CELEX: 62006CJ0044
Vámunió
Közösségi árutovábbítás
Az árutovábbítási eljárás szabályosságát, vagy a jogsértés helyét igazoló bizonyíték
Három hónapos határidő
A határidőnek a behozatali vám beszedését elrendelő határozat meghozatala után történő biztosítása

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1990. május 29‑i 1429/90/EGK bizottsági rendelettel (HL L 137., 21. o.) módosított,
a közösségi árutovábbítási eljárás végrehajtásáról és könnyítéséről szóló, 1987. március 27‑i 1062/87/EGK bizottsági rendelet
(HL L 107., 1. o.; a továbbiakban: 1062/87 rendelet) 11a. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2       A jelen kérelmet a Gerlach & Co. mbH (a továbbiakban: Gerlach) és a Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (fővámhivatal, a továbbiakban:
Hauptzollamt) között a behozatali vám beszedése tárgyában folyamatban levő jogvita keretében nyújtották be.

A közösségi szabályozás
3       Az alapügy tényállása szempontjából releváns időszakban a közösségi árutovábbítási eljárást egyrészt az 1990. február 22‑i
474/90/EGK tanácsi rendelettel (HL L 51., 1. o.) módosított, a közösségi árutovábbításról szóló, 1976. december 13‑i 222/77/EGK
tanácsi rendelet (HL 1977. L 38., 1. o.; a továbbiakban: 222/77 rendelet), másrészt pedig az 1062/87 rendelet szabályozta.
4       A 222/77 rendelet 36. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben megállapítják, hogy a közösségi árutovábbítási eljárás során egy meghatározott tagállamban jogsértést követtek
el, a vámok és az egyéb esetlegesen fizetendő díjak beszedését ez a tagállam hajtja végre a saját törvényi, rendeleti és közigazgatási
rendelkezései szerint, a büntetőeljárás megindítása lehetőségének sérelme nélkül” [nem hivatalos fordítás].
5       Arra az esetre, ha a jogsértés vagy szabálytalanság helye nem állapítható meg, a (2) és a (3) bekezdés számos vélelmet ír
elő, amelyek lehetővé teszik a joghatósági összeütközések megakadályozását.
6       Pontosabban, a 222/77 rendelet 36. cikkének (3) bekezdése a következőket írja elő:
„Amennyiben a szállítmányt nem mutatták be a rendeltetési vámhivatalnál, és a jogsértés vagy szabálytalanság helye nem állapítható
meg, ez a jogsértés vagy szabálytalanság úgy minősül, mint amelyet:
–       abban a tagállamban követtek el, amelyhez az indító vámhivatal tartozik,
vagy
–       abban a tagállamban követtek el, amelyhez az a Közösségbe való belépés pontján lévő átléptető vámhivatal tartozik, amelyhez
a határátlépési igazolást benyújtották,
kivéve ha meghatározandó határidőn belül az árutovábbítási eljárás szabályszerűségét vagy a jogsértés, illetve szabálytalanság
tényleges elkövetési helyét a vámhatóság számára hitelt érdemlően bizonyítják.
Amennyiben ilyen bizonyítékot nem nyújtanak be, és így a jogsértés vagy szabálytalanság úgy minősül, mint amelyet az indító
tagállamban vagy az első bekezdés második francia bekezdésében említettek szerinti beléptető tagállamban követtek el, az érintett
árukkal kapcsolatos vámokat és egyéb díjakat ez a tagállam veti ki a saját törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései
szerint.
[...]” [nem hivatalos fordítás].
7       Az 1062/87 rendelet 11. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Amennyiben a szállítmányt nem mutatták be a rendeltetési vámhivatalnál, és az elkövetett jogsértés vagy szabálytalanság
helye nem állapítható meg, az indító vámhivatal erről a lehető leghamarabb, de minden esetben a közösségi árutovábbítási nyilatkozat
nyilvántartásba vételének időpontjától számított 11. hónap végéig tájékoztatja a főkötelezettet.”.
(2) Az (1) bekezdésben említett értesítésben különösen meg kell jelölni azt a határidőt, amelyen belül az eljárás szabályszerűségét
vagy a jogsértés vagy szabálytalanság tényleges elkövetési helyét az illetékes vámhatóság számára hitelt érdemlően igazoló
bizonyítékokat az indító vámhivatalhoz be kell nyújtani.
Ez a határidő az (1) bekezdésben említett értesítés időpontjától számított három hónap. Ha az említett bizonyítékot e határidő
végéig nem nyújtják be, az illetékes tagállam megteszi a szükséges lépéseket a vámok és egyéb díjak beszedése érdekében. Azokban
az esetekben, amikor ez a tagállam nem azonos azzal, amelyben az indító vámhivatal található, ez utóbbi tagállamot haladéktalanul
értesíteni kell.”

Az alapeljárás és ez előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
8       Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint 1990. július 6‑án és 13‑án a Gerlach kérelmére a Hauptzollamt a közösségi
árutovábbítási eljárás alá vont két Lengyelországból induló élőborjú‑szállítmányt, amelyek rendeltetési vámhivatala a barcelonai
(Spanyolország) vámhivatal volt.
9       A Hauptzollamt, miután megkapta la jonquerai (Spanyolország) és barcelonai vámhatóságok által lepecsételt igazolásokat, amelyek
igazolták a szállítmányoknak a rendeltetési hivatalnál történő bemutatását, lezárta a közösségi árutovábbítási eljárást.
10     A későbbiekben azonban az Európai Közösségek Bizottsága és a potsdami és hannoveri vámnyomozó hivatalok által folytatott vizsgálatok
megállapították, hogy az említett igazolásokon feltüntetett spanyol pecsétek hamisak voltak, és hogy a jószág szállítása során
szabálytalanságok történtek. E szabálytalanságok pontos helye nem volt megállapítható.
11     Következésképpen 1992. január 30‑án és február 4‑én a Hauptzollamt a Gerlach mint az árutovábbítási eljárás főkötelezettje
részére két vámmegállapító határozatot küldött, amelyek útján visszamenőleges hatállyal kivetette a két kérdéses szállítmány
után fizetendő behozatali vámot.
12     A Gerlach a két vámmegállapító határozat ellen kifogást emelt, és egyidejűleg kérelmezte a végrehajtás felfüggesztését.
13     A Hauptzollamt az 1992. április 2‑i levelével értesítette a Gerlachot a szállított áruk a rendeltetési hivatalnál történő
bemutatásának elmulasztásáról, és tájékoztatta, hogy 1992. július 7‑ig nyújthatja be az árutovábbítási eljárás szabályszerűségét,
illetve a jogsértés vagy szabálytalanság tényleges elkövetési helyét igazoló bizonyítékokat. A vámmegállapító határozatok
végrehajtását e határidő leteltéig felfüggesztették.
14     Mivel az említett határidő anélkül telt el, hogy a Gerlach a szükséges bizonyítékokat benyújtotta volna, a Hauptzollamt 1998.
július 28‑i határozatával a kifogást mint megalapozatlant elutasította.
15     A Gerlach ezért a Finanzgericht des Landes Brandenburg előtt keresetet indított az vámmegállapító határozatok, valamint a
kifogás tárgyában hozott határozat megsemmisítése iránt.
16     A Gerlach keresetében azt kifogásolja, hogy a Hauptzollamt csak a behozatali vámok beszedésének megkezdését elrendelő határozat
meghozatalát követően biztosította számára a 1062/87 rendelet 11a. cikkének (2) bekezdésében előírt három hónapos határidőt.
E tekintetben a Gerlach a Bíróság C‑233/98. sz., Lensing & Brockhausen ügyben 1999. október 21‑én hozott ítéletére (EBHT 1999.,
I‑7349. o.) hivatkozott, amelyből az következik, hogy az árutovábbítási eljárásnak való meg nem felelés esetében az indító
tagállam a főkötelezettől csak akkor szedhet be vámot, ha előbb értesítette arról, hogy három hónapon belül bizonyítékot nyújthat
be a jogsértés vagy a szabálytalanság tényleges elkövetési helyére vonatkozóan.
17     A Hauptzollamt a Gerlach ezen érvét vitatta, azt válaszolva, hogy a kérdéses három hónapos határidőt mindenképpen biztosították
a Gerlach számára a kifogásához kapcsolódó eljárás keretében. Ebből következően a Gerlach az említett határidő megállapítása
tekintetében elkövetett bármely esetleges eljárási szabálysértésért jogorvoslatban részesült.
18     E körülmények között a Finanzgericht des Landes Brandenburg úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal
céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Jogosult‑e a nemzeti vámhatóság az [1062/87/EGK rendelet] 11a. cikkének (2) bekezdése szerinti, a jogsértés vagy szabálytalanság
bizonyítására nyitva álló határidő biztosítása előtt a vám könyvelésbevételére és a határidőnek először a jogorvoslati eljárás
során történő jogerős megállapítására?”
19     A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a feltett kérdésre igennel kell válaszolni. E bíróság szerint az a tagállam,
amelyhez az indító vámhivatal tartozik, könyvelésbe veheti a vámot az 1062/87/EGK rendelet 11a. cikkének (2) bekezdése szerinti
három hónapos határidő biztosítása előtt, amennyiben a főkötelezett számára ezt a határidőt a kifogáshoz kapcsolódó eljárás
keretében biztosítják.
20     A Finanzgericht álláspontja szerint a vámigazgatásnak általában először biztosítania kell a főkötelezett számára a kérdéses
határidőt, és csak e határidő leteltét követően kezdheti meg a vám beszedését. Nem tiltott azonban ezen eljárásoknak a fordított
sorrendje sem. A kérdést előterjesztő bíróság szerint ugyanis az a lényeges, hogy a három hónapos határidőt ténylegesen biztosítsák
a főkötelezett számára, és hogy a főkötelezett így megkapja a konkrét lehetőséget arra, hogy a szükséges bizonyítékokat a
beszedési eljárás befejezése előtt benyújtsa. A vámmegállapító határozat, amely ellen kifogással éltek, még nem jogerős. Ebből
következően, amennyiben a nemzeti hatóság a kérdéses határidőt a kifogáshoz kapcsolódó eljárás keretében biztosítja, a főkötelezettnek
még van lehetősége arra, hogy a szükséges bizonyítékokat benyújtsa, és elérje a megtámadott vámmegállapító határozat megsemmisítését.
A főkötelezett jogait tehát még ebben az esetben is tiszteletben tartják.
21     Bár a Finanzgericht elismeri, hogy a fent hivatkozott Lensing & Brockhausen ügyben hozott ítéletben, valamint a C‑300/03. sz.,
Honeywell Aerospace ügyben 2005. január 20‑án hozott ítéletben (EBHT 2005., I‑689. o.) a Bíróság megállapította, hogy az indító
tagállam csak akkor szedheti be a vámot, ha a főkötelezettet tájékoztatta arról, hogy rendelkezésére áll a kérdéses három
hónapos határidő, úgy véli, hogy az ezen ítéletekben foglalt megoldások a jelen ügyben nem alkalmazhatók.
22     Az említett bíróság megállapítja egyrészt, hogy az ezen ítéletek alapjául szolgáló ügyekben a főkötelezett számára semmilyen
határidőt nem biztosítottak, míg a jelen ügyben határidőt állapítottak meg a vámmegállapító határozat elfogadása után, de
azelőtt, hogy a határozat jogerőre emelkedne. Másrészt a fent hivatkozott Honeywell Aerospace ügyben hozott ítéletben a Bíróság
nem a 1062/86 rendeletnek a jelen ügy tárgyát képező 11a. cikke (2) bekezdését, hanem a Közösségi Vámkódex létrehozásáról
szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK
rendelet (HL L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet,. 3. o.) e rendelkezés helyébe lépő 379. cikkének
(2) bekezdését értelmezte.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
23     A kérdést előterjesztő bíróság a kérdésével lényegében arra kíván választ kapni, hogy az 1062/87 rendelet 11a. cikkének (2) bekezdését
úgy kell‑e értelmezni, hogy az a tagállam, amelyhez az indító vámhivatal tartozik, biztosíthatja az árutovábbítási eljárás
szabályszerűségét vagy a jogsértésnek vagy szabálytalanságnak a tényleges elkövetési helyét igazoló bizonyítékok benyújtására
nyitva álló három hónapos határidőt a főkötelezett számára a behozatali vám beszedését elrendelő határozat elfogadását követően,
az e határozat ellen benyújtott kifogáshoz kapcsolódó eljárás során is.

A felek érvei
24     A Gerlach és a Bizottság álláspontja szerint az indító tagállam a behozatali vámot csak akkor állapíthatja meg és szedheti
be, ha az alapügy tárgyát képező három hónapos határidő letelt, anélkül hogy az árutovábbítási eljárás szabályosságát igazoló
bizonyítékokat benyújtották volna, illetve ha a főkötelezett által szolgáltatott bizonyítékok nem megfelelőek.
25     Ezt az értelmezést támasztják alá a fent hivatkozott Lensing & Brockhausen, valamint Honeywell Aerospace ügyben hozott ítéletek,
amelyekben a Bíróság a Finanzgericht által a jelen alapügyben feltett kérdést már érintette. Ezen ítéletek szövege mindenfajta
kétértelműségtől mentes, és a rendelkező részeik egyszerű analógia útján alkalmazhatók a jelen alapügyre.
26     A Gerlach és a Bizottság álláspontja szerint egyébként az említett értelmezés magának a 1062/87 rendelet 11a. cikke (2) bekezdésének
a tartalmából következik, amely előírja először is az alapügy tárgyát képező három hónapos határidő megállapítását, majd másodszor
– amennyiben a szükséges bizonyítékokat e határidőn belül nem nyújtják be – a vám vagy más díjak beszedését.
27     A Bizottság hozzáfűzi, hogy ezt az értelmezést e rendelkezés célja is megerősíti, amely abban áll, hogy a főkötelezettnek
a helyzet tisztázásához való aktív hozzájárulásra való ösztönzésével a vám gyors beszedését biztosítsa. Amennyiben azonban
az indító tagállam az alapügyben vitás határidőt a vám beszedése után biztosítaná, ez ellentétes lenne az említett célkitűzéssel.
28     Ugyanis, ha a behozatali vám beszedését elrendelő határozat után a főkötelezettnek sikerülne az előírt határidőn belül bizonyítania,
hogy a szabálytalanságot más tagállam területén követték el, amely ezért a vám beszedésére illetékes, az indító tagállamnak
a már meghozott határozatot vissza kellene vonnia, és az iratokat át kellene adnia az illetékes tagállamnak. Ez az értelmezés
az eljárás lassításának hátrányát hordozná magában, amely ellentétes lenne az említett határidő megállapításának hatékony
érvényesülésével.
29     A Bizottság végezetül hangsúlyozza, hogy a javasolt megoldás megfelel az általános közösségi jogi elveknek. Vitathatatlan,
hogy amennyiben valamely közigazgatási eljárás előírja az érintett meghallgatáshoz való jogát, az eljárást lezáró jogi aktus
csupán az érintett meghallgatását követően fogadható el.

A Bíróság válasza
30     A 222/77 rendelet 36. cikkének (3) bekezdése szerint, amennyiben – az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló helyzetben – a szállítmányt
nem mutatták be a rendeltetési vámhivatalnál, és a jogsértés vagy szabálytalanság helye nem állapítható meg, ez a jogsértés
vagy szabálytalanság úgy minősül, mint amelyet abban a tagállamban követtek el, amelyhez az indító vámhivatal tartozik, kivéve
ha meghatározandó határidőn belül az árutovábbítási eljárás szabályszerűségét vagy a jogsértés, illetve szabálytalanság tényleges
elkövetési helyét a vámhatóság számára bizonyítják.
31     Az 1062/87 rendelet 11a. cikkének (1) bekezdése ezt követően előírja, hogy amennyiben a szállítmányt nem mutatták be a rendeltetési
vámhivatalnál, és az elkövetett jogsértés vagy szabálytalanság helye nem állapítható meg, az indító vámhivatal erről a lehető
leghamarabb, de minden esetben a közösségi árutovábbítási nyilatkozat nyilvántartásba vételének időpontjától számított 11. hónap
végéig tájékoztatja a főkötelezettet.
32     Ugyanezen cikk (2) bekezdése szerint az említett értesítésben különösen meg kell jelölni azt a határidőt, amelyen belül az
eljárás szabályszerűségét vagy a jogsértés vagy szabálytalanság tényleges elkövetési helyét az illetékes vámhatóság számára
hitelt érdemlően igazoló bizonyítékokat az indító vámhivatalhoz be kell nyújtani Ez a határidő az (1) bekezdésben említett
értesítés időpontjától számított három hónap. Ha az említett bizonyítékot e határidő végéig nem nyújtják be, az illetékes
tagállam megteszi a szükséges lépéseket a vámok és egyéb díjak beszedése érdekében.
33     A Bíróság már megállapította, hogy magából az 1062/87 rendelet 11a. cikke (2) bekezdésének, valamint az annak helyébe lépő,
lényegében azonos rendelkezéseknek, nevezetesen a közösségi árutovábbítási eljárás végrehajtására és ezen eljárás bizonyos
egyszerűsítésére vonatkozó rendelkezésekről szóló, 1992. április 21‑i 1214/92/EGK bizottsági rendelet (HL L 132., 1. o.) 49. cikke
(2) bekezdésének, valamint a 2545/93 rendelet 379. cikke (2) bekezdésének a szövegéből következik, hogy a főkötelezett részére
az indító vámhivatal által a kért bizonyítékok bemutatására szabott határidőről küldött értesítés kötelező jellegű, és meg
kell előznie a vámtartozás beszedését (lásd ebben az értelemben a C‑460/01. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2005. április
14‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑2613. o.] 62. és 80. pontját).
34     A Bíróság ezenfelül hangsúlyozta, hogy ez a határidő a főkötelezett érdekeit szolgálja azzal, hogy számára három hónapot biztosít
arra, hogy adott esetben az árutovábbítási eljárás szabályszerűségét vagy a jogsértés, illetve szabálytalanság tényleges elkövetési
helyét bizonyítsa (lásd ebben az értelemben a C‑112/01. sz. SPKR‑ügyben 2002. november 14‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑10655. o.]
38. pontját, valamint a fent hivatkozott Honeywell Aerospace ügyben hozott ítélet 24. pontját).
35     Következésképpen az a tagállam, amelyhez az indítási hivatal tartozik, csak abban az esetben kezdheti meg a behozatali vámok
beszedését, ha előzetesen értesítette a főkötelezettet, hogy három hónapos határidőn belül benyújthatja a szükséges bizonyítékokat,
és ha e bizonyítékokat az említett határidőn belül nem nyújtották be (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Lensing & Brockhausen
ügyben hozott ítélet 29. pontját, és a fent hivatkozott Honeywell Aerospace ügyben hozott ítélet 23. pontját).
36     E körülmények között az említett határidőt nem lehet első alkalommal az illetékes hatóságoknak a behozatali vám beszedését
elrendelő határozatát követően, az e határozat ellen benyújtott kifogáshoz kapcsolódó eljárás során biztosítani. Ennek még
inkább teljesülnie kell éppen az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló esetben, amelynek tekintetében e határozat azonnal végrehajthatóvá
válik.
37     Az e határidőre vonatkozó ilyen késedelmes értesítés ellentétes a 1062/87 rendelet 11a. cikkének (2) bekezdésével, és sérti
a főkötelezettnek az e rendelkezésen alapuló, ahhoz fűződő jogát, hogy az árubeszerzési eljárás szabályosságára vonatkozó
álláspontját hatékony módon ismertesse a vám beszedését elrendelő azon határozat elfogadása előtt, amelynek a főkötelezett
a címzettje, és amely a főkötelezett érdekeit jelentős mértékben érinti.
38     E jog tiszteletben tartása a közösségi jogrend alapelvének minősül, amelyet minden eljárás során biztosítani kell, beleértve
a közösségi árutovábbítási eljárást, amelyet valamely személy ellen indítanak, és amely e személyre nézve kedvezőtlen aktust
eredményezhet (lásd ebben az értelemben a C‑32/95. P. sz., Bizottság kontra Lisrestal és társai ügyben 1996. október 24‑én
hozott ítélet [EBHT 1996., I‑5373. o.) 21. és 30. pontját, a C‑462/98. sz., Mediocurso kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember
21‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑7183. o.] 36. pontját és a C‑287/02. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2005. június
9‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑5093. o.] 37. pontját).
39     A feltett kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az 1062/87 rendelet 11a. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni,
hogy az a tagállam, amelyhez az indító vámhivatal tartozik, nem biztosíthatja az árutovábbítási eljárás szabályszerűségét,
vagy a jogsértésnek vagy szabálytalanságnak a tényleges elkövetési helyét igazoló bizonyítékok benyújtására nyitva álló három
hónapos határidőt a főkötelezett számára a behozatali vám beszedését elrendelő határozat elfogadását követően, az e határozat
ellen benyújtott kifogáshoz kapcsolódó eljárás során.

A költségekről
40     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
Az 1990. május 29‑i 1429/90/EGK bizottsági rendelettel módosított, a közösségi árutovábbítási eljárás végrehajtásáról és könnyítéséről
szóló, 1987. március 27‑i 1062/87/EGK bizottsági rendelet 11a. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a tagállam,
amelyhez az indító vámhivatal tartozik, nem biztosíthatja az árutovábbítási eljárás szabályszerűségét, vagy a jogsértésnek
vagy szabálytalanságnak a tényleges elkövetési helyét igazoló bizonyítékok benyújtására nyitva álló három hónapos határidőt
a főkötelezett számára a behozatali vám beszedését elrendelő határozat elfogadását követően, az e határozat ellen benyújtott
kifogáshoz kapcsolódó eljárás során.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.