CELEX: 62004CJ0096
Řízení o předběžné otázce
Určení příjmení dítěte
Řízení směřující k převodu práva určení na jednoho z rodičů
Nedostatek pravomoci Soudního dvora

1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 12 ES a 18 ES.
2       Tato žádost byla podána v rámci řízení zahájeného Standesamt Stadt Niebüll (matriční úřad města Niebüll, dále jen „Standesamt“)
za účelem převodu práva určit příjmení dítěte na jednoho z jeho rodičů. Rodiče předtím odmítli, aby bylo tomuto dítěti uděleno
jiné jméno než jméno spojené, skládající se z jejich příjmení, pod kterým bylo uvedené dítě již zapsáno v Dánsku, kde se narodilo.

Vnitrostátní právní rámec

Mezinárodní právo soukromé
3       Článek 10 odst. 1 zákona uvádějícího občanský zákoník (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch, dále jen „EGBGB“) stanoví:
„Příjmení osoby se řídí právem státu, jehož je tato osoba státním příslušníkem.“

Občanské právo
4       Co se týče určení příjmení dítěte, jehož rodiče užívají rozdílná příjmení, článek 1617 německého občanského zákoníku (Bürgerliches
Gesetzbuch, dále jen „BGB“) stanoví:
„1)      Pokud rodiče neužívají stejné příjmení a mají ve společné výchově dítě, zvolí si společně, prohlášením před matrikářem, buď
příjmení otce nebo matky v okamžiku prohlášení, které bude dáno dítěti při jeho narození. […]
2)      Pokud rodiče takové prohlášení neučiní ve lhůtě jednoho měsíce od narození dítěte, Familiengericht (soud pro rodinné záležitosti)
převede právo určit příjmení dítěte na jednoho z rodičů. Odstavec 1 se použije přiměřeně. Soud může určit rodiči lhůtu k výkonu
jeho práva. Pokud nebylo právo volby příjmení vykonáno do uplynutí uvedené lhůty, ponese dítě příjmení rodiče, na kterého
bylo právo převedeno.
3)      Pokud se dítě nenarodí na tuzemském území, soud nepřevede na rodiče právo vybrat příjmení dítěte v souladu s odstavcem 2,
ledaže by o to požádal jeden z rodičů nebo dítě, nebo by bylo potřebné zaznamenat příjmení dítěte na dokumentu německého matričního
úřadu nebo na německém dokumentu totožnosti.“
5       Článek 46a zákona o nesporných řízeních (Gesetz über die Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit) stanoví:
„Před rozhodnutím o převodu práva určit příjmení na jednoho z rodičů podle čl. 1617 odst. 2 BGB vyslechne Familiengericht
oba rodiče a bude se snažit přivést je k dohodě o volbě. Rozhodnutí Familiengericht nemusí uvádět důvody, na kterých je založené;
proti rozhodnutí není přípustný opravný prostředek.“

Původní řízení a předložená otázka
6       Dne 27. června 1998 se v Dánsku manželům Dorothee Paul a Stefanu Grunkinovi, německým státním příslušníkům, narodilo dítě.
Toto dítě, které je také německým státním příslušníkem, bydlelo v době předkládacího rozhodnutí v Dánsku.
7       V souladu s osvědčením týkajícím se příjmení („navnebevis“), vydaným příslušným dánským orgánem, bylo uvedenému dítěti uděleno
podle dánského práva příjmení Grunkin‑Paul, které bylo zaznamenáno do jeho dánského rodného listu.
8       Německé matriční úřady odmítly uznat příjmení dítěte D. Paul a S. Grunkina, tak jak bylo určeno v Dánsku, z důvodu, že podle
článku 10 EGBGB se příjmení osoby řídí právem státu, jehož je státním příslušníkem, a že německé právo neumožňuje, aby dítě
užívalo spojené příjmení, složené z příjmení jeho otce a matky. Opravné prostředky podané D. Paul a S. Grunkinem proti tomuto
zamítnutí byly zamítnuty, v posledním stupni rozsudkem Kammergericht Berlin. Bundesverfassungsgericht (spolkový ústavní soud)
odmítl přezkoumat ústavní žalobu podanou jménem tohoto dítěte.
9       D. Paul a S. Grunkin, kteří se mezitím rozvedli, neužívali společné příjmení a odmítli určit příjmení svého dítěte v souladu
s čl. 1617 odst. 1 BGB.
10     Standesamt se obrátil na Amtsgericht Niebüll jakožto Familiengericht za účelem převodu práva určit příjmení dítěte na jednoho
z jeho rodičů, v souladu s čl. 1617 odst. 2 a 3 BGB. Vzhledem k tomu, že se Amtsgericht Niebüll domníval, že v případě, že
by právo Společenství ukládalo v německém právním řádu uznání příjmení platně určeného v Dánsku, řízení, které před ním probíhá,
by nemělo předmět, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„[M]ůže být s přihlédnutím k zásadě zákazu diskriminace stanovené v článku 12 ES a s ohledem na volný pohyb zaručený všem
občanům Unie článkem 18 ES kolizní norma uvedená v článku 10 EGBGD platná, pokud váže pravidla upravující příjmení osoby pouze
na státní příslušnost?“

K pravomoci Soudního dvora
11     Podle čl. 234 prvního pododstavce ES má Soudní dvůr pravomoc rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se zejména výkladu
Smlouvy o ES a aktů přijatých orgány Evropského společenství. Druhý pododstavec tohoto článku dodává, že „[v]yvstane‑li taková
otázka před soudem členského státu, může tento soud, považuje‑li rozhodnutí o této otázce za nezbytné k vynesení svého rozsudku,
požádat Soudní dvůr o rozhodnutí o této otázce“. Třetí pododstavec uvedeného článku stanoví, že „[v]yvstane‑li taková otázka
při jednání před soudem členského státu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva,
je tento soud povinen obrátit se na Soudní dvůr“.
12     V tomto ohledu bere Soudní dvůr za účelem posouzení, zda má předkládající orgán charakter soudu ve smyslu článku 234 ES, což
je otázka, která spadá výlučně do práva Společenství, v úvahu soubor prvků, jako je právní základ orgánu, jeho trvalost, závaznost
jeho jurisdikce, sporná povaha řízení, použití právních předpisů orgánem, jakož i jeho nezávislost (viz zejména rozsudky ze
dne 17. září 1997, Dorsch Consult, C‑54/96, Recueil, s. I‑4961, bod 23 a uváděná judikatura; ze dne 21. března 2000, Gabalfrisa
a další, C‑110/98 až C‑147/98, Recueil, s. I‑1577, bod 33; ze dne 14. června 2001, Salzmann, C‑178/99, Recueil, s. I‑4421,
bod 13, a ze dne 15. ledna 2002, Lutz a další, C‑182/00, Recueil, s. I‑547, bod 12).
13     Mimoto i když článek 234 nepodmiňuje možnost obrátit se na Soudní dvůr sporným charakterem řízení, v rámci kterého vnitrostátní
soud pokládá předběžnou otázku (viz rozsudek ze dne 17. května 1994, Corsica Ferries, C‑18/93, Recueil, s. I‑1783, bod 12),
z tohoto článku nicméně vyplývá, že vnitrostátní soudy jsou oprávněny obrátit se na Soudní dvůr, pouze pokud před nimi probíhá
spor a pokud rozhodují v rámci řízení, které má být ukončeno rozhodnutím, jež má charakter soudního rozhodnutí (viz usnesení
ze dne 18. června 1980, Borker, 138/80, Recueil, s. 1975, bod 4, a ze dne 5. března 1986, Greis Unterweger, 318/85, Recueil,
s. 955, bod 4; rozsudky ze dne 19. října 1995, Job Centre, C‑111/94, Recueil, s. I‑3361, bod 9; výše uvedený rozsudek Salzmann,
bod 14; výše uvedený rozsudek Lutz a další, bod 13, a ze dne 30. června 2005, Längst, C‑165/03, Sb. rozh. s. I‑5637, bod 25).
14     Pokud tak předkládající orgán vykonává činnost správního orgánu, aniž by byl současně povolán k rozhodnutí sporu, nemůže být
považován za orgán vykonávající soudní funkci, i když splňuje ostatní podmínky uvedené v bodě 12 tohoto rozsudku (viz výše
uvedené rozsudky Job Centre, bod 11; Salzmann, bod 15, a Lutz a další, bod 14).
15     V tomto ohledu je tedy namístě konstatovat, že pokud si rodiče neužívající stejné příjmení, ale mající ve společné výchově
dítě, nezvolili, prohlášením před matrikářem, buď příjmení otce nebo matky, které bude dáno jejich dítěti při jeho narození,
německý zákon stanoví, že Familiengericht je příslušný k převedení práva určit příjmení dítěte na jednoho z rodičů.
16     Z toho vyplývá, že Familiengericht je povolán k přijetí rozhodnutí, aniž by matrikář přijal nebo musel přijmout předtím rozhodnutí
ve věci. Ze spisu ve věci v původním řízení vyplývá, že Standesamt se v této věci pouze obrátil na Amtsgericht Niebüll.
17     Za těchto okolností je namístě se domnívat, že Amtsgericht Niebüll je správním orgánem, aniž by byl současně povolán k rozhodnutí
sporu.
18     Existoval sice spor mezi dotyčnými rodiči a správou, pokud jde o možnost zapsat spojené jméno „Grunkin‑Paul“ v Německu. Nicméně
tento spor byl rozhodnut v posledním stupni Kammergericht Berlin a není předmětem řízení probíhajícího před Amtsgericht Niebüll.
19     Mimoto ve věci v původním řízení neexistuje žádný spor mezi uvedenými rodiči, jelikož tito se shodují na příjmení, které chtějí
dát svému dítěti, tedy na spojeném příjmení složeném z jejich příjmení.
20     Z výše uvedeného vyplývá, že v uvedené věci Amtsgericht Niebüll nemůže být považován za orgán vykonávající soudní funkci.
Soudní dvůr tedy nemá pravomoc odpovědět na otázku položenou rozhodnutím Amtsgericht Niebüll ze dne 2. června 2003.

K nákladům řízení
21     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před Amtsgericht Niebüll, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Soudní dvůr Evropských společenství nemá pravomoc odpovědět na otázku položenou rozhodnutím Amtsgericht Niebüll ze dne 2. června
2003.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.