CELEX: 62007CJ0535
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīvas 79/409/EEK un 92/43/EEK
Savvaļas putnu aizsardzība
Īpaši aizsargājamo teritoriju nepareiza noteikšana un nepietiekama tiesiskā aizsardzība

Ar savu prasības pieteikumu Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka:
–        saskaņā ar ornitoloģiskiem kritērijiem pareizi nenosakot (
Hanság
teritorija Burgenlandes [
Burgenland
] federālajā zemē) vai nedemarķējot (
Niedere Tauern
teritorija Štīrijas [
Steiermark
] federālajā zemē) skaitliski un lieluma ziņā putnu aizsardzībai vispiemērotākās Austrijas teritorijas kā īpaši aizsargājamas
teritorijas (turpmāk tekstā – “ĪAT”) atbilstoši Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību
(OV L 103, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Putnu aizsardzības direktīva”) 4. panta 1. vai 2. punktam un
–        daļai jau noteiktajām ĪAT neparedzot tiesisko aizsardzību, kas atbilstu Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai 2. punkta
un Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206,
7. lpp.; turpmāk tekstā – “Dzīvotņu direktīva”) 6. panta 2. punkta, skatot to kopā ar tās 7. pantu, prasībām,
Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šie direktīvu noteikumi.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 26. maija rīkojumu Vācijas Federatīvajai Republikai tika atļauts iestāties lietā Austrijas
Republikas prasījumu atbalstam.

Atbilstošās tiesību normas

Putnu aizsardzības direktīva
Putnu aizsardzības direktīvas 2. pantā ir noteikts, ka “dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai skaitliski uzturētu
1. pantā minēto sugu populācijas tādā līmenī, kas pirmām kārtām atbilst ekoloģijas, zinātnes un kultūras prasībām, tajā pašā
laikā ņemot vērā saimnieciskās un rekreatīvās prasības, vai lai tuvinātu šo sugu populācijas minētajam līmenim”.
Putnu aizsardzības direktīvas 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka, ņemot vērā šīs direktīvas 2. pantā minētās prasības, dalībvalstis
veic nepieciešamos pasākumus, lai pietiekamā mērā saglabātu, uzturētu vai atjaunotu visu savvaļas putnu sugu, kas sastopamas
to dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kurām attiecas Līgums, dzīvotņu daudzveidību un teritoriju. Saskaņā ar šī paša panta
2. punkta a) apakšpunktu pasākumi biotopu un dzīvotņu saglabāšanai, uzturēšanai un atjaunošanai ietver tostarp aizsargājamo
teritoriju ierīkošanu.
Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. un 2. punktā un 4. punkta pirmajā teikumā ir noteikts:
“1.      Sugām, kuras minētas I pielikumā, jāpiemēro īpaši dzīvotņu aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu to izdzīvošanu un vairošanos
savā izplatības areālā.
Šim nolūkam jāapzina:
a)      sugas, kurām draud izzušana;
b)      sugas, kuras ir [jutīgas] pret dažām izmaiņām savās dzīvotnēs;
c)      sugas, kuras savas skaitliski mazās populācijas vai ierobežotās vietējās izplatības dēļ uzskatāmas par retām sugām;
d)      citas sugas, kuras īpaši jāsaudzē to dzīvotņu īpatnību dēļ.
Veicot novērtēšanu, par pamatu ņem populācijas attīstības tendences un svārstības.
Kā [ĪAT] šo sugu aizsardzībai dalībvalstis pirmām kārtām nosaka skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas, ņemot
vērā aizsardzības prasības ģeogrāfiskajā jūras un sauszemes teritorijā, uz kuru attiecas šī direktīva.
2.      Dalībvalstis veic līdzīgus pasākumus attiecībā uz tādu regulāri sastopamu migrējošo sugu vairošanās, spalvu mešanas un ziemošanas
vietām, kā arī atpūtas vietām migrācijas maršrutā, kuras nav minētas I pielikumā, ņemot vērā to aizsardzības nepieciešamību
ģeogrāfiskajā jūras un sauszemes teritorijā, uz kuru attiecas šī direktīva. Tālab dalībvalstīm īpaša uzmanība jāvelta mitrāju
un pirmām kārtām starptautiski nozīmīgu mitrāju aizsardzībai.
[..]
4.      Attiecībā uz 1. un 2. punktā minētajām aizsargājamām teritorijām dalībvalstis attiecīgi rīkojas, lai nepieļautu dzīvotņu piesārņošanu
vai kaitējuma nodarīšanu tām, kā arī novērš jebkurus traucējumus putnu dzīvei, ciktāl tie būtiski skar šā panta mērķus. Dalībvalstis
cenšas nepieļaut dzīvotņu piesārņošanu vai kaitējuma nodarīšanu tām arī ārpus šīm aizsargājamām teritorijām.”

Dzīvotņu direktīva
Dzīvotņu direktīvas 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka tiek izveidots saskaņots Eiropas ekoloģiskais tīkls, kurā apvienotas
īpaši aizsargājamas dabas teritorijas, ar nosaukumu
Natura 2000
, kurā ietilpst arī ĪAT, ko dalībvalstis klasificējušas kā tādas atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvas noteikumiem.
Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkts ir formulēts šādi:
“Dalībvalstis veic attiecīgus pasākumus, lai īpaši aizsargājamās dabas teritorijās novērstu dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu
noplicināšanos, kā arī lai novērstu traucējumu, kas skar sugas, kuru dēļ noteikta attiecīgā teritorija, ja šāds traucējums
varētu būt nozīmīgs attiecībā uz šīs direktīvas mērķiem.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 7. pantu “no šīs direktīvas 6. panta 2., 3. un 4. punkta izrietošās saistības aizstāj visas saistības,
kas izriet no [Putnu aizsardzības] Direktīvas [..] 4. panta 4. punkta pirmā teikuma un kas attiecas uz teritorijām, kuras
klasificētas saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu vai līdzīgā veidā atzītas saskaņā ar 4. panta 2. punktu, jaunajām
saistībām stājoties spēkā ar šīs direktīvas ieviešanas datumu vai ar tādas klasifikācijas vai atzīšanas datumu, ko dalībvalsts
veic saskaņā ar [Putnu aizsardzības] Direktīvu [..], ja pēdējais ir vēlāks datums”.

Pirmstiesas procedūra
2001. gada 23. oktobrī Komisija nosūtīja Austrijas Republikai brīdinājuma vēstuli, kurā tā norādīja, ka šī pēdējā minētā nav
klasificējusi kā ĪAT skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas, it īpaši attiecībā uz
Hanság
teritorijas noteikšanu un
Niedere Tauern
teritorijas demarķēšanu. Komisija turklāt apgalvoja, ka šī dalībvalsts nav pilnībā izpildījusi Putnu aizsardzības direktīvas
prasības par ĪAT tiesiskās aizsardzības nodrošināšanu Austrijā.
Austrijas Republika uz šo brīdinājuma vēstuli atbildēja, Komisijai nosūtot tostarp sarakstu ar dažādām putnu aizsardzības
zonām un to tiesiskās aizsardzības režīmu. To darot, tā uzsvēra, ka noteiktas ĪAT ir pilnībā vai daļēji noteiktas par nacionālajiem
parkiem, dabas rezervātiem, ainavas aizsardzības teritorijām, dabas mantojumu vai miera un klusuma zonām un ka pastāv dažādās
federālajās zemēs pieņemti likumi vai noteikumi saistībā ar dabas aizsardzību.
Pēc tam Komisija 2004. gada 18. oktobrī Austrijas Republikai nosūtīja papildu brīdinājuma vēstuli, ar to aizstājot pirmo brīdinājuma
vēstuli un uzsverot, ka ĪAT klasificēšana un demarķēšana joprojām nav pareizi veiktas un ka iztrūkst šo zonu konkrēta tiesiskā
aizsardzība. Komisija it īpaši atzīmēja, ka
Hanság
teritorija joprojām nav klasificēta kā ĪAT un ka joprojām nav notikusi
Niedere Tauern
teritorijas paplašināšana. Komisija arī atzīmēja, ka putnu aizsardzības zonas Austrijā būtībā vai nu aizsargā salīdzinoši
veci noteikumi, vai arī – dažos gadījumos – tām vispār trūkst tiesiskās aizsardzības. Vairumā aizsardzības instrumentu konkrēts
mērķis aizsargāt un saudzēt aizsargājamās un saudzējamās putnu sugas neesot atrodams. Šajā ziņā, pēc Komisijas domām, tiesiskajam
regulējumam katrā ziņā ir jāietver vismaz paskaidrojums par mērķi īpaši aizsargāt putnus, un tas tā esot arī tad, ja aizsardzības
līmenis, izmantojot aizliegumu iejaukties un aizsardzības pienākumu, principā ir pietiekams.
Ar 2004. gada 21. decembra vēstuli Austrijas Republika iesniedza savus apsvērumus, tostarp par attiecīgo teritoriju tiesisko
aizsardzību, sniedzot vispārēja rakstura paskaidrojumus, kā arī konkrētus paskaidrojumus par dažādām federālajām zemēm. Saistībā
ar minēto šī dalībvalsts apgalvoja, ka tas, vai tiesību aktā, kas ir aizsardzības instruments, ir skaidra norāde par mērķi
aizsargāt un saudzēt, nevar būt noteicošais.
Nebūdama apmierināta ar Austrijas Republikas apsvērumiem, Komisija 2006. gada 15. decembrī šai dalībvalstij nosūtīja argumentētu
atzinumu, to aicinot izpildīt savus pienākumus divu mēnešu termiņā pēc šī paziņojuma saņemšanas. Tajā bija norādīts, ka attiecībā
uz
Hanság
un
Niedere Tauern
teritorijām šī dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus. Attiecībā uz attiecīgo aizsargāto zonu tiesisko statusu bija
precizēts, ka vispārīgi, t.i., arī gadījumā, ja ĪAT sakrīt ar jau pastāvošu dabas rezervātu, uz ko jau attiecas stingrāka
valsts vai reģionāla līmeņa tiesiskā aizsardzība, aizsardzības mērķu, proti, mērķu, kas attiecas gan uz putnu sugām un īpašajām
prasībām to aizsardzībai, gan uz to dzīvotņu atjaunošanu, iekļaušanai līdz ar atbilstošajiem pasākumiem un pienākumiem jābūt
tiesiskā regulējuma par šīm aizsargājamajām teritorijām būtiskai sastāvdaļai. Taču lielai daļai ĪAT trūkstot jebkāda konkrēta
tiesiskā regulējuma, kura mērķis būtu īpaša attiecīgo putnu aizsardzība.
Tā kā atbildei uz šo argumentēto atzinumu sniegtie Austrijas Republikas apsvērumi nemainīja Komisijas viedokli, tā cēla šo
prasību.

Par prasību

Par pirmo iebildumu – Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai 2. punkta noteikumu neievērošanu sakarā ar “Hanság” teritorijas
nenoteikšanu par ĪAT un “Niedere Tauern” teritorijas nepareizu demarķēšanu
Ievadam jāatgādina, ka Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punktā dalībvalstīm paredzēts pienākums noteikt šīs direktīvas
I pielikumā minēto sugu aizsardzībai skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas un saskaņā ar šā paša panta 2. punktu
dalībvalstis nosaka par ĪAT arī šajā pielikumā neminēto regulāri sastopami migrējošo sugu vairošanās, spalvu mešanas un ziemošanas
vietas, kā arī atpūtas vietas migrācijas maršrutā (2003. gada 6. marta spriedums lietā C‑240/00 Komisija/Somija,
Recueil
, I‑2187. lpp., 16. punkts).
Par
Hanság
teritorijas nenoteikšanu par ĪAT
–       Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, pirmkārt, ka Austrijas Republika nav ievērojusi savu pieteikumu noteikt
Hanság
teritoriju [par ĪAT] atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvas prasībām. Šī teritorija esot tikusi identificēta kā vispiemērotākā
teritorija dažu putnu sugu, proti, lielās sīgas (
Otis tarda
), pļavu lijas (
Circus pygargus
) un purva pūces (
Asio flammeus
), aizsardzībai.
Austrijas Republika atbild, ka
Hanság
teritorija šobrīd vairs nevar tikt uzskatīta par Komisijas minēto sugu aizsardzībai vispiemērotāko teritoriju. Citas teritorijas
– nevis
Hanság
– esot kļuvušas šīm sugām svarīgākas. Tomēr šī dalībvalsts atzīst, ka šīs teritorijas, uz kuras lielāko daļu sakarā ar tās
noteikšanu par
Natura 2000
teritoriju jau attiecas Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punktā paredzētais aizsardzības režīms, robežu paplašināšana ir
materiāli pamatota. Taču, tā kā uz šo
Natura 2000
teritoriju un tajā esošo putnu sugu populācijām jau attiecoties ar minētajām tiesību normām iedibinātais aizsardzības režīms,
pēc atbildētājas dalībvalsts domām, aizkavēšanās šajā ziņā nerada nekādu risku. Turklāt
Hanság
teritorijā nav notikusi nekāda apstākļu pasliktināšanās. Visbeidzot, ar Burgenlandes federālās zemes valdības 2008. gada
3. jūnija noteikumiem, kas tikuši paziņoti Komisijai, šī teritorija atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvai ir noteikta par
“
Waasen
-
Hanság
Eiropas aizsargājamo teritoriju”.
Tādējādi Austrijas Republika uzskata, ka katrā ziņā Putnu aizsardzības direktīvas pārkāpums vairs nepastāv un līdz ar to būtu
pamatota atteikšanās no prasības šajā punktā.
–       Tiesas vērtējums
Jāatzīmē, ka pirmstiesas procedūras laikā Austrijas Republika ir atzinusi nepieciešamību
Hanság
teritoriju noteikt par ĪAT un darījusi Komisijai zināmu savu nodomu šo teritoriju faktiski noteikt par ĪAT.
Turklāt nav strīda, ka pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām
Hanság
teritorija, piemērojot Putnu aizsardzības direktīvu, ar Burgenlandes federālās zemes valdības noteikumiem tika noteikta par
“Eiropas aizsargājamo teritoriju”.
Tādējādi nav apstrīdams, ka
Hanság
teritorija ir ietverta starp teritorijām, kas ir vispiemērotākās attiecīgo putnu sugu, kuras minētas Putnu aizsardzības direktīvas
I pielikumā un uz kurām ir atsauce tās 4. panta 1. punktā, aizsardzībai, un ka šī teritorija tādējādi saskaņā ar šo direktīvu
ir jānosaka par ĪAT.
Tā kā jautājums par to, vai dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, ir jāizvērtē, ņemot vērā situāciju, kāda pastāvēja
argumentētajā atzinumā norādītā termiņa beigās, un Tiesa nevar ņemt vērā vēlākas izmaiņas (it īpaši skat. 2007. gada 11. janvāra
spriedumu lietā C‑183/05 Komisija/Īrija, Krājums, I‑137. lpp., 17. punkts), jāatzīst, ka, tā kā šā sprieduma 20. punktā minētā
noteikšana [par ĪAT] notika pēc minētā termiņa beigām, iebildums par
Hanság
teritorijas nenoteikšanu par ĪAT, tādējādi pārkāpjot Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punktu, ir pamatots.
Iepriekšējā punktā izdarīto secinājumu nevar ietekmēt apstāklis, ka Austrijas Republika tagad Tiesā apgalvo – turklāt nesniegdama
saviem apgalvojumiem par to pietiekamus pierādījumus –, ka salīdzinājumā ar kādu citu teritoriju
Hanság
teritorija vairs nevarot tikt uzskatīta par lielās sīgas, pļavu lijas un purva pūces aizsardzībai vispiemērotāko teritoriju.
Šo secinājumu nevar likt apšaubīt arī tas – pieņemot, ka tas ir pierādīts, – ka, pirmkārt, liela daļa šīs teritorijas jau
bija aizsargāta atbilstoši Dzīvotņu direktīvai
Natura 2000
tīkla ietvaros un, otrkārt, tajā nav notikusi nekāda apstākļu pasliktināšanās. Pirmkārt, tā kā Putnu aizsardzības direktīvas
un Dzīvotņu direktīvas tiesiskie režīmi ir dažādi, dalībvalsts nevar nepildīt pienākumus, kas tai noteikti ar Putnu aizsardzības
direktīvas 4. panta 1. un 2. punktu, atsaucoties uz pasākumiem, kas šajā direktīvā nav minēti (2007. gada 28. jūnija spriedums
lietā C‑235/04 Komisija/Spānija, Krājums, I‑5415. lpp., 79. punkts). Otrkārt, fakts, ka apstākļi attiecīgajā teritorijā nav
pasliktinājušies, neliek apšaubīt dalībvalstīm noteikto pienākumu teritorijas klasificēt kā ĪAT tādēļ, ka ir pieņemti citi
īpašas aizsardzības pasākumi (šajā ziņā skat. 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā C‑418/04 Komisija/Īrija, Krājums, I‑10947. lpp.,
38. punkts).
Par
Niedere Tauern
ĪAT nepareizu demarķēšanu
–       Lietas dalībnieku argumenti
Konstatējusi, ka
Niedere Tauern
ĪAT, kuras platība 1999. gadā bija 137 742 hektāri, platība 2001. maijā tika samazināta līdz aptuveni 87 000 hektāru, Komisija
apgalvo, ka šīs zonas demarķēšana ir nepietiekama no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai 2. punktā paredzēto aizsardzības
prasību viedokļa attiecībā pret tajā paredzētajām putnu sugām. Šajā gadījumā runa it īpaši esot par tādām sugām kā Morinella
tārtiņš (
Charadrius morinellus
), mednis (
Tetrao urogallus
), bikšainais apogs (
Aegolius funereus
), apodziņš (
Glaucidium passerinum
), melnā dzilna (
Dryocopus martius
), trīspirkstu dzenis (
Picoides tridactylus
), pelēkā dzilna (
Picus canus
), kā arī mežirbe (
Bonasa bonasia
).
Saskaņā ar Komisijas teikto Austrijas Republika joprojām neesot zinātniski pierādījusi, ka sākotnējā
Niedere Tauern
demarķēšana ir jāuzskata par tehniski kļūdainu.
Austrijas Republika norāda, ka, lai nodrošinātu Morinella tārtiņa aizsardzību, Štīrijas federālā zeme 2008. gadā paplašināja
Niedere Tauern
ĪAT. Turklāt šī paplašināšana, kuras pamatā ir zinātniski pētījumi, ļaujot izpildīt Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta
1. punkta nosacījumus, jo aizsargātajām sugām skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas ir noteiktas par ĪAT.
–       Tiesas vērtējums
Jāatzīmē, ka
Niedere Tauern
ĪAT, kuras teritorija sakumā tika samazināta no 137 742 hektāriem uz aptuveni 87 000 hektāru tika paplašināta līdz 101 880 hektāriem
vēlāk – 2008. gadā, proti, pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa, attiecībā uz kuru, kā ir atgādināts šā sprieduma 22. punktā,
jāvērtē Komisijas apgalvotā pienākumu neizpilde, beigām.
Kā atzīst pati Austrijas Republika, šīs paplašināšanas iemesls bija prasība nodrošināt Morinella tārtiņa, kas ir Putnu aizsardzības
direktīvas I pielikumā minēta suga, pienācīgu aizsardzību.
Tādējādi katrā ziņā pietiek konstatēt, ka argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās attiecīgās ĪAT platība bija nepietiekama
no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punktā paredzēto aizsardzības prasību viedokļa.
Tādējādi pirmais iebildums par Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punkta pārkāpumu ir atbalstāms.

Par otro iebildumu – Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai 2. punkta un Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta, skatot
to kopā ar tās 7. pantu, prasību neievērošanu daļai no jau noteiktajām ĪAT paredzētās nepietiekamās tiesiskās aizsardzības
dēļ
Par pieņemamību
–       Lietas dalībnieku argumenti
Austrijas Republika apgalvo, ka Komisija, pirmkārt, ir paplašinājusi prasības priekšmetu un, otrkārt, nav izvirzījusi pietiekamus
argumentus, kas pierādītu, ka pastāv konkrēta pienākumu neizpilde attiecībā uz noteiktām aizsargājamām teritorijām.
Attiecībā uz pirmo punktu šī dalībvalsts apgalvo, ka, lai gan argumentētais atzinums neattiecās uz “tiesisko regulējumu par
[jau noteiktajām] Eiropas aizsargājamām teritorijām”, prasības pieteikumā ir minēti arī no šī tiesiskā regulējuma izrietošie
attiecīgo direktīvu pārkāpumi. Turklāt argumentētajā atzinumā ietvertie iebildumi esot par pienākumu formulēt aizsardzības
mērķus attiecībā uz katru ĪAT, ar saistošu pasākumu palīdzību nodrošināt aizsardzības mērķu izpildi, kā arī izveidot saistošas
un pienācīgi popularizētas kartes neievērošanu. Savukārt prasības pieteikumā materiālās prasības attiecībā uz ĪAT tiesisko
statusu esot ievērojami paplašinātas tādā ziņā, ka Komisija pieprasa, lai tiesiskajā regulējumā par šīm ĪAT būtu ietverti
šīm teritorijām un konkrētām sugām specifiski pienākumi un aizliegumi, kā arī konkrēti pasākumi, lai nodrošinātu atbilstošo
Putnu aizsardzības direktīvas un Dzīvotņu direktīvas noteikumu ievērošanu.
Austrijas Republika kā piemēru norāda, ka iebildums par to, ka Štīrijas un Lejasaustrijas tiesiskais regulējums par Eiropas
aizsargājamām teritorijām neatbilstot Eiropas Savienības tiesību prasībām, neatbilst argumentētajā atzinumā Komisijas sniegtajam
aprakstam. Turklāt attiecībā uz Zalcburgas federālo zemi Komisija papildu brīdinājuma vēstulē neesot norādījusi, ka šīs federālās
zemes ĪAT tiesiskais statuss ir nepietiekams, un – turklāt pirmo reizi tikai argumentētajā atzinumā – minējusi vienīgi
Salzachauen
teritoriju kā tādu ĪAT, kam trūkst pietiekama tiesiskās aizsardzības statusa.
Attiecībā uz otro punktu Austrijas Republika apgalvo, ka ne argumentētais atzinums, ne prasības pieteikums neļauj saprast,
kāda ir Komisijas minētā pienākumu neizpilde un uz kādām ĪAT tā attiecas. Tādējādi šī dalībvalsts nevarot efektīvi aizstāvēties.
Turklāt, tā kā nav noteikts pasākumu, kas nepieciešami, lai izpildītu ar Putnu aizsardzības direktīvu un Dzīvotņu direktīvu
noteiktos pienākumus, saturs un apjoms, Austrijas Republikai neierobežotu laiku pastāvētu risks, ka tiks ierosināta procedūra,
lai tiktu atzīts, ka tā nav izpildījusi pienākumus, kuri izriet no pieņemamā sprieduma par pienākumu neizpildes, kas ir šīs
prasības priekšmets, atzīšanu.
Tādējādi – un vispirms attiecībā uz Burgenlandes federālo zemi – Komisija neesot precizējusi, kuras ir tās teritorijas, kurām
neesot piemērota tiesiskās aizsardzības statusa. Tālāk Komisija vienīgi kvalificējot Augšaustrijas teritoriju tiesisko situāciju
kā nepietiekamu. Visbeidzot, attiecībā uz Tiroles federālo zemi Komisija pamatojoties uz
Tiroler Lechtal
teritoriju kā piemēru, lai visas tiesību normas, kas ir pieņemtas Tiroles federālās zemes
Natura 2000
teritoriju aizsardzībai, kvalificētu kā tādas, kas nenodrošina pietiekamu aizsardzības statusu.
Pirmajā punktā Komisija atbild, ka prasības pieteikums un argumentētais atzinums būtībā esot identiski jautājumā par iebildumu
par daļai jau noteikto ĪAT paredzētā tiesiskās aizsardzības statusa nepietiekamību. Tādējādi pastāvošie tiesību akti par Eiropas
aizsargājamām teritorijām neesot izslēgti no tiesvedības. Turklāt pienākumi un aizliegumi saistībā ar ĪAT Austrijas Republikai
esot katrā ziņā saistoši. Tādējādi arguments, ka argumentētā atzinuma izklāstā nav konkrēti izklāstīts iebildums par nepietiekamu
aizsardzību Štīrijas un Lejasaustrijas federālo zemju līmenī, varot vienīgi tikt noraidīts. Visbeidzot, lai gan ir taisnība,
ka tiesiskā situācija Zalcburgas federālajā zemē nav minēta papildu brīdinājuma vēstulē, šai dalībvalstij neesot pamata secināt,
ka iebildums, kas piemēra veidā formulēts par Burgenlandes ĪAT, neattiecas arī uz Zalcburgas federālās zemes tiesisko regulējumu,
īpaši attiecībā uz
Salzachauen
teritoriju.
Attiecībā uz otro punktu Komisija apgalvo, ka argumentētais atzinums esot jāsaprot plašāk, proti, tādā nozīmē, ka sasniedzamās
aizsardzības līmenis tika definēts kvalitatīvi, ar tādu noteiktu prasību palīdzību, kas ļauj Austrijas Republikai skaidri
noteikt, kādām ĪAT ir nepieciešami citi transponēšanas pasākumi un kādā formā tiem jābūt. Prasības pieteikumā attiecībā uz
katru attiecīgo federālo zemi un ĪAT tas esot paskaidrots precīzāk, tomēr negrozot strīda priekšmetu. Šī dalībvalsts šajā
jautājumā esot varējusi viegli aizstāvēties, turklāt tā plaši esot izmantojusi šo iespēju.
Visbeidzot, Komisija apgalvo, ka prasības pieteikums neatstāj nekādas šaubas par to, ka argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa
beigās nevienai no Burgenlandes un Augšaustrijas federālo zemju ĪAT – kas ir teritorijas, kurām nebija noteikts neviens konkrēts
aizsardzības un saglabāšanas mērķis – nebija piemērota tiesiskās aizsardzības statusa. Konkrētu aizsardzības un saglabāšanas
mērķu, kas koncentrētos uz katras putnu sugas situāciju, neesamība attiecoties arī uz
Tiroler Lechtal
teritoriju. Turklāt aizsardzības statuss esot nepietiekams šīs federālās zemes iestāžu noteiktajās vienpadsmit
Natura 2000
aizsargājamās teritorijās.
–       Tiesas vērtējums
Ir jāatgādina, ka prasības par pienākumu neizpildi priekšmets ir noteikts Komisijas argumentētajā atzinumā un tādējādi prasībai
ir jābalstās uz tiem pašiem argumentiem un pamatiem, kādi noteikti argumentētajā atzinumā (skat. 2006. gada 9. novembra spriedumu
lietā C‑236/05 Komisija/Apvienotā Karaliste, Krājums, I‑10819. lpp., 10. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru brīdinājuma vēstule, ko Komisija nosūta dalībvalstij, un pēc tam Komisijas nosūtītais
argumentētais atzinums nosaka strīda priekšmetu, kas pēc tam nevar tikt paplašināts. Faktiski iespēja attiecīgajai dalībvalstij
sniegt savus apsvērumus, pat ja tā nolemj to neizmantot, ir būtiska garantija, kas ir paredzēta Līgumā, un tās ievērošana
ir būtisks nosacījums procesa par valsts pienākumu neizpildi norises tiesiskumam. Līdz ar to Komisijas argumentētais atzinums
un prasība ir jābalsta uz tiem pašiem iebildumiem, kādi minēti brīdinājuma vēstulē, ar ko uzsākta pirmstiesas procedūra. Pretējā
gadījumā šādu pārkāpumu nevar anulēt fakts, ka atbildētāja dalībvalsts ir formulējusi savus apsvērumus, pamatojoties uz argumentēto
atzinumu (skat. 2007. gada 18. decembra spriedumu lietā C‑186/06 Komisija/Spānija, Krājums, I‑12093. lpp., 15. punkts un tajā
minētā judikatūra).
Turklāt argumentētajā atzinumā un prasībā ir jāsniedz loģiski un precīzi iebildumi, lai ļautu dalībvalstij un Tiesai precīzi
aptvert pārmestā Kopienu tiesību pārkāpuma apmēru, kas ir nosacījums, kas vajadzīgs, lai minētā valsts varētu lietderīgi izmantot
savus aizstāvības līdzekļus un lai Tiesa varētu pārbaudīt, vai pastāv apgalvotā valsts pienākumu neizpilde (skat. iepriekš
minēto 2007. gada 18. decembra spriedumu lietā Komisija/Spānija, 18. punkts).
Par prasības priekšmeta paplašināšanu
Pirmkārt, jāatzīst, ka, lai gan argumentētajā atzinumā ir norādītas daudzas ĪAT, kurām trūkst jebkāda īpaša tiesiskā regulējuma,
kas Austrijā vispārīgi pastāv kā “noteikumi par Eiropas aizsargājamo teritoriju”, kuru mērķis ir aizsargāt attiecīgo putnu
populāciju, tas ir formulēts veidā, kas neizslēdz, ka šis atzinums attiecas uz ĪAT, attiecībā uz kurām pastāv “noteikumi par
Eiropas aizsargājamo teritoriju”. Šajā ziņā var atgādināt, ka pēc minētā argumentētā atzinuma Austrijas Republika informēja
Komisiju par to, ka
Flachwasserbiotop Neudenstein
putnu aizsardzības teritorija 2005. gadā ar Karintijas federālās zemes 2005. gada 23. maija noteikumiem (
LGBl
. Nr. 47/2005) ir pasludināta par Eiropas aizsargājamo teritoriju.
Otrkārt, jānorāda, ka Komisijas prasības pieteikumā – tiktāl, ciktāl tajā uzskatīts, ka tiesiskajā regulējumā par ĪAT ir jābūt
ietvertiem konkrētām teritorijām un sugām specifiski pienākumi un aizliegumi, kā arī konkrēti pasākumi, lai nodrošinātu atbilstošo
Putnu aizsardzības direktīvas un Dzīvotņu direktīvas noteikumu ievērošanu, – būtībā pārņemts argumentētā atzinuma formulējums.
Šajā pēdējā ir minēts, ka “vispārīgi [..] aizsardzības mērķu iekļaušanai, t.i., konkrētu putnu sugu un ar to aizsardzību un
dzīvotņu atjaunošanu saistīto prasību iekļaušanai līdz ar atbilstošiem pasākumiem un pienākumiem jābūt tiesiskā regulējuma
par šīm aizsargājamām teritorijām būtiskam elementam”.
Treškārt, iebildums par to, ka Štīrijas un Lejasaustrijas federālo zemju pieņemtais tiesiskais regulējums neatbilst Savienības
tiesību prasībām, nav ietverts argumentētajā atzinumā un tādējādi ir jāatzīst par nepieņemamu.
Attiecībā uz iebildumu par Zalcburgas federālās zemes ĪAT un īpaši
Salzachauen
teritorijas nepietiekamo tiesiskās aizsardzības statusu nav apstrīdēts, ka papildu brīdinājuma vēstulē nav ietverta nekāda
norāde par situāciju šajā federālajā zemē, nedz arī, it īpaši, – minētajā teritorijā. Tādējādi prasība ir nepieņemama arī
attiecībā uz Zalcburgas federālās zemes ĪAT aizsardzības tiesisko statusu.
No iepriekš minētā izriet, ka prasība ir nepieņemama tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Zalcburgas, Štīrijas un Lejasaustrijas
federālās zemes ĪAT aizsardzības tiesisko statusu.
Par precizitātes un loģiskuma neesamību
Nav strīda, ka Komisija Austrijas Republikai pārmet, ka tā daļai jau noteikto ĪAT nav piešķīrusi Savienības tiesību prasībām
atbilstošu tiesisko aizsardzību. Šī iebilduma pamatojumam tā izklāsta, kādi, pēc tās domām, ir Austrijā spēkā esošās ĪAT aizsardzības
sistēmas trūkumi. Šajā ziņā Komisija vispārīgi precizē savu iebildumu, atsaukdamās uz situāciju dažādās šīs dalībvalsts federālajās
zemēs.
Tādējādi nešķiet, ka šādi formulētais iebildums būtu neprecīzs vai neloģisks.
Turklāt jāatgādina, ka, lai gan argumentētajā atzinumā ir jābūt ietvertam loģiskam un detalizētam to iemeslu izklāstam, kuru
dēļ Komisija uzskata, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi kādu no Līguma paredzētajiem pienākumiem, tomēr Komisijai šajā
atzinumā nav jānorāda pasākumi, kuri ļautu izbeigt pārmesto valsts pienākumu neizpildi (skat. 2005. gada 2. jūnija spriedumu
lietā C‑394/02 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑4713. lpp., 21. punkts un tajā minētā judikatūra). Tāpat Komisijai nav arī pienākuma
šādus pasākumus norādīt savā prasības pieteikumā.
Apgalvojums par nepietiekamajiem pierādījumiem par ĪAT aizsardzības režīma Burgenlandes, Augšaustrijas un Tiroles federālajā
zemē neatbilstību ir jāizskata pēc būtības.
Tādējādi jāatzīst, ka prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi ir pieņemama šā sprieduma 47. punktā norādītajās robežās.
Par lietas būtību
–       Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka daļai no Austrijā jau noteiktajām ĪAT nav piešķirta Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai 2. punkta
un Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta, skatot to kopā ar tās 7. pantu, prasībām atbilstoša aizsardzība. Šajā ziņā tā apgalvo,
ka no šīm tiesību normām izrietošajiem pienākumiem un aizliegumiem, kam ne vien jābūt konkrētām ĪAT un sugām specifiskiem,
bet arī noteiktiem saistošā formā un pietiekami popularizētiem, esot jāietilpst tajā pašā saistošajā tiesību aktā, kurā attiecībā
uz katru ĪAT noteiktas aizsargātās sugas un dzīvotnes, kā arī aizsardzības mērķi. Tādējādi vispārīgi ĪAT aizsardzības tiesiskais
statuss esot nepietiekams gadījumā, ja ĪAT noteikšana ir saistīta ar dabas rezervātu vai cita veida teritoriju, kas jau pastāv
un kuras aizsargā valsts vai reģionāli pasākumi.
Austrijas Republika pirmām kārtām atbild, ka Komisijas apgalvojums, ka pienākumiem un aizliegumiem attiecībā uz dažādām putnu
sugām ir jābūt saistošā formā un tie pietiekami jāpopularizē, šajā vispārīgajā formulējumā ir pārmērīgs. Neviena tiesību norma
neprasot, lai šie pienākumi un aizliegumi būtu ietverti tajā pašā saistošajā tiesību aktā, kurā attiecībā uz katru ĪAT noteiktas
aizsargātās sugas un dzīvotnes, kā arī aizsardzības mērķi. Turklāt argumentam, ka aizsardzības mērķi Putnu aizsardzības direktīvas
4. panta 1. un 2. punkta izpratnē jāietver šādā tiesību aktā, neesot nekāda pamata. Visbeidzot, atbildētāja dalībvalsts uzsver,
ka, ņemot vērā, ka dabas rezervātu aizsardzība vispārīgi attiecas uz visām dzīvnieku un augu sugām, kā arī to dzīvotnēm un
ainavu, aizliegums tās jebkādā veidā apdraudēt ir plašāks nekā aizliegums attiecībā uz “Eiropas aizsargājamajām teritorijām”,
ar kuru tiek aizsargātas konkrētas sugas un dzīvotnes.
Savā iestāšanās rakstā Vācijas Republika apgalvo, ka Putnu aizsardzības direktīvā un Dzīvotņu direktīvā nav prasīts, lai aizsardzības
un saglabāšanas pasākumus veidotu konkrēti pienākumi un aizliegumi, proti, tādi, kas saistīti ar noteiktām teritorijām un
aizsardzības objektiem. Pat pieņemot, ka dalībvalstīm būtu pienākums noteikt šādus pienākumus un aizliegumus, šajās direktīvās
nekādā ziņā neesot ietverti pienākumi attiecībā uz noteiktu konkretizācijas pakāpi. No šīm direktīvām neizrietot arī pienākums
dalībvalstīm noteikt saistošus “sasniedzamos aizsardzības mērķus”, vēl jo mazāk – definēt šos mērķus tajā pašā tiesību aktā,
kurā reglamentēti aizsargājamie objekti un konkrēti aizliegumi, kas jāievēro.
–       Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Tiesas judikatūru Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. un 2. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums noteikt
ĪAT tiesiskās aizsardzības statusu, kas var nodrošināt it īpaši tās I pielikumā minēto putnu sugu izdzīvošanu un vairošanos
un šajā pielikumā neminētu regulāri sastopamu migrējošo sugu vairošanos, spalvu mešanu un ziemošanu (skat. 1999. gada 18. marta
spriedumu lietā C‑166/97 Komisija/Francija,
Recueil
, I‑1719. lpp., 21. punkts; iepriekš minēto 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā Komisija/Īrija, 153. punkts, un 2008. gada
11. decembra spriedumu lietā C‑293/07 Komisija/Grieķija, 22. punkts).
Tāpat nav strīda, ka Putnu aizsardzības direktīvas 4. pantā ir paredzēts konkrēti ievirzīts un pastiprināts režīms gan šīs
direktīvas I pielikumā minētajām sugām, gan migrējošām sugām, kam pamatā ir tas, ka runa ir attiecīgi par visvairāk apdraudētajām
sugām un sugām, kuras ir Eiropas Savienības kopējais mantojums (1996. gada 11. jūlija spriedums lietā C‑44/95
Royal Society for the Protection of Birds
,
Recueil
, I‑3805. lpp., 23. punkts; iepriekš minētais 2007. gada 13. decembra spriedums lietā Komisija/Īrija, 46. punkts, un iepriekš
minētais 2008. gada 11. decembra spriedums lietā Komisija/Grieķija, 23. punkts).
Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punktu, kurā paredzētie pienākumi aizstāj no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta
4. punkta pirmā teikuma izrietošos pienākumus attiecībā uz noteiktajām teritorijām, ĪAT aizsardzības tiesiskajam statusam
šajās teritorijās jānovērš dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanās, kā arī nozīmīgi traucējumi, kas skar sugas, kuru
dēļ noteikta attiecīgā teritorija (skat. 2003. gada 27. februāra spriedumu lietā C‑415/01 Komisija/Beļģija,
Recueil
, I‑2081. lpp., 16. punkts, un iepriekš minēto 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā Komisija/Grieķija, 24. punkts).
Turklāt ĪAT aizsardzība nedrīkst aprobežoties ar aizsardzību pret cilvēka kaitīgo ietekmi, bet tai atkarībā no konkrētā gadījuma
ir jāietver arī veicinoši pasākumi teritorijas stāvokļa saglabāšanai vai uzlabošanai (šajā ziņā skat. iepriekš minēto 2007. gada
13. decembra spriedumu lietā Komisija/Īrija, 154. punkts).
Atbilstoši EKL 249. panta trešajai daļai, kas kļuvusi par LESD 288. panta trešo daļu, direktīvās tām dalībvalstīm, kurām tās
adresētas, noteiktas saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, bet ļauts šo valstu iestādēm noteikt to īstenošanas formas
un metodes. No tā izriet, ka Austrijas Republika, tāpat kā jebkura cita dalībvalsts, var izvēlēties, kādā formā un ar kādām
metodēm ieviest Putnu aizsardzības direktīvu (šajā ziņā skat. iepriekš minēto 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā Komisija/Īrija,
157. punkts).
Lai gan ir taisnība, ka transponēšanas precizitātei ir īpaša nozīme Putnu aizsardzības direktīvas kontekstā tiktāl, ciktāl
kopējā mantojuma pārvalde to teritorijās ir uzticēta attiecīgajām dalībvalstīm (skat. iepriekš minēto 2007. gada 13. decembra
spriedumu lietā Komisija/Īrija, 64. un 159. punkts), tā katrā ziņā nevar šīm pēdējām noteikt pienākumu no Putnu aizsardzības
direktīvas 4. panta 1. un 2. punkta un Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta izrietošos pienākumus un aizliegumus ietvert
tiesību aktā, kurā attiecībā uz katru ĪAT tiktu noteiktas aizsargātās sugas un dzīvotnes, kā arī aizsardzības mērķi.
Kas attiecas uz minētajiem pienākumiem, attiecībā uz kuriem Komisija apgalvo, ka tiem jābūt veicinošiem un katrai ĪAT un konkrētām
sugām specifiskiem, tad no šā sprieduma 59. punkta, kā arī no 2005. gada 20. oktobra sprieduma lietā C‑6/04 Komisija/Apvienotā
Karaliste (Krājums, I‑9017. lpp.) 34. punkta izriet, ka veicinošu pasākumu ĪAT stāvokļa saglabāšanai vai uzlabošanai pieņemšanai
nav sistemātiska rakstura, bet gan tie ir atkarīgi no attiecīgās ĪAT konkrētās situācijas.
Kas attiecas uz aizliegumiem, kam esot jābūt konkrētām ĪAT un sugām specifiskiem, tad, lai gan ir taisnība, piemēram, ka ĪAT
aizsardzība pret indivīdu aktivitātēm, prasa, lai šie indivīdi preventīvi tiktu kavēti veikt iespējami kaitējošas darbības
(iepriekš minētais 2007. gada 13. decembra spriedums lietā Komisija/Īrija, 208. punkts), nešķiet, ka šī mērķa sasniegšana
katrā ziņā prasa specifisku aizliegumu noteikšanu katrai ĪAT, nedz arī – kā izriet no 2000. gada 7. decembra sprieduma lietā
C‑374/98 Komisija/Francija (
Recueil
, I‑10799. lpp.) 20. punkta – katrai konkrētai sugai.
Kas attiecas uz aizsargāto sugu un dzīvotņu identificēšanu katrā ĪAT, jānorāda, ka, tāpat kā ĪAT demarķēšanai jābūt neapstrīdami
saistošā formā (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Beļģija, 22. punkts), to sugu identificēšanai, kuras ir bijušas
pamatā attiecīgās ĪAT noteikšanai, jāatbilst šai pašai prasībai. Ja tas tā nebūtu, pastāvētu risks, ka no Putnu aizsardzības
direktīvas 4. panta 1. un 2. punkta, kā arī no Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta, skatot to kopā ar tās 7. pantu, izrietošais
aizsardzības mērķis netiktu pilnībā sasniegts.
Attiecībā uz aizsardzības mērķi no iepriekš minētā 2000. gada 7. decembra sprieduma lietā Komisija/Francija 20. un 21. punkta
izriet, ka tiesiskās aizsardzības statuss, kādam ir jābūt ĪAT, nenozīmē, ka šie mērķi ir jāprecizē katrai sugai, to skatot
atsevišķi. Turklāt, ņemot vērā šā sprieduma 60. un 61. punktā teikto, katrā ziņā nevar uzskatīt, ka aizsardzības mērķiem ir
jābūt ietvertiem tajā pašā tiesību aktā, kurš attiecas uz noteiktas ĪAT aizsargātajām sugām un dzīvotnēm.
Attiecībā uz to ĪAT, kas ir saistītas ar dabas rezervātu vai cita veida noteiktu teritoriju, kas jau pastāv un ko aizsargā
valsts vai reģionāli pasākumi, apgalvoto tiesiskās aizsardzības statusa nepietiekamo raksturu jāatgādina – kā norādīts šā
sprieduma 57. punktā –, ka Putnu aizsardzības direktīvas 4. pantā ir paredzēts konkrēti ievirzīts un pastiprināts režīms gan
šīs direktīvas I pielikumā minētajām sugām, gan migrējošām sugām. Tāda ir aizsardzības režīma, kādam ir jābūt ĪAT, īpatnība
salīdzinājumā ar mazāk stingro Putnu aizsardzības direktīvas 3. pantā visām tajā minētajām putnu sugām paredzēto režīmu (šajā
ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Royal Society for the Protection of Birds
, 19. un 24. punkts). No tā tomēr neizriet, ka vienīgi konkrēti definēts un attiecībā uz katru ĪAT izveidots tiesiskais režīms
var efektīvi aizsargāt šāda veida teritoriju.
Ņemot vērā iepriekš minēto, jāatzīst, ka šajā gadījumā iebilduma par atbildētājas dalībvalsts vispārēju Putnu aizsardzības
direktīvas 4. panta 1. un 2. punktā, kā arī Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punktā, skatot to kopā ar tās 7. pantu, paredzēto
pienākumu neizpildi pamatotība nav tikusi pierādīta.
Tādējādi prasības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi pamatotība ir jāpārbauda attiecībā uz dažādajās federālajās zemēs argumentētajā
atzinumā noteiktā termiņa beigās spēkā esošo tiesisko regulējumu un šā sprieduma 47. punktā precizētajās robežās.
Par Burgenlandes federālo zemi
–       Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka, tā kā
Natura 2000
teritorijas nav tikušas pārveidotas par Eiropas aizsargājamām teritorijām un tām nav ticis noteikts šīm pēdējām teritorijām
paredzētais tiesiskais statuss, Burgenlandes federālās zemes ĪAT nav adekvāta aizsardzības statusa.
Austrijas Republika min zināmas teritorijas, attiecībā uz kurām tā norāda, ka tiek izstrādāti noteikumi, ar kurām tās tiek
noteiktas par Eiropas aizsargājamām teritorijām. Vienīgi
Auwiesen Zickenbachtal
teritorija ar Burgenlandes federālās zemes valdības 2008. gada 23. marta noteikumiem esot noteikta par “
Auwiesen Zickenbachtal
Eiropas aizsargājamo teritoriju”.
–       Tiesas vērtējums
Gan no lietas dalībnieku argumentiem, gan no Austrijas Republikas 2007. gada 20. februārī Komisijai par atbildi uz argumentēto
atzinumu nosūtītās vēstules izriet, ka tajā noteiktā termiņa beigās Burgenlandes federālajā zemē nebija noteikta neviena ĪAT.
Taču otrais iebildums, kā ir norādīts prasības pieteikuma prasījumos, attiecas vienīgu uz jau noteiktām ĪAT.
Tātad šim iebildumam tiktāl, ciktāl tas attiecas uz situāciju šajā federālajā zemē, vispār trūkst priekšmeta, un tas tādējādi
ir jānoraida.
Par Vīnes federālo zemi
–       Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka šīs federālās zemes četrām ĪAT, kuras tikušas noteiktas tikai 2007. gada 17. oktobrī, trūkst tiesiskā
statusa, kas tām piešķirtu pietiekamu aizsardzību.
Austrijas Republika atbild, ka šīs ĪAT tiek aizsargātas atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai 2. punkta,
kā arī Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta un 7. panta prasībām.
–       Tiesas vērtējums
Nav ticis apstrīdēts, ka teritorijas, par kurām šajā gadījumā ir runa, argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās nebija
tikušas noteiktas par ĪAT.
Šādos apstākļos tā paša iemesla dēļ, kāds minēts šā sprieduma 71. punktā, otrais iebildums tiktāl, ciktāl tas attiecas uz
situāciju Vīnes federālajā zemē, ir jānoraida.
Par Karintijas federālo zemi
–       Lietas dalībnieku argumenti
Pēc Komisijas domām,
Flachwasserbiotop Neudenstein
teritorijas, kas ir Eiropas putnu aizsargājamā teritorija un vienīgā ĪAT, kas bija noteikta pirms argumentētajā atzinumā
noteiktā termiņa beigām, tiesiskais statuss nevar tikt uzskatīts par tādu, kas šai teritorijai piešķir pietiekamu tiesisko
aizsardzību, jo iekšējā tiesiskajā regulējumā nav paredzēti ne konkrēti aizsardzības pasākumi un mērķi attiecībā uz konkrētiem
putniem, ne arī šīs ĪAT kartogrāfisks attēlojums.
Austrijas Republika aprobežojas ar to, ka apstiprina šīs ĪAT pastāvēšanu.
–       Tiesas vērtējums
Šajā ziņā jānorāda, ka Karintijas federālās zemes valdības 2005. gada 23. maija noteikumu par minēto ĪAT 2. pantā ir noteikts,
ka tiktāl, ciktāl šīs pašas valdības 1994. gada 8. novembra noteikumu, kas publicēti šīs federālās zemes
Oficiālajā Vēstnesī
Nr. 92/1994, 2. pantā paredzētie aizsardzības nosacījumi nodrošina pietiekamu aizsardzību,
Flachwasserbiotop Neudenstein
Eiropas aizsargājamajai teritorijai nav jānosaka papildu pienākumi, aizliegumi, atļauju izsniegšanas ierobežojumi un aizsardzības
pasākumi.
Turklāt šo pašu 2005. gada 23. maija noteikumu 3. pantā ir noteikts, ka tie paredz pielikumā minēto aizsargāto sugu saglabāšanu
un attīstību un to aizsardzībai labvēlīga statusa atjaunošanu.
Šajā kontekstā, ņemot vērā šā sprieduma 65. punktā minētos apsvērumus un nepastāvot nekādiem pierādījumiem, kas norādītu,
ka Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. un 2. punktā paredzēto putnu sugu, kurās ietilpst šīs regulas pielikumā minētās
sugas, aizsardzības mērķu sasniegšanai šajā gadījumā ir nepieciešami detalizētāki noteikumi nekā Karintijas federālās zemes
valdības pieņemtie noteikumi, Komisijas iebildums šajā punktā ir jānoraida.
Attiecībā uz apgalvoto minētās ĪAT kartogrāfiska attēlojuma neesamību jāatzīst, ka, lai gan šāds attēlojums var skaidri noteikt
teritorijas robežas, tas, kā atzīmējusi ģenerāladvokāte savu secinājumu 84. punktā, nav vienīgā iespējamā un uzticamā teritorijas
demarķēšanas forma.
Tādējādi Komisijas iebildums ir jānoraida arī šajā punktā.
Tādējādi otrais iebildums tiktāl, ciktāl tas attiecas uz situāciju Karintijas federālajā zemē, ir jānoraida.
Par Augšaustrijas federālo zemi
–       Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka aizsardzības režīms, kurš ir spēkā vienpadsmit šīs federālās zemes paziņotajās ĪAT, ir nepietiekams.
Pirmkārt, nepastāvot nekāds tiesiskais regulējums attiecībā uz
Maltsch
,
Wiesengebiete im Freiwald
,
Pfeifer Anger
,
Oberes Donautal
un
Untere Traun
ĪAT. Otrkārt, tiesiskais regulējums, kas ir piemērojams
Traun-Donau-Auen
,
Ettenau
,
Frankinger Moos
,
Dachstein
,
Unterer Inn
un
Nationalpark Kalkalpen
ĪAT, nesniedzot pienācīgu aizsardzību.
Komisija apgalvo, ka attiecībā uz
Ettenau
,
Traun-Donau-Auen
un
Frankinger Moos
ĪAT pastāv vispārīgi noteikumi par dabas rezervātiem, kuri abos pēdējos gadījumos reglamentējot vienīgi atļautu iejaukšanos.
Runājot par
Dachstein
,
Unterer Inn
un
Nationalpark Kalkalpen
ĪAT, uz tām attiecoties specifiski noteikumi par Eiropas aizsargājamām teritorijām, kuros būtībā paredzēts vienīgi vispārējs
iejaukšanās aizliegums.
Austrijas Republika norāda, ka trūkstošos noteikumus Augšaustrijas federālās zemes valdība šobrīd izstrādā. Tomēr tā atspēko
Komisijas apgalvojumu, ka visām šīs federālās zemes ĪAT trūkst pietiekama aizsardzības statusa. Tām ĪAT, kuras šobrīd tiek
aizsargātas kā dabas rezervāti, saskaņā ar Augšaustrijas 2001. gada likuma par dabas un ainavu aizsardzību (
Oö. Natur-und Landschaftsschutzgesetz 2001
,
LGBl
. Nr. 129/2001) 25. pantu tiek piemērota absolūta aizsardzība, kas pārsniedz Putnu aizsardzības direktīvas prasības. Turklāt
šī dalībvalsts kā piemēru ĪAT, kurām ir pietiekams aizsardzības statuss, min
Dachstein
un
Nationalpark Kalkalpen
ĪAT, norādot uz virkni iekšējo tiesību normu, kuras ir konkrēti vērstas uz putnu aizsardzību.
–       Tiesas vērtējums
Attiecībā
Maltsch
,
Wiesengebiete im Freiwald
,
Pfeifer Anger
,
Oberes Donautal
un
Untere Traun
ĪAT šķiet, ka nekāds atbilstošs tiesiskais regulējums nav ne ticis paziņots Komisijai, ne arī pieminēts tiesvedības laikā
Tiesā. Tādējādi Komisijas iebildums par šo ĪAT tiesiskā regulējuma nepietiekamību ir pamatots.
Attiecībā uz citu ĪAT tiesisko režīmu jāatzīst, ka, tā kā nav pamatots, ka, ņemot vērā katras attiecīgās teritorijas konkrēto
situāciju, šāds režīms ir nepietiekams no atbilstošo Putnu aizsardzības direktīvas un Dzīvotņu direktīvas prasību viedokļa,
Komisija ar saviem nepietiekami pamatotajiem apgalvojumiem nav pierādījusi sava iebilduma pamatotību un tādējādi tas ir jānoraida.
No tā izriet, ka otrais iebildums tiktāl, ciktāl tas attiecas uz situāciju Augšaustrijas federālajā zemē, var tikt pieņemts
tikai tiktāl, ciktāl tas attiecas uz
Maltsch
,
Wiesengebiete im Freiwald
,
Pfeifer Anger
,
Oberes Donautal
un
Untere Traun
ĪAT.
Par Forarlbergas federālo zemi
–       Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka šajā federālajā zemē spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā attiecībā uz ĪAT nav paredzēti ne konkrēti aizsardzības
mērķi un pasākumi, ne arī pienākumi vai aizliegumi. It īpaši attiecībā uz
Klostertaler Bergwälder
ĪAT Komisija uzsver, ka aizsardzība, kas šai teritorijai piešķirta ar Forarlbergas federālās zemes valdības pieņemto mežu
pārvaldības plānu, ir nepietiekama. Kas attiecas uz
Verwall
ĪAT, tad to konkrēti aizsargājot šīs valdības noteikumi, kas tomēr ir pieņemti pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa
beigām un ietver pienākumus, aizliegumus un tiesību normas, kas vērsti uz teritorijas, kā arī tajā esošo aizsargājamo sugu
aizsardzību.
Austrijas Republika atbild, ka uz
Rheindelta
,
Lauteracher Ried
,
Bangser Ried
un
Matschels
ĪAT attiecas noteikumi par aizsargājamām teritorijām, ar kuriem tiek aizliegti pasākumi un izmantošana, kas kaitē to sugu
dzīvotnēm, kurām šīs teritorijas ir izveidotas, vai rada šīm sugām būtiskus traucējumus. Kas attiecas uz
Klostertaler Bergwälder
ĪAT, tad attiecībā uz to atbilstoši iestāžu norādījumiem tika izstrādāts meža plāns, lai īstenotu aizsardzības pasākumus,
kas nepieciešami, lai saglabātu Putnu aizsardzības direktīvas I pielikumā minētajām un šajā teritorijā esošajām putnu sugām
labvēlīgu aizsardzības statusu.
–       Tiesas vērtējums
Jānorāda, ka Forarlbergas federālās zemes valdības noteikumu par dabas aizsardzību (
LGBl
Nr. 36/2003) 13. panta 2. punktā ir prasīts, ciktāl nepieciešams, ar pārvaldības plānu un citu risinājumu palīdzību vai lēmumu
vai noteikumu formā paredzēt pasākumus norādīto teritoriju uzturēšanai, attīstīšanai un aizsardzībai atbilstoši īpaši šajās
teritorijās klātesošo, Putnu aizsardzības direktīvas I pielikumā minēto putnu sugu ekoloģiskajām prasībām.
Minēto noteikumu 14. pantā skaidri paredzēts aizliegums kaitēt, savukārt šo pašu noteikumu 15. pantā paredzēts ietekmes pētījums
un vajadzības gadījumā – atļaujas prasība, ņemot vērā aizsardzības mērķus, kas izriet no prasības par pielikumā norādītajām
dzīvotnēm un sugām, kuras ir izšķirošas teritorijas noteikšanai, labvēlīgu aizsardzības statusu.
Papildus tam attiecībā uz
Rheindelta
,
Lauteracher Ried
,
Bangser Ried
,
Matschels
un
Klostertaler Bergwälder
ĪAT ir paredzēti Austrijas Republikas minētie pasākumi, uz kuriem ir atsauce šā sprieduma 92. punktā.
Šādā kontekstā, ņemot vērā īpaši šā sprieduma 65. punktā minētos apsvērumus un nepastāvot nekādiem pierādījumiem, kas norādītu,
ka Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punktā paredzēto putnu sugu aizsardzības mērķu sasniegšanai šajā gadījumā ir
nepieciešamas detalizētākas tiesību normas nekā Forarlbergas federālās zemes valdības pieņemtās, Komisijas iebildums ir jānoraida
tiktāl, ciktāl tas attiecas uz šā sprieduma iepriekšējā punktā minētajām ĪAT.
Attiecībā uz
Verwall
ĪAT nešķiet, ka atšķirībā no šā sprieduma 95. punktā minētajām ĪAT argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās šī teritorija
būtu tikusi kā īpaši tiesiski aizsargāta. Turklāt, tā kā minētā valdība neilgu laiku pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa
beigām pieņēma noteikumus, ar kuriem tika paredzēta virkne konkrētu aizsardzības pasākumu, šajā gadījumā ir jāatzīst, ka šī
ĪAT līdz šo pasākumu veikšanai nebija pietiekami aizsargāta. Tādējādi prasība šajā ziņā ir pamatota.
Līdz ar to otrais iebildums tiktāl, ciktāl tas attiecas uz situāciju Forarlbergas federālajā zemē, ir jāapmierina attiecībā
uz
Verwall
ĪAT.
Par Tiroles federālo zemi
–       Lietas dalībnieku argumenti
Pēc Komisijas domām, šajā federālajā zemē spēkā esošajā vispārīgajā tiesiskajā regulējumā nav noteikts pietiekams aizsardzības
statuss tajā esošajām ĪAT. Tiroles federālās zemes valdība gan patiešām esot pieņēmusi noteikumus, kas ietver sarakstu ar
vienpadsmit
Natura 2000
teritorijām, bet šajā aktā neesot norādītas ne aizsargātās putnu sugas, ne aizsardzības un saglabāšanas mērķi, nedz arī būtiskie
uzvedības noteikumi, kuri ir jāievēro. Neesot konkrētiem aizsardzības mērķiem, tie ir vispārīgi aizstāti ar standarta tehnisko
datu sarakstos minēto dzīvotņu un putnu aizsardzību atbilstoši Tiroles federālās zemes 1997. gada likuma par dabas aizsardzību
tā 2004. gada 12. maija redakcijā (
LGBl
. Nr. 50/2004, turpmāk tekstā – “
TNSchG
”) 14. panta 11. punktam. Komisija it īpaši apgalvo, ka
Tiroler Lechtal
ĪAT aizsardzības statuss esot nepietiekams.
Austrijas Republika norāda, ka Putnu aizsardzības direktīvas un Dzīvotņu direktīvas ieviešana tika integrēta jau attīstītajā
aizsardzības sistēmā, kura ietver dabas rezervātus, dabas parkus, ainavas aizsardzības teritorijas, miera zonas un aizsargājamās
teritorijas. Šo ieviešanu veidojot šo direktīvu noteikumu piesaistīšana aizsargātajās teritorijās pastāvošajiem noteikumiem
un šo noteikumu papildināšana. Šajās aizsargātajās teritorijās esot noteikta virkne aizliegumu, pienākumu un atļauju sistēmu.
Pamatojoties uz 2004. gada decembrī pieņemtu projektu, uz visām Tiroles federālās zemes ĪAT attiecoties koordinēta pārvaldība,
kas ir domāta katras teritorijas aizsardzības mērķu sasniegšanai, kā arī, lai pastāvīgi nodrošinātu katrā attiecīgajā teritorijā
pastāvošo putnu sugu aizsardzību. Austrijas Republika apgalvo, ka
TNSchG
14. pantā paredzētais pārejas režīms nodrošina pietiekamu ĪAT aizsardzību līdz aizsardzības mērķu noteikšanai ar specifisku
noteikumu palīdzību.
Atbildētāja dalībvalsts sīki apraksta
Tiroler Lechtal
ĪAT piemērojamo aizsardzības režīmu un apgalvo, ka tas esot pietiekams no Putnu aizsardzības direktīvas un Dzīvotņu direktīvas
viedokļa.
–       Tiesas vērtējums
Jāatzīmē, ka saskaņā ar
TNSchG
3. panta 9. punkta 9) apakšpunktu aizsardzības mērķi ir definēti kā Putnu aizsardzības direktīvas I pielikumā un tās 4. panta
2. punktā minētajām sugām, kas atrodas Eiropas putnu vai to dzīvotņu aizsargājamā teritorijā, labvēlīga aizsardzības statusa
atjaunošana.
Saskaņā ar
TNSchG
14. panta 3. punktu minētās federālās zemes valdībai ir pienākums ar noteikumu palīdzību noteikt aizsardzības mērķus katrai
Natura 2000
teritorijai un vajadzības gadījumā – labvēlīga aizsardzības statusa sasniegšanai nepieciešamās tiesību normas un aizsardzības
pasākumus.

TNSchG
14. panta 11. punktā attiecībā uz pārejas periodu līdz šādu noteikumu pieņemšanai paredzēts aizsardzības mērķus pagaidām
aizstāt ar dzīvotņu, kā arī savvaļas faunas un floras, tostarp standarta datu veidlapās minēto putnu, aizsardzību.
Šāda veida veidlapā, kas paredzēta Komisijas 1996. gada 18. decembra Lēmumā 97/266/EK par formu, kādā sniedzama informācija
par
Natura 2000
ierosinātajām teritorijām (OV 1997, L 107, 1. lpp.), par kuru nav strīda, ka tā saskaņā ar atbilstošajām Tiroles federālās
zemes tiesību normām tiek publicēta un var tikt izmantota pret trešajām personām, ir minētas putnu sugas, kas ir bijušas par
pamatu attiecīgās teritorijas noteikšanai par ĪAT. Turklāt šajā formulārā tostarp ir ietverts arī teritorijas apraksts, tās
kvalitātes un nozīmīguma apskats, ņemot vērā it īpaši Putnu aizsardzības direktīvas aizsardzības mērķus, kā arī šīs teritorijas
vērtējums attiecībā uz katru no šīm sugām.
Turklāt nav strīda, ka katrā no šīs federālās zemes ĪAT ir noteikta virkne aizliegumu, pienākumu un atļaujas procedūru, kas
attiecībā uz katru no šīm teritorijām pastāv papildus vispārējiem atļaujas saņemšanas pienākumiem un likumā noteiktajiem aizliegumiem.
Tā, piemēram, no lietas materiāliem izriet, ka dabas rezervātos ir principā aizliegta instalāciju būvniecība vai izvietošana,
ceļu un taku būvniecība, paplašināšana vai pārvietošana, zemes rakšanas un aizpildīšanas darbi zemes platībās, atskaitot slēgtas
apbūvētas platības, jaunu mežu platību izveidošana, piezemēšanās un pacelšanās laukos, jebkādu nozīmīgu trokšņu radīšana,
mēslošana, toksisku vielu un mehānisko transportlīdzekļu izmantošana. ĪAT šiem aizliegumiem pat nāk klāt vispārējs pieejas
aizliegums.
Ņemot vērā iepriekš minēto, nevar uzskatīt par pierādītu, ka Tiroles federālajā zemē spēkā esošā ĪAT aizsardzības sistēma
ir nepietiekama no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai 2. punkta un Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta, skatot
to kopā ar tās 7. pantu, viedokļa.
Tas it īpaši tā ir attiecībā uz
Tiroler Lechtal
ĪAT, kura tiek aizsargāta arī kā dabas parks un kuras daļa, proti,
Tiroler Lech
, ir noteikta par dabas rezervātu.
Iepriekšējos divos punktos minētos secinājumus nevar likt apšaubīt apstāklis, ka
TNSchG
14. panta 3. punktā ir noteikts, ka Tiroles federālās zemes valdībai ir pienākums ar noteikumu palīdzību noteikt aizsardzības
mērķus katrai
Natura 2000
teritorijai. Pat ja šādu sistēmu var uzlabot, tomēr nešķiet, ka šajā gadījumā šajā federālajā zemē jau pastāvošā sistēma
būtu nepietiekama no aizsardzības prasību viedokļa.
Tādējādi otrais iebildums tiktāl, ciktāl tas attiecas uz situāciju Tiroles federālajā zemē, ir jānoraida.
Attiecībā uz ĪAT, par kurām šajā lietā ir konstatēts, ka tām nav pietiekama aizsardzības tiesiskā statusa, ņemot vērā no atbilstošajiem
Putnu aizsardzības direktīvas un Dzīvotņu direktīvas noteikumiem izrietošās prasības, Tiesai nav informācijas, kas tai ļautu
noteikt, vai uz sugām, kuru dēļ šīs ĪAT ir tikušas noteiktas, vienlaicīgi attiecas Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta
1. un 2. punkts vai arī tikai viens no tiem.
Tādējādi saistībā ar to ir jāatsaucas uz Putnu aizsardzības direktīvas 4. pantu.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst, ka Austrijas Republika:
–        saskaņā ar ornitoloģiskiem kritērijiem pareizi nenosakot
Hanság
teritoriju Burgenlandes federālajā zemē par ĪAT un nedemarķējot
Niedere Tauern
ĪAT Štīrijas federālajā zemē atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punktam un
–        neparedzot
Maltsch
,
Wiesengebiete im Freiwald
,
Pfeifer Anger
,
Oberes Donautal
un
Untere Traun
ĪAT Augšaustrijas federālajā zemē, kā arī
Verwall
ĪAT Forarlbergas federālajā zemē Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta un Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta, skatot
to kopā ar šīs pēdējās minētās direktīvas 7. pantu, prasībām atbilstošu tiesisko aizsardzību,
nav izpildījusi šajās tiesību normās paredzētos pienākumus.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 3. punkta pirmajai daļai, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs,
Tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā
lietas dalībnieku prasības ir apmierinātas tikai daļēji, katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Atbilstoši šī paša reglamenta 69. panta 4. punkta pirmajai daļai Vācijas Federatīvā Republika, kas iestājusies šajā lietā,
sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
Austrijas Republika:
–
saskaņā ar ornitoloģiskiem kritērijiem pareizi nenosakot
Hanság
teritoriju Burgenlandes federālajā zemē par īpaši aizsargājamu teritoriju un nedemarķējot
Niedere Tauern
īpaši aizsargājamo teritoriju Štīrijas federālajā zemē atbilstoši Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par
savvaļas putnu aizsardzību 4. panta 1. punktam un
–
neparedzot
Maltsch
,
Wiesengebiete im Freiwald
,
Pfeifer Anger
,
Oberes Donautal
un
Untere Traun
īpaši aizsargājamajām teritorijām Augšaustrijas federālajā zemē, kā arī
Verwall
īpaši aizsargājamajai teritorijai Forarlbergas federālajā zemē Direktīvas 79/409 4. panta un Padomes 1992. gada 21. maija
Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 2. punkta, skatot to kopā ar šīs
pēdējās minētās direktīvas 7. pantu, prasībām atbilstošu tiesisko aizsardzību,
nav izpildījusi šajās tiesību normās paredzētos pienākumus;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
Eiropas Komisija, Austrijas Republika un Vācijas Federatīvā sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.