CELEX: 62002CJ0239
Sbližování právních předpisů
Výklad článku 28 ES a směrnic 1999/4/ES a 2000/13/ES
Platnost směrnice 1999/4/ES
Označování a reklama na potraviny
Zákaz odkazů na zdraví

Rozhodnutím ze dne 28. června 2002, které došlo Soudnímu dvoru dne 1. července 2002, Rechtbank van Koophandel te Hasselt položil
na základě článku 234 ES předběžné otázky týkající se výkladu článku 28 ES, výkladu a platnosti článku 2 směrnice Evropského
parlamentu a Rady 1999/4/ES ze dne 22. února 1999 o kávových a cikorkových extraktech (Úř. věst. L 66, s. 26) a výkladu článku
18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států
týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (Úř. věst. L 109, s. 29).
Tyto otázky vyvstaly v rámci sporu týkajícího se uvedení výrobku označeného jako „DynaSvelte Café“ na belgický trh za podmínek,
které jsou podle společnosti Douwe Egberts NV (dále jen „Douwe Egberts“) v rozporu s  vnitrostátními předpisy týkajícími se
reklamy a označování potravin.

Právní rámec

Právní úprava Společenství
Článek 2 směrnice 1999/4 stanoví:
„Směrnice 79/112/EHS se vztahuje na výrobky vymezené v příloze za těchto podmínek:
a) obchodní označení uvedená v příloze jsou vyhrazena pouze pro výrobky tam uvedené a musí být při obchodování s nimi použita
pro jejich pojmenování. Tato obchodní označení jsou případně doplněna slovy:
–        ‚pasta‘ nebo ‚ve formě pasty‘
nebo
–        ‚tekutina‘ nebo ‚v tekuté formě‘.
[...]“
Článek 3 téže směrnice stanoví:
„Pro výrobky vymezené v příloze členské státy nepřijmou vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici.“
Bod 1 přílohy směrnice 1999/4, nazvaný „Kávový extrakt, rozpustný kávový extrakt, rozpustná káva nebo instantní káva“, zejména
uvádí:
„Koncentrovaný výrobek získaný extrakcí pražených kávových zrn s výhradním použitím vody jako extrakčního činidla a s vyloučením
všech postupů hydrolýzy zahrnujících přídavek kyseliny nebo zásady.
[...]
Kávový extrakt v pevné formě nebo ve formě pasty nesmí obsahovat jiné látky, než které pocházejí z kávy. [...]“
Čtvrtý, pátý, šestý a osmý bod odůvodnění směrnice 2000/13 zní následovně:
„(4)      Účelem této směrnice musí být stanovení obecných pravidel Společenství použitelných horizontálně pro všechny potraviny uváděné
na trh.
(5)       Pravidla specifické povahy, která se vztahují vertikálně pouze na některé potraviny, musí být naopak stanovena v rámci právních
předpisů upravujících tyto výrobky.
(6)       Prvotním zřetelem jakékoli právní úpravy označování potravin musí být potřeba informovat a chránit spotřebitele.
(8)      Nejvhodnější je používat podrobné označování, zejména uvádění přesných údajů o povaze a charakteristických znacích výrobků,
které umožní spotřebiteli vybírat výrobky se znalostí věci, neboť vytváří nejméně překážek volnému obchodu.“
Článek 2 odst. 1 směrnice 2000/13 stanoví:
„Použité způsoby označování nesmějí:
a)      uvádět kupujícího v omyl, zejména :
i)      pokud jde o charakteristiky potraviny a zvláště o její povahu, identitu, vlastnosti, složení, množství, trvanlivost, původ
nebo provenienci, způsob výroby nebo získání;
ii)      připisováním účinků nebo vlastností, které dotyčná potravina nemá;
iii)      vyvoláváním dojmu, že dotyčná potravina má zvláštní charakteristiky, pokud všechny podobné potraviny mají tyto stejné charakteristiky;
b)      s výhradou předpisů Společenství, které se vztahují na přírodní minerální vody a na potraviny určené pro zvláštní výživu,
připisovat potravině vlastnosti umožňující předcházet určité lidské nemoci, léčit ji nebo ji vyléčit, nebo tyto vlastnosti
uvádět.“
Článek 2 odst. 3 písm. b) této směrnice stanoví, že zákazy a omezení stanovená v odstavcích 1 a 2 se rovněž použijí na související
reklamu.
Podle čl. 3 odst. 1 téže směrnice:
„V souladu s články 4 až 17 a s výhradou odchylek v nich obsažených se při označování potravin uvádějí pouze tyto povinné
údaje:
1) název, pod nímž je výrobek prodáván;
[...]“
V souladu s článkem 5 zmíněné směrnice:
„1. Názvem, pod kterým je potravina prodávána, je název stanovený pro tuto potravinu v právních předpisech Společenství, které
se na ni vztahují.
[...]
2. Název, pod nímž je výrobek prodáván, nesmí být nahrazen ochrannou známkou, obchodní značkou nebo vymyšleným názvem.
[…]“
Podle článku 18 směrnice 2000/13:
„1.       Členské státy nesmějí zakazovat obchod s potravinami, které jsou v souladu s pravidly stanovenými v této směrnici, zaváděním
neharmonizovaných vnitrostátních předpisů upravujících označování a obchodní úpravu některých potravin nebo potravin obecně.
2 .      Odstavec 1 se nepoužije pro neharmonizované vnitrostátní předpisy, které jsou odůvodněné z důvodu:
–        ochrany veřejného zdraví,
–        předcházení klamání, pokud by ovšem takové předpisy nemohly znesnadnit používání definic a pravidel stanovených touto směrnicí,
–        ochrany práv průmyslového a obchodního vlastnictví, uvádění provenience, označení místa původu a předcházení nekalé soutěži.“

Vnitrostátní právní úprava
Článek 1 královského nařízení ze dne 5. března 1987 týkajícího se káv a kávových náhražek (
Moniteur belge
ze dne 12. června 1987, s. 9035) zejména uvádí:
„Pro účely použití tohoto nařízení se:
1. kávou rozumí: zrno kávovníku (odrůda rodu Coffea) vhodně očištěné a upražené; [...]“
Článek 3 odst. 1 tohoto královského nařízení zní následovně:
„Potraviny uvedené v článku 1 v době svého uvedení na trh jsou označeny pouze názvy odpovídajícími jejich definici uvedené
v tomto  článku.“
Královské nařízení ze dne 17. dubna 1980 týkající se reklamy na potraviny (
Moniteur belge
ze dne 6. května 1980, s. 5476) v článku 2 stanoví:
„V reklamě na potraviny je zakázáno používat:
[…]
3. odkazy na hubnutí;
[…]
7. odkazy na lékařská doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení, kromě údaje, že potravina
nemůže být konzumována v rozporu s lékařským posudkem; […]“

Spor v hlavním řízení a předběžné otázky
Douwe Egberts vyrábí a prodává na belgickém trhu kávu pod značkou „Douwe Egberts“. Tato společnost z právního hlediska napadá
uvedení na trh výrobku označeného „DynaSvelte Café“, který vyrábí Westrom Pharma NV a který distribuoval do 31. prosince 2001
p. Souranis, vystupující pod obchodní firmou „Établissements FICS“, a od 1. ledna 2002 FICS-World BVBA.
V rámci předběžného řízení před Rechtbank van Koophandel Douwe Egberts uplatňuje, že údaje na sklenici, obalu a v návodu na
použití tohoto výrobku, a to „absolutní průlom, pokud jde o kontrolu váhy“, „hubnutí, lepší kontrola váhy, zpomalení nadměrného
ukládání tuků“ a „formule patentovaná ve Spojených státech vyvinutá dr. Ann de Wees Allen z Glycemie Research Institute“,
představují porušení různých vnitrostátních právních předpisů upravujících reklamu a označování potravin.
Vzhledem k tomu, že výsledek sporu závisí na výkladu práva Společenství a posouzení platnosti směrnice 1999/4, Rechtbank van
Koophandel te Hasselt rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)       Musí být článek 2 směrnice 1999/4/ES [...] vykládán tak, že u výrobků vymezených v příloze této směrnice mohou být používány
pouze názvy, pod kterými jsou výrobky prodávány, vyjmenované v této příloze bez možnosti používání vedle těchto názvů, pod
kterými jsou výrobky prodávány, i jiných názvů (jako je obchodní firma nebo vymyšlené jméno), nebo musí být článek 2 vykládán
tak, že názvy, pod kterými jsou výrobky prodávány, vyjmenované v příloze směrnice mohou být používány pouze u výrobků vymezených
v této příloze, avšak vedle těchto názvů, pod kterými jsou výrobky prodávány, mohou být používány také jiné názvy (jako je
obchodní firma nebo vymyšlené jméno)?
2)      Bude-li Soudní dvůr [...] názoru, že článek 2 směrnice 1999/4/ES [...] musí být vykládán tak, že u výrobků vymezených v příloze
této směrnice mohou být používány pouze názvy, pod kterými jsou výrobky prodávány, vyjmenované v této příloze bez možnosti
používat vedle těchto názvů, pod kterými jsou výrobky prodávány, i jiných názvů (jako je obchodní firma nebo vymyšlené jméno),
není potom tato směrnice v rozporu s článkem 28 Smlouvy o ES zakazujícím množstevní omezení dovozu, jakož i veškerá opatření
s rovnocenným účinkem mezi členskými státy Evropského společenství, jelikož takto vykládaná směrnice u výrobků, které spadají
pod definici kávového extraktu v příloze směrnice:
–        vylučuje používání jiných názvů, než jsou ‚kávový extrakt‘ nebo ‚instantní káva‘, a to názvu ‚káva‘;
–        vyhrazuje tak používání názvu ‚káva‘ pro jednu jedinou formu ‚kávy‘, a to kávové zrno;
–        čímž uměle uzavírá trh s kávou konkurenčním výrobkům v jiné formě kávy, než je kávové zrno, jako jsou mimo jiné kávové extrakty
nebo instantní káva?
3)      Musejí být čl. 18 odst. 1 a čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13/ES vykládány tak, že vnitrostátní předpisy týkající se označování
potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy, které zakazují určité údaje, jako jsou ‚odkazy na hubnutí‘ a ‚odkazy
na lékařská doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení‘ v označování potravin  nebo jejich
obchodní úpravě nebo související reklamě, zatímco směrnice tyto údaje nezakazuje, představují porušení této směrnice s ohledem
na skutečnost, že podle osmého bodu odůvodnění této směrnice je nejvhodnější označování to, které vytváří nejméně překážek
volnému obchodu, a že se tedy tyto vnitrostátní předpisy nemohou použít?
4)      Musí být čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13/ES vykládán tak, že ‚ochranou veřejného zdraví‘ je třeba rozumět neharmonizované
vnitrostátní předpisy týkající se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy, které zakazují určité
údaje, jako jsou ‚odkazy na hubnutí‘ a ‚odkazy na lékařská doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení
o schválení‘?
5)      Musí být článek 28 Smlouvy o ES vykládán tak, že vnitrostátní předpisy týkající se označování potravin, jejich obchodní úpravy
a související reklamy, které nebyly harmonizovány na evropské úrovni a které se odchylují od směrnice 2000/13/ES v tom, že
zakazují určité údaje v označování potravin nebo jejich obchodní úpravě nebo reklamě, jako jsou ‚odkazy na hubnutí‘ a ‚odkazy
na lékařská doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení‘, musejí být považovány za opatření
s rovnocenným účinkem nebo množstevní omezení dovozu mezi členskými státy Evropského společenství v rozsahu, v jakém tyto
vnitrostátní předpisy:
–        jednak dodatečně zatěžují dovoz potravin tím, že vyžadují, aby tyto potraviny byly v souladu s vnitrostátními právními předpisy,
čímž vytvářejí překážku obchodu mezi členskými státy,
a
–        jednak se nevztahují na všechny dotčené subjekty působící na národním území v tom smyslu, že existují jednoznačně srovnatelné
výrobky (jako jsou kosmetické výrobky), na které se tyto ani jakékoliv jiné rovnocenné předpisy neuplatní, a že vnitrostátní
soudce nemůže tyto předpisy použít?“

Úvodní vyjádření
Belgická vláda, Parlament a Rada zpochybňují charakter výrobku „DynaSvelte Café“, což může v tomto případě zabránit použití
směrnice 1999/4. Komise zdůrazňuje, že pokud tento výrobek není  potravinou běžné spotřeby, ale spíše potravinou určenou pro
zvláštní výživu, nespadá do oblasti působnosti směrnice 2000/13.
Je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy podle
článku 234 ES jedině vnitrostátní soud, který řeší spor a který nese odpovědnost za soudní rozhodnutí, může posoudit, vzhledem
ke zvláštnostem věci, jak nutnost rozhodnutí o předběžné otázce k tomu, aby byl schopný vydat rozhodnutí, tak i závažnost
otázek předkládaných Soudnímu dvoru (viz zejména rozsudky ze dne 13. března 2001, PreussenElektra, C-379/98, Recueil, s. I-2099,
bod 38, a ze dne 5. června 2003, Design Concept, C-438/01, Recueil, s. I-5617, bod 14).
V projednávané věci je třeba odpovědět na položené otázky, vycházeje z předpokladů postupujícího soudu, že výrobek „DynaSvelte
Café“ je   potravinou běžné spotřeby a že spadá do oblasti působnosti směrnice 1999/4.

K první otázce
Svou první otázkou se postupující soud v podstatě táže, zda při prodeji  výrobků vymezených v příloze směrnice 1999/4 mohou
být používány pouze názvy, pod kterými jsou výrobky prodávány, vyjmenované v této příloze, nebo zda vedle těchto názvů, pod
kterými jsou výrobky prodávány, mohou být používány i jiné názvy, jako je obchodní firma nebo vymyšlené jméno.
Je třeba přímo uvést, že směrnice 2000/13 stanoví pravidla obecné povahy, která jsou použitelná horizontálně na všechny potraviny,
zatímco pravidla specifické povahy, která se vztahují vertikálně výlučně na kávové a cikorkové extrakty, byla přijata směrnicí
1999/4.
V této souvislosti je směrnice 1999/4 směrnicí sektorovou ve smyslu pátého bodu odůvodnění směrnice 2000/13 a musí být vykládána
ve světle této směrnice.
Podle čl. 2 písm. a) směrnice 1999/4, „obchodní označení uvedená v příloze jsou vyhrazena pouze pro výrobky tam uvedené a
musí být při obchodování s nimi použita pro jejich pojmenování“.
Z toho jednak vyplývá, že názvy, pod kterými jsou výrobky prodávány, zejména „kávový extrakt“, „rozpustný kávový extrakt“,
„rozpustná káva“ a „instantní káva“, mohou být používány pouze při obchodování s výrobky, na které se vztahuje směrnice 1999/4,
a jednak že takové používání je povinné.
Navíc, jak uvádí Parlament a Komise, článek 3 směrnice 2000/13 stanoví údaje, které se musí povinně vyskytovat v rámci označení
potravin, včetně názvu, pod kterým jsou potraviny prodávány, aniž by však vylučoval používání jiných údajů.
Dále čl. 5 odst. 2 směrnice 2000/13 stanoví, že název, pod nímž je výrobek prodáván, nesmí být nahrazen ochrannou známkou,
obchodní značkou nebo vymyšleným názvem, aniž by však zakazoval současné používání těchto údajů.
Článek 2 směrnice 1999/4 tedy nezakazuje uvedení vymyšleného názvu nebo obchodní značky vedle povinného názvu, pod kterým
jsou potraviny prodávány. Takový zákaz by omezil informace určené spotřebiteli ohledně charakteristik dotčených výrobků v hlavním
řízení a byl by v rozporu s jedním z cílů stanovených v šestém bodu odůvodnění směrnice 2000/13.
Na první otázku je tedy nutné odpovědět tak, že článek 2 směrnice 1999/4 musí být vykládán tak, že při prodeji výrobků vymezených
v příloze této směrnice není vyloučeno používat jiných názvů, jako je obchodní firma nebo vymyšlené jméno, vedle názvů, pod
kterými jsou výrobky prodávány.

Ke druhé otázce
Otázka platnosti článku 2 směrnice 1999/4 byla postupujícím soudem položena pouze pro případ, že Soudní dvůr ve své odpovědi
na první otázku provede takový výklad, že u výrobků vymezených v příloze této směrnice je zakázáno používat jiné názvy vedle
názvů, pod kterými jsou výrobky prodávány.
S ohledem na odpověď na první otázku není třeba odpovídat na druhou otázku.

Ke třetí, čtvrté a páté otázce
Těmito otázkami, které je třeba zkoumat společně, se postupující soud v podstatě táže, zda článek 28 ES, jakož i čl. 18 odst.
1 a 2 směrnice 2000/13 brání vnitrostátním předpisům, které zakazují odkazy na „hubnutí“ a na „lékařská doporučení, osvědčení,
prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení“ v označování potravin, jejich obchodní úpravě a související reklamě.
Z  postupujícího usnesení vyplývá, že královské nařízení ze dne 17. dubna 1980 zakazuje používat předmětné údaje nejen v reklamě
na potraviny, ale také v rámci jejich označování.
Jak však Soudní dvůr rozhodl ve svém rozsudku ze dne 12. prosince 1990, SARPP (C-241/89, Recueil, s. I-4695, bod 15), ustanovení
směrnice upravující označování se v jednom zásadním bodě liší od ustanovení týkajících se reklamy. Vzhledem k obecné a horizontální
povaze směrnice je členským státům umožněno zachovat nebo přijmout další pravidla vedle pravidel obsažených ve směrnici. V oblasti
označování jsou meze pravomoci takto ponechané členským státům stanoveny samotnou směrnicí, neboť směrnice ve svém čl. 18
odst. 2 uvádí vyčerpávající výčet důvodů, ze kterých může být použití neharmonizovaných vnitrostátních předpisů zakazujících
obchod s potravinami, které jsou v souladu se směrnicí, odůvodněno. Článek 18 směrnice 2000/13 se však nevztahuje na reklamu.
V důsledku toho musí být otázka, zda v této oblasti brání právo Společenství použití vnitrostátních předpisů vedle pravidel
uvedených ve směrnici, zkoumána zejména ve světle ustanovení Smlouvy týkajících se  volného pohybu zboží a zvláště článků
28 ES a 30 ES.
Je tedy třeba zkoumat odděleně aspekty dotčených vnitrostátních předpisů týkající se jednak označování potravin, a jednak
reklamy na potraviny.
K označování potravin
Článek  2 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2000/13 zakazuje veškeré údaje týkající se lidských nemocí bez ohledu na to, zda
jsou nebo nejsou způsobilé uvést spotřebitele v omyl, stejně tak jako údaje, které, ačkoliv neobsahují žádné odkazy na nemoci,
ale spíše odkazy například na zdraví, se projeví jako klamavé (viz rozsudky ze dne 23. ledna 2003, Komise v. Rakousko, C-221/00,
Recueil, s. I-1007, bod 35, a Sterbenz a Haug, C-421/00, C-426/00 a C-16/01, Recueil, s. I-1065, bod 28).
Krom toho podle čl. 18 odst. 1 směrnice 2000/13 členské státy nesmějí zakazovat obchod s potravinami, které  jsou v souladu
s pravidly stanovenými touto směrnicí.
Z předchozího vyplývá, že potraviny, jejichž označení obsahuje údaje týkající se zdraví, které nejsou klamavé, je nutné považovat
za vyhovující pravidlům směrnice 2000/13, neboť členské státy nemohou zakazovat jejich prodej z důvodu případné nesprávnosti
takového označení (výše uvedené rozsudky Komise v. Rakousko, bod 37, a Sterbenz a Haug, bod 30).
Jak bylo uvedeno v bodě 34 tohoto rozsudku, směrnice 2000/13 nicméně umožňuje členským státům používat neharmonizované vnitrostátní
předpisy zakazující obchod s potravinami, které jsou v souladu s touto směrnicí, pokud jsou tyto předpisy odůvodněné na základě
čl. 18 odst. 2, aniž by je bylo zapotřebí posuzovat s ohledem na články 28 ES a 30 ES. Důvody tam uvedené zahrnují ochranu
veřejného zdraví a spotřebitelů.
V rozsahu, v němž dotčená ustanovení královského nařízení ze dne 17. dubna 1980 absolutně zakazují odkazy na „hubnutí“ a na
„lékařská doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení“ bez ohledu na jejich způsobilost
uvést spotřebitele v omyl a za předpokladu, že neodkazují na lidské nemoci, musí být považována za neharmonizované vnitrostátní
předpisy, jejichž soulad s právem Společenství závisí na důvodech, na nichž jsou založeny, a na dodržení zásady proporcionality.
Zatímco však čl. 2 odst. 1 směrnice 2000/13 zakazuje jednak všechny údaje týkající se předcházení, léčení a vyléčení lidské
nemoci, i když nejsou způsobilé uvést kupujícího v omyl, a jednak klamavé údaje týkající se zdraví, je třeba konstatovat,
že ochrana veřejného zdraví za předpokladu, že ohrožení veřejného zdraví lze v konkrétní situaci přese vše předvídat, nemůže
odůvodnit režim, který omezuje volný pohyb zboží v takové míře, jako režim vyplývající z dotčených vnitrostátních právních
předpisů (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Komise v. Rakousko, bod 48, a Sterbenz a Haug, bod 37).
Existují totiž méně omezující opatření k předcházení takového reziduálního ohrožení zdraví, mezi které patří zejména povinnost
výrobce nebo distributora dotčeného výrobku v případě jakékoliv pochybnosti předložit důkazy o správnosti údajů uvedených
v rámci označení (viz rozsudky ze dne 28. ledna 1999, Unilever, C-77/97, Recueil, s. I-431, bod 35, a Sterbenz a Haug, uvedený
výše, bod 38).
Následkem absolutního zákazu uvádět určité údaje v rámci označování potravin, které se týkají hubnutí nebo lékařských doporučení,
bez toho, že by byla případ od případu zkoumána jejich skutečná způsobilost uvést kupujícího v omyl, by bylo to, že takto
označené potraviny by nemohly být volně prodávány v Belgii, a to i za předpokladu, že tyto údaje nejsou klamavé.
Takové opatření by překročilo to, co je nezbytné k dosažení cíle spočívajícího v ochraně spotřebitelů proti klamání, a nemůže
být tedy odůvodněno na základě čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13.
Krom toho v případech, kdy jsou dotčené údaje vědecky podloženy, poskytují spotřebitelům relevantní informace, které je mohou
dovést ke koupi a spotřebě výrobku, nebo je odradit od takového jednání.
Nakonec, pokud jde o případné obtíže prokázat klamavou povahu určitých údajů v určitých případech, je třeba připomenout, že
přísluší vnitrostátním soudům, aby si ve všech případech pochybností vytvořily názor s ohledem na předpokládaná očekávání
průměrného spotřebitele, který je běžně informovaný a přiměřeně opatrný a obezřetný (viz zejména rozsudek ze dne 4. dubna
2000, Darbo, C-465/98, Recueil, s. I-2297, bod 20, a Sterbenz a Haug, uvedený výše, bod 43).
Je tedy namístě odpovědět na třetí, čtvrtou a pátou položenou otázku, že pokud jde o označování potravin, čl. 18 odst. 1 a
2 směrnice 2000/13 musí být vykládán tak, že brání vnitrostátním předpisům, jako jsou dotčené vnitrostátní předpisy, které
zakazují odkazy na „hubnutí“ a na „lékařská doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení“
v označování potravin a jejich obchodní úpravě.
K reklamě na potraviny
Pokud jde o aspekty vnitrostátních předpisů týkající se reklamy na potraviny, je třeba jednak uvést, že tyto předpisy jsou
totožné s těmi, které se týkají označování, a jednak, že ustanovení čl. 2 odst. 1 směrnice 2000/13 vztahující se na označování
jsou podle čl. 2 odst. 3 písm. b) téže směrnice rovněž použitelná i na reklamu.
Za těchto podmínek s ohledem na zjištění uvedená v bodech 36 a 40 tohoto rozsudku je třeba shledat, že absolutní zákaz uvádět
údaje týkající se  „hubnutí“ a „lékařských doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudků nebo prohlášení o schválení“ v reklamě
na potraviny představuje právní úpravu, která není harmonizovaná směrnicí 2000/13.
Volný pohyb zboží mezi členskými státy je základní zásadou Smlouvy o ES, která je vyjádřena v článku 28 ES ve formě zákazu
množstevních omezení dovozu mezi členskými státy, jakož i všech opatření s rovnocenným účinkem.
Jak již Soudní dvůr rozhodl, k tomu, aby vnitrostátní předpisy, které omezují nebo zakazují určité způsoby prodeje, nespadaly
do oblasti působnosti článku 28 ES, takové předpisy nesmí bránit přístupu na trh výrobkům z jiných členských států nebo tento
přístup ztížit více, než ztěžují přístup na trh tuzemským výrobkům (rozsudek ze dne 24. listopadu 1993 Keck a Mithouard, C-267/91
a C-268/91, Recueil, s. I-6097, bod 17).
Je tedy třeba uvést, že potraviny zákonně vyrobené a prodávané v jiných členských státech, ve kterých mohou být v souladu
s ustanoveními směrnice 2000/13 uvedeny údaje týkající se zdraví, které nejsou klamavé, by měly omezený přístup na belgický
trh. Nelze totiž vyloučit, že donucení dotčeného subjektu upustit od reklamy, kterou považuje za obzvláště účinnou, může představovat
překážku dovozu (viz v tomto smyslu rozsudek SARPP, uvedený výše, bod 29).
Krom toho absolutní zákaz reklamy týkající se charakteristik výrobku je způsobilý ztížit přístup na trh novým výrobkům z jiných
členských států více, než ztěžuje přístup na trh tuzemským výrobkům, se kterými jsou spotřebitelé více obeznámeni (viz v tomto
smyslu rozsudek ze dne 8. března 2001, Gourmet International Products, C-405/98, Recueil, s. I-1795, bod 21).
Zákaz stanovený vnitrostátními předpisy tedy představuje překážku obchodu uvnitř Společenství spadající do oblasti působnosti
článku 28 ES.
Taková překážka může být odůvodněna pouze jedním z důvodů obecného zájmu uvedených v článku 30 ES, mezi které patří ochrana
zdraví a života lidí, nebo jedním z naléhavých požadavků směřujících mimo jiné k ochraně spotřebitelů. Musí být rovněž způsobilá
k zajištění dosažení cíle, který sleduje, a nesmí jít nad rámec toho, co je nezbytné k  jeho dosažení (viz v tomto smyslu
rozsudek ze dne 9. července 1997, De Agostini a TV-Shop, C-34/95 až C-36/95, Recueil, s. I‑3843, bod 45).
Důvody uplatněné za účelem odůvodnění aspektů dotčených vnitrostátních předpisů týkajících se reklamy jsou ve svém rozsahu
totožné s důvody uplatněnými za účelem odůvodnění aspektů těchto předpisů týkajících se označování, tedy ochrana zdraví lidí
a potlačování klamání. Z důvodů uvedených v bodech 41 až 46 tohoto rozsudku tato tvrzení nemohou být přijata.
Nicméně na rozdíl od vnitrostátních právních předpisů, které jsou, pokud jde o označování, v rozporu se směrnicí 2000/13 a
nemohou být použity ani na dovážené potraviny, ani na potraviny tuzemského původu, pokud jsou vnitrostátní předpisy v oblasti
reklamy v rozporu s články 28 a 30 ES, použití těchto předpisů je zakázáno pouze ve vztahu k dováženým výrobkům, a nikoli
k výrobkům tuzemským (rozsudek SARPP, uvedený výše, bod 16).
Vzhledem k tomu, že z  postupujícího  usnesení vyplývá, že spor v hlavním řízení se netýká dovážených potravin, přísluší vnitrostátnímu
soudu, aby prověřil, v jakém rozsahu vnitrostátní právo přiznává vnitrostátním hospodářským subjektům stejná práva jako ta,
která by pro hospodářský subjekt z jiného členského státu vyplývala z práva Společenství ve stejné situaci (viz v tomto smyslu
rozsudek ze dne 5. prosince 2000, Guimont, C-448/98, Recueil, s. I‑10663, bod 23).
Vzhledem k předchozím úvahám je třeba odpovědět na třetí, čtvrtou a pátou položenou otázku tak, že pokud jde o reklamu na
potraviny, články 28 ES a 30 ES musejí být vykládány tak, že brání vnitrostátním předpisům, které zakazují odkazy na „hubnutí“
a na „lékařská doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení“ v reklamě na potraviny dovážené
z jiných členských států.

K nákladům řízení
Výdaje vzniklé belgické vládě, Parlamentu, Radě, jakož i Komisi, které předložily Soudnímu dvoru vyjádření, se nenahrazují.
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky hlavního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před postupujícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.
Z těchto důvodů
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát)
o otázkách, které mu předložil Rechtbank van Koophandel te Hasselt rozhodnutím ze dne 28. června 2002, rozhodl takto:
1)
Článek 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/4/ES ze dne 22. února 1999 o kávových a cikorkových extraktech musí být
vykládán tak, že při prodeji výrobků vymezených v příloze této směrnice není vyloučeno používat jiných názvů, jako je obchodní
firma nebo vymyšlené jméno, vedle názvů, pod kterými jsou výrobky prodávány.
2)
Článek 18 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů
členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy musí být vykládán tak, že
brání vnitrostátním předpisům, jako jsou dotčené vnitrostátní předpisy, které zakazují odkazy na „hubnutí“ a na „lékařská
doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení“ v označování potravin a jejich obchodní úpravě.
3)
Články 28 ES a 30 ES musejí být vykládány tak, že brání vnitrostátním předpisům, které zakazují odkazy na „hubnutí“ a na „lékařská
doporučení, osvědčení, prohlášení nebo posudky nebo na prohlášení o schválení“ v reklamě na potraviny dovážené z jiných členských
států.
Timmermans
Puissochet
Cunha Rodrigues
Schintgen

Colneric
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 15. července 2004.
Vedoucí soudní kanceláře

Předseda druhého senátu
R. Grass

C. W. A. Timmermans
*
Jednací jazyk: nizozemština.