CELEX: 62004TJ0495
Verejné zmluvy na poskytnutie služieb
Verejné obstarávanie Spoločenstvom
Zjavné vecné pochybenie
Zadanie ekonomicky najvýhodnejšej ponuke
Ponuka s neobvykle nízkou cenou
Článok 139 ods. 1 nariadenia (ES, Euratom) č. 2342/2002
Námietka nezákonnosti
Súťažné podklady
Prípustnosť

Právny rámec
Na postupy verejného obstarávania služieb Rady Európskej únie sa uplatňujú ustanovenia hlavy V prvej časti nariadenia Rady (ES, Euratomu) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (
Ú. v. ES L 248, s. 1
; Mim. vyd. 01/04, s. 74, ďalej len „finančné nariadenie“), ako aj ustanovenia nariadenia Komisie (ES, Euratom) č. 2342/2002 z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie finančného nariadenia (
Ú. v. ES L 357, s. 1
; Mim. vyd. 01/04, s. 145, ďalej len „pravidlá na vykonávanie“). Tieto ustanovenia vychádzajú zo smerníc Spoločenstva vydaných v danej oblasti, najmä zo smernice Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb (
Ú. v. ES L 209, s. 1
; Mim. vyd. 06/001, s. 322), zo smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru (
Ú. v. ES L 199, s. 1
; Mim. vyd. 06/002, s. 110) a zo smernice Rady 93/37/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania prác (
Ú. v. ES L 199, s. 54
; Mim. vyd. 06/002, s. 163), v znení zmien a doplnení.
Článok 97 finančného nariadenia stanovuje:
„1.   Výberové kritériá pre hodnotenie schopnosti záujemcov alebo uchádzačov verejnej súťaže a kritériá na uzavretie zmluvy vo vzťahu k hodnoteniu obsahu ponúk sa vymedzia vopred a sú ustanovené v oznámení o vyhlásení verejnej súťaže.
2.   Zmluvy je možné uzavrieť automatickým výberom ponuky alebo prijatím ponuky, ktorá je finančne [ekonomicky —
neoficiálny preklad
] najvýhodnejšia.“
Článok 99 finančného nariadenia stanovuje:
„Kým prebieha postup verejného obstarávania, všetky zmluvy [kontakty —
neoficiálny preklad
] medzi verejným obstarávateľom a záujemcami alebo uchádzačmi verejnej súťaže musia spĺňať podmienky zabezpečujúce transparentnosť a rovnaký prístup. Nemôžu viesť k zmene a doplneniu zmluvných podmienok alebo podmienok pôvodnej verejnej súťaže.“
Článok 100 ods. 2 finančného nariadenia stanovuje:
„Verejný obstarávateľ oznámi uchádzačom alebo účastníkom verejnej súťaže, ktorých žiadosti alebo ponuky sú zamietnuté, dôvody, pre ktoré bolo toto rozhodnutie prijaté, a všetkým účastníkom verejnej súťaže, ktorých ponuky sú prípustné a ktorí o to písomne požiadajú, charakteristiky a pomerné výhody úspešnej ponuky a meno účastníka verejnej súťaže, s ktorým sa zmluva uzatvorila.
Niektoré podrobnosti však nemusia byť zverejnené v prípade, že ich zverejnenie by bránilo uplatneniu práva, bolo by v protiklade s verejným záujmom alebo by poškodilo oprávnené obchodné záujmy verejných alebo súkromných podnikov, alebo by obmedzovalo spravodlivú hospodársku súťaž medzi týmito podnikmi.“
Článok 101 ods. 1 finančného nariadenia stanovuje:
„Verejný obstarávateľ môže pred podpísaním zmluvy buď odstúpiť od verejného obstarávania, alebo zrušiť uzavretie zmluvy bez toho, aby záujemcovia alebo uchádzači verejnej súťaže mali nárok žiadať akúkoľvek náhradu.“
Článok 122 ods. 2 druhý pododsek pravidiel na vykonávanie, v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností, stanovoval, že uzavretie zmluvy na základe vyhlásenia verejného obstarávania:
„… je obmedzené vtedy, keď všetky hospodárske subjekty môžu požiadať o účasť, avšak súťažný návrh [ponuku —
neoficiálny preklad
] môžu predložiť iba záujemcovia, ktorí spĺňajú výberové kritériá uvedené v článku 135 a ktorých verejní obstarávatelia vyzvú na účasť v súťaži súčasne a písomne.“
Článok 128 ods. 1 a 3 pravidiel na vykonávanie, ktorý sa týka užšej súťaže spojenej s výzvou na prejavenie záujmu, stanovuje najmä:
„1.   Výzva na prejavenie záujmu predstavuje spôsob predbežného výberu kandidátov, ktorí budú vyzvaní na predloženie súťažných návrhov [ponúk —
neoficiálny preklad
] ako odpoveď na budúce obmedzené výzvy…;
3.   Ak sa má uzatvoriť osobitná zmluva, verejný obstarávateľ vyzve buď všetkých záujemcov zapísaných na zozname, alebo iba niektorých na základe objektívnych a nediskriminačných výberových kritérií presne stanovených pre danú zmluvu, aby predložili súťažný návrh [ponuku —
neoficiálny preklad
].“
Článok 130 ods. 1 pravidiel na vykonávanie v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností stanovoval:
„1.   Súčasťou dokumentov týkajúcich sa výzvy na predloženie súťažných návrhov [ponúk —
neoficiálny preklad
] musí byť aspoň:
a)
výzva na predloženie súťažného návrhu [ponuky —
neoficiálny preklad
] alebo na rokovanie;
b)
pripojené technické špecifikácie [súťažné podklady —
neoficiálny preklad
], ktorých prílohou musia byť všeobecné podmienky vzťahujúce sa na zmluvy;
c)
vzorová zmluva.
…“
Článok 130 ods. 3 písm. a) a b) pravidiel na vykonávanie v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností stanovoval:
„3.   Technické špecifikácie [súťažné podklady —
neoficiálny preklad
] musia aspoň:
a)
presne stanoviť kritériá vylúčenia a výberu, ktoré sa použijú na zmluvu, s výnimkou užšej súťaže, a v rokovacom konaní po zverejnení oznámenia uvedeného v článku 127; v takýchto prípadoch sa tieto kritériá uvádzajú výlučne v oznámení o vyhlásení metódy verejného obstarávania alebo vo výzve na prejavenie záujmu;
b)
presne stanoviť kritériá vyhodnotenia ponúk a ich pomerné váženie, ak to nie je presne stanovené v oznámení o vyhlásení metódy verejného obstarávania;
c)
stanoviť technické špecifikácie uvedené v článku 131;
…“
Článok 138 pravidiel na vykonávanie v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností stanovoval:
„1.   Zmluvy sa uzatvárajú jedným z týchto dvoch spôsobov:
a)
automatickým výberom ponuky, pričom v takomto prípade sa zmluva uzatvorí na základe ponuky, ktorá je v poriadku a spĺňa stanovené podmienky a je v nej uvedená najnižšia cena;
b)
prijatím ponuky, ktorá je finančne [ekonomicky —
neoficiálny preklad
] najvýhodnejšia.
2.   Ponukou, ktorá je finančne [ekonomicky —
neoficiálny preklad
] najvýhodnejšia, je súťažný návrh [ponuka —
neoficiálny preklad
] s najlepším pomerom cena/kvalita, pritom sa berú do úvahy kritériá odôvodnené predmetom zmluvy, ako je uvádzaná cena, technický prínos, estetické a funkčné charakteristiky, environmentálne charakteristiky, prevádzkové náklady, rentabilita alebo dodacie lehoty, popredajný servis a technická pomoc.
3.   Verejný obstarávateľ musí v oznámení o vyhlásení metódy verejného obstarávania alebo v technickej špecifikácii [v súťažných podkladoch —
neoficiálny preklad
] presne uviesť váhu, akú priznáva každému z kritérií na určenie finančne [ekonomicky —
neoficiálny preklad
] najvýhodnejšej ponuky.
Váženie, ktoré sa vzťahuje na cenu vo vzťahu k iným kritériám, nesmie viesť k neutralizácii ceny pri výbere zmluvnej strany.
Ak vo výnimočných prípadoch je váženie technicky nemožné, a to s ohľadom na predmet zmluvy, verejný obstarávateľ iba uvedie v klesajúcom poradí dôležitosť, akou sa majú kritériá uplatňovať.“
Článok 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností stanovoval:
„1.   Ak sa cenové ponuky pre danú zmluvu javia neobvykle nízke, verejný obstarávateľ si ešte pred zamietnutím takýchto súťažných návrhov [ponúk —
neoficiálny preklad
] na základe uvedeného dôvodu písomne vyžiada podrobné údaje o základných prvkoch súťažného návrhu [ponuky —
neoficiálny preklad
], ktoré považuje za dôležité, a tieto základné prvky si preverí po vypočutí zúčastnených strán, berúc do úvahy vysvetlenia, ktoré boli poskytnuté.
Verejný obstarávateľ môže brať do úvahy najmä vysvetlenia, ktoré sa týkajú:
a)
ekonomiky výrobného procesu, poskytovania služieb alebo stavebného postupu;
b)
zvolených technických riešení alebo výnimočne priaznivých podmienok, ktoré sú dostupné uchádzačovi;
c)
pôvodnosti súťažného návrhu [ponuky —
neoficiálny preklad
].“
Článok 148 ods. 1 a 3 pravidiel na vykonávanie stanovuje:
„1.   Kontakt medzi verejným obstarávateľom a uchádzačmi v priebehu verejného obstarávania sa môže uskutočniť iba výnimočne a za podmienok stanovených v ods. 2 a 3.
3.   Ak sa po otvorení súťažných návrhov [ponúk —
neoficiálny preklad
] vyžaduje určité vysvetlenie v súvislosti so súťažným návrhom [ponukou —
neoficiálny preklad
] alebo ak sa musia opraviť úradnícke [vecné —
neoficiálny preklad
] chyby v súťažnom návrhu [ponuke —
neoficiálny preklad
], verejný obstarávateľ môže nadviazať spojenie s uchádzačom, hoci takéto spojenie nemôže viesť k žiadnej zmene podmienok verejnej súťaže [ponuky —
neoficiálny preklad
].“
Skutkové okolnosti
Rada 4. marca 2004 uverejnila v
Dodatku k Úradnému vestníku Európskej únie
(Ú. v. EÚ 2004, s. 45) oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania UCA-033/04 vo forme užšej súťaže na poskytovanie služieb čistenia a údržby dvoch budov, v ktorých sídli generálny sekretariát Rady v Bruseli. Zmluva sa skladala z dvoch častí, z ktorých každá sa týkala osobitného miesta poskytovania plnenia, a to budovy „Woluwé Heights“ (časť č. 1) a budovy „Frère Orban“ (časť č. 2).
Súťažné podklady stanovovali, že kritériom na výber ponuky bude kritérium ekonomicky najvýhodnejšej ponuky. Konečné vyhodnotenie ponuky pre každú časť sa malo uskutočniť pridelením určitého počtu bodov každej ponuke podľa nasledujúceho výpočtu: „Počet bodov ‚kvalita‘ x 100/cenový index.“ Ekonomicky najvýhodnejšou ponukou mala byť ponuka, ktorá po tomto konečnom vyhodnotení získala najvyšší počet bodov a zároveň minimálny počet bodov stanovený v oddiele „Kvalita“.
Podľa rovnakých súťažných podkladov sa mala kvalita každej z ponúk ohodnotiť maximálne 100 bodmi a na základe ôsmich kritérií. Ôsme kritérium, v rámci ktorého mohlo byť udelených maximálne 50 bodov, sa týkalo „Služby v hodinách na základe súčtu údajov A, B, C a D v zozname prílohy 3“.
Päťdesiat bodov pridelených na základe tohto posledného kritéria bolo pridelených na proporcionálnom základe, ktorý sa týkal rozdielu medzi jednak celkovým počtom navrhovaných hodín v hodnotenej ponuke (Ho) a jednak priemerom celkového počtu navrhovaných hodín na každý účtovný rok v každej prijateľnej ponuke (Hm). Priemerná Hm mala byť kvalifikovaná ako dostačujúca a ohodnotená 40 bodmi (teda 80 % z limitu 50 bodov). Podľa súťažných podkladov bolo prekročenie tohto limitu Hm až do výšky 12,5 % ocenené pridelením ďalších bodov, a to pri dodržaní limitu 50 bodov. Naopak, zníženie o viac než 12,5 % oproti touto limitu Hm bolo potrestané znížením bodov až na eliminačné minimum 30 bodov.
Okrem toho súťažné podklady uvádzali, že priemerná hodinová sadzba v každej ponuke nemôže byť pod hrozbou vylúčenia nižšia než priemerná hodinová sadzba upravená v Union générale belge de nettoyage (ďalej len „UGBN“), pokiaľ ide o kategóriu 1A v režijných cenách účinných v čase predloženia ponuky. Táto priemerná hodinová sadzba bola k 1. júlu 2004 stanovená na 19,6962 eura.
Súťažné podklady týkajúce sa predmetného verejného obstarávania boli záujemcom zaslané 23. júna 2004.
Dňa 23. júla 2004 Belfass SPRL, žalobca, predložil dve ponuky týkajúce sa každej z častí, ktoré mali byť pridelené v rámci verejného obstarávania UCA-033/04. Celková výška ročnej ceny uvedená v ponuke žalobcu, pokiaľ ide o časť č. 1, bola 234059,67 eura.
Listom z 13. októbra 2004 informovala Rada žalobcu o odmietnutí jeho dvoch ponúk z nasledujúcich dôvodov: „… Pokiaľ ide o časť [č.] 1, výpočet priemernej hodinovej sadzby uvedený vo Vašej ponuke vedie k výsledku, ktorý je nižší než minimum vo výške 19,6962 eura stanovené UGBN k [1. júlu 2004]. Pokiaľ ide o časť [č.] 2, nezískala Vaša ponuka požadovaný minimálny počet bodov za kvalitu, ktoré prideľuje hodnotiaci výbor podľa kritérií uvedených v súťažných podkladoch…“
Dňa 15. októbra 2004 požiadal žalobca Radu, aby mu zaslala doplňujúce a detailné informácie, pokiaľ ide o podmienky zamietnutia jeho ponuky týkajúcej sa časti č. 2.
Dňa 22. októbra 2004 Rada odpovedala a uviedla najmä:
„… Vaša ponuka, týkajúca sa počtu hodín, ktorý je o 20 % nižší, než je priemerný počet hodín všetkých ponúk, bola teda v tejto fáze vylúčená podľa vzorca uvedeného na strane 2.“
Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobca návrhom zaregistrovaným v kancelárii Súdu prvého stupňa 23. decembra 2004 podal túto žalobu.
Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (piata komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.
Dňa 13. decembra 2006 ako odpoveď na žiadosť Súdu prvého stupňa z 28. decembra 2006 v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania predložila Rada Súdu prvého stupňa vyhlásenie verejného obstarávania a súťažné podklady týkajúce sa verejného obstarávania UCA-033/04, ako aj pôvodnú hodnotiacu správu (nedôverné znenie) týkajúcu sa tohto verejného obstarávania.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 21. júna 2007.
Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
vyhlásil žalobu za prípustnú a dôvodnú,
—
zrušil rozhodnutie Rady z 13. októbra 2004 o neprijatí jeho dvoch ponúk predložených v súvislosti s oznámením o vyhlásení verejného obstarávania UCA-033/04,
—
zaviazal Radu na náhradu škody z dôvodu jeho ujmy vo výške 1481317,65 eura, zvýšenej o úroky s ročnou sadzbou 7 %,
—
zaviazal Radu na náhradu všetkých trov konania.
Rada navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
zamietol žalobu ako neprípustnú, pokiaľ ide o časť č. 2,
—
vyhlásil žalobu o neplatnosť za nedôvodnú,
—
vyhlásil návrh na náhradu škody za nedôvodný,
—
zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
O prípustnosti žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
Tvrdenia účastníkov konania
Rada bez toho, aby formálne vzniesla námietku neprípustnosti, tvrdí, že žaloba proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2, je neprípustná. Tvrdí, že žalobca nespochybňuje samotné rozhodnutie o jeho vylúčení z verejného obstarávania, ale zákonnosť rozhodnutia Rady zahrnúť do súťažných podkladov kritérium, ktoré viedlo k jeho vylúčeniu, teda priemer celkového počtu hodín navrhovaných uchádzačmi.
V priebehu pojednávania Rada spresnila, že vychádzala z judikatúry Súdneho dvora, že osoba, ktorá sa domnieva, že súťažné podklady verejného obstarávania, ako sú stanovené v rozhodnutí verejného obstarávateľa, sú voči nej diskriminačné, nemôže čakať na oznámenie rozhodnutia o uzavretí predmetnej zmluvy, aby ho potom napadla konkrétne z dôvodu, že uvedené súťažné podklady sú diskriminačné, bez toho, aby ohrozila ciele rýchlosti a účinnosti smernice Rady 89/665/EHS (
Ú. v. ES L 395, s. 33
; Mim. vyd. 06/001, s. 246), zmenenej a doplnenej smernicou 92/50 (rozsudok Súdneho dvora z 12. februára 2004, Grossmann Air Service,
C-230/02, Zb. s. I-1829
, bod 37).
Domnieva sa teda, že keďže súťažné podklady boli individuálne zaslané záujemcom, a teda aj žalobcovi, 23. júna 2004, stanovená dvojmesačná lehota na spochybnenie zákonnosti rozhodnutia zahrnúť do nich uvedené kritérium v čase podania žaloby uplynula.
Žalobca najmä tvrdí, že súťažné podklady nie sú aktom, ktorý je možné napadnúť v zmysle článku 230 ES. Ide o prípravný akt so všeobecným dosahom a podľa ustálenej judikatúry nemôže byť takýto akt, bez ohľadu na okamih, kedy je prijatý, predmetom žaloby o neplatnosť.
Žalobca tiež tvrdí, že súťažné podklady sú určené všetkým podnikom, ktoré sa vzhľadom na to, že patria do kategórie definovanej všeobecne a abstraktne, chcú uchádzať o získanie verejnej zákazky. V prejednávanej veci nie sú súťažné podklady ani rozhodnutím, ktorého by bol adresátom, ani rozhodnutím, ktoré by sa ho priamo a osobne týkalo. Z toho odvodzuje, že len žaloba podaná proti rozhodnutiu o pridelení verejnej zákazky mu umožňuje spochybniť zákonnosť kritéria stanoveného v súťažných podkladoch, ktoré sa týka celkového počtu hodín navrhnutých uchádzačmi.
Subsidiárne žalobca uvádza v súvislosti so súťažnými podkladmi námietku nezákonnosti v zmysle článku 241 ES.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
V prvom rade Súd prvého stupňa konštatuje, že postoj Rady spočíva v spochybnení prípustnosti tejto žaloby, pretože podľa tejto inštitúcie sa týka len súťažných podkladov, ktoré sú napadnuteľným aktom, ktorého zákonnosť nebola v stanovenej lehote spochybnená.
Treba však konštatovať, že neplatnosť uvedená v prejednávanej žalobe sa týka rozhodnutia Rady z 13. októbra 2004 o neprijatí ponúk žalobcu predložených v nadväznosti na oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania a že na účely tejto žaloby o neplatnosť, teda incidenčne, spochybňuje žalobca zákonnosť súťažných podkladov.
Otázka, ktorá sa kladie, teda nie je otázka prípustnosti žaloby o neplatnosť v rozsahu, v akom sa údajne týka súťažných podkladov, ale otázka prípustnosti námietky nezákonnosti tohto dokumentu, ktorá bola uvedená v rámci tejto žaloby o neplatnosť.
Aby bolo možné rozhodnúť o tejto otázke uvedenej ako poslednej, treba určiť, či dokument o vyhlásení verejného obstarávania, ako sú predmetné súťažné podklady, je aktom, ako tvrdí Rada, ktorý je predmetom priamej žaloby podľa článku 230 ES, a či mal preto žalobca proti súťažným podkladom podať žalobu na základe tohto ustanovenia, a to v dvojmesačnej lehote stanovenej v jeho piatom odseku.
Podľa článku 230 štvrtého odseku ES každá fyzická alebo právnická osoba môže podať žalobu proti rozhodnutiu, ktoré jej je určené, alebo proti rozhodnutiu, ktoré sa jej priamo a osobne týka, hoci je vydané formou nariadenia alebo rozhodnutia určeného inej osobe.
Podľa ustálenej judikatúry sa fyzická alebo právnická osoba, ktorá nie je adresátom aktu, môže považovať za osobu priamo dotknutú v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES len vtedy, ak sa jej predmetný akt dotýka v dôsledku určitých špecifík, ktoré sú jej vlastné, alebo istých skutkových okolností, ktoré ju odlišujú od iných osôb a tým ju individualizujú podobným spôsobom, ako by bola individualizovaná osoba, ktorej je akt určený (rozsudky Súdneho dvora z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia,
25/62, Zb. s. 197
,
; z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada,
C-50/00 P, Zb. s. I-6677
, bod 36, a z 1. apríla 2004, Komisia/Jégo-Quéré,
C-263/02 P, Zb. s. I-3425
, bod 45).
V prejednávanej veci sa podľa Súdu prvého stupňa nemožno domnievať, že predmetné súťažné podklady sa priamo týkajú žalobcu.
Súd prvého stupňa sa jednak na rozdiel od tvrdenia Rady domnieva, že skutočnosť, že súťažné podklady boli zaslané 23. júna 2004 individuálne vopred vybratým uchádzačom, a teda aj žalobcovi, v rámci užšej súťaže, nemôže žalobcu individualizovať v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES. Súťažné podklady, ako aj celá dokumentácia k verejnému obstarávaniu vydaná Radou v prejednávanej veci, ktorej sú tieto podklady súčasťou, sa totiž uplatňujú na situácie určené objektívne a majú právne účinky voči skupinám osôb zohľadňovaným všeobecne a abstraktne. Preto majú všeobecný charakter a nemožno sa domnievať, že individuálna komunikácia verejného obstarávateľa s vopred vybratými podnikmi umožňuje každý z týchto podnikov individualizovať v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe.
Ďalej sa Rada nesprávne opiera o rozsudok Grossmann Air Service, už citovaný v bode 30 vyššie, aby preukázala, že žalobca mohol napadnúť predmetné súťažné podklady. Treba pripomenúť, že tento rozsudok Súdneho dvora bol vydaný v nadväznosti na prejudiciálnu otázku, ktorá sa týkala výkladu článku 1 ods. 3 a článku 2 ods. 1 písm. b) smernice 89/665. Ustanovenia smernice 89/665, zmenenej a doplnenej, však zaväzujú len členské štáty, a nie orgány Spoločenstva, čo Rada nespochybnila. Okrem toho, ako uznala Rada na pojednávaní, je potrebné konštatovať, že právna úprava Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania služieb inštitúciami Spoločenstva, ktorá sa uplatňuje v prejednávanej veci, neobsahuje žiadne ustanovenie porovnateľné s ustanoveniami uvedenými v smernici 89/665. Napokon Súd prvého stupňa uvádza, že na rozdiel od skutkového stavu sporu vo veci samej v rozsudku Grossmann Air Service, už citovanom v bode 30 vyššie, v prejednávanej veci nezabránilo kritérium uvedené v súťažných podkladoch, ktoré žalobca spochybňuje, aby sa žalobca vhodne zúčastnil na predmetnom postupe verejného obstarávania. Naopak, zo skutočností v spise vyplýva, že žalobca z rovnakého dôvodu ako ostatní záujemcovia uvedení v zozname vyhotovenom po fáze predbežného výberu mohol predložiť ponuku týkajúcu sa časti č. 2. Nie je teda možné analogicky a na účely posúdenia prípustnosti prejednávanej žaloby, pokiaľ ide o časť č. 2, použiť výklad ustanovení smernice 89/665, zmenenej a doplnenej, ktorý Súdny dvor poskytol v rozsudku Grossmann Air Service, už citovanom v bode 30 vyššie.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že keďže sa predmetné súťažné podklady netýkajú žalobcu osobne, nie je oprávnený podať žalobu o neplatnosť proti týmto súťažným podkladom na základe článku 230 štvrtého odseku ES. Rada sa teda nesprávne odvolávala na údajnú napadnuteľnosť týchto súťažných podkladov žalobcom, aby spochybnila námietku žalobcu v rámci tejto žaloby proti incidenčnej zákonnosti tohto dokumentu.
O veci samej
O žalobe proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 1
Tvrdenia účastníkov konania
Na podporu svojej žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004, pokiaľ ide o časť č. 1, predkladá žalobca jediný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení.
V zásade žalobca tvrdí, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, pretože si nesplnila svoju povinnosť pozorného posúdenia jeho ponuky, pokiaľ ide o časť č. 1.
Tvrdí, na rozdiel od toho, čo uvádza Rada, že priemerná hodinová sadzba jeho ponuky bola 22,123 eura, a teda bola vyššia než minimálna priemerná hodinová sadzba 19,6962 eura stanovená UGBN.
Žalobca však uznáva, že táto chyba Rady súvisí s chybou pri sčítaní, ktorá sa vyskytla v jeho ponuke pri súčte kategórií A, B, C a D (234059,67 eura namiesto 271811,67 eura).
Domnieva sa však, že podľa zásady riadnej správy vecí verejných sa mala Rada pri preskúmaní jeho ponuky uistiť, že predložená ponuka neobsahuje takúto zjavnú vecnú chybu, ktorú by mohla z vlastnej iniciatívy opraviť.
Uvádza, že jednoduché overenie výpočtu by Rade umožnilo zistiť, že správna hodinová sadzba jeho ponuky predstavovala minimálne 20,92 eura, ako to jasne a presne vyplýva zo strany 40 jeho ponuky.
Prinajmenšom sa žalobca domnieva, že v rozsahu, v akom bola uvedená chyba zjavná a jej oprava by nezmenila ani podmienky verejného obstarávania, ani pôvodnú ponuku, mohla Rada pri dodržaní článku 99 finančného nariadenia, a ako to stanovil článok 10 súťažných podkladov predmetného verejného obstarávania, využiť svoje právo kontaktovať sa so žalobcom.
Žalobca na rozdiel od Rady tvrdí, že závery odvodené Súdom prvého stupňa z rozsudku z 8. mája 1996, Adia interim/Komisia (
T-19/95, Zb. s. II-321
, bod 47), nemožno v prejednávanej veci použiť. Uvádza totiž, že v tomto rozsudku šlo o systematickú chybu pri výpočte, ktorú mohol verejný obstarávateľ len ťažko odhaliť. V prejednávanej veci sa žalobca domnieva, že predmetná chyba je jednoduchou chybou pri súčte kategórií A, B, C a D, teda chybou, ktorú mohla Rada jednoducho odhaliť a opraviť.
Žalobca navyše uvádza, že Rada nemôže tvrdiť, že túto chybu neodhalila, keď sa správna, a teda opravená celková cena objavuje v „bežných“ a „teoretických“ porovnávacích hodnoteniach jeho ponuky pripojených v prílohe k jeho vyjadreniu k žalobe.
Okrem toho tvrdí, že všeobecná zásada odvodená Súdnym dvorom v rozsudku z 13. júla 1972, Bernardi/Parlament (
90/71, Zb. s. 603
, bod 10), podľa ktorej sa účastník konania nemôže pred Súdnym dvorom odvolávať na nezrovnalosti, ktoré môžu byť dôsledkom jeho vlastného správania, sa v jeho prípade tiež neuplatňuje. Tvrdí, že jeho konanie nebolo ani úmyselné, ani nespôsobilo chybu, ktorej sa Rada dopustila. Dodáva, že nemal nijaký záujem na tom, aby jeho chyba, v prejednávanej veci jednoduchá, neúmyselná chyba pri výpočte, nebola opravená.
Navyše v reakcii na argumentáciu Rady žalobca tvrdí, že ak oznámenie stanovené v článku 100 finančného nariadenia oprávňuje neúspešného uchádzača, ktorého ponuka bola odmietnutá, aby upozornil verejného obstarávateľa na prípadné chyby v posúdení, ktoré mohli poškodiť vyhodnotenie jeho ponuky, zásady riadnej správy vecí verejných a transparentnosti ukladajú verejnému obstarávateľovi, aby v tomto oznámení výslovne informoval adresáta o existencii tohto práva. Domnieva sa tiež, že ho Rada vo svojom liste z 13. októbra 2004 o existencii takéhoto práva neinformovala. Z toho vyplýva, že bola porušená zásada rovnosti zaobchádzania.
Žalobca z toho odvodzuje, že pochybenie, ktorého sa Rada dopustila, pokiaľ ide o výpočet priemernej hodinovej sadzby v jeho ponuke k časti č. 1, vyplýva z neexistencie pozorného posúdenia uvedenej ponuky Radou a že z tohto dôvodu je konečné rozhodnutie o zamietnutí tejto ponuky postihnuté veľmi závažným zjavne nesprávnym posúdením
Rada namieta, že priemerná hodinová sadzba, ako to vyplýva z podmienok súťažných podkladov verejného obstarávania, sa rovná celkovej cene posudzovanej ponuky vydelenej celkovým počtom hodín uvedeným v uvedenej ponuke. Uvádza, že z tohto dôvodu sa uspokojila s výpočtom vychádzajúcim z celkovej referenčnej ceny 234059,67 eura, uvedenej žalobcom v jeho ponuke.
Rada sa domnieva, že jej neprináležalo overovať hodnoty v kategóriách A, B, C a D uvedených v žalobcovej ponuke a pri tejto príležitosti odhaliť, že celková správna cena bola 271811,67 eura namiesto 234059,67 eura. Rada sa tiež domnieva, že údaje uvedené v „bežných“ a „teoretických“ porovnávacích hodnoteniach predmetnej ponuky pripojených v prílohe k vyjadreniu k žalobe nemožno použiť na preukázanie toho, že túto chybu v štádiu posúdenia uvedenej ponuky zistila. Tieto posúdenia boli totiž vykonané až v štádiu prípravy jej vyjadrenia k žalobe v prejednávanej veci.
Dodáva, že verejný obstarávateľ sa môže z vlastnej iniciatívy kontaktovať s uchádzačom len s cieľom opraviť zjavné vecné chyby. Pritom sa domnieva, že v prejednávanej veci bola chyba tak málo zjavná, že ju nemohla odhaliť.
Okrem toho sa Rada odvoláva na všeobecnú právnu zásadu uznanú Súdnym dvorom v rozsudku Bernardi/Parlament, už citovanom v bode 54 vyššie, podľa ktorej sa účastník konania nemôže odvolávať na nezrovnalosti, ktoré môžu byť dôsledkom jeho vlastného správania.
Takisto sa domnieva, že aj keby predmetnú chybu mala odhaliť, bolo by pre ňu nemožné bez toho, aby hrozilo, že poruší ustanovenie článku 99 finančného nariadenia a článok 148 ods. 3 pravidiel na vykonávanie, kontaktovať sa s uchádzačom s cieľom opraviť uvedenú chybu. Na podporu tejto úvahy sa osobitne opiera o rozsudok Adia interim/Komisia, už citovaný v bode 52 vyššie.
Rada sa napokon domnieva, že jeden z cieľov oznámenia stanoveného v článku 100 finančného nariadenia, ktoré nasleduje po výbere ponuky a predchádza podpis zmluvy, je umožniť neúspešnému uchádzačovi upozorniť verejného obstarávateľa na prípadné nesprávne posúdenie, ktoré narušilo vyhodnotenie ponuky. Pritom uvádza, že žalobca po doručení listu z 13. októbra 2004, ktorým bol informovaný o dôvodoch odmietnutia jeho ponuky, nijako nereagoval.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Podľa ustálenej judikatúry disponuje Rada rozsiahlou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o skutočnosti, ktoré treba zohľadniť na účely prijatia rozhodnutia o uzavretí zmluvy na základe verejného obstarávania, a preskúmanie Súdom prvého stupňa sa má obmedziť na overenie toho, či nedošlo k závažnému a zjavnému pochybeniu (rozsudok Súdneho dvora z 23. novembra 1978, Agence européenne d’interims/Komisia,
56/77, Zb. s. 2215
, bod 20, a rozsudky Súdu prvého stupňa Adia interim/Komisia, už citovaný v bode 52, bod 49, a zo 6. júla 2000, AICS/Parlament,
T-139/99, Zb. s. II-2849
, bod 39).
Okrem toho podľa ustanovení článku 148 pravidiel na vykonávanie, ak sa po otvorení ponúk vyžaduje určité vysvetlenie v súvislosti s ponukou alebo ak sa musia opraviť vecné chyby v ponuke, verejný obstarávateľ môže výnimočne nadviazať kontakt s uchádzačom.
V prejednávanej veci treba overiť, či vecná chyba, ktorej sa žalobca dopustil, čiže chyba pri sčítaní, ku ktorej došlo v jeho ponuke v súvislosti so súčtom kategórií A, B, C a D (234059,67 eura namiesto 271811,67 eura), bola zjavnou vecnou chybou, ktorú mala Rada odhaliť.
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa konštatuje, že po prvé spôsob výpočtu hodinových sadzieb ponuky uchádzačov nevyžadoval, aby Rada znovu vykonala výpočet súčtu kategórií A, B, C a D. Nie je teda spochybnené, že tento výpočet priemernej hodinovej sadzby mal vychádzať z celkovej ceny ponuky, ako aj z celkového počtu navrhovaných hodín poskytovania služby, ako sú uvedené žalobcom v jeho ponuke.
Po druhé je vylúčené domnievať sa, tak ako žalobca, že správna hodinová sadzba jeho ponuky bola minimálne 20,92 eura, čo je suma, ktorá je jasne a presne uvedená na strane 40 ponuky, a že z tohto dôvodu sa mala Rada pýtať na existenciu pravdepodobnej chyby pri výpočte priemernej hodinovej sadzby ponuky žalobcu. Súd prvého stupňa konštatuje, že daná suma, uvedená na strane 40 ponuky žalobcu, sa nachádzala v kategórii E, ktorá sa výslovne vzťahovala na dodatočné práce uskutočňované na žiadosť pracovníkmi vykonávajúcimi čistiace práce „v pracovných dňoch (pondelok až piatok) od 6 do 22 hodín“. Suma takto uvedenej hodinovej sadzby vo výške 20,92 eura sa teda týkala určitého typu špecifických služieb, čiže dodatočných prác, a v dôsledku tohto sa líšila od služieb uvedených v kategóriách A, B, C a D.
Po tretie na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, sa nemožno domnievať, že prehľady „bežných“ a „teoretických“ hodnotení vydané Radou v prílohe k jeho vyjadreniu k žalobe v prejednávanej veci ukazujú, že Rada vedela o chybe, ktorej sa žalobca dopustil. Z písomností Rady jasne vyplýva, že Rada vytvorila uvedené prehľady na účely tohto súdneho konania. Okrem toho Súd prvého stupňa uvádza, že žalobca nepreukázal opak.
Navyše v rozpore s tým, čo uvádza žalobca, sa Súd prvého stupňa domnieva, že Rade nemožno vytýkať, že neinformovala žalobcu v štádiu oznámenia stanoveného v článku 100 finančného nariadenia o jeho práve upozorniť verejného obstarávateľa na prípadné nesprávne posúdenia, ktoré mohli poškodiť vyhodnotenie jeho ponuky. Podľa judikatúry totiž pri neexistencii výslovného ustanovenia práva Spoločenstva nemožno uznať všeobecnú povinnosť správnych alebo súdnych orgánov Spoločenstva informovať osoby podliehajúce ich právomoci o dostupných opravných prostriedkoch, ako aj o podmienkach, za ktorých ich môžu vykonávať (uznesenie Súdneho dvora z 5. marca 1999, Guérin automobiles/Komisia,
C-153/98 P, Zb. s. I-1441
, bod 15, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. februára 2000, ADT Projekt/Komisia,
T-145/98, Zb. s. II-387
, bod 210). V prejednávanej veci však Súd prvého stupňa konštatuje, že článok 100 finančného nariadenia takúto povinnosť výslovne nestanovuje.
V každom prípade treba konštatovať, že zatiaľ čo po doručení listu Rady z 13. októbra 2004 požadoval žalobca z vlastnej iniciatívy vysvetlenie, pokiaľ ide o podmienky odmietnutia jeho ponuky týkajúcej sa časti č. 2, vôbec neupozornil na zjavnú chybu vo výpočte vo svojej ponuke týkajúcej sa časti č. 1.
Z uvedených pripomienok vyplýva, že vecná chyba, ktorej sa žalobca dopustil, nebola zjavná v zmysle článku 148 ods. 3 pravidiel na vykonávanie. Preto nemožno Rade vytýkať, že túto chybu neobjavila a následne ju neopravila, alebo prinajmenšom nenadviazala kontakt so žalobcom, aby mu umožnila túto chybu opraviť.
Z tohto dôvodu je jediný žalobný dôvod týkajúci sa zjavne nesprávneho posúdenia, ktorého sa Rada dopustila v rozhodnutí z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 1, nedôvodný. Z toho vyplýva, že žalobu o neplatnosť podanú proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 1, treba zamietnuť.
O žalobe proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
Tvrdenia účastníkov konania
Na podporu svojej žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2, uvádza žalobca tri dôvody, vychádzajúce z porušenia zásady riadnej správy vecí verejných, zo zjavne nesprávneho posúdenia a z porušenia zásady zákazu diskriminácie. Okrem toho v štádiu repliky uplatnil žalobca štvrtý dôvod, založený na skutočnosti, že Rada tým, že nenadviazala kontakt so žalobcom pred vylúčením jeho ponuky, porušila článok 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.
Žalobca v podstate tvrdí, že prvé tri dôvody, vychádzajúce z porušenia zásady riadnej správy vecí verejných, zo zjavne nesprávneho posúdenia a z porušenia zásady zákazu diskriminácie, sú dôvodné, lebo jeho ponuka týkajúca sa časti č. 2 bola automaticky odmietnutá bez ďalšieho preskúmania len z toho dôvodu, že celkový počet hodín práce uvedený v uvedenej ponuke bol o 12,5 % nižší než priemer celkového počtu navrhovaných hodín v predložených ponukách.
V prvom rade sa žalobca domnieva, že z podobných dôvodov kritérium výberu uvedené v súťažných podkladoch, týkajúce sa priemeru celkového počtu navrhovaných hodín, o ktoré sa Rada opierala pri odmietnutí jeho ponuky, bez ďalšieho preskúmania, porušuje zásadu riadnej správy vecí verejných a je postihnuté zjavne nesprávnym posúdením. Vedie k uprednostňovaniu ponúk, ktoré stanovujú väčší objem služieb v hodinách, než je objem, ktorý je skutočne nutný, a ktoré sú preto drahšie.
V tejto súvislosti žalobca najprv tvrdí, že uvedené kritérium zvolené Radou neumožňuje objektívne posúdiť, čo je nutné na uskutočnenie potrebných služieb. Jednak pripomína, že od 1. januára 1998 zabezpečoval na úplnú spokojnosť Rady čistenie a údržbu budovy, ktorá je zahrnutá do časti č. 2, a to na základe celkového počtu hodín, ktorý sa rovná počtu hodín uvedenému v jeho ponuke. Pritom uznáva, že Rada nemohla zohľadniť túto skúsenosť, a domnieva sa, že táto skúsenosť umožňuje len objektívne preukázať, že celkový počet hodín nutných na uskutočnenie požadovaných služieb za približne rovnakých podmienok je nižší než počet uvedený v nakoniec vybratej ponuke a z toho dôvodu kritérium uplatnené Radou podporuje nadhodnotenie tohto počtu hodín.
Ďalej sa domnieva, že vyhodnotenie rozsahu požadovaných služieb nemôže rozumne závisieť od ponúk samotných uchádzačov, pretože uchádzači môžu mať po vzájomnej dohode záujem na umelom nafúknutí objemu navrhovaných služieb. Napokon počet hodín práce nemôže predstavovať hlavné kritérium umožňujúce posúdiť kvalitu práce, ktorá má byť uskutočnená. Čo sa týka tohto posledného bodu, žalobca tvrdí, že ak by umelo zvýšil počet hodín vo svojej ponuke, nebola by táto ponuka automaticky vylúčená.
Po druhé žalobca tvrdí, že Rada nemôže odvodzovať argument z toho, že aj keď ponuka uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá, je o 3,7 % vyššia ako žalobcova ponuka, navrhoval počet hodín, ktorý je o 25,2 % vyšší než jeho ponuka. Jednak totiž opakuje svoje konštatovanie, že tento celkový počet hodín navrhovaný uchádzačom, ktorého ponuka bola vybratá, je vyšší, než je počet hodín skutočne potrebných na vykonanie práce stanovenej v súťažných podkladoch za požadovaných podmienok kvality. Preto je týmto nadhodnotením služieb ponúkaných uchádzačom, ktorého ponuka bola vybratá, poškodená Rada a spoločenstvo, ktoré ju financuje. Ďalej dodáva, že vybratý uchádzač v skutočnosti neposkytne celkový počet hodín uvedený vo svojej ponuke, čo podľa neho potvrdzuje, že počet hodín, ktorý navrhol, korešponduje s tým, čo je potrebné na vyčistenie priestorov, ktorých sa týka časť č. 2.
V druhom rade žalobca tvrdí, že zvolené kritérium výberu je diskriminačné, pretože vedie k tomu, že sú automaticky, bez ďalšieho posúdenia, vylúčené ponuky objektívne výhodné pre Radu z rozpočtového hľadiska a úplne uspokojivé z kvalitatívneho hľadiska.
V treťom rade žalobca tvrdí, že Rada porušila ustanovenia článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie. Domnieva sa totiž, že pred odmietnutím jeho ponuky z dôvodu, že celkový počet navrhovaných hodín služieb je neobvykle nízky, mala Rada vykonať kontradiktórne overenie tejto ponuky za podmienok uvedených v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie. Okrem toho z judikatúry vyplýva, že vylúčenie neobvykle nízkych ponúk
ex offo
, ak toto vylúčenie vychádza z uplatnenia matematického kritéria, je zakázané (rozsudok Súdneho dvora z 22. júna 1989, Fratelli Costanzo,
103/88, Zb. s. I-1839
).
Rada pripomína, že podľa judikatúry výber ponuky uchádzača, ktorý predložil finančne najvýhodnejšiu ponuku, neznamená, že vybratá ponuka bude nevyhnutne najlacnejšia.
Dodáva, že cieľom riadneho výberového konania je najmä ukázať, že je možné to urobiť lepšie alebo toho urobiť viac. Na konkurenčnom trhu bude priemer celkového počtu hodín navrhovaných všetkými uchádzačmi pravdepodobne zodpovedať dôkladnému a vierohodnému posúdeniu prostriedkov potrebných na riadne poskytnutie služby z kvalitatívneho hľadiska. Rada sa domnieva, že čím je počet hodín venovaných čisteniu vyšší, tým je kvalita vyššia. V prejednávanej veci teda Rada konštatuje, že hoci je ponuka uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá, o 3,7 % drahšia ako žalobcova ponuka, navrhol naopak o 25,2 % hodín práce viac než žalobca. Navyše upozorňuje na to, že zatiaľ čo kritérium ceny mohlo pri hodnotení ponúk predstavovať až 50 %, sporné kritérium týkajúce sa celkového navrhovaného počtu hodín predstavovalo len 25 % z celkového počtu bodov, ktoré bolo možné prideliť. Preto je ponuka uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá, ekonomicky najvýhodnejšia a služby žalobcu sú oveľa drahšie. Rada navyše tvrdí, že kontrolné karty zamestnancov uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá, preukazujú, že poskytnuté plnenia sú v súlade s povinnosťami, ktoré vyplývajú z podmienok zmluvy.
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu týkajúce sa rizika dohody medzi uchádzačmi s cieľom umelo zvýšiť objem služieb, Rada vyzýva žalobcu, aby sa, ak disponuje v tomto smere dôkazmi, kontaktoval s príslušnými orgánmi v oblasti hospodárskej súťaže.
Pokiaľ ide o tretí dôvod, vychádzajúci z porušenia zásady zákazu diskriminácie, Rada namieta, že táto zásada jej pri jej rozhodovaní o výbere ponuky zakazuje zohľadniť kvalitu služieb, ktoré žalobca predtým poskytoval.
Napokon Rada tvrdí, že štvrtý žalobný dôvod, vychádzajúci z porušenia článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, ktorý žalobca vzniesol v štádiu repliky, je nový, a preto neprípustný. V každom prípade sa Rada domnieva, že ponuka žalobcu nebola neobvykle nízka. V podstate tvrdí, že dodržanie kontradiktórneho konania v prípade neobvykle nízkej ponuky, tak ako je stanovená v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, je povinné, len ak ide o cenu tejto ponuky. Uvádza, že aj keď žalobca navrhol vo svojej ponuke celkový počet hodín, ktorý je o 25,2 % nižší, než je ponuka uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá, jeho cena bola nižšia len o 3,7 % než cena navrhovaná týmto uchádzačom. Domnieva sa teda, že služby žalobcu sú omnoho drahšie než služby uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Pred posúdením dôvodnosti žaloby o neplatnosť podanej proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2, je potrebné vysloviť sa najprv k prípustnosti štvrtého dôvodu, vychádzajúceho z porušenia ustanovení článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.
— O prípustnosti štvrtého dôvodu vychádzajúceho z porušenia ustanovení článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie
Podľa ustálenej judikatúry zo znenia ustanovení článku 44 ods. 1 písm. c) a článku 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vyplýva, že návrh na začatie konania musí obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený, a že uvádzanie nových dôvodov je prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania. Dôvod, alebo tvrdenie, ktoré však predstavuje doplnenie dôvodu uvedeného skôr, či už priamo alebo nepriamo, v pôvodnom návrhu na začatie konania a ktorý úzko súvisí s týmto dôvodom, musí byť vyhlásený za prípustný (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 30. septembra 1982, Amylum/Rada,
108/81, Zb. s. 3107
, bod 25; a z 19. mája 1983, Verros/Parlament,
306/81, Zb. s. 1755
, bod 9; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1997, Moles García Ortúzar/Komisia,
T-216/95, ZbVS s. I-A-403 a II-1083
, bod 87).
Navyše podľa judikatúry z článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie vyplýva, že verejný obstarávateľ, ktorý sa domnieva, že cena ponuky je neobvykle nízka, má pred odmietnutím ponuky umožniť uchádzačovi, aby vysvetlil, teda odôvodnil, jednotlivé prvky svojej ponuky (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2005, TQ3 Travel Solutions Belgium/Komisia,
T-148/04, Zb. s. II-2627
, bod 49).
V prejednávanej veci Súd prvého stupňa konštatuje, že žalobca v bode 17 svojej žaloby uvádza na podporu tejto žaloby podanej proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2, najmä porušenie zásady riadnej správy vecí verejných, zásady zákazu diskriminácie a zjavne nesprávne posúdenie, pretože jeho ponuka týkajúca sa časti č. 2 bola odmietnutá bez ďalšieho posúdenia, a to na základe jediného dôvodu, že celkový počet pracovných hodín uvedený v tejto ponuke bol o viac než 12,5 % nižší než priemer celkového počtu navrhovaných hodín. V bode 26 svojej žaloby navyše tvrdí, že vykonanie tohto kritéria je diskriminačné, pretože vedie k automatickému vylúčeniu objektívne výhodnejších ponúk, bez ďalšieho posúdenia. Z toho vyplýva, že žalobca výslovne vytkol Rade v žalobe, že bez ďalšieho posúdenia odmietla jeho ponuku, a to z dôvodu, že bola neobvykle nízka.
Z uvedeného vyplýva, že štvrtý dôvod, vychádzajúci z porušenia článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, hoci bol žalobcom vznesený výslovne až v štádiu repliky, predstavuje rozšírenie troch žalobných dôvodov uvedených v žalobe a úzko s nimi súvisí. Je teda možné vyhlásiť tento žalobný dôvod za prípustný.
— O dôvodnosti žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
Ako bolo uvedené v bode 89 vyššie, podstatou troch dôvodov uvedených v štádiu žaloby a založených na porušení zásady riadnej správy vecí verejných, zjavne nesprávnom posúdení a porušení zásady zákazu diskriminácie je preukázať, že Rada neprávom nevyzvala žalobcu pred automatickým vylúčením jeho ponuky z dôvodu neobvykle nízkeho počtu hodín, ktorý navrhoval, a podľa zásady kontradiktórneho overenia stanovenej v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, aby predložil odôvodnenie, ktoré by preukázalo vážny charakter jeho ponuky. Je preto potrebné posúdiť štvrtý dôvod, založený na porušení článku 139 pravidiel na vykonávanie.
Z tohto dôvodu treba v prvom rade určiť, či pojem „neobvykle nízka ponuka“ znamená, tak ako tvrdí Rada, len kritérium ceny ponuky posudzované verejným obstarávateľom, alebo či tento pojem, ako tvrdí žalobca, zahŕňa aj ďalšie kritériá hodnotenia ponúk.
Podľa ustálenej judikatúry, keďže požiadavky stanovené v článku 29 ods. 5 smernice Rady 71/305/EHS z 26. júla 1971 o koordinácii postupov pri zadávaní verejných zákaziek na stavebné práce [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 185, s. 5
), v článku 37 ods. 1 smernice 92/50 a v článku 30 ods. 4 smernice 93/37 sú v podstate totožné s požiadavkami stanovenými v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, platia úvahy, ktoré nasledujú, aj pokiaľ ide o výklad tohto ustanovenia uvedeného ako posledné (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora z 27. novembra 2001, Lombardini a Mantovani,
C-285/99 a C-286/99, Zb. s. I-9233
, bod 50).
Okrem toho treba uviesť, že v bode 67 rozsudku Lombardini a Mantovani, už citovanom v bode 93 vyššie, Súdny dvor konštatoval, že je nesporné, že článok 30 ods. 4 smernice 93/37 nedefinuje pojem „neobvykle nízka ponuka“ a
a fortiori
nestanoví spôsob výpočtu prahovej odchýlky. V tejto istej veci sa generálny advokát domnieval, že neobvykle nízka ponuka nie je abstraktným pojmom, ale veľmi presným pojmom, ktorý treba vymedziť pre každú zákazku osobitne podľa konkrétneho predmetu plnenia tejto zákazky (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz-Jarabo Colomer k rozsudku Lombardini a Mantovani, Zb. s I-9235, už citovanému v bode 93 vyššie, body 32 a 35).
V prejednávanej veci Súd prvého stupňa jednak konštatuje, že ani vo finančnom nariadení, ani v pravidlách na vykonávanie sa nenachádza žiadna definícia prahovej odchýlky a pojmu neobvykle nízka ponuka v zmysle článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie. Ďalej potom z ustanovenia tohto článku výslovne nevyplýva, že by pojem „neobvykle nízka ponuka“ nemohol byť použitý na iné kritériá než na kritérium ceny.
Preto treba na účely stanovenia pôsobnosti
ratione materiae
pojmu „neobvykle nízka ponuka“ v zmysle článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie najprv vychádzať z cieľa sledovaného týmto ustanovením.
Tak ako je pripomenuté v bode 88 vyššie, verejný obstarávateľ, ktorý sa domnieva, že cena ponuky je neobvykle nízka, má podľa článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie pred odmietnutím ponuky umožniť uchádzačovi, aby vysvetlil, teda odôvodnil jednotlivé prvky svojej ponuky. Konkrétnejšie z judikatúry vyplýva, že je nevyhnutné, aby každý uchádzač, v ktorého prípade existuje domnienka, že predložil neobvykle nízku ponuku, mohol v tomto smere užitočne uplatniť svoje stanovisko tak, že môže predložiť všetky odôvodnenia k rôznym prvkom svojej ponuky v okamihu, keď sa dozvie nielen o prahovej odchýlke uplatniteľnej na príslušnú zmluvu a o skutočnosti, že jeho ponuka sa javí neobvykle nízka, ale aj o konkrétnych bodoch, ktoré vyvolali otázky zo strany verejného obstarávateľa (rozsudok Lombardini a Mantovani, už citovaný v bode 93 vyššie, bod 53). Súdny dvor pri rovnakej príležitosti vyhlásil, že existencia takejto účinnej kontradiktórnej diskusie predstavuje základnú požiadavku na zabránenie svojvoľnému konaniu verejného obstarávateľa a zaistenie poctivej hospodárskej súťaže medzi podnikmi (rozsudok Lombardini a Mantovani, už citovaný v bode 93 vyššie, bod 57).
Z uvedeného vyplýva, že článok 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie zakotvuje základnú požiadavku v oblasti verejného obstarávania, ktorá ukladá verejnému obstarávateľovi, aby každú ponuku, ktorá sa javí neobvykle nízka, pred odmietnutím kontradiktórne overil, a to z hľadiska prvkov, ktoré ju tvoria.
Ďalej Súd prvého stupňa pripomína, že na základe článku 97 ods. 2 finančného nariadenia môže byť ponuka vybratá automatickým výberom ponuky alebo zadaním ekonomicky najvýhodnejšej ponuke, a že pokiaľ ide o tento druhý spôsob zadania, článok 138 ods. 2 pravidiel na vykonávanie stanovuje, že ponukou, ktorá je ekonomicky najvýhodnejšia, je ponuka s najlepším pomerom cena/kvalita, pričom sa berú do úvahy kritériá odôvodnené predmetom zmluvy, ako je uvádzaná cena, technický prínos, estetické a funkčné charakteristiky, environmentálne charakteristiky, prevádzkové náklady, rentabilita alebo dodacie lehoty, popredajný servis a technická pomoc.
Súd prvého stupňa sa preto domnieva, že pokiaľ je zákazka zadaná ekonomicky najvýhodnejšej ponuke, uplatňuje sa základná požiadavka stanovená v bode 98 vyššie nielen na cenové kritérium posudzovanej ponuky, ale aj na ďalšie kritériá uvedené v článku 138 ods. 2 pravidiel na vykonávanie, pretože umožňujú určiť prahovú odchýlku, pod ktorou je ponuka predložená v rámci príslušnej zákazky podozrivá z toho, že je neobvykle nízka, v zmysle článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.
Po druhé treba posúdiť, či v prejednávanej veci mala Rada z hľadiska uvedených úvah povinnosť, ako tvrdí žalobca, dodržať postup kontradiktórneho overenia, ktorý je stanovený v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa uvádza, že spôsob výberu ponuky spočíval v zadaní zákazky ekonomicky najvýhodnejšej ponuke. Okrem toho platí, že medzi zvolenými kritériami sa kvalitatívneho aspektu ponuky týkalo kritérium priemeru celkového počtu navrhovaných hodín a predstavovalo jeden z rôznych prvkov ponuky v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 97 vyššie. Napokon v súlade s ustanoveniami súťažných podkladov uvedených v bode 16 vyššie umožnilo uvedené kritérium stanoviť prahovú odchýlku, pod ktorej úrovňou bola príslušná ponuka automaticky vylúčená.
Pritom z listu Rady z 22. októbra 2004, ako aj z výslovného potvrdenia Rady na pojednávaní v jej odpovedi na otázku Súdu prvého stupňa vyplýva, že ponuka žalobcu bola odmietnutá na základe tohto posledného uvedeného kritéria, a to z dôvodu neprimerane nízkeho celkového počtu hodín uvedeného v tejto ponuke. Okrem toho treba konštatovať, že Rada nevykonala v zmysle ustanovení článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie žiadne kontradiktórne overenie ponuky žalobcu pred jej automatickým vylúčením.
Za týchto okolností Rada porušila ustanovenia článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.
Tento záver nemožno spochybniť skutočnosťou, ktorú Rada uvádza vo svojej duplike, že zatiaľ čo celkový počet hodín žalobcu bol o 25,2 % nižší než celkový počet hodín uchádzača, s ktorým bola uzatvorená zmluva, jeho celková cena bola naopak o 3,7 % nižšia než cena tohto uchádzača. Opäť stačí konštatovať, že k vylúčeniu ponuky žalobcu, ako vyplýva z listu Rady z 22. októbra 2004, došlo z jediného dôvodu, a to preto, lebo celkový počet hodín uvedených v tejto ponuke bol neobvykle nízky.
Z uvedených úvah vyplýva, že štvrtý dôvod, vychádzajúci z porušenia ustanovení článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, je dôvodný.
Z tohto dôvodu, bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o dôvodnosti troch prvých dôvodov vznesených na podporu žaloby o neplatnosť, treba rozhodnutie z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2, zrušiť.
O návrhoch na náhradu škody
Tvrdenia účastníkov konania
Žalobca sa domnieva, že nespravodlivé odmietnutie oboch jeho ponúk Radou mu spôsobilo škodu, a požaduje jej náhradu, ktorú určil vynásobením ročnej ceny svojej ponuky dobou trvania zmluvy (tri roky) na sumu 1481317,65 eura, zvýšenú o ročnú úrokovú sadzbu 7 %.
Pokiaľ ide o existenciu pochybenia, tvrdí, že Rada sa nespochybniteľne dopustila závažného a zjavného pochybenia, jednak čo sa týka časti č. 1 tým, že neoverila správnosť jeho ponuky, a jednak čo sa týka časti č. 2 tým, že porušila finančné nariadenie a pravidlá na vykonávanie.
Pokiaľ ide o skutočnú existenciu škody, žalobca tvrdí, že nesprávne odmietnutie jeho dvoch ponúk spôsobilo významný ušlý zisk, ktorý ohrozuje jeho samotnú existenciu.
Žalobca ďalej subsidiárne žiada Súd prvého stupňa, pokiaľ by za daného stavu nebol presvedčený o jeho nárokoch na náhradu škody, ktorú utrpel z dôvodu odmietnutia jeho dvoch ponúk, aby mu s okamžitou platnosťou priznal dočasné odškodnenie vo výške 500000 eur. Súdu prvého stupňa tiež navrhuje, aby predtým, než s konečnou platnosťou rozhodne o výške škody, určil účtovného znalca, ktorý vypočíta priamy a nepriamy zisk, ktorý by mu plynul z výberu oboch ponúk.
Pokiaľ ide o existenciu príčinnej súvislosti medzi pochybením a utrpenou škodou, žalobca sa domnieva, že podľa zásady rovnocennosti podmienok musí Súd prvého stupňa posúdiť, či by mu vznikla rovnaká škoda, keby k nijakému pochybeniu zo strany Rady nedošlo. V tejto súvislosti tvrdí, že keďže Rada
ex offo
vylúčila jeho dve ponuky, už nie je za daného stavu možné uskutočniť takéto posúdenie škody.
Podľa žalobcu, keďže Rada nepripojila k svojmu vyjadreniu k žalobe pôvodnú hodnotiacu správu, nemôže Súd prvého stupňa skontrolovať odôvodnenie Rady a overiť, na akom základe mohli byť jeho ponuky, aj bez pochybenia Rady, vylúčené zo spornej zákazky.
Rada sa domnieva, že pokiaľ ide o časť č. 1, nedopustila sa žiadneho zjavne nesprávneho posúdenia. Dodáva, že ak by aj bola zodpovedná za takéto pochybenie, žalobca nepreukázal ani závažný a zjavný charakter takéhoto pochybenia, ani skutočnú škodu, ani existenciu príčinnej súvislosti medzi nimi.
Pokiaľ ide o časť č. 2, Rada sa domnieva, že neporušila zásady riadnej správy vecí verejných a zákazu diskriminácie ani sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia. Dodáva, že ak by aj bola zodpovedná za takéto porušenie, žalobca nepreukázal ani závažný a zjavný charakter takéhoto pochybenia, ani skutočnú škodu, ani existenciu príčinnej súvislosti medzi nimi.
Tvrdí, že v rozpore s tým, čo uvádza žalobca, kritériá prideľovania bodov jej nepochybne umožnili ohodnotiť žalobcovu ponuku, pokiaľ ide o časť č. 2. Rada pripomína, že 75 % týchto bodov bolo pridelených na základe výpočtov založených na údajoch preložených uchádzačmi, zatiaľ čo 25 % zvyšných bolo udelených pridelením hodnotiacich bodov.
Napokon Rada na základe „bežného“ hodnotenia (ktoré opísala ako hodnotenie „založené na spise, ktorý žalobca skutočne predložil, za predpokladu, že nebude zo zákazky vylúčený“) a „teoretického“ hodnotenia (ktoré opísala ako hodnotenie „založené na pridelení žalobcovi [maximálneho počtu bodov udeleného] najlepšiemu uchádzačovi v rámci každého kritéria, okrem prípadu, keď kritérium vychádza z matematických údajov uvedených v ponuke“) tvrdí, že preukázala, pokiaľ ide o časť č. 1, ako aj o časť č. 2, že ponuky žalobcu by sa neboli dostali na prvé miesto a že v dôsledku toho nie je podmienka skutočnej existencie škody v prejednávanej veci splnená.
V každom prípade, pokiaľ ide o časť č. 1, ako aj o časť č. 2, za predpokladu, že by Súd prvého stupňa, aj keď je to nepravdepodobné, vyhovel žalobcovým návrhom na náhradu škody, Rada sa domnieva, že náhradu škody požadovanú žalobcom treba znovu vypočítať a obmedziť na čistý ročný zisk, ktorý by mohol dosiahnuť z príslušnej zákazky.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva z dôvodu protiprávneho konania jeho orgánov v zmysle článku 288 druhého odseku ES súvisí so splnením troch podmienok, a to protiprávnosti konania vytýkaného inštitúciám, skutočnej existencie škody a existencie príčinnej súvislosti medzi tvrdeným konaním a uplatňovanou škodou (rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1982, Oleifici Mediterranei/EHS,
26/81, Zb. s. 3057
, bod 16; rozsudky Súdu prvého stupňa z 11. júla 1996, International Procurement Services/Komisia,
T-175/94, Zb. s. II-729
, bod 44; zo 16. októbra 1996, Efisol/Komisia,
T-336/94, Zb. s. II-1343
, bod 30, a z 11. júla 1997, Oleifici Italiani/Komisia,
T-267/94, Zb. s. II-1239
, bod 20).
Pokiaľ nie je splnená čo len jedna z týchto podmienok, musí byť žaloba ako celok zamietnutá bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné podmienky (rozsudok Súdneho dvora z 15. septembra 1994, KYDEP/Rada a Komisia,
C-146/91, Zb. s. I-4199
, body 19 a 81, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. februára 2002, Förde-Reederei/Rada a Komisia,
T-170/00, Zb. s. II-515
, bod 37).
Hoci žalobca uplatňuje právo na získanie náhrady škody z dôvodu škody, ktorú údajne utrpel z dôvodu odmietnutia jeho dvoch ponúk ako celku, je pri posúdení jeho návrhov na náhradu škody vhodné rozlišovať podľa toho, či sa rozhodnutie z 13. októbra 2004 týka časti č. 1, alebo časti č. 2.
O návrhoch na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 1
Podľa ustálenej judikatúry musia byť návrhy na náhradu škody zamietnuté v rozsahu, v akom úzko súvisia s návrhmi na zrušenie, ktoré boli zamietnuté (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 4. júla 2002, Arne Mathisen/Rada,
T-340/99, Zb. s. II-2905
, bod 134 a tam citovanú judikatúru).
Keďže pri neexistencii nezákonnosti tvrdenej žalobcom boli návrhy na zrušenie, pokiaľ ide o časť č. 1, zamietnuté a návrhy na náhradu škody s týmito návrhmi úzko súvisia, treba tieto návrhy na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 1, zamietnuť.
O návrhoch na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 2
Súd prvého stupňa uvádza, že žalobca žiada náhradu škody vo výške súm, ktoré by fakturoval Rade, keby mu bola zákazka, najmä časť č. 2, zadaná. Takúto žiadosť treba interpretovať tak, že nespočíva na strate príležitosti uzavrieť zmluvu, ale na strate samotnej zákazky.
Žalobca však nepredkladá nijaký dôkaz o tom, že pri neexistencii konštatovanej nezákonnosti týkajúcej sa časti č. 2 by zákazku na túto časť určite získal. Navyše tvrdí, že keďže Rada nepripojila svoju pôvodnú hodnotiacu správu k svojim záverom, nebolo možné overiť, na akom základe mohli byť jeho ponuky, aj bez pochybenia Rady, zo spornej zákazky vylúčené.
Pritom, pokiaľ ide o tento posledný bod, keďže Rada v odpovedi na písomnú otázku Súdu prvého stupňa predložila pôvodnú správu o hodnotení, ktorá bola oznámená žalobcovi, môže Súd prvého stupňa len konštatovať, že žalobcova ponuka, pokiaľ ide o časť č. 2, by nebola ani pri neexistencii nezákonnosti konštatovanej v bode 106 vyššie vybraná. Ponuka žalobcu je totiž v pôvodnej hodnotiacej správe predloženej Radou zaradená na ôsme, a teda posledné miesto.
Z uvedených úvah vyplýva, že škoda tvrdená žalobcom, pokiaľ ide o časť č. 2, čiže strata samotnej zákazky, nie je skutočná a reálna, ale hypotetická, takže nemôže byť predmetom náhrady škody, čo samo osebe stačí na zamietnutie návrhu na náhradu škody. Okrem toho kvôli úplnosti, nič nenaznačuje a žalobca v tomto smere nepredkladá nijaké dôkazy, že z dôvodu konštatovanej nezákonnosti by bol stratil aspoň príležitosť získať zákazku.
V dôsledku toho treba návrhy žalobcu na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 2, zamietnuť.
Z uvedených úvah vyplýva, že návrhy na náhradu škody je potrebné v celom rozsahu zamietnuť.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 3 rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa rozdeliť náhradu trov konania alebo rozhodnúť tak, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania. Za okolností prejednávanej veci je potrebné rozhodnúť, že každý z účastníkov konania znáša vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Rozhodnutie Rady Európskej únie z 13. októbra 2004 o odmietnutí ponúk, ktoré predložil Belfass SPRL v rámci verejného obstarávania UCA-033/04, sa zrušuje v rozsahu, v akom odmieta ponuku Belfass, pokiaľ ide o časť č. 2.

2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3.
Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 19. mája 2008.
Tajomník
E. Coulon
Predseda komory
M. Vilaras
Obsah

Právny rámec

Skutkové okolnosti

Konanie a návrhy účastníkov konania

O prípustnosti žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

O veci samej

O žalobe proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 1

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

O žalobe proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

— O prípustnosti štvrtého dôvodu vychádzajúceho z porušenia ustanovení článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie

— O dôvodnosti žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2

O návrhoch na náhradu škody

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

O návrhoch na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 1

O návrhoch na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 2

O trovách
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.