegt nomāt un patapināt
ar autortiesībām aizsargātu darbu oriģinālus un kopijas [..].
2.      Šajā direktīvā “nomāt” objektus nozīmē darīt tos izmantojamus uz ierobežotu laiku un ar mērķi gūt tiešu vai netiešu tautsaimniecisku
vai komerciālu labumu.”
Saskaņā ar Direktīvas 92/100 9. panta 1. punktu “dalībvalstis [izpildītājiem, skaņu ierakstu producentiem, filmu pirmo fiksējumu
producentiem un raidorganizācijām] paredz ekskluzīvas tiesības, še turpmāk “izplatīšanas tiesības”, pārdot vai citādi darīt
publikai pieejamus [aizsargātus objektus], [to skaitā kopijas]”.
Direktīva 92/100 tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvu 2006/115/EK par nomas tiesībām
un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (kodificēta versija) (OV L 376, 28. lpp.). Pēdējā
minētajā direktīvā līdzīgā veidā ir pārņemti iepriekš minētie Direktīvas 92/100 noteikumi.

Valsts tiesiskais regulējums
1965. gada 9. septembra likuma par autortiesībām (
Urheberrechtsgesetz
) (
BGBl
. 1965 I, 1273. lpp.) 15. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Autoram ir ekskluzīvas tiesības izmantot savu darbu materiālā formā un šajās tiesībās ietilpst
[..],
izplatīšanas tiesības (17. pants),
[..].”
Šī likuma 17. panta 1. punktā ir noteikts:
“Izplatīšanas tiesības ir tiesības publiski piedāvāt vai laist tirdzniecībā darba oriģinālu vai tā kopijas.”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

Cassina
ražo polsterētas mēbeles. Tās kolekcijā ietilpst mēbeles, kas pagatavotas atbilstoši Šarla Eduāra Ženerē [
Charles‑Édouard Jeanneret
] modeļiem, ko sauc par
Le

Corbusier
. To skaitā ietilpst modeļu “LC 2”un “LC 3” krēsli un dīvāni, kā arī galdu komplekts “LC 10‑P”.
Cassina
ir noslēgusi licences līgumu šo mēbeļu ražošanai un tirdzniecībai.

Peek

&
Cloppenburg
visā Vācijā pieder sieviešu un vīriešu apģērbu veikali. Vienā no saviem veikaliem tā ir ierīkojusi atpūtas zonu klientiem,
ko tā ir aprīkojusi ar modeļu “LC 2”un “LC 3” krēsliem un dīvāniem un dīvāna galdu no galdu komplekta “LC 10‑P”. Kādā savas
filiāles skatlogā
Peek

&
Cloppenburg
dekoratīvos nolūkos ir novietojusi modeļa “LC 2”krēslu. Šīs mēbeles nav ražojusi
Cassina
, bet gan bez
Cassina
piekrišanas tās ir ražojis kāds uzņēmums, kas atrodas Boloņā (Itālija). Iesniedzējtiesa uzskata, ka tajā laikā uz šādām mēbelēm
neattiecās nekāda autortiesību aizsardzība dalībvalstī, kurā tās bija ražotas.
Tā kā
Cassina
uzskatīja, ka
Peek &
Cloppenburg
šādā veidā ir apdraudējusi tās tiesības, tā iesniedza prasību
Landgericht
Frankfurt
[Frankfurtes Apgabaltiesa], lai panāktu, ka šī prakse tiek pārtraukta un ka
Cassina
tiek sniegtas ziņas par minēto mēbeļu izplatīšanas kanāliem. Turklāt
Cassina
lūdza piespriest
Peek &
Cloppenburg
atlīdzināt zaudējumus un samaksāt procentus.
Tā kā
Landgericht
Frankfurt
apmierināja
Cassina
lūgumu un apelācijas tiesa būtībā apstiprināja pirmās instances nolēmumu,
Peek

&
Cloppenburg
iesniedza kasācijas sūdzību
Bundesgerichtshof
[Federālā Augstākā tiesa].
Minētā tiesa norāda, ka, tā kā
Cassina
ir ekskluzīvas izplatīšanas tiesības 1965. gada 9. septembra likuma par autortiesībām 17. panta nozīmē, tās nolēmums ir atkarīgs
no tā, vai minētā
Peek

&
Cloppenburg
prakse ir apdraudējusi šīs tiesības.
Tā uzskata, ka izplatīšana parasti notiek tad, ja darba oriģināls vai tā kopijas no uzņēmuma iekšējas sfēras tiek nodotas
sabiedrībai, nododot tos īpašumā vai valdījumā. Turklāt pietiekama var būt nodošana valdījumā tikai īslaicīgi. Tomēr rodas
jautājums, vai par publisku izplatīšanu citādā veidā, nevis pārdodot Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punkta nozīmē ir jāatzīst
arī prakse, atbilstoši kurai sabiedrībai tiek darītas pieejamas ar autortiesībām aizsargātu darbu kopijas, ja netiek nodotas
īpašumtiesības vai valdījuma tiesības uz tām un tādējādi šīs kopijas netiek nodotas faktiskā valdījumā, jo tās, kā tas ir
pamata lietā, ir izvietotas tirdzniecības telpās, lai klienti tās tikai lietotu.

Bundesgerichtshof
turklāt vēlas noskaidrot, vai vienkārša darba kopijas izstādīšana veikala skatlogā, nenododot to lietošanai, arī ir viens
no publiskas izplatīšanas veidiem minētās normas nozīmē.
Turklāt tā uzskata, ka rodas jautājums par to, vai prasības par EKL 28. un 30. pantā paredzētās preču brīvas aprites aizsardzību
pamata lietā pastāvošajos apstākļos neierobežo minēto izplatīšanas tiesību izmantošanu.
Šajos apstākļos
Bundesgerichtshof
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      a)     Vai par publisku izplatīšanu citādā veidā, [nevis pārdodot] Direktīvas 2001/29 [..] 4. panta 1. punkta nozīmē ir uzskatāms
tas, ka trešām personām tiek dota iespēja lietot ar autortiesībām aizsargātu darbu kopijas, ja šī nodošana lietošanā nav saistīta
ar šo darbu kopiju nodošana faktiskajā valdījumā?
b)     Vai izplatīšana Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punkta nozīmē notiek arī tad, ja ar autortiesībām aizsargātu darbu kopijas
tiek publiski izrādītas, trešajām personām nepiešķirot šo darbu kopiju izmantošanas iespēju?
2)      Gadījumā, ja uz jautājumiem tiek atbildēts apstiprinoši:
Vai preču brīvas aprites aizsardzība iepriekš minētajos gadījumos var būt šķērslis izplatīšanas tiesībām, ja dalībvalstī,
kurā izstādītās darbu kopijas tiek ražotas un laistas apgrozībā, tās nav pakļautas autortiesību aizsardzībai?”

Par lūgumu atkārtoti sākt mutvārdu procesu
Vēstulē, kas Tiesā tika saņemta 2008. gada 7. martā,
Cassina
atbilstoši Tiesas Reglamenta 61. pantam lūdza atkārtoti sākt mutvārdu procesu pēc ģenerāladvokātes secinājumu noklausīšanās.
Cassina
īpaši norāda, ka ģenerāladvokāte savus secinājumus ir pamatojusi ar vairākiem nepareiziem argumentiem, nav ievērojusi Tiesas
judikatūru un nav ņēmusi vērā visus atbilstošos strīda apstākļus. Tādējādi
Cassina
vēlas iesniegt Tiesai papildu informāciju.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Tiesas Statūti un tās Reglaments neparedz iespēju lietas dalībniekiem iesniegt apsvērumus, atbildot
uz ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem (skat. it īpaši 2006. gada 30. marta spriedumu lietā C‑259/04
Emanuel
, Krājums, I‑3089. lpp., 15. punkts).
Tiesa, protams, pēc savas ierosmes vai pēc ģenerāladvokāta priekšlikuma, vai arī pēc lietas dalībnieku lūguma var likt atkārtoti
sākt mutvārdu procesu atbilstoši tās Reglamenta 61. pantam, ja tā uzskata, ka tās rīcībā nav pietiekamas informācijas vai
ka lieta jāatrisina, pamatojoties uz kādu argumentu, ko lietas dalībnieki nav apsprieduši (skat. it īpaši 2003. gada 13. novembra
spriedumu lietā C‑209/01
Schilling
un
Fleck
‑
Schilling
,
Recueil
, I‑13389. lpp., 19. punkts, kā arī 2004. gada 17. jūnija spriedumu lietā C‑30/02
Recheio
–
Cash
&
Carry
, Krājums, I‑6051. lpp., 12. punkts).
Tomēr Tiesa pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas uzskata, ka šajā gadījumā tai ir visi pierādījumi, kas nepieciešami, lai atbildētu
uz uzdotajiem jautājumiem.
Tādējādi nav jāizdod rīkojums par mutvārdu procesa atkārtotu sākšanu.

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmā jautājuma a) un b) punktu
Uzdodot pirmā jautājuma a) un b) punktu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai jēdziens “darba oriģināla vai tā kopijas publiska
izplatīšana citādā veidā, nevis pārdodot” Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punkta nozīmē ir interpretējams tādējādi, ka tas
ietver, pirmkārt, apstākli, ka sabiedrībai tiek dota iespēja izmantot ar autortiesībām aizsargāta darba kopijas, bet lietošanas
tiesību nodošana nav saistīta ar īpašumtiesību nodošanu, un, otrkārt, apstākli, ka sabiedrībai tiek izrādītas minētās kopijas,
tomēr nedodot iespēju tās lietot.
Ne Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punktā, ne kādā citā tās normā nav pietiekami precizēts ar autortiesībām aizsargāta darba
publiskas izplatīšanas jēdziens. Skaidrāk tas savukārt ir precizēts
TDA
un
TIEP
.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Kopienu tiesību teksti cik vien iespējams ir jāinterpretē, ņemot
vērā starptautiskās tiesības, it īpaši ja ar šādiem tekstiem ir paredzēts īstenot Kopienas noslēgtu starptautisku līgumu (skat.
it īpaši 1998. gada 14. jūlija spriedumu lietā C‑341/95
Bettati
,
Recueil
, I‑4355. lpp., 20. punkts, un 2006. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑306/05
SGAE
, Krājums, I‑11519. lpp., 35. punkts).
Ir skaidrs, kā izriet no Direktīvas 2001/29 piecpadsmitā apsvēruma, ka ar šo direktīvu ir paredzēts Kopienā īstenot saistības,
kas Kopienai ir noteiktas saskaņā ar
TDA
un
TIEP
. Šajos apstākļos minētās direktīvas 4. panta 1. punktā iekļautais izplatīšanas jēdziens ir interpretējams, cik vien iespējams
ņemot vērā minētajos līgumos paredzētās definīcijas.

TDA
6. panta 1. punktā izplatīšanas tiesību, kas ir piešķirtas literāro un mākslas darbu autoriem, jēdziens ir definēts kā ekskluzīvas
tiesības dot atļauju darīt sabiedrībai pieejamus savu darbu oriģinālus un kopijas, tos pārdodot vai “citādā veidā nododot
tālāk savas īpašumtiesības”. Turklāt
TIEP
8. un 12. pantā ir iekļautas tās pašas izpildītājiem un skaņu ierakstu producentiem piešķirto izplatīšanas tiesību definīcijas.
Tādējādi atbilstošie starptautiskie līgumi izplatīšanas jēdzienu saista tikai ar īpašumtiesību nodošanas jēdzienu.
Tā kā Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punktā šādā situācijā paredzēta izplatīšana, “pārdodot vai kā citādi”, šis jēdziens atbilstoši
minētajiem līgumiem ir jāinterpretē kā izplatīšanas veids, kam ir jābūt saistītam ar īpašumtiesību nodošanu.
Šis secinājums ir izdarāms arī no attiecīgo ar izplatīšanas tiesību izbeigšanos saistīto
TDA
un Direktīvas 2001/29 normu interpretācijas. Tā ir paredzēta
TDA
6. panta 2. punktā, kas to saista ar tām pašām darbībām, kas ir paredzētas šī panta 1. punktā. Tādējādi
TDA
6. panta 1. un 2. punkts veido kopumu, kas ir jāinterpretē kopā. Šīs divas normas tieši atteicas uz darbībām, kas ir saistītas
ar īpašumtiesību nodošanu.
Direktīvas 2001/29 4. panta 1. un 2. punkta struktūra ir tāda pati kā
TDA
6. panta struktūra, un to mērķis ir tā transponēšana. Tāpat kā
TDA
6. panta 2. punktā, arī šīs direktīvas 4. panta 2. punktā paredzēta darba oriģināla vai kopiju izplatīšanas tiesību izbeigšanās
pēc pirmās šī priekšmeta pārdošanas vai īpašumtiesību nodošanas tālāk citādā veidā. Ņemot vērā, ka ar minēto 4. pantu ir transponēts
TDA
6. pants un šis 4. pants tieši tāpat kā
TDA
6. pants ir jāinterpretē kopumā, no tā izriet, ka Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punktā iekļautais vārds “citādi” ir jāinterpretē
saskaņā ar jēgu, kādu tas piešķir šī panta 2. punktam, proti, kā tāds, kas ir saistīts ar īpašumtiesību nodošanu.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka jēdzienā “darba oriģināla vai tā kopijas publiska izplatīšana citādā veidā, nevis pārdodot”
Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punkta nozīmē ietilpst tikai darbības, kas ir saistītas vienīgi ar šī priekšmeta īpašumtiesību
nodošanu. Saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegtajām ziņām tas acīmredzot neattiecas uz darbībām, kas tiek aplūkotas pamata prāvā.
Pretēji tam, ko apgalvo
Cassina
, ir jāuzsver, ka šos secinājumus neatspēko Direktīvas 2001/29 devītais līdz vienpadsmitais apsvērums, saskaņā ar kuriem autortiesību
saskaņošanas pamatā ir jābūt augstas aizsardzības līmenim, autoriem ir jāsaņem atbilstīga atlīdzība par viņu darbu izmantošanu
un autortiesību aizsardzības sistēmai ir jābūt efektīvai un stingrai.
Šo aizsardzību var īstenot tikai Kopienu likumdevēja noteiktā tiesiskā regulējuma ietvaros. Tādējādi Tiesai nav autoriem jārada
jaunas tiesības, kas nav paredzētas Direktīvā 2001/29, un līdz ar to tādā veidā jāpaplašina darba oriģināla vai tā kopijas
izplatīšanas jēdziena nozīme, kas pārsniedz nozīmi, kuru šim jēdzienam piešķīris Kopienu likumdevējs.
Kopienu likumdevējam attiecīgā gadījumā ir jāgroza Kopienu tiesību normas par intelektuālā īpašuma aizsardzību, ja tas uzskata,
ka spēkā esošais tiesiskais regulējums negarantē pietiekami augstu autoru aizsardzību un ka tādiem izmantošanas veidiem, kādi
tiek aplūkoti pamata prāvā, ir jāsaņem autoru atļauja.
To pašu iemeslu dēļ nevar piekrist
Cassina
argumentiem, ka darba oriģināla vai tā kopijas izmantošanas jēdziens ir jāinterpretē plaši tāpēc, ka pamata prāvā aplūkojamās
darbības ir nosodāmas, jo autortiesību īpašnieks nav ieguvis nekādu atlīdzību par viņa darba, kas ir aizsargāts ar tās dalībvalsts
tiesību aktiem, kurā tiek izmantotas tā kopijas, kopiju izmantošanu.
Tādējādi uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild tā, ka jēdziens “darba oriģināla vai tā kopijas publiska izplatīšana
citādā veidā, nevis pārdodot” Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punkta nozīmē ir saistīts tikai ar šī priekšmeta īpašumtiesību
nodošanu. Tādējādi ne to, ka sabiedrībai ir dota iespēja izmantot ar autortiesībām aizsargāta darba kopijas, ne to, ka minētās
kopijas ir publiski izstādītas, tomēr nedodot iespēju tās lietot, nevar uzskatīt par šādu izplatīšanas veidu.

Par otro jautājumu
Tā kā uz pirmo jautājumu ir sniegta noliedzoša atbilde, uz otro jautājumu nav jāatbild.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata prāvā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku
tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
jēdziens “darba oriģināla vai tā kopijas publiska izplatīšana citādā veidā, nevis pārdodot” Eiropas Parlamenta un Padomes
2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā
4. panta 1. punkta nozīmē ir saistīts tikai ar šī priekšmeta īpašumtiesību nodošanu. Tādējādi ne to, ka sabiedrībai ir dota
iespēja izmantot ar autortiesībām aizsargāta darba kopijas, ne to, ka minētās kopijas ir publiski izstādītas, tomēr nedodot
iespēju tās lietot, nevar uzskatīt par šādu izplatīšanas veidu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.