CELEX: 62004CJ0507
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Conservarea păsărilor sălbatice
Directiva 79/409/CEE
Măsuri de transpunere

Prin cererea introductivă, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că Republica Austria nu și‑a îndeplinit
obligațiile care îi revin în temeiul articolului 1 alineatele (1) și (2), al articolului 5, al articolului 6 alineatul (1),
al articolului 7 alineatele (1) și (4), al articolului 8, al articolului 9 alineatele (1) și (2), precum și al articolului
11 din Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (JO L 103, p. 1, Ediție
specială, 15/vol, p. 77, denumită în continuare „directiva”).

Cadrul juridic

Reglementarea comunitară
Potrivit articolului 1 alineatul (1), directiva se referă la conservarea tuturor speciilor de păsări care se găsesc în mod
natural în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre pentru care se aplică Tratatul CEE. Directiva reglementează
protejarea, gestionarea și controlul asupra acestor specii și stabilește normele pentru exploatarea acestora. Alineatul (2)
al acestui articol precizează că directiva se aplică păsărilor, precum și ouălor, cuiburilor și habitatelor acestora.
Articolul 5 din directivă prevede:
„Fără a se aduce atingere articolelor 7 și 9, statele membre iau măsurile impuse pentru a stabili un sistem de protecție pentru
toate speciile de păsări menționate la articolul 1, interzicând în special următoarele:
(a)      omorârea sau capturarea deliberată a speciilor respective, indiferent de metoda utilizată;
(b)      distrugerea sau producerea de daune în mod deliberat asupra cuiburilor sau a ouălor sau eliminarea cuiburilor;
(c)      culegerea ouălor din natură și păstrarea acestora, chiar dacă sunt goale;
(d)      perturbarea deliberată a acestor păsări, în special în perioada de reproducere sau de maturizare, dacă o astfel de perturbare
este relevantă în contextul obiectivelor prezentei directive;
(e)      ținerea în captivitate a păsărilor din specii a căror vânare și capturare este interzisă”.
Articolul 6 alineatul (1) din directivă interzice comerțul cu speciile de păsări protejate după cum urmează:
„Fără a se aduce atingere dispozițiilor alineatelor (2) și (3), statele membre interzic, pentru toate speciile de păsări menționate
la articolul 1, vânzarea, transportul în scopul vânzării, păstrarea în scopul vânzării și oferirea spre vânzare a păsărilor
vii sau moarte și a oricăror părți ale păsărilor sau produselor aviare ușor de recunoscut.”
Anexa III părțile 1 și 2 la directivă cuprinde o listă de specii care, în conformitate cu articolul 6 alineatele (2) și (3)
din această directivă, sunt excluse, în anumite condiții, de la interdicția de vânzare.
Articolul 7 din directivă reglementează vânarea speciilor de păsări protejate. Prima teză a alineatului (1) al acestui articol
prevede:
„Datorită efectivului populației, distribuției geografice și ratei de reproducere pe întreg teritoriul Comunității, legislația
internă permite vânarea speciilor menționate la anexa II.”
Articolul 7 alineatul (4) din directivă prevede:
„Statele membre se asigură că practicarea vânătorii, inclusiv a vânătorii cu șoimi, dacă aceasta se practică, desfășurată
conform măsurilor de drept intern în vigoare, respectă principiile de utilizare rațională și de control echilibrat ecologic
al speciilor de păsări respective și că această practică este compatibilă cu măsurile ce decurg din articolul 2, cu privire
la populațiile acestor specii, în special ale speciilor migratoare. Statele membre se asigură în special că speciile cărora
li se aplică legislația asupra vânătorii nu sunt vânate în perioada de maturizare, nici în diferitele etape de reproducere.
În cazul speciilor migratoare, statele membre se asigură în special că speciile cărora li se aplică reglementările asupra
vânătorii nu sunt vânate în perioada lor de reproducere sau pe parcursul rutei de întoarcere spre ariile de creștere. Statele
membre trebuie să transmită Comisiei toate informațiile relevante privind punerea în aplicare efectivă a reglementărilor lor
legislative asupra vânătorii.”
Articolul 8 din directivă prevede:
„(1) În privința vânării, a capturării sau a omorârii păsărilor care intră sub incidența prezentei directive, statele membre
interzic utilizarea oricăror mijloace, sisteme sau metode folosite pentru capturarea sau omorârea pe scară largă sau neselectivă
a păsărilor sau care pot produce dispariția pe plan local a unei specii, în special a uneia dintre speciile menționate la
anexa IV litera (a).
(2) În afară de aceasta, statele membre interzic vânarea din mijloace de transport și în condițiile menționate la anexa IV
litera (b).”
Potrivit articolului 9 alineatul (1) din directivă:
„Statele membre pot aplica derogări de la prevederile articolelor 5, 6, 7 și 8, în cazul în care nu există altă soluție satisfăcătoare,
din următoarele motive:
(a)      –       în interesul siguranței și al sănătății publice;
–      în interesul siguranței aerului [a se citi «aeriene»];
–      pentru a preveni daune considerabile asupra recoltelor, a șeptelului, a pădurilor, a pescăriilor și a apelor;
–      pentru protecția florei și a faunei;
(b)      în scopul cercetării și al învățământului, al repopulării sau al reintroducerii și al înmulțirii necesare în acest sens;
(c)      pentru a permite, în condiții strict controlate și pe bază selectivă, capturarea, păstrarea sau alte utilizări judicioase
ale anumitor păsări în număr mic.”
Conform articolului 9 alineatul (2) din directivă, derogarea trebuie să specifice următoarele:
„–      speciile care fac obiectul derogărilor;
–      mijloacele, sistemele sau metodele autorizate pentru capturare sau sacrificare;
–      condițiile de risc și circumstanțele de timp și spațiu sub rezerva cărora pot fi acordate astfel de derogări;
–      autoritatea împuternicită să declare că sunt îndeplinite condițiile impuse și să decidă mijloacele, sistemele sau metodele
care pot fi utilizate, în ce limite și de către cine;
–      controalele care trebuie efectuate.”
Articolul 11 din directivă impune statelor membre să se asigure că introducerea speciilor de păsări care nu se găsesc în mod
natural în stare sălbatică pe teritoriul european al respectivelor state nu prejudiciază flora și fauna locală.

Actele cu putere de lege și normele administrative ale diferitelor landuri austriece a căror conformitate cu dispozițiile
directivei este contestată
Landul Austria Inferioară
Este vorba despre următoarele dispoziții: articolul 17 alineatul 5, articolul 18, precum și articolul 20 alineatul 4 și articolul
21 din Legea privind protecția naturii din landul Austria Inferioară [Niederösterreichisches Naturschutzgesetz 2000, LGBl.
(Niederösterreich) 87/00, denumită în continuare „Nö NSchG”], articolul 95 din Legea privind vânătoarea din landul Austria
Inferioară [Niederösterreichisches Jagdgesetz 1974, LGBl. (Niederösterreich) 76/74, denumită în continuare „Nö JagdG”] și
articolul 22 din Regulamentul privind vânătoarea din landul Austria Inferioară [Niederösterreichische Jagdverordnung, LGBl.
(Niederösterreich) 28/77, denumit în continuare „Nö JagdVO”].
Articolul 17 din Nö NSchG prevede:
„[…]
(5)      Plantarea și promovarea plantelor care nu sunt autohtone și a celor care nu sunt adaptate locului respectiv, precum și introducerea
și promovarea, în spații libere, a animalelor care nu sunt autohtone necesită autorizație din partea guvernului federal. Autorizația
se refuză dacă populațiile autohtone adaptate, caracteristicile naturale (genetice) ale speciilor de animale și de plante
autohtone sau frumusețea și caracteristicile peisajului sunt afectate în mod durabil.
[…]”
Articolul 18 din Nö NSchG prevede:
„(1)      Normele în materie de protecție a speciilor au ca obiect protejarea și întreținerea speciilor faunei și florei sălbatice în
diversitatea lor naturală și istorică. Protecția speciilor cuprinde:
1.      protecția animalelor, a plantelor și a biocenozelor acestora împotriva pagubelor cauzate de om și în special de dominația
sa;
2.      protecția, întreținerea, dezvoltarea și restabilirea habitatelor speciilor faunei și florei sălbatice, precum și ocrotirea
condițiilor lor de viață și
3.      introducerea, în biotopuri corespunzătoare în cadrul ariei lor de repartizare naturală, de animale și de plante din speciile
sălbatice înlăturate.
(2)      Guvernul landului declară prin regulament ca fiind specii protejate complet sau, când este suficient pentru conservarea speciei,
parțial sau temporar, plantele sălbatice sau animalele sălbatice care nu pot fi vânate, a căror populație trebuie protejată
sau întreținută
1.      în temeiul caracterului lor rar sau al amenințării exercitate asupra populației lor;
2.      din motive științifice sau legate de civilizația țării;
3.      în temeiul utilității sau al importanței lor pentru ecosistem sau
4.      în vederea conservării diversității sau a specificității naturii și a peisajelor. Regulamentul poate desemna speciile animale
sau vegetale a căror populație de pe teritoriul landului este amenințată cu dispariția.
(3)      Specii care nu sunt prezente în mod natural pe teritoriul landului pot fi asimilate prin regulament speciilor protejate în
mod special care sunt prezente în mod natural pe teritoriul respectiv atunci când acest lucru este necesar pentru protejarea
populației lor, în scopul limitării sau al excluderii, pe teritoriul de aplicare a prezentei legi, a cauzelor care se află
la originea diminuării populației acestor specii, amenințând existența acesteia, și atunci când speciile respective
1.      sunt protejate în mod special în alt land al Austriei sau în țara lor de origine;
2.      sunt prevăzute și identificate ca atare într‑o convenție internațională la care Republica Austria a aderat sau
3.      sunt, conform unor informații confirmate, amenințate cu dispariția, fără a fi protejate în țara lor de origine.
(4)      În ceea ce privește speciile protejate în mod special în aplicarea alineatelor 2 și 3, se interzice:
[…]
2.      urmărirea, perturbarea deliberată, capturarea, menținerea în captivitate, rănirea sau omorârea animalelor, dobândirea, deținerea,
transmiterea, transportul sau oferirea spre vânzare, indiferent dacă sunt vii sau moarte;
3.      producerea de daune, distrugerea sau eliminarea ouălor, a larvelor, a crisalidelor sau a cuiburilor acestor animale sau a
ariilor lor de creștere, de reproducere, de depunere a icrelor ori de adăpostire, precum și
4.      perturbarea biotopurilor, a locurilor de reproducere și de habitat a speciilor amenințate cu dispariția și vizate de regulament,
în special prin fotografiere sau filmare.
(5)      În lipsa altei soluții satisfăcătoare, este permisă, din luna octombrie până la sfârșitul lunii februarie, eliminarea, producerea
de daune sau distrugerea locurilor de reproducere ori a cuiburilor de animale protejate în mod special atunci când nu conțin
pui și se află în interiorul unei clădiri.
(6)      Dacă este cazul, regulamentul poate să definească de asemenea măsurile de protecție a habitatului, precum și de conservare
și de creștere a populației speciilor protejate în mod special, precum și să interzică sau să limiteze acțiunile susceptibile
de a provoca o diminuare și mai importantă a populațiilor.
[…]”
Articolul 20 din Nö NSchG prevede:
„[…]
(4)      Guvernul landului poate decide să acorde derogări de la articolul 18, în special în scopuri științifice sau pedagogice, dacă
nu există riscul să rezulte un pericol pentru flora și fauna sălbatice protejate […]. Autorizația trebuie să indice cel puțin:
1.      speciile care fac obiectul derogării;
2.      mijloacele, dispozitivele sau metodele de capturare sau de ucidere și
3.      controalele ce trebuie efectuate.”
Articolul 21 din Nö NSchG are următorul cuprins:
„(1)      Fără a aduce atingere normelor specifice prevăzute de dispozițiile prezentei legi sau ale regulamentelor și ale deciziilor
administrative adoptate pentru punerea în aplicare a acesteia, măsurile privind utilizarea comercială a terenurilor nu sunt,
în principiu, afectate […]. Această dispoziție derogatorie nu se aplică dacă sunt afectate în mod intenționat plante și animale
protejate sau habitate protejate sau când plante și animale amenințate cu dispariția […] sunt afectate de măsuri.
(2)      Fără a aduce atingere normelor specifice prevăzute de dispozițiile prezentei legi sau ale regulamentelor și deciziilor administrative
adoptate pentru punerea în aplicare a acesteia, măsurile privind utilizarea agricolă sau silvicolă modernă și durabilă a terenurilor
în cadrul unei exploatații agricole sau forestiere nu sunt, în principiu, afectate […]. Această dispoziție derogatorie nu
se aplică dacă sunt afectate în mod intenționat plante și animale protejate sau habitate protejate sau când plante și animale
amenințate cu dispariția […] sunt afectate de măsuri.
(3)      O utilizare agricolă sau silvicolă este considerată modernă și durabilă dacă, în cadrul unei exploatații agricole sau forestiere,
activitățile sunt destinate producției sau obținerii de produse vegetale sau animale și sunt organizate conform unor proceduri
uzuale într‑o anumită regiune și la un moment dat sau pe baza experiențelor transmise și dacă utilizarea respectivă, adaptată
condițiilor naturale, garantează în mod durabil performanțe într‑un sistem în stare bună de funcționare, fără a epuiza bazele
de producție și a supune natura și peisajele unei presiuni nejustificate.”
Articolul 95 din Nö JagdG prevede:
„(1)      Sunt interzise toate metodele neselective de vânătoare; se interzice în special:
[…]
3.      vânătoarea pe timp de noapte […]; această interdicție nu se aplică vânătorii de […] cocoși de munte, cocoși de mesteacăn,
gâște sălbatice, rațe sălbatice și becață;
4.      utilizarea, pentru capturarea sau uciderea vânatului, de dispozitive de iluminare a țintelor;
[…]
8.      utilizarea ca momeală vie de păsări orbite sau mutilate, precum și a momelilor anesteziate, utilizarea casetofoanelor, a dispozitivelor
electrice sau electronice capabile să ucidă sau să amețească; utilizarea oglinzilor sau a altor mijloace de orbire, a explozivilor
sau a plaselor neselective; gazarea sau fumigarea;
9.      vânătoarea vânatului cu pene cu ajutorul lațurilor, sârmelor, cârligelor, plaselor sau capcanelor;
10.      vânătoarea din aeronave sau din autovehicule în mișcare sau din vapoare propulsate cu o viteză mai mare de 5 kilometri pe
oră.
[…]”
Articolul 22 din Nö JagdVO prevede:
„(1)      Vânatul următor nu poate fi, în principiu, urmărit, capturat sau ucis decât în perioadele indicate mai jos:
[…]
15.      cocoșul de munte, între 1 și 31 mai în anii pari;
16.      cocoșul de mesteacăn, între 1 și 31 mai în anii impari;
[…]
18.      cocoșul de munte încrucișat, între 1 ianuarie și 31 decembrie;
[…]
22.      sitarul de pădure, între 1 septembrie și 31 decembrie și între 1 martie și 15 aprilie;
[…]”
Burgenland
Este vorba despre următoarele dispoziții: articolele 16, 16a și 16b din Legea privind protecția naturii și întreținerea peisajelor
din Burgenland [Burgenländisches Naturschutz- und Landschaftspflegegesetz, LGBl. (Burgenland) 27/1991, denumită în continuare
„Bgld NSchLPflG”], articolul 88a alineatele 1 și 2, precum și articolul 88b din Legea privind vânătoarea din Burgenland [Burgenländisches
Jagdgesetz 1988, LGBl. (Burgenland) 11/1989, denumită în continuare „Bgld JagdG”], articolul 76 alineatul 1 din Regulamentul
privind vânătoarea din Burgenland [Burgenländische Jagdverordnung, LGBl. (Burgenland) 24/1989, denumit în continuare „Bgld
JagdVO”], precum și articolele 2 și 6 din Regulamentul privind protecția speciilor din Burgenland [Burgenländische Artenschutzverordnung
2001, LGBl. (Burgenland) 36/2001, denumit în continuare „Bgld ArtenschutzVO”].
Articolul 16 din Bgld NSchLPflG prevede:
„(1)      În măsura în care nu sunt considerate vânat sau supuse dreptului pescuitului, sunt protejate:
a)      animalele sălbatice […], precum și cele menționate în anexa I la Directiva 79/409/CEE, în anexele II, IV și V la Directiva
92/43/CEE, în anexele II și III la Convenția de la Berna, precum și speciile enumerate în anexele I și II la Convenția de
la Bonn;
b)      fără a se aduce atingere punctului a), toate celelalte specii de păsări sălbatice sunt protejate, cu excepția graurului
(Sturnus vulgaris)
, în conformitate cu articolul 88a [din Bgld JagdG], […]
(2)      În ceea ce privește speciile animale protejate sau amenințate, guvernul landului definește prin regulament:
a)      excepții […];
b)      măsurile și metodele de capturare interzise în scopul protejării populației speciilor;
c)      măsuri ce trebuie luate în vederea favorizării reînnoirii populației de specii protejate; […]
d)      speciile pentru care, în scopul protejării, se interzice eliminarea, deteriorarea sau distrugerea cuiburilor și a ariilor
lor de creștere, a locurilor de paradă nupțială, a ariilor de reproducere, a zonelor de odihnă și de hibernare (arbori care
adăpostesc un cuib, arbori scorburoși, faleze și pereți în care se clădesc cuiburi, stufărișuri, vizuine și locuri similare)
și
[…]
(4)      Se interzice urmărirea, tulburarea, capturarea, transportul, menținerea în captivitate, rănirea, omorârea, deținerea, înlăturarea
sau vătămarea animalelor protejate, în toate stadiile dezvoltării lor. Se interzice oferirea spre vânzare, achiziționarea
sau transmiterea unor astfel de animale sau de părți din acestea, oricare ar fi starea, vârsta sau stadiul lor de dezvoltare.
De asemenea, se interzice anunțarea în public a disponibilității pentru vânzarea sau achiziționarea unor astfel de animale.
(5)      Orice persoană care este posesor sau proprietar de animale aparținând unor specii protejate (inclusiv de părți din astfel
de animale și indiferent de stadiul de dezvoltare a acestor animale) trebuie, la cererea autorităților, să facă dovada provenienței
lor. Animalele protejate găsite moarte sau într‑o stare care necesită îngrijiri sunt proprietatea landului și trebuie predate
fără întârziere autorităților sau unei instituții științifice desemnate de acestea.
[…]”
Articolul 16a din Bgld NSchLPflG prevede:
„(1)      Guvernul landului asigură sau restabilește o diversitate și o suprafață suficiente ale habitatelor speciilor vizate prin Directivele
79/409/CEE și 92/43/CEE […]. Acest lucru presupune în primul rând următoarele măsuri:
a)      crearea de zone protejate […] sau încheierea de convenții, precum și acordarea de ajutoare […];
b)      întreținerea și amenajarea orientată în funcție de protecția habitatelor care se află în interiorul și în exteriorul zonelor
protejate în mod special;
c)      restabilirea habitatelor distruse;
d)      crearea de habitate;
e)      menținerea, restabilirea și ameliorarea proceselor ecologice care condiționează dezvoltarea naturală a habitatelor.
(2)      Guvernul landului supraveghează și întocmește documentația privind starea de conservare a speciilor vizate prin directivele
[…]
(3)      Guvernul landului adoptă prin regulament măsuri de cercetare, de control sau de conservare, astfel încât capturările sau omorârea
involuntară să nu aibă consecințe negative asupra speciilor protejate.
[…]”
Articolul 16b din Bgld NSchLPflG prevede:
„Ținând seama de nevoile lor de protejare specifice, guvernul landului ia măsuri speciale de protecție față de speciile migratoare
a căror sosire este regulată, în ceea ce privește ariile lor de reproducere, de năpârlire și de hibernare și în ceea ce privește
zonele de popas în aria lor de migrație, precum și în ceea ce privește mediul lor apropiat. În acest sens, acesta acordă o
importanță deosebită protejării zonelor umede, în special celor de importanță internațională.”
Articolul 88a din Bgld JagdG prevede:
„(1)      În scopul protejării viilor (alineatul 2), combaterea graurilor este autorizată în cursul perioadei cuprinse între 15 iulie
și 30 noiembrie.
(2)      În cazul în care apariția masivă a graurilor în zone viticole este previzibilă, necesitatea acestei măsuri trebuie constatată
prin regulament al guvernului landului […]”
Articolul 88b din Bgld JagdG prevede:
„[…]
(2)      sitarul de pădure poate fi vânat între 1 martie și 15 aprilie (vânătoare de becaține).”
Potrivit articolului 76 din Bgdl JagdVO:
„(1)      Animalele care pot fi vânate, enumerate în continuare, nu pot fi urmărite, capturate sau omorâte în cursul perioadelor în
care vânătoarea nu este permisă, indicate mai jos:
[…]
2.      Vânat cu pene:
[…]
e)      Porumbei sălbatici
Porumbelul gulerat și guguștiucul, între 16 aprilie și 30 iunie;
Porumbelul sălbatic, între 1 noiembrie și 30 iunie;
f)      Becațe:
Sitarul de pădure, între 1 ianuarie și 28 februarie și între 16 aprilie și 30 septembrie,
[…]
[…]”
Articolul 2 din Bgld ArtenschutzVO prevede:
„(1)      Este interzis să se aducă atingere ariilor de creștere, de reproducere, de odihnă și de hibernare ale următoarelor specii:
prigoare
(Merops apiaster)
dumbrăveancă
(Coracias garrulus)
stăncuță
(Corvus monedula)
pescăruș albastru
(Alcedo atthis)
[…]
chira de baltă
(Sterna hirundo)
lăstunul de mal
(Riparia riparia)
ciocănitoarea cu spate alb
(Dendrocopos leucotos)
barza albă
(Ciconia ciconia)
pupăza
(Upupa epops)
[…]
(2)      Se interzice în mod special
1.      înlăturarea stâncilor, a pereților sau a plantelor lemnoase care servesc drept locuri pentru speciile menționate la articolul
2 alineatul 1 sau escaladarea acestora în cursul perioadei de reproducere;
[…]”
Articolul 6 din Bgld ArtenschutzVO prevede:
„Utilizarea în scopuri agricole sau silvicole este permisă în conformitate cu articolul 19 [din Bgld NSchLPflG]. Dispozițiile
prezentului regulament nu aduc atingere exercitării regulate a vânătorii și a pescuitului.”
Landul Carintia
Este vorba despre următoarele dispoziții: articolul 3, articolul 51 alineatele 1-5, articolul 59 alineatul 1 și articolul
68 alineatul 1 din Legea privind vânătoarea din landul Carintia [Kärntner Jagdgesetz 2000, LGBl. (Kärnten) 21/2000, denumită
în continuare „KrntJagdG”], precum și articolul 9 alineatul 2 din Regulamentul privind vânătoarea din landul Carintia [Kärntner
Jagdgesetz 2000 – Durchführungsverordnung, LGBl. (Kärnten) 132/1991, denumit în continuare „KrntJagdVO”].
Articolul 3 din KrntJagdG prevede:
„(1)      Vânătoarea trebuie practicată în mod adecvat și în conformitate cu uzanțele, ținând seama de principiile de bună administrare
a vânătorii. Este interzisă punerea în pericol a populației unei specii de vânat printr‑o practicare inadecvată a vânătorii.
În plus, vânătoarea trebuie practicată astfel încât să nu se reducă efectele pozitive de interes general ale pădurii și, în
special, să se împiedice ca vânatul să producă pagube care amenință pădurea […]
(2)      Vânătoarea este bine administrată atunci când practicarea sa, inclusiv gestionarea cinegetică, are ca efect obținerea și conservarea
unei populații de vânat sănătoase, de specii diverse și adaptată la mărimea, precum și la caracteristicile zonei de vânătoare.
Un ecosistem în echilibru, nevoile agriculturii și ale silviculturii, precum și o organizare a vânatului conformă principiilor
ecologiei trebuie luate în considerare în acest sens. Buna administrare a vânătorii cuprinde, de asemenea, protecția vânatului
în conformitate cu reglementarea.
[…]”
Articolul 51 din KrntJagdG prevede:
„(1)      Vânătoarea este închisă tot timpul anului în ceea ce privește […]
(2)      În ceea ce privește speciile de vânat care nu sunt menționate la alineatul 1, guvernul landului stabilește prin regulament,
ținând seama de principiile unei bune administrări a vânătorii (articolul 3), al conservării speciilor de vânat amenințate,
precum și luând în considerare vârsta, sexul și specificitățile biologice ale vânatului, care nu poate fi vânat tot timpul
anului sau în anumite perioade (perioade de închidere a vânătorii). […].
(3)      În caz de amenințare gravă a populațiilor de vânat, rezultând din pierderi de vânat cauzate de condiții meteorologice extraordinare,
de catastrofe naturale, de epidemii etc., guvernul landului poate, în interesul unei bune administrări a vânătorii, să prelungească
perioadele de închidere pe ansamblul teritoriului landului, în anumite districte administrative sau în anumite zone de vânătoare
sau să decreteze că, pentru anumite specii de vânat, vânătoarea este închisă tot timpul anului. Acest regulament se abrogă
din momentul în care motivul care stă la originea adoptării sale a dispărut.
(4)      Guvernul landului poate prelungi, pentru specii de vânat determinate, perioadele de închidere stabilite în temeiul alineatelor
1 sau 2 pentru ansamblul zonelor de vânătoare sau pentru unele dintre acestea ori – în măsura în care nu este vorba despre
specii de vânat menționate la alineatul 4a – să le suprime sau să le scurteze, atunci când acest lucru pare justificat în
interesul unei bune administrări a vânătorii, în raport cu condițiile locale sau climaterice. Astfel de regulamente pot fi
adoptate pentru o durată maximă de doi ani.
(4a)      Pentru a permite, în mod selectiv și în număr mic, uciderea, capturarea sau deținerea speciilor de vânat cu pene protejate
tot timpul anului […], guvernul landului poate – în măsura în care nu există altă soluție satisfăcătoare – să suprime sau
să scurteze perioada în care vânătoarea nu este permisă, stabilită în temeiul alineatului 1 pentru acest vânat, în interesul
sănătății publice, al siguranței publice sau al siguranței navigației aeriene, pentru a preveni daune considerabile asupra
recoltelor, a șeptelului, a pădurilor, a zonelor de pescuit și a apelor, pentru protejarea faunei și a florei sălbatice sau
în scopuri de cercetare, de repopulare, de reintroducere, precum și pentru creșterea necesară în acest scop. În plus, această
reglementare nu poate fi adoptată decât cu condiția ca populațiile speciilor enumerate în regulament să rămână într‑o stare
de conservare favorabilă, în pofida suprimării sau a scurtării perioadei în care vânătoarea nu este permisă. De asemenea,
o astfel de reglementare poate fi adoptată, cu condiția să nu fie vorba de o specie de vânat cu pene protejată tot timpul
anului, atunci când celelalte condiții sunt îndeplinite, în scopul protejării proprietății în general sau al conservării habitatului
natural. Această reglementare poate fi adoptată pentru o durată maximă de doi ani.
(5)      Pe de altă parte, guvernul landului poate suspenda, pentru o durată potrivită, aplicarea, în ansamblul zonelor de vânătoare
ale unui district administrativ sau în unele dintre acestea, perioada de închidere de care beneficiază o specie de vânat anume
– cu excepția speciilor de vânat menționate la alineatul 4a – atunci când interesele unei bune administrări a vânătorii sau
a agriculturii sau a silviculturii impun acest lucru. Totuși, aplicarea perioadei de închidere pentru speciile de vânat menționate
la alineatul 4a poate fi suspendată doar atunci când acest lucru apare ca necesar în scopul protejării unuia dintre interesele
menționate la alineatul 4a, în lipsa altei soluții satisfăcătoare și cu condiția ca cerințele prevăzute la alineatul 4a a
doua teză să fie îndeplinite.
[…]”
Articolul 59 din KrntJagdG prevede:
„(1)      Titularul unui drept de vânătoare trebuie să înscrie animalele ucise, capturate sau moarte în alt mod în zona sa de vânatoare
în cursul anului cinegetic pe o listă a vânatului ucis, fiind ținută o listă separată pentru fiecare zonă de vânătoare; atunci
când a fost stabilit un singur plan de vânătoare pentru zonele de vânătoare limitrofe, înscrierea se face pe o listă a vânatului
ucis. […]
(2)      Pentru a ține lista vânatului ucis, trebuie să se folosească formularul stabilit prin regulament al Biroului Asociației Vânătorilor
din Carintia. La adoptarea respectivului regulament, trebuie să se ia în considerare conținutul și scopul listei vânatului
ucis.
[…]”
Potrivit articolului 68 din KrntJagdG:
„(1)      Este interzisă:
[…]
19.      distrugerea cuiburilor și a pontelor vânatului cu pene sau adunarea ouălor fără autorizație […], precum și perturbarea locurilor
de reproducere a vânatului cu pene în perioada de reproducere și de creștere a puilor;
[…]”
Articolul 9 din KrntJagdVO are următorul cuprins:
„[…]
(2)      Vânatul enumerat în continuare nu poate fi vânat decât în cursul perioadelor indicate (perioade de vânătoare) și trebuie ocrotit
în afara acestor perioade:
[…]
–        cocoșul de munte, între 10 și 31 mai;
–        cocoșul de mesteacăn, între 10 și 31 mai;
[…]
–        lișița, între 16 august și 31 ianuarie;
–        sitarul de pădure, între 1 septembrie și 31 decembrie și între 16 martie și 10 aprilie;
–        porumbelul gulerat și guguștiucul, între 1 august și 31 decembrie și între 16 martie și 10 aprilie;
–        cioara grivă, între 1 iulie și 15 martie;
–        gaița, între 1 iulie și 15 martie;
–        coțofana, între 1 iulie și 15 martie.
[…]”
Landul Austria Superioară
Este vorba despre următoarele dispoziții: articolul 27 alineatele 1 și 2 din Legea privind protecția naturii și a peisajelor
din landul Austria Superioară [Oberösterreichisches Natur- und Landschaftschutzgesetz, 2001, LGBl. (Oberösterreich) 129/2001,
denumită în continuare „Oö NSchG”], articolul 48 alineatele 1-4, precum și articolul 60 alineatul 3 din Legea privind vânătoarea
din landul Austria Superioară [Oberösterreichisches Jagdgesetz, LGBl. (Oberösterreich) 32/1964, denumită în continuare „Oö
JagdG”], articolul 5 alineatul 2 și articolul 11 din Regulamentul privind protecția speciilor din landul Austria Superioară
[Oberösterreichische Artenschutzverordnung, LGBl. (Oberösterreich) 73/2003, denumit în continuare „Oö ArtenschutzVO”], precum
și articolul 1 din Regulamentul privind perioadele de protecție a animalelor care pot fi vânate din landul Austria Superioară
[Oberösterreichische Schonzeitenverordnung, LGBl. (Oberösterreich) 30/1990, denumit în continuare „Oö SchonzeitenVO”].
Articolul 27 din Oö NSchG prevede:
„(1)      Plantele și ciupercile sălbatice, precum și animalele sălbatice care nu pot fi vânate pot face obiectul unei protecții speciale
prin regulament al guvernului landului, în măsura în care specia respectivă este rară în peisajul local, existența sa este
amenințată sau menținerea sa pe motive de echilibru ecologic prezintă un interes public, dacă alte interese publice nu prevalează
asupra acestor interese de protecție. Această dispoziție nu aduce atingere niciunei dispoziții legale contrare.
(2)      În oricare dintre regulamentele prevăzute la alineatul 1, trebuie să se precizeze, ținând seama de articolele 5-7 și de articolul
9 din Directiva păsări, precum și de articolele 12 și 13 din Directiva habitate:
1.      speciile protejate total sau parțial;
2.      zona și perioada de protecție;
3.      măsurile care vizează protejarea progeniturii, sălbatice sau de crescătorie, a plantelor, a ciupercilor sau a animalelor protejate;
4.      măsurile care vizează protejarea habitatelor restrânse ale plantelor, ale ciupercilor sau ale animalelor protejate.”
Articolul 48 din Oö JagdG prevede:
„(1)      În scopul gestionării cinegetice […], vânătoarea trebuie închisă în măsura în care acest lucru este necesar, ținând seama
de nevoile legate de specificul rural. Guvernul landului stabilește, prin regulament și după ascultarea comisiei consultative
a landului în materie de vânătoare, perioadele de închidere a vânătorii pentru diferitele specii de vânat, făcând distincție,
dacă este cazul, în funcție de vârstă și sex, sau interzice complet vânătoarea la unele specii de vânat.
(2)      În cursul perioadei de închidere a vânătorii, animalele din specia în cauză nu pot fi nici vânate, nici capturate, nici ucise.
(3)      Este interzisă eliminarea, producerea de daune sau distrugerea pontelor și a cuiburilor vânatului cu pene; titularul dreptului
de vânătoare este totuși autorizat să strângă ouă de vânat cu pene în scopul creșterii artificiale, în vederea clocirii.
(4)      Guvernul landului poate, în cursul perioadei de închidere a vânătorii, să autorizeze capturarea vânatului în scopul creșterii,
precum și uciderea vânatului în scopuri științifice sau de analiză.
[…]”
Articolul 60 din Oö JagdG prevede:
„[…]
(3)      În imobilele de locuit și clădirile comerciale, precum și în grădinile familiale împrejmuite, posesorul poate captura sau
ucide și își poate însuși […] ulii, șoimi negri și ereți dacă acest lucru este necesar pentru a împiedica daune importante,
în special asupra culturilor, a crescătoriilor și a altor forme de proprietate.”
Articolul 5 din Oö ArtenschutzVO are următorul cuprins:
„Sunt protejate […]:
2.      speciile de păsări sălbatice care nu pot fi vânate și care sunt indigene pe teritoriul european al statelor membre ale Uniunii
Europene (articolul 1 din Directiva 79/409/CEE […], cu excepția coțofanei
(Pica pica)
, a gaiței
(Garrulus glandarius),
a ciorii negre
(Corvus corone corone)
și a ciorii grive
(Corvus corone cornix).
[…]”
Conform articolului 11 din Oö ArtenschutzVO:
„Capturarea selectivă [de exemplare din] speciile […] în vederea expozițiilor tradiționale de păsări cântătoare nu poate fi
autorizată decât în districtul administrativ al […], în afara zonelor de protecție a păsărilor [articolul 4 alineatul (1)
a patra teză din Directiva păsări], iar deținerea lor nu poate fi autorizată decât în districtele […] și doar în următoarele
condiții:
[…]”
Articolul 1 din Oö SchonzeitenVO prevede:
„(1)      În cursul perioadei indicate în care vânătoarea nu este permisă, animalele care pot fi vânate, menționate mai jos, nu pot
fi vânate, capturate sau omorâte:
[…]
Cocoșul de munte, cocoșul de munte încrucișat și cocoșul de mesteacăn:
–        cocoșul, între 1 iunie și 30 aprilie;
–        găina, tot timpul anului.
[…]
Sitarul de pădure, între 1 mai și 30 septembrie.
[…]
(2)      Prima și ultima zi a fiecărei perioade în care vânătoarea nu este permisă sunt incluse în aceasta din urmă.”
Landul Salzburg
Este vorba despre următoarele dispoziții: articolul 3, articolul 54 alineatul 1, articolul 59, articolul 60 alineatele 3a
și 4a, articolul 72 alineatul 3, precum și articolele 103 și 104 din Legea privind vânătoarea din landul Salzburg [Salzburger
Jagdgesetz 1993, LGBl. (Salzburg) 100/1993, denumită în continuare „Sbg JagdG”], articolul 34 din Legea privind protecția
naturii din landul Salzburg [Salzburger Naturschutzgesetz 1999, LGBl. (Salzburg) 73/1999, denumită în continuare „Sbg NSchG”]
și articolul 1 din Regulamentul privind perioadele în care vânătoarea nu este permisă din landul Salzburg [Salzburger Schonzeiten‑Verordnung,
LGBl. (Salzburg) 53/1996, denumit în continuare „Sbg SchonzeitenVO”].
Articolul 3 din Sbg JagdG prevede:
„Dreptul de vânătoare trebuie exercitat cu respectarea principiilor unei vânători responsabile […], astfel încât
a)      să se conserve o populație sănătoasă de vânat de diverse specii, potrivită habitatului disponibil;
b)      să se conserve bazele naturale ale vieții vânatului;
c)      să nu fie afectate efectele pozitive de interes general ale pădurii și în special să se împiedice ca vânatul să producă pagube
care amenință pădurea;
d)      să nu fie afectat interesul general al protecției naturii și a peisajelor;
e)      să se ocrotească fauna sălbatică în diversitatea sa ca o componentă esențială a naturii indigene și ca element al ecosistemului
natural;
f)      să se afecteze cel mai puțin posibil utilizarea conformă reglementării a terenurilor în scopuri agricole sau silvicole.”
Articolul 54 din Sbg JagdG prevede:
„(1)      Pentru speciile de vânat enumerate mai jos, perioadele în care vânătoarea nu este permisă trebuie stabilite prin regulament
al guvernului landului: […] cocoșul de munte, cocoșul de munte încrucișat, cocoșul de mesteacăn, fazanul, porumbelul gulerat,
guguștiucul, rața mare, rața cu cap negru, rața moțată, gâsca de semănătură, gâsca de vară, sitarul de pădure, lișița, cioara
neagră, cioara grivă, corbul, coțofana, gaița, pescărușul râzător, stârcul cenușiu, cormoranul. În cursul perioadelor în care
vânătoarea nu este permisă (inclusiv prima și ultima zi), aceste specii de vânat nu pot fi urmărite, capturate sau ucise […].
Cu ocazia stabilirii perioadelor în care vânătoarea nu este permisă, trebuie să se țină cont de particularitățile biologice
ale speciilor respective în perspectiva unei conservări durabile, precum și de cerințele agriculturii și ale silviculturii.
Perioadele în care vânătoarea nu este permisă pot fi de asemenea stabilite separat, în funcție de vârstă și de sex. Pentru
speciile de păsări care, conform anexei II la Directiva păsări […], nu sunt considerate specii care pot fi vânate în Austria,
perioadele de vânătoare nu pot fi stabilite decât dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 104 alineatul 4.
Pentru toate speciile de păsări, trebuie să se asigure ca perioada în care vânătoarea nu este permisă să cuprindă perioada
de creștere, diferitele stadii de reproducere și de maturizare, precum și, în cazul păsărilor migratoare, ruta de întoarcere
spre ariile de creștere.
[…]”
Articolul 59 din Sbg JagdG prevede:
„(1)      […]. În plus, [exemplarele din] speciile de păsări sălbatice care nu sunt menționate în anexa II la Directiva păsări ca specii
care pot fi vânate în Austria pot fi ucise doar în cadrul unui plan de vânătoare. Guvernul landului are posibilitatea să decreteze
prin regulament că, de asemenea, anumite alte specii de vânat nu pot fi vânate decât în cadrul unui plan de vânătoare, atunci
când acest lucru este necesar pentru obținerea și conservarea unei populații de vânat conforme principiilor articolului 3.
[…]
(2)      Planificarea prelevărilor trebuie să ia în considerare întotdeauna numărul de animale ucise în anii anteriori, numărul confirmat
de animale moarte de moarte naturală sau accidentală, întinderea și dezvoltarea pagubelor cauzate pădurii de către vânat,
precum și starea de sănătate și structura populației vânatului.
(3)      Guvernul landului adoptă dispozițiile mai detaliate care sunt necesare pentru stabilirea și adoptarea planului de vânătoare
[…]”
Articolul 60 din Sbg JagdG are următorul cuprins:
„[…]
(3)      În ceea ce privește speciile de păsări menționate în articolul 59 alineatul 1 a doua teză, nu se poate stabili un număr minim
de prelevări. Guvernul landului stabilește prin regulament și prin aplicarea
mutatis mutandis
a articolului 104 alineatul 4 numărul maxim de prelevări autorizate și repartizarea lor între zonele de vânătoare. Înainte
de adoptarea acestui regulament, acesta ascultă Federația de Vânătoare din Salzburg, Federația de Pescuit a Landului Salzburg,
Camera de Agricultură și de Silvicultură a Landului Salzburg, precum și pe mediatorul pentru mediu al landului. Numărul maxim
de prelevări autorizate este stabilit astfel încât să se obțină sau să se păstreze pe teritoriul landului o populație a speciei
de păsări respective conformă principiilor enunțate la articolul 3, fără să se provoace pagube inacceptabile.
[…]
(4a)      Planul anual de vânătoare indică, pentru fiecare specie de vânat, numărul maxim de prelevări autorizate sau numărul minim
de prelevări [impuse] sau ambele, repartizându‑le, dacă este cazul, în funcție de sex și de grupa de vârstă, precum și distribuirea
acestor prelevări între diferitele zone de vânătoare. […]”
Articolul 72 din Sbg JagdG prevede:
„[…]
(3)      Utilizarea capcanelor pentru uciderea vânatului este, în principiu, interzisă. Guvernul landului poate totuși hotărî să oblige
proprietarii de terenuri de vânătoare sau comunitățile de conservare să utilizeze astfel de capcane atunci când:
a)      viața sau sănătatea omului este amenințată de animale sălbatice, iar această amenințare nu poate fi evitată altfel sau
b)      interese publice de o importanță comparabilă nu pot fi protejate altfel.
[…]”
Articolul 103 din Sbg JagdG prevede:
„(1)      Speciile de vânat menționate în continuare sunt protejate în mod special în toate stadiile vieții lor:
[…]
b)      toate speciile de vânat cu pene.
(2)      Dispozițiile de protecție de mai jos se aplică în ceea ce privește speciile de vânat menționate la alineatul 1;
a)      se interzice orice formă de captură sau de ucidere deliberată a animalelor prelevate în natură;
b)      se interzice perturbarea deliberată a acestor specii, îndeosebi în cursul perioadelor de reproducere, de maturizare, de hibernare
și de migrație;
c)      se interzice distrugerea, deteriorarea sau înlăturarea deliberată a locurilor de reproducere, a cuiburilor sau a spațiilor
de odihnă;
d)      se interzice strângerea ouălor în natură și deținerea ouălor, chiar și goale;
e)      se interzice deținerea, transportul, comercializarea sau schimbul, precum și oferirea spre vânzare de exemplare, vii sau moarte,
din speciile […], care au fost prelevate în natură. Această interdicție se referă de asemenea la orice produs obținut din
animale, precum și la orice alt bun, în cazul în care reiese din documentul justificativ, din ambalaj, dintr‑o etichetă sau
din orice alte circumstanțe că este vorba de părți sau de produse obținute din animalul în cauză;
f)      se interzice vânzarea de exemplare, vii sau moarte, din speciile […], care au fost prelevate în natură, precum și transportul,
deținerea în vederea vânzării și oferirea spre vânzare de astfel de exemplare; această interdicție se aplică de asemenea părților
din aceste animale care se pot recunoaște și produselor obținute din aceste animale.
(3)      Atunci când intervenții în scopuri agricole sau silvicole amenință pontele, proprietarul vânătorii le poate deplasa sau elimina
în vederea clocirii artificiale, în măsura în care ponta nu poate fi salvată altfel.”
Articolul 104 din Sbg JagdG prevede:
„[…]
(4)      Autoritatea poate autoriza alte derogări de la interdicțiile prevăzute la articolul 103 alineatul 2 dacă acest lucru nu pune
în pericol populația speciei sălbatice în cauză și dacă nu există nicio altă soluție satisfăcătoare pentru a atinge obiectivul
urmărit. Aceste derogări nu pot fi acordate decât pentru următoarele obiective:
a)      protecția altor animale sau plante sălbatice și conservarea habitatelor lor naturale;
b)      prevenirea daunelor grave asupra culturilor, a șeptelului, a pădurilor, a apelor piscicole, precum și, în cazul vânatului
cu blană, asupra altor bunuri;
c)      sănătatea publică și siguranța publică sau, în cazul vânatului cu blană, alte motive imperative de interes public major, mai
ales de ordin social sau economic sau referitoare la consecințe pozitive asupra mediului;
d)      cercetarea și instruirea;
e)      sporirea populației acestor specii sau relocalizarea acestora, precum și creșterea necesară în acest scop;
f)      comercializarea unui număr mic de animale (sau de părți din animale sau de produse obținute din aceste animale) din specii
de vânat cu pene a căror capturare sau ucidere este autorizată în temeiul alineatului 1.”
Articolul 34 din Sbg NSchG are următorul cuprins:
„(1)      La cerere, autoritățile competente în domeniul protecției naturii pot decide să acorde derogări de la interdicțiile prevăzute
[…]. Autorizația nu poate fi astfel […] acordată decât pentru măsuri care au în vedere unul dintre următoarele obiective:
[…]
2.      fabricarea băuturilor;
[…]
(3)      Autorizațiile prevăzute la alineatul 1 nu sunt acordate decât dacă obiectivul măsurii în cauză nu poate fi îndeplinit în mod
satisfăcător prin alte mijloace și dacă populațiile de specii de animale sau de plante din arie nu sunt deteriorate prin intervenție.”
Articolul 1 din Sbg SchonzeitenVO prevede:
„Pentru speciile de vânat enumerate mai jos, perioadele în care vânătoarea nu este permisă, care cuprind prima și ultima zi,
sunt stabilite după cum urmează:
Specii de vânat          Perioada în care vânătoarea nu este permisă
[…]
Cocoșul de munte                                               1.6-30.4
Cocoșul de munte încrucișat                                     16.6-30.4
Cocoșul de mesteacăn                                     16.6-30.4
[…]
Sitarul de pădure                                               1.1-28.2
16.4-30.9
[…]”
Landul Tirol
Este vorba despre următoarele dispoziții: articolul 1 alineatul 1 din Al doilea regulament de aplicare a Legii privind vânătoarea
din landul Tirol [Zweite Durchführungsverordnung zum Tiroler Jagdgesetz 1983, LGBl. (Tirol) 16/1995, denumit în continuare
„DurchfVO Tiroler JagdG”] și articolul 4 alineatul 3 din Regulamentul privind protecția naturii din landul Tirol [Tiroler
Naturschutzverordnung 1997, LGBl. (Tirol) 95/1997, denumit în continuare „Tiroler NschVO”].
Articolul 1 din DurchfVO JagdG prevede:
„(1)      Cu excepția dispozițiilor contrare […], speciile de vânat enumerate mai jos nu pot fi vânate decât în perioadele indicate
(perioade de vânătoare):
[…]
9.      Cocoșul de munte, doar în anii impari, între 1 mai și 15 mai;
10.      Cocoșul de mesteacăn, între 10 mai și 31 mai;
[…]”
Articolul 4 din Tiroler NSchVO prevede:
„[…]
(2)      Se interzice:
a)      perturbarea, urmărirea, capturarea, deținerea, păstrarea în stare vie sau moartă, transportul, oferirea, punerea în vânzare,
achiziționarea sau omorârea deliberată a păsărilor din speciile protejate;
[…]
(3)      Interdicția prevăzută la alineatul 2 punctul a) nu privește alungarea ciorilor, a sturzilor și a mierlelor din culturile agricole
și silvicole, precum și din grădinile familiale.”
Landul Vorarlberg
Este vorba despre articolul 27 alineatul 1 din Regulamentul privind vânătoarea din landul Vorarlberg [Vorarlberger Jagdverordnung,
LGBl. (Vorarlberg) 24/1995, denumit în continuare „Vlbg JagdVO”], care prevede:
„(1)      Pot fi vânate în cursul perioadelor enumerate mai jos, inclusiv în prima și în ultima zi:
[…]
c)      cocoșul de mesteacăn                                     11.5-31.5
[…]”
Landul Viena
Este vorba despre următoarele dispoziții: articolul 69 alineatul 1 din Legea privind vânătoarea din landul Viena [Wiener Jagdgesetz,
LGBl. (Wien) 6/1948, denumită în continuare „Wiener JagdG”] și articolul 1 alineatul 1 din Regulamentul privind perioadele
în care vânătoarea nu este permisă din landul Viena [Wiener Schonzeitenverordnung, LGBl. (Wien) 26/1975, denumit în continuare
„Wiener SchonzeitenVO”].
Articolul 69 din Wiener JagdG prevede:
„(1)      Date fiind cerințele caracterului specific rural, un regulament stabilește, în conformitate cu principiile unei bune gestiuni
a vânătorii, perioade în care vânătoarea nu este permisă pentru diferitele specii de animale care pot fi vânate […], făcând
eventual distincție în funcție de vârstă și sex. În cursul perioadei în care vânarea sa este interzisă, vânatul respectiv
nu poate fi nici urmărit, nici capturat, nici ucis. Prima și ultima zi sunt incluse în perioada în care vânătoarea nu este
permisă.
[…]”
Articolul 1 din Wiener SchonzeitenVO prevede:
„(1)      Animalele care pot fi vânate, menționate mai jos, nu pot fi urmărite, capturate sau ucise în cursul perioadelor în care vânătoarea
nu este permisă, indicate mai jos:
[…]
12.      Sitarul de pădure, între 16 aprilie și 15 octombrie;
[…]”

Procedura precontencioasă
La 13 aprilie 2000, Comisia a adresat Republicii Austria o scrisoare de punere în întârziere privind un anumit număr de acte
cu putere de lege și de norme administrative ale landurilor acestui stat membru care, în opinia sa, nu îndeplineau cerințele
unei transpuneri complete și corecte a directivei.
Republica Austria a răspuns printr‑o scrisoare din 26 iulie 2000, în care anunța modificarea anumitor texte, contestând, în
același timp, poziția Comisiei cu privire la transpunerea corectă a dispozițiilor directivei.
La 17 octombrie 2003, Comisia a emis un aviz motivat prin care invita Republica Austria să ia măsurile necesare pentru a se
conforma acestuia într‑un termen de două luni. Din acest aviz rezultă că unele obiecții formulate inițial nu au fost menținute
de către Comisie.
Prin scrisoarea din 23 decembrie 2003, Republica Austria a răspuns respectivului aviz indicând că erau avute în vedere alte
modificări legislative și de reglementare conforme concepțiilor juridice ale Comisiei, menținând, în același timp, un anumit
număr de argumente în sprijinul poziției susținute în răspunsul său la punerea în întârziere.
În aceste condiții, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune.

Procedura în fața Curții
În cuprinsul cererii, Comisia formulase împotriva pârâtei treizeci și nouă de motive privind neîndeplinirea obligațiilor.
În memoriul său în apărare, aceasta din urmă a recunoscut temeinicia a treisprezece dintre ele. În plus, ea a admis că alte
două motive erau în parte întemeiate.
În cursul procedurii în fața Curții, Comisia s‑a desistat total sau parțial de mai multe motive privind neîndeplinirea obligațiilor,
considerând că anumite dispoziții din directivă fuseseră, între timp, transpuse corect în anumite landuri.
Totuși, obiectul acțiunii în starea actuală a procedurii privește transpunerea acelorași dispoziții menționate în cererea
introductivă de instanță.

Cu privire la acțiune

Cu privire la motivele necontestate privind neîndeplinirea obligațiilor
Obiectul obiecțiilor Comisiei
–       Încălcarea articolului 1 alineatele (1) și (2) din directivă în Carintia, în Austria Inferioară și în Styria
Comisia arată că din anexa 1 privind articolul 1 din Regulamentul privind protejarea speciilor animale din landul Carintia
(Kärntner Tierartenschutzverordnung, denumit în continuare „KrntTaSchVO”) rezultă că cioara neagră, cioara grivă, gaița, stăncuța,
coțofana, vrabia de casă și porumbelul de casă nu sunt specii protejate, deși este vorba despre păsări sălbatice. Or, protecția
impusă prin directivă trebuie să cuprindă, în principiu, toate speciile de păsări care se găsesc în mod natural în stare sălbatică
pe teritoriul european al statelor membre.
Comisia arată că, în conformitate cu articolul 3 alineatul 5 din Regulamentul privind protecția plantelor și a animalelor
sălbatice din landul Austria Inferioară (Niederösterreichische Verordnung über den Schutz wildwachsender Pflanzen und freilebender
Tiere, denumit în continuare „Nö NschVO”), doar speciile de păsări „indigene” sunt complet protejate. Pe de altă parte, cinci
specii care intră în această categorie, și anume cioara neagră, cioara grivă, stăncuța, vrabia de casă și porumbelul de casă,
ar fi excluse de la regimul de protecție prevăzut prin directivă.
Comisia susține că, în conformitate cu articolul 4 din Regulamentul privind protecția naturii din landul Styria (Steiermärkische
Naturschutzverordnung, denumit în continuare „Stmk NSchVO”), graurul, vrabia de casă, porumbelul de casă și corbul, chiar
dacă este vorba despre specii indigene, sunt excluși de la protecția impusă prin directivă între 1 iulie și 31 ianuarie.
–       Încălcarea articolului 5 din directivă în Carintia, în Austria Inferioară și în Styria
Comisia observă că din anexa 1 la KrntTaSchVO reiese că cioara neagră, cioara grivă, gaița, stăncuța, coțofana, vrabia de
casă și porumbelul de casă nu sunt protejați așa cum prevede directiva.
Comisia arată că, în conformitate cu articolul 3 alineatul 5 din Nö NschVO, doar speciile de păsări „indigene” sunt protejate.
În plus, cinci dintre aceste specii, și anume cioara neagră, cioara grivă, stăncuța, vrabia de casă și porumbelul de casă,
ar fi excluse de la regimul de protecție impus prin directivă. De altfel, regimul general de protecție prevăzut la articolul
18 alineatele 4 și 5 din Nö NSchVO nu s‑ar aplica acestor specii.
Comisia arată că articolul 13e din Legea privind protecția naturii din landul Styria (Steiermärkisches Naturschutzgesetz)
prevede adoptarea de regulamente pentru protejarea păsărilor care intră în sfera de aplicare a directivei. Or, nu a fost adoptat
niciun regulament întemeiat pe această dispoziție. În plus, graurul, vrabia de casă, porumbelul de casă și corbul, chiar dacă
este vorba despre specii indigene, nu ar fi protejați decât între 1 februarie și 30 iunie.
–       Încălcarea articolului 7 alineatul (1) din directivă în Austria Inferioară
Comisia observă că de la articolul 3 alineatul 5, precum și de la articolul 4 punctele 1 și 2 din Nö NSchVO reiese că cioara
neagră, cioara grivă, stăncuța și vrabia de casă sunt total excluse de la protecția impusă prin directivă, după cum sunt parțial
excluse și gaița și coțofana. Or, această reglementare ar reprezenta o încălcare a articolului 7 alineatul (1) din directivă
care prevede că doar speciile enumerate în anexa II la aceasta pot fi vânate.
–       Încălcarea articolului 7 alineatul (4) din directivă în Styria
Comisia subliniază că dispozițiile coroborate ale articolului 49 alineatul 1 din Legea privind vânătoarea din landul Styria
(Steiermärkisches Jagdgesetz, denumită în continuare „Stmk JagdG”) și ale articolului 1 alineatul 1 din Regulamentul privind
perioadele de vânătoare din landul Styria (Steiermärkische Jagdzeitenverordnung) stabilesc perioade de vânătoare incompatibile
cu dispozițiile directivei în ceea ce privește un anumit număr de specii, și anume cocoșul de munte (între 1 și 31 mai, în
loc de între 1 octombrie și 28 februarie), cocoșul de mesteacăn (între 1 și 31 mai, în loc de între 21 septembrie și 31 martie)
și sitarul de pădure (între 16 martie și 15 aprilie și între 1 septembrie și 31 decembrie, în loc de între 11 septembrie și
19 februarie).
–       Încălcarea articolului 9 alineatele (1) și (2) din directivă în Styria
Comisia apreciază că articolul 62 alineatul 2 din Stmk JagdG și articolul 5 alineatul 1 din Stmk NSchVO nu țin seama de dispozițiile
articolului 9 din directivă, dat fiind că prevăd o derogare generală de la regimul de protecție prevăzut de aceasta din urmă
în privința eliminării cuiburilor și a îndepărtării ariilor de reproducere ale speciilor protejate care se află în grădini
și construcții private.
Republica Austria arată că modificările necesare în scopul punerii ansamblului instrumentelor juridice naționale sus‑menționate
în conformitate cu dispozițiile directivei sunt în curs de pregătire.
Aprecierea Curții
În ceea ce privește obiecția formulată de Comisie privind conformitatea regimului de protecție a porumbelului de casă în Carintia
cu articolul 5 din directivă, trebuie să se observe că, în conformitate cu punctul 44 din cerere, această specie intră în
sfera de aplicare a dispozițiilor directivei, pe când, în conformitate cu punctul 47 din această cerere, specia respectivă
nu ar intra în categoria păsărilor sălbatice.
Reiese, prin urmare, că respectiva cerere conține o contradicție în acest sens și, din această cauză, nu îndeplinește cerințele
articolului 38 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură. Prin urmare, acțiunea este inadmisibilă în măsura în
care are ca obiect regimul de protecție a porumbelului de casă în Carintia.
Cu privire la restul motivelor, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, existența unei neîndepliniri a
obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru astfel cum aceasta se prezenta la momentul expirării
termenului stabilit în avizul motivat, schimbările legislative sau de reglementare intervenite ulterior neputând fi luate
în considerare de către Curte (a se vedea în special Hotărârea din 30 mai 2002, Comisia/Italia, C‑323/01, Rec., p. I‑4711,
punctul 8, și Hotărârea din 27 octombrie 2005, Comisia/Luxemburg, C‑23/05, Rec., p. I‑9535, punctul 9).
Având în vedere notificarea avizului motivat la 17 octombrie 2003 și termenul stabilit în acest aviz, dispozițiile vizate
din dreptul național trebuiau să fie conforme prevederilor directivei cel târziu la 17 decembrie 2003.
Or, din observațiile Republicii Austria referitoare la motivele privind neîndeplinirea obligațiilor menționate mai sus reiese
că acest stat membru admite faptul că măsurile necesare unei transpuneri corecte a directivei în aceste diferite privințe
nu fuseseră adoptate în termenul impus.
Trebuie să se considere, așadar, că acțiunea este fondată în privința respectivelor motive privind neîndeplinirea obligațiilor,
cu excepția obiecției referitoare la regimul de protecție a porumbelului de casă în Carintia, care este inadmisibilă.

Cu privire la motivele contestate privind neîndeplinirea obligațiilor
Încălcarea articolului 1 alineatele (1) și (2) din directivă în Burgenland și în Austria Superioară
–       Burgenland
Argumentele părților
Comisia arată că, potrivit articolului 16 alineatul 1 litera b) din Bgld NSchLPflG, toate speciile de păsări sălbatice sunt
protejate, cu excepția graurului, în condițiile prevăzute la articolul 88a din Bgld JagdG. Or, conform articolului 1 din directivă,
graurul este o specie care trebuie protejată.
De asemenea, Comisia apreciază că articolul 88a alineatul 2 din Bgld JagdG nu subordonează măsura de reglementare respectării
condițiilor de derogare enunțate la articolul 9 din directivă.
Republica Austria arată că graurul nu este, în principiu, o specie care poate fi vânată în Burgenland. Totuși, date fiind
pagubele considerabile provocate de această specie culturilor viticole, legiuitorul landului a considerat necesar să adopte
dispoziții derogatorii în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (a) din directivă. Astfel, vânătoarea la graur nu poate
fi autorizată decât între 15 iulie și 30 noiembrie.
În opinia acestui stat membru, protejarea culturilor viticole, menționată la articolul 88a alineatul 1 din Bgld JagdG, răspunde
obiectivului respectivei dispoziții din directivă. În plus, ar fi îndeplinită condiția conform căreia nu trebuie să existe
nicio altă soluție satisfăcătoare, dat fiind că, în fiecare an, colonii care pot număra până la 50 000 de grauri invadează
podgoriile regiunii și că mijloacele de alungare convenționale s‑au dovedit insuficiente.
Aprecierea Curții
Cu titlu preliminar, trebuie să se amintească, pe de o parte, că de la articolul 1 din directivă reiese că aceasta vizează
conservarea tuturor speciilor de păsări care se găsesc în mod natural în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor
membre și are ca obiect protejarea, gestionarea și controlul asupra acestor specii și, pe de altă parte, că protecția eficace
a păsărilor este o problemă de mediu tipic transfrontalieră, care implică responsabilități comune ale statelor membre (a se
vedea în acest sens Hotărârea din 8 iulie 1987, Comisia/Belgia, 247/85, Rec., p. 3029, punctul 6).
Prin urmare, articolul 1 din directivă reprezintă o dispoziție care nu proclamă o orientare programatică, ci conține o normă
de drept obligatorie care trebuie transpusă în ordinile juridice ale statelor membre.
În acest sens, Curtea a precizat că transpunerea normelor comunitare în dreptul intern nu impune în mod necesar o preluare
formală și textuală a dispozițiilor lor într‑o dispoziție expresă și specifică și că poate fi suficient un context juridic
general, cu condiția ca acesta să asigure efectiv deplina aplicare a directivei într‑un mod suficient de clar și de precis
(a se vedea în special Hotărârea din 27 aprilie 1988, Comisia/Franța, 252/85, Rec., p. 2243, punctul 5).
În privința obiecției formulate de Comisie, trebuie să se constate că legislația din Burgenland exclude total graurul, specie
care intră în sfera de aplicare a articolului 1 din directivă, de la protecția păsărilor sălbatice în cursul perioadei cuprinse
între 15 iulie și 30 noiembrie.
Or, după cum a observat avocatul general la punctul 10 din concluzii, indiferent dacă dispozițiile naționale în litigiu puteau
fi adoptate în mod valabil în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (a) a treia liniuță din directivă, excluderea totală
a unei specii determinate de la regimul de protecție prevăzut la articolul 1 din directivă, chiar în cursul unei perioade
limitate, totuși considerabilă, este incompatibilă cu acest din urmă articol.
În acest sens, se cuvine să se adauge că exactitatea transpunerii are o importanță deosebită în ceea ce privește directiva,
în măsura în care gestionarea patrimoniului comun este încredințată fiecărui stat membru pentru propriul teritoriu (a se vedea
Hotărârea din 8 iulie 1987, Comisia/Italia, 262/85, Rec., p. 3073, punctul 9, și Hotărârea din 7 decembrie 2000, Comisia/Franța,
C‑38/99, Rec., p. I‑10941, punctul 53).
Rezultă că actele cu putere de lege din Burgenland avute în vedere de prezenta obiecție a Comisiei sunt incompatibile cu articolul
1 alineatele (1) și (2) din directivă.
Prin urmare, respectiva obiecție a Comisiei este întemeiată.
–       Landul Austria Superioară
Argumentele părților
Comisia arată că articolul 27 alineatul 1 din Oö NSchG supune protejarea animalelor sălbatice, pe de o parte, adoptării unui
regulament de aplicare și, pe de altă parte, întrunirii unui anumit număr de condiții. Or, articolul 1 din directivă prevede
o obligație de protecție a tuturor speciilor de păsări sălbatice. În plus, conform articolului 5 punctul 2 din Oö ArtenschutzVO,
coțofana, gaița, cioara neagră și cioara grivă sunt excluse complet de la regimul de protecție prevăzut în această dispoziție.
Republica Austria subliniază că articolul 27 alineatul 2 din Oö NSchG prevede un regim de protecție a plantelor și a animalelor
prin regulament care ține seama de cerințele stabilite prin directivă.
Acest stat membru adaugă faptul că directiva operează o distincție între speciile indigene și speciile străine și atribuie
acesteia consecințe juridice. Într‑adevăr, articolul 11 din directivă impune un control al introducerii de specii străine
în scopul protejării faunei și florei locale.
Aprecierea Curții
Trebuie să se amintească mai întâi că, la punctul 22 din Hotărârea din 8 iulie 1987, Comisia/Belgia, citată anterior, Curtea
a arătat că efectul protector al directivei trebuie asigurat în ceea ce privește ansamblul speciilor de păsări care se găsesc
în mod natural în stare sălbatică pe teritoriul european al unui stat membru.
Prin urmare, măsurile de protecție pe care statele membre sunt invitate să le adopte în temeiul articolului 1 din directivă
trebuie să ia în considerare de asemenea păsările sălbatice al căror habitat natural nu se află pe teritoriul acestui stat,
ci pe acela al unuia sau mai multor alte state membre (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iulie 1987, Comisia/Belgia,
citată anterior, punctul 22, precum și Hotărârea din 8 februarie 1996, Vergy, C‑149/94, Rec., p. I‑299, punctele 17 și 18).
În ceea ce privește obiecția formulată de Comisie, trebuie să se constate că regimul de protecție stabilit prin articolul
27 alineatele 1 și 2 din Oö NSchG, în special abilitarea de punere în aplicare acordată autorității învestite cu puterea de
reglementare, cuprinde numeroase condiții privind caracteristicile biologice ale speciilor vizate. În plus, articolul 5 punctul
2 din Oö ArtenSchutzVO exclude complet din sfera sa de aplicare un anumit număr de specii.
În ceea ce privește argumentul Republicii Austria întemeiat pe articolul 11 din directivă, este important să se arate că această
dispoziție se limitează la stabilirea unei obligații specifice care impune statelor membre să supravegheze ca introducerea
de specii de păsări care nu se găsesc în mod natural în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre să nu aducă
niciun prejudiciu florei și faunei locale.
Prin urmare, acest articol nu poate fi considerat ca reprezentând un temei juridic care permite derogarea de la obligațiile
de protecție ce revin statelor membre în temeiul articolului 1 din directivă și care vizează toate speciile de păsări care
se găsesc în mod natural în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre, și anume, în ceea ce privește fiecare
dintre aceste state, atât speciile indigene, cât și cele care nu sunt prezente decât în alte state membre.
Într‑adevăr, astfel cum reiese de la punctul 15 din Hotărârea din 27 aprilie 1998, Comisia/Franța, citată anterior, importanța
unei protecții complete și eficace a păsărilor sălbatice în interiorul întregii Comunități, indiferent de locul lor de ședere
sau de spațiul de trecere, determină incompatibilitatea cu directiva a oricărei legislații naționale care stabilește protecția
păsărilor sălbatice în funcție de fauna națională.
Rezultă că articolul 1 alineatele (1) și (2) din directivă nu a fost transpus corect în Austria Superioară.
Prin urmare, obiecția formulată de Comisie în acest sens trebuie admisă.
Încălcarea articolului 5 din directivă în Burgenland, în Carintia și în Austria Superioară
–       Burgenland
Argumentele părților
Comisia susține că regimul privind graurul prevăzut la articolul 16 alineatul 1 litera b) din Bgld NSchLPflG și la articolul
88a din Bgld JagdG nu asigură, pentru această specie, o protecție conformă articolului 5 din directivă, în orice caz nu tot
timpul anului.
De asemenea, Comisia arată că, în conformitate cu articolul 6 din Bgld ArtenschutzVO, dispozițiile acestui regulament nu afectează
activitățile de pescuit și de vânătoare. Această dispoziție ar permite, așadar, deteriorări deliberate ale cuiburilor, precum
și ale ariilor de reproducere, de odihnă și de hibernare ale speciilor protejate.
Republica Austria explică faptul că legiuitorul landului a adoptat dispoziții derogatorii din cauza pagubelor importante provocate
de specia respectivă culturilor viticole.
Acest stat membru arată că protejarea acestei specii este asigurată în toate stadiile de dezvoltare, inclusiv în acela de
ou. În ceea ce privește articolul 6 din Bgld ArtenschutzVO, ultima teză a acestuia nu poate fi interpretată ca stabilind o
derogare generală în favoarea activităților de vânătoare și de pescuit.
Aprecierea Curții
Cu titlu preliminar, trebuie să se observe că regimul general de protecție stabilit prin articolul 5 din directivă cuprinde,
conform primei teze a acestuia, toate speciile de păsări menționate la articolul 1 din această directivă. Respectivul regim
presupune, între altele, interdicția de a omorî, de a captura sau de a perturba în mod deliberat speciile de păsări protejate.
După cum s‑a constatat la punctele 90 și 91 din prezenta hotărâre, faptul că graurul este exclus total de la regimul de protecție
prevăzut prin directivă între 15 iulie și 30 noiembrie este incompatibil cu articolul 1 din aceasta.
Prin urmare, intervențiile autorizate de dispozițiile prevăzute la punctul 106 din prezenta hotărâre sunt de asemenea incompatibile
cu interdicțiile prevăzute la articolul 5 din directivă.
În ceea ce privește motivul de derogare invocat de Republica Austria, este adevărat că prevenirea daunelor aduse culturilor
viticole poate, în principiu, să permită luarea de măsuri derogatorii, în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (a) a
treia liniuță din directivă.
Totuși, această ultimă dispoziție nu conferă temei juridic pentru excluderea totală a unei specii, chiar și pe o perioadă
limitată, de la regimul de protecție prevăzut prin directivă.
Într‑adevăr, excluderea totală a unei specii de păsări de la regimul de protecție prevăzut prin directivă, chiar și pe o perioadă
limitată, prezintă riscul punerii în pericol a existenței înseși a acestei specii. Astfel, doar respectând cerințele prevăzute
la articolul 9 alineatul (2) din directivă statele membre sunt autorizate să prevadă derogări de la regimul de protecție a
păsărilor sălbatice.
În privința protecției cuiburilor, precum și a ariilor de reproducere, de odihnă și de hibernare, trebuie amintit că obiectele
și spațiile respective intră în sfera de aplicare a regimului de protecție stabilit prin articolul 5 din directivă, în special
la literele (b)-(d) ale acestuia.
În ceea ce privește legislația în litigiu, trebuie să se observe că, în conformitate cu articolul 16 alineatul 4 din Bgld
NSchLPflG, se interzice urmărirea, tulburarea, capturarea, transportul, menținerea în captivitate, rănirea, omorârea, deținerea
sau înlăturarea animalelor protejate.
Totuși, trebuie arătat că, în conformitate cu articolul 16 alineatul 2 litera d) din aceeași lege, un regulament de aplicare
trebuie să indice speciile pentru care se interzice înlăturarea, deteriorarea sau distrugerea cuiburilor, precum și a locurilor
de paradă nupțială, de reproducere, de odihnă și de hibernare.
Or, se impune constatarea că, după cum a subliniat avocatul general la punctul 26 din concluzii, efectele coroborate ale alineatelor
2 și 4 ale articolului 16 din Bgld NSchLPflG determină o lipsă a protecției pentru un anumit număr de specii, astfel încât
aceste dispoziții trebuie considerate ca fiind incompatibile cu articolul 5 din directivă.
Trebuie adăugat că dispozițiile Bgld ArtenschutzVO nu corectează această lipsă a transpunerii. Într‑adevăr, interdicțiile
prevăzute la articolul 2 din acest regulament privesc doar ariile de creștere, de reproducere, de odihnă și de hibernare ale
unui număr mic de specii, iar nu și pe cele ale tuturor speciilor protejate.
În plus, conform articolului 6, măsurile de protecție stabilite prin respectivul regulament nu se aplică activităților de
vânătoare și de pescuit.
Or, astfel de activități sunt susceptibile de a aduce atingere spațiilor și obiectelor protejate vizate la articolul 5 literele
(b)-(d) din directivă.
În măsura în care Republica Austria nu a prezentat nicio argumentare susceptibilă să justifice regimul juridic în cauză, neîndeplinirea
obligațiilor trebuie considerată ca fiind dovedită.
Prin urmare, obiecția întemeiată pe încălcarea articolului 5 din directivă este întemeiată în ceea ce privește ansamblul dispozițiilor
în litigiu ale Burgenland.
–       Landul Carintia
Argumentele părților
Comisia subliniază că articolul 68 alineatul 1 din KrntJagdG nu transpune interdicțiile enunțate la articolul 5 literele (a)
și (e) din directivă. În realitate, respectivul articol 68 alineatul 1 s‑ar limita la prevederea de interdicții privind cuiburile
și ariile de reproducere. Pe de altă parte, nici articolul 51 alineatul 4a din KrntJagdG nu ar garanta transpunerea dispozițiilor
sus‑menționate ale directivei.
Republica Austria afirmă că ansamblul actelor cu putere de lege aplicabile în Carintia asigură interdicția perturbării locurilor
de reproducere a vânatului cu pene. De asemenea, se interzice distrugerea cuiburilor și a pontelor acestor specii sau strângerea
ouălor fără autorizație.
Aprecierea Curții
Trebuie să se observe că, dacă regimul prevăzut la articolul 68 alineatul 1 din KrntJagdG prevede măsuri de protecție privind
cuiburile, pontele, ouăle și locurile de reproducere ale vânatului cu pene, totuși acesta nu cuprinde nicio dispoziție privind
obligația de a se asigura că păsările avute în vedere la articolul 1 din directivă nu sunt nici omorâte, nici capturate, nici
ținute în captivitate, astfel cum impune articolul 5 literele (a) și (e) din directivă.
De asemenea, trebuie să se observe că nici articolul 51 alineatul 4a din KrntJagdG nu garantează transpunerea acestor dispoziții
din directivă, dat fiind că se limitează la prevederea unui ansamblu de excepții de la protecția generală care rezultă din
interzicerea practicării vânătorii care figurează la alineatul 1 din respectivul articol.
Așadar, trebuie să se constate că interdicțiile prevăzute la articolul 5 literele (a) și (e) din directivă, și anume acelea
de a omorî, de a captura sau de a ține în captivitate păsări protejate, nu sunt enunțate în dispozițiile naționale menționate
la punctul 125 din prezenta hotărâre.
Așadar, obiecția Comisiei trebuie considerată ca fiind întemeiată cu privire la acest aspect.
–       Landul Austria Superioară
Argumentele părților
Comisia apreciază că articolul 27 alineatul 1 din Oö NSchG cuprinde măsuri de natură programatică limitate la speciile indigene.
Într‑adevăr, abilitarea de reglementare instituită prin acesta stabilește în special drept condiție de protecție ca specia
în cauză să fie rară în peisajul local, populația sa să fie amenințată sau conservarea sa să fie de interes public.
Comisia adaugă că, în conformitate cu articolul 5 punctul 2 din Oö ArtenschutzVO, coțofana, gaița, cioara neagră și cioara
grivă sunt excluse total de la regimul de protecție prevăzut de acesta.
Republica Austria subliniază că articolul 27 alineatul 2 din Oö NSchG prevede protecția plantelor și a animalelor prin regulament,
ținând seama în special de articolele 5-7 și de articolul 9 din directivă. Acest obiectiv al legiuitorului nu poate fi în
niciun caz relativizat prin trimiterea la articolul 27 alineatul 1 din Oö NSchG.
Acest stat membru adaugă faptul că directiva operează o distincție între speciile indigene și speciile străine și conferă
acesteia consecințe juridice. Într‑adevăr, articolul 11 din directivă impune un control al introducerii de specii străine,
în scopul protejării faunei și a florei locale.
Aprecierea Curții
Cu titlu preliminar, trebuie amintit că, după cum rezultă de la punctul 110 din prezenta hotărâre, sfera de aplicare a articolului
5 din directivă cuprinde ansamblul speciilor avute în vedere la articolul 1 din aceasta. Prin urmare, excluderea coțofenei,
a gaiței, a ciorii negre și a ciorii grive de la regimul de protecție a speciilor aplicabil în Austria Superioară nu este
conformă directivei.
Pe de altă parte, limitarea numărul de specii protejate în funcție de anumite condiții care privesc caracteristici biologice
și considerații de interes public este de asemenea incompatibilă cu directiva.
Argumentul Republicii Austria conform căruia autoritatea învestită cu puterea de reglementare trebuie să acționeze în conformitate
cu directiva nu poate modifica această concluzie. Într‑adevăr, este suficient să se arate că executarea conformă dispozițiilor
unei directive de către respectiva autoritate nu poate, singură, să prezinte claritatea și precizia necesare pentru a fi îndeplinită
cerința de securitate juridică (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 septembrie 1996, Comisia/Grecia, C‑236/95, Rec.,
p. I‑4459, punctele 12 și 13, precum și Hotărârea din 10 mai 2001, Comisia/Țările de Jos, C‑144/99, Rec., p. I‑3541, punctul
21).
De asemenea, argumentul întemeiat de către acest stat membru pe articolul 11 din directivă nu poate fi admis. Într‑adevăr,
după cum reiese de la punctele 101 și 102 din prezenta hotărâre, nu se poate considera că acest articol reprezintă un temei
juridic ce permite să se deroge de la obligațiile de protecție ce revin statelor membre în temeiul articolului 1 din directivă.
Prin urmare, obiecția întemeiată pe încălcarea articolului 5 din directivă în Austria Superioară trebuie admisă.
Încălcarea articolului 6 alineatul (1) din directivă în Austria Superioară
–       Argumentele părților
Comisia susține că, în conformitate cu articolul 5 alineatul 2 din Oö ArtenschutzVO, coțofana, cioara neagră și cioara grivă
sunt excluse de la regimul de protecție prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din directivă.
Republica Austria arată că speciile vizate au fost omise de pe lista păsărilor care pot fi vânate în Austria în temeiul anexei
II la directivă, deși experții sunt de acord asupra pertinenței includerii în această anexă a respectivelor specii în ceea
ce privește Austria.
–       Aprecierea Curții
Trebuie amintit că articolul 6 alineatul (1) din directivă prevede că statele membre interzic, pentru toate speciile de păsări
menționate la articolul 1 din această directivă, vânzarea, transportul în scopul vânzării, păstrarea în scopul vânzării și
oferirea spre vânzare a păsărilor vii sau moarte.
În ceea ce privește obiecția formulată de Comisie, trebuie să se constate că excluderea speciilor sus‑menționate din sfera
de aplicare a articolului 5 alineatul 2 din Oö ArtenschutzVO permite desfășurarea de activități de comercializare a păsărilor
care sunt interzise prin articolul 6 alineatul (1) din directivă.
În aceste condiții, argumentele Republicii Austria privind pertinența anexei II la directivă în raport cu obiecția formulată
de către Comisie sunt inoperante.
Într‑adevăr, respectiva anexă se referă la dispozițiile articolului 7 din directivă, având ca obiect situația speciilor ce
pot face obiectul vânătorii, și nu la regimul de protecție stabilit prin articolul 6 alineatul (1) din directivă.
Astfel, indiferent de regimul de vânătoare aplicabil, statele membre sunt obligate să asigure transpunerea interdicțiilor
de comercializare enunțate în această ultimă dispoziție.
Or, din cele ce precedă reiese că respectivele interdicții nu au fost puse în aplicare în Austria Superioară în ceea ce privește
cele trei specii de păsări vizate mai sus.
Prin urmare, se impune admiterea acțiunii cu privire la acest aspect.
Încălcarea articolului 7 alineatul (1) din directivă în Carintia și în Austria Superioară
–       Landul Carintia
Argumentele părților
Comisia susține că, în conformitate cu articolul 9 alineatul 2 din KrntJagdVO, cioara neagră, gaița și coțofana pot fi vânate
între 1 iulie și 15 martie. Or, acest regim ar fi incompatibil cu prevederile directivei în materie de vânătoare.
Republica Austria subliniază că legiuitorul comunitar a omis includerea corvidelor, în anexa II/2 la directivă, pe lista speciilor
care pot fi vânate pe teritoriul Republicii Austria.
–       Aprecierea Curții
Trebuie amintit că, în conformitate cu articolul 7 alineatele (1) și (3) din directivă, speciile enumerate în anexa II/2 la
aceasta pot face obiectul vânătorii, în cadrul legislațiilor naționale respective, în statele membre pentru care acestea sunt
menționate.
Or, este cert că speciile avute în vedere de obiecția Comisiei nu fac parte dintre speciile de păsări care pot fi vânate în
Austria în temeiul părții 2 din respectiva anexă.
Prin urmare, stabilirea unui sezon de vânătoare privind speciile respective este incompatibilă cu articolul 7 alineatul (1)
din directivă.
Trebuie adăugat că argumentul Republicii Austria întemeiat pe o pretinsă omitere a legiuitorului comunitar cu privire la conținutul
anexei II/2 la directivă și faptul că Republica Austria încearcă să obțină ca speciile respective să fie incluse pe lista
speciilor care pot fi vânate pe teritoriul său nu sunt pertinente pentru aprecierea temeiniciei obiecției ridicate de Comisie.
Rezultă că articolul 7 alineatul (1) din directivă nu a fost transpus în mod corect în Carintia.
Prin urmare, acțiunea Comisiei trebuie admisă cu privire la acest aspect.
–       Landul Austria Superioară
Argumentele părților
Comisia observă că, potrivit articolului 5 punctul 2 din Oö ArtenschutzVO, coțofana, gaița, cioara neagră și cioara grivă
nu figurează printre speciile care trebuie protejate. Or, acest sistem ar reprezenta o derogare de la articolul 7 alineatul
(1) din directivă, care prevede că doar speciile enumerate în anexa II/2 pot face obiectul vânătorii în Austria.
Republica Austria face trimitere la argumentele pe care le‑a formulat cu privire la obiecția ridicată în raport cu transpunerea
aceleiași dispoziții a directivei în Carintia (a se vedea punctul 150 din prezenta hotărâre).
De asemenea, acest stat membru arată că, în orice caz, respectiva reglementare este aplicată în conformitate cu directiva.
Aprecierea Curții
În ceea ce privește temeinicia obiecției formulate de Comisie, se cuvine să se facă trimitere la punctul 154 din prezenta
hotărâre privind pertinența anexei II/2 la directivă pentru aplicarea articolului 7 alineatul (1) din aceasta din urmă în
Austria.
Reiese că articolul 5 punctul 2 din Oö ArtenschutzVO trebuie considerat ca fiind incompatibil cu această dispoziție din directivă.
În ceea ce privește argumentul Republicii Austria întemeiat pe o aplicare conformă cu directiva, este suficient să se amintească
faptul că nu se poate considera că o serie de simple practici administrative, care pot, prin însăși natura lor, să fie modificate
de administrație în mod arbitrar și care sunt lipsite de o publicitate adecvată, constituie executarea valabilă a obligațiilor
de transpunere a unei directive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 martie 1997, Comisia/Franța, C‑197/96, Rec., p. I‑1489,
punctul 14, Hotărârea din 9 martie 2000, Comisia/Italia, C‑358/98, Rec., p. I‑1255, punctul 17, și Hotărârea din 10 martie
2005, Comisia/Regatul Unit, C‑33/03, Rec., p. I‑1865, punctul 25).
Prin urmare, obiecția formulată de Comisie cu privire la acest aspect trebuie admisă.
Încălcarea articolului 7 alineatul (4) în Burgenland, în Carintia, în Austria Inferioară, în Austria Superioară, în Salzburg,
în Tirol, în Vorarlberg și în landul Viena
–       Burgenland
Argumentele părților
Comisia arată că, în conformitate cu articolul 88b alineatul 2 din Bgld JagdG, sitarul de pădure poate fi vânat între 1 martie
și 15 aprilie, în funcție de condițiile vânătorii de becaține. În plus, perioadele de protecție stabilite prin articolul 76
din Bgld JagdVO derogă de la cerințele menționate la articolul 7 alineatul (4) din directivă în ceea ce privește porumbelul
gulerat (protejat între 16 aprilie și 30 iunie, în condițiile în care acesta ar trebui să fie protejat, în opinia Comisiei,
între 1 februarie și 31 august), guguștiucul (protejat între 16 aprilie și 30 iunie, în loc de între 1 martie și 20 octombrie),
turtureaua (protejată între 1 noiembrie și 30 iunie, în loc de între 11 aprilie și 31 august) și sitarul de pădure (protejat
între 1 ianuarie și 28 februarie și între 16 aprilie și 30 septembrie, în loc de între 20 februarie și 10 septembrie).
Republica Austria observă că perioadele de protecție stabilite la articolul 76 din Bgld JagdVO țin seama de condițiile climatice
din această regiune. Pe de altă parte, datorită vânătorii selective practicate în Burgenland, femelele, în special din specia
sitarului de pădure, nu ar fi perturbate în niciun stadiu al perioadei de reproducere. În plus, perioadele de protecție prevăzute
ar ține cont de condițiile de derogare enunțate la articolul 9 din directivă. În sfârșit, dat fiind că doar masculii din această
specie pot fi vânați, ar fi vorba de o măsură de intervenție conformă respectivului articol 9.
Aprecierea Curții
Trebuie să se observe că, în cererea sa, Comisia a prezentat calendare de vânătoare privind sitarul de pădure, porumbelul
gulerat, guguștiucul și turtureaua care diferă în mod considerabil față de calendarele de vânătoare stabilite prin dispozițiile
naționale avute în vedere la punctul 164 din prezenta hotărâre.
Într‑adevăr, respectivele calendare diferă nu numai în ceea ce privește durata totală a perioadelor de protecție, dar și în
ceea ce privește datele de început și de sfârșit ale respectivelor perioade.
Pentru a aprecia temeinicia obiecției formulate de Comisie, trebuie arătat că perioadele de protecție ce trebuie respectate
în temeiul articolului 7 alineatul (4) din directivă trebuie stabilite ținând seama de elementele științifice de referință
în domeniul avifaunei (a se vedea în special Hotărârea din 17 ianuarie 1991, Comisia/Italia, C‑157/89, Rec., p. I‑57, punctele
15, 19 și 24).
Or, cererea nu conține niciun element de această natură care să poată susține pertinența perioadelor preconizate de Comisie
în raport cu parametrii de referință enunțați la articolul 7 alineatul (4) din directivă, precum principiile de utilizare
rațională și de control echilibrat ecologic ale speciilor de păsări respective.
Trebuie adăugat că prezentarea unor astfel de elemente științifice se impunea cu atât mai mult cu cât Republica Austria a
indicat că perioadele de vânătoare au fost stabilite în Burgenland ținându‑se seama de condițiile climatice speciale ale acestei
regiuni.
În acest context, revenea Comisiei să aducă lămuriri științifice adecvate pentru a dovedi că regimurile de vânătoare în litigiu
sunt incompatibile cu articolul 7 alineatul (4) din directivă.
Dată fiind lipsa unor astfel de lămuriri, acțiunea trebuie respinsă cu privire la acest aspect.
–       Landul Carintia
Argumentele părților
Comisia arată, în primul rând, că articolul 9 alineatul 2 din KrntJagdVO stabilește, pentru un anumit număr de specii, perioade
de vânătoare care corespund diverselor stadii de reproducere și de maturizare, fără să se facă referire îndeajuns la condițiile
de derogare prevăzute la articolul 9 din directivă. Speciile vizate ar fi cocoșul de munte (a cărui vânare este autorizată
între 10 și 31 mai, în condițiile în care, în opinia Comisiei, ar trebui să fie autorizată între 1 octombrie și 28 februarie),
cocoșul de mesteacăn (a cărui vânare este autorizată între 10 și 31 mai, în loc de între 21 septembrie și 31 martie), sitarul
de pădure (a cărui vânare este autorizată între 1 septembrie și 31 decembrie și între 16 martie și 10 aprilie, în loc de între
11 septembrie și 19 februarie), lișița (a cărei vânare este autorizată între 16 august și 31 ianuarie, în loc de între 21
septembrie și 10 martie), porumbelul gulerat (a cărui vânare este autorizată între 1 august și 31 decembrie și între 16 martie
și 10 aprilie, în loc de între 1 septembrie și 31 ianuarie) și guguștiucul (a cărui vânare este autorizată între 1 august
și 31 decembrie și între 16 martie și 10 aprilie, în loc de între 21 octombrie și 20 februarie).
În ceea ce privește în special vânătoarea de primăvară, Comisia arată, în al doilea rând, că perioadele de vânătoare astfel
stabilite cuprind faza de paradă nupțială a cocoșului de munte, a cocoșului de mesteacăn și a sitarului de pădure.
Cu privire la acest punct, Comisia arată că nu este posibil să se distingă între, pe de o parte, faza respectivă și, pe de
altă parte, perioada de creștere, de reproducere și de maturizare. Prin urmare, dispoziția națională avută în vedere la punctul
173 din prezenta hotărâre ar fi contrară articolului 7 alineatul (4) din directivă.
Comisia subliniază că faza de paradă nupțială reprezintă o parte din perioada de creștere, de reproducere și de maturizare.
Faptul că această fază este anterioară reproducerii propriu‑zise nu poate avea ca efect excluderea sa, în privința speciilor
vizate, din sfera de aplicare a articolului 7 alineatul (4) din directivă.
Comisia susține, în al treilea rând, că articolul 3 din KrntJagdG, care reglementează criteriile de autorizare privind planurile
de vânătoare, nu face nicio referire la condițiile și criteriile de derogare enunțate la articolul 9 din directivă.
Republica Austria recunoaște că perioadele de vânătoare stabilite în Carintia nu sunt conforme directivei în ceea ce privește
lișița, porumbelul gulerat și guguștiucul.
În schimb, acest stat membru apreciază că vânătoarea la masculii speciilor de cocoș de munte, de cocoș de mesteacăn și de
sitar de pădure în locurile de paradă nupțială nu corespunde perioadei de creștere, de reproducere, de clocire și de maturizare.
În realitate, reproducerea acestor specii s‑ar efectua altundeva decât în locurile de paradă nupțială. În plus, dispoziții
restrictive furnizează garanția că este prelevat doar un mic număr de masculi și că este asigurată protecția femelelor în
cursul perioadei de clocire.
Respectivul stat membru subliniază că regimul de vânătoare stabilit prin articolul 51 alineatul 2 din KrntJagdG răspunde cerințelor
de protecție ale articolului 7 alineatul (4) din directivă. Perioadele de vânătoare ar fi, de fapt, stabilite astfel încât
să fie posibilă o vânătoare selectivă a vânatului cu pene, în număr mic și în condiții stricte de supraveghere, dacă nu există
o altă soluție satisfăcătoare și dacă această vânătoare nu dăunează menținerii populațiilor respective.
Potrivit precizării Republicii Austria, cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure depind de o planificare
a prelevărilor care este conformă directivei. De fapt, vânarea acestor specii ar fi autorizată în temeiul unui recensământ
precis al populației pentru fiecare zonă de vânătoare și prelevarea de exemplare ar fi autorizată individual. În plus, aceste
autorizații s‑ar acorda pe cale de decizie administrativă persoanelor titulare ale unui drept de vânătoare.
De asemenea, acest stat membru arată că, date fiind dispozițiile restrictive privind supravegherea populațiilor, numărul de
prelevări individuale și perioadele de tir, este prelevat doar un număr mic de cocoși din speciile în cauză.
În sfârșit, respectivul stat membru subliniază că o interzicere generală a vânătorii respectivelor specii în cursul fazei
de paradă nupțială ar avea drept consecință pierderea interesului vânătorilor pentru aceste specii de vânat cu pene și abandonarea
de către aceștia a eforturilor de prezervare a habitatului acestor specii. Acest fapt ar avea o consecință imediată asupra
populației respectivelor specii, care au nevoie de un habitat specific care s‑a rărit considerabil, și anume pajiștile forestiere.
Aprecierea Curții
Dat fiind faptul că pârâta a recunoscut incompatibilitatea perioadelor de vânătoare stabilite în Carintia în ceea ce privește
lișița, porumbelul gulerat și guguștiucul, trebuie să se constate temeinicia prezentei obiecții privind aceste specii.
În ceea ce privește sitarul de pădure, trebuie să se observe că vânătoarea este autorizată nu numai de la sfârșitul verii
până la începutul iernii, și anume de la 1 septembrie până la 31 decembrie, ci și de la sfârșitul iernii până la începutul
primăverii, și anume de la 16 martie până la 10 aprilie. Această vânătoare este, așadar, deschisă pe timp de aproape cinci
luni.
Or, în niciun caz nu se poate considera că un regim de vânătoare atât de întins în timp poate intra în sfera de aplicare a
articolului 9 din directivă.
Într‑adevăr, prin natura și întinderea sa, un astfel de regim de vânătoare este incompatibil cu obiectivele de protecție vizate
prin directivă.
Dat fiind că pârâta nu a prezentat niciunul dintre motivele de derogare enunțate la respectivul articol 9 care ar putea justifica
regimul de vânătoare în cauză, trebuie să se considere că neîndeplinirea obligațiilor a fost dovedită de asemenea cu privire
la acest aspect.
În schimb, în privința cocoșului de munte și a cocoșului de mesteacăn, reglementarea în cauză nu prevede decât o perioadă
de vânătoare de primăvară.
Totuși, această perioadă corespunde parțial fazei de paradă nupțială a speciilor respective.
Prin urmare, trebuie să se stabilească dacă această fază este vizată de interdicțiile prevăzute la articolul 7 alineatul (4)
din directivă.
În acest sens, trebuie să se observe că regimul de protecție stabilit în această dispoziție este definit în mod larg, prin
referire la specificitățile biologice ale speciilor în cauză, dat fiind că se referă, în afară de perioada de creștere, la
diferitele stadii de reproducere și de maturizare.
Într‑adevăr, doar o astfel de concepție răspunde obiectivului articolului 7 alineatul (4) din directivă care, după cum Curtea
a precizat deja, este asigurarea unui sistem complet de protecție în perioadele în cursul cărora supraviețuirea păsărilor
sălbatice este amenințată în mod deosebit (a se vedea Hotărârea din 17 ianuarie 1991, Comisia/Italia, citată anterior, punctul
14, și Hotărârea din 19 ianuarie 1994, Association pour la protection des animaux sauvages și alții, C‑435/92, Rec., p. I‑67,
punctul 9). Într‑adevăr, această jurisprudență reflectă opinia că orice intervenție în cursul perioadelor care au legătură
cu reproducerea păsărilor o poate afecta, chiar dacă aceasta privește doar o parte din populația lor.
Acesta este și cazul fazei de paradă nupțială, în cursul căreia speciile respective sunt vulnerabile și expuse pericolului
în mod deosebit.
Trebuie, așadar, să se concluzioneze că respectiva fază face parte din perioada în cursul căreia articolul 7 alineatul (4)
din directivă interzice, în principiu, orice acțiune de vânătoare.
În ceea ce privește chestiunea dacă derogările enunțate la articolul 9 din directivă pot fi aplicate unor situații guvernate
de cerințele speciale de protecție prevăzute la articolul 7 alineatul (4) din directivă, trebuie amintit că, în Hotărârea
din 16 octombrie 2003, Ligue pour la protection des oiseaux și alții (C‑182/02, Rec., p. I‑12105, punctul 9), Curtea a apreciat
că articolul 9 alineatul (1) litera (c) din directivă admite posibilitatea de a autoriza, cu respectarea celorlalte prevederi
ale respectivului articol 9, capturarea, păstrarea sau alte utilizări judicioase ale păsărilor în perioadele indicate la articolul
7 alineatul (4) din directivă, în cursul cărora supraviețuirea păsărilor sălbatice este amenințată în mod special.
Prin urmare, vânătoarea la păsări sălbatice practicată în scopuri de agrement în cursul perioadelor indicate la articolul
7 alineatul (4) din directivă poate, sub rezerva ca cerințele prevăzute la articolul 9 alineatul (2) din aceasta să fie îndeplinite,
să corespundă unei „utilizări judicioase” în sensul articolului 9 alineatul (1) litera (c) din directivă (a se vedea în acest
sens Hotărârea Ligue pour la protection des oiseaux și alții, citată anterior, punctul 11).
Totuși, sarcina probei în ceea ce privește respectarea cerințelor menționate pentru fiecare derogare revine autorității naționale
cu putere de decizie (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 decembrie 2005, Comisia/Finlanda, C‑344/03, Rec., p. I‑11033,
punctele 39 și 60, precum și Hotărârea din 8 iunie 2006, WWF Italia și alții, C‑60/05, Rec., p. I‑5083, punctul 34).
În privința determinării dacă regimul de vânătoare stabilit prin articolul 51 alineatul 2 din KrntJagdG este conform articolului
9 alineatul (1) litera (c) din directivă, în special în ceea ce privește cerința ca prelevările derogatorii să fie efectuate
„în număr mic”, trebuie amintit că statele membre, cu ocazia adoptării măsurilor de transpunere a acestei din urmă dispoziții,
trebuie să garanteze că, în toate cazurile de aplicare a derogării prevăzute prin aceasta și pentru toate speciile protejate,
prelevările cinegetice autorizate nu depășesc un plafon conform limitării respectivelor prelevări la un număr mic; acest plafon
trebuie stabilit pe baza unor date științifice riguroase (a se vedea Hotărârea WWF Italia și alții, citată anterior, punctul
29).
În acest sens, chiar dacă este adevărat că, așa cum afirmă pârâta, vânătoarea la cocoșul de munte și la cocoșul de mesteacăn
este supusă unei planificări generale a prelevărilor, dispoziția națională sus‑menționată nu precizează totuși în ce constă,
în acest cadru, noțiunea „în număr mic”, în sensul articolului 9 alineatul (1) litera (c) din directivă.
Or, o transpunere a directivei conformă dreptului comunitar presupune că instanțele competente pentru autorizarea prelevărilor
derogatorii de păsări aparținând unei anumite specii trebuie să fie în măsură să se sprijine pe indicatori suficient de preciși
în ceea ce privește plafoanele cantitative de respectat (a se vedea în acest sens Hotărârea WWF Italia și alții, citată anterior,
punctul 36).
Prin urmare, regimul de vânătoare stabilit prin articolul 51 alineatul 2 din KrntJagdG nu este conform articolului 9 alineatul
(1) litera (c) din directivă.
Trebuie adăugat că Republica Austria a recunoscut că speciile în cauză sunt de asemenea prezente pe teritoriul respectiv toamna
și iarna, precizând totuși că vânătoarea în cursul acestei perioade a anului se desfășoară în condiții mai puțin favorabile.
Or, o astfel de circumstanță este lipsită de pertinență din perspectiva cadrului juridic de protecție stabilit prin directivă.
În aceste condiții, nici articolul 51 alineatul 2 din KrntJagdG nu este conform părții introductive a articolului 9 alineatul
(1) din directivă care supune acordarea de derogări de la dispozițiile de protecție a păsărilor condiției lipsei unei alte
soluții satisfăcătoare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 iunie 2005, Comisia/Spania, C‑135/04, Rec., p. I‑5261, punctul
18).
În sfârșit, în ceea ce privește argumentele prezentate de Republica Austria privind necesitatea de a autoriza vânătoarea la
cocoșul de munte și la cocoșul de mesteacăn în scopul conservării și întreținerii habitatului lor de către vânători, trebuie
să se observe că, deși, într‑adevăr, protecția florei figurează printre motivele de derogare enunțate la articolul 9 alineatul
(1) litera (a) a patra liniuță din directivă, trebuie totuși să se noteze că protecția acestui habitat poate fi asigurată
independent de vânătoare (a se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Finlanda, citată anterior, punctele 35 și 40).
De altfel, după cum a arătat avocatul general la punctul 61 din concluzii, statele membre sunt obligate să asigure această
protecție în temeiul articolului 4 din directivă, atât în interiorul, cât și în afara zonelor de protecție specială a păsărilor.
Argumentele Republicii Austria trebuie, așadar, respinse în ansamblu.
Prin urmare, trebuie să se constate că reglementarea vânătorii în Carintia în ceea ce privește ansamblul speciilor vizate
de prezenta obiecție nu este conformă directivei.
Așadar, acțiunea Comisiei este fondată cu privire la acest aspect.
–       Landul Austria Inferioară
Argumentele părților
Comisia arată că articolul 22 din Nö JagdVO stabilește perioade de vânătoare privind un anumit număr de specii care cuprind
perioada de creștere sau stadiile de reproducere și de maturizare a speciilor respective. Este vorba despre cocoșul de munte
(a cărui vânare este autorizată între 1 și 31 mai în anii pari, în condițiile în care, în opinia Comisiei, ar trebui să fie
autorizată între 1 octombrie și 28 februarie), cocoșul de mesteacăn (a cărui vânare este autorizată între 1 și 31 mai în anii
impari, în loc de între 21 septembrie și 31 martie), cocoșul de munte încrucișat (a cărui vânare este autorizată între 1 ianuarie
și 31 decembrie, în loc de între 1 octombrie și 28 martie), sitarul de pădure (a cărui vânare este autorizată între 1 septembrie
și 31 decembrie și între 1 martie și 15 aprilie, în loc de între 11 septembrie și 19 februarie) și porumbelul gulerat (a cărui
vânare este autorizată între 1 august și 31 ianuarie, în loc de între 1 septembrie și 31 ianuarie).
Republica Austria admite că deschiderea vânătorii de toamnă la porumbelul gulerat ar trebui stabilită la 1 septembrie, așa
cum pretinde Comisia.
În ceea ce privește regimul de vânătoare pentru cocoșul de munte, pentru cocoșul de mesteacăn și pentru sitarul de pădure,
acest stat membru face trimitere la ansamblul argumentelor sale privind transpunerea articolului 7 alineatul (4) din directivă
în Carintia (a se vedea punctele 179-183 din prezenta hotărâre).
Statul membru menționat amintește că, în ceea ce privește aceste specii, perioada de vânătoare de primăvară se situează în
faza de paradă nupțială, care precedă perioadele de creștere, de clocire și de maturizare. Prin urmare, nu se poate aplica
regimul de protecție specială stabilit prin articolul 7 alineatul (4) din directivă.
În opinia Republicii Austria, perioadele de vânătoare privind cocoșul de munte încrucișat nu pot face obiectul prezentei acțiuni,
întrucât această specie nu a fost avută în vedere în cadrul procedurii precontencioase.
Pe de altă parte, acest stat membru susține că masculii din această specie sunt mai mari decât masculii din specia cocoșului
de mesteacăn și, astfel, îi perturbă pe aceștia din urmă în timpul paradei nupțiale.
Aprecierea Curții
Având în vedere răspunsul pârâtei la obiecția privind perioada de vânătoare la porumbelul gulerat, trebuie să se constate
neîndeplinirea obligațiilor cu privire la acest aspect.
În privința cocoșului de munte încrucișat, trebuie să se arate că acesta din urmă rezultă din încrucișarea a două specii și
că, indiferent dacă poate fi considerat o specie de sine stătătoare în sens biologic, se deosebește în orice caz de cocoșul
de munte și de cocoșul de mesteacăn.
Prin urmare, regimul de vânătoare pentru cocoșul de munte încrucișat în Austria Superioară ar fi trebuit menționat în scrisoarea
de punere în întârziere, dat fiind că, în conformitate cu jurisprudența Curții, această scrisoare delimitează obiectul litigiului
(a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 aprilie 2006, Comisia/Germania, C‑441/02, Rec., p. I‑3449, punctele 59 și 60, precum
și Hotărârea din 30 ianuarie 2007, Comisia/Danemarca, C‑150/04, Rep., p. I‑1163, punctele 66 și 67).
Așadar, acțiunea Comisiei trebuie considerată inadmisibilă cu privire la acest aspect.
În privința obiecției întemeiate pe o protecție insuficientă a sitarului de pădure, trebuie să se observe că, pentru această
specie, vânătoarea este autorizată între 1 martie și 15 aprilie și de la sfârșitul verii până la începutul iernii.
Permițând vânarea acestei specii mai mult de cinci luni, regimul stabilit prin articolul 22 din Nö JagdVO exercită o presiune
excesivă asupra populației respective.
Or, după cum reiese de la punctele 186 și 187 din prezenta hotărâre, un astfel de regim nu poate în niciun caz să intre în
sfera de aplicare a articolului 9 din directivă.
În ceea ce privește cocoșul de munte și cocoșul de mesteacăn, trebuie amintit că, după cum reiese de la punctele 194 și 195
din prezenta hotărâre, vânătoarea de primăvară corespunde fazei de paradă nupțială a respectivelor specii, care reprezintă
o perioadă pentru care articolul 7 alineatul (4) din directivă impune măsuri de protecție speciale.
Deși este adevărat că, pentru aceste două specii, nu este prevăzută nicio vânătoare de toamnă, iar vânătoarea de primăvară
este limitată la un an din doi, Republica Austria nu a furnizat totuși indicații concrete cu privire la modul în care este
asigurată respectarea articolului 9 alineatul (1) litera (c) din directivă, în special în ceea ce privește limitarea prelevărilor
la un „număr mic”.
Or, după cum reiese de la punctele 199 și 201 din prezenta hotărâre, revine autorităților competente ale statului membru respectiv
să garanteze, cu o precizie juridică suficientă și pe baza unor date științifice recunoscute, că limita maximă cantitativă
nu este în niciun caz depășită și, prin urmare, că este asigurată o protecție completă a speciilor vizate (a se vedea de asemenea
în acest sens Hotărârea din 9 decembrie 2004, Comisia/Spania, C‑79/03, Rec., p. I‑11619, punctul 41).
Totuși, astfel de precizări nu figurează în reglementarea în litigiu.
Prezenta obiecție a Comisiei este, prin urmare, întemeiată în ceea ce privește ansamblul speciilor vizate, cu excepția cocoșului
de munte încrucișat, pentru care aceasta este inadmisibilă.
–       Landul Austria Superioară
Argumentele părților
Comisia notează că, în conformitate cu articolul 1 alineatul 1 din Oö SchonzeitenVO, vânătoarea este autorizată în cursul
perioadei de creștere sau a stadiilor de reproducere și de maturizare în ceea ce privește, pe de o parte, masculii din speciile
de cocoș de munte (această vânătoare fiind autorizată între 1 și 31 mai, în condițiile în care, în opinia Comisiei, ar trebui
să fie autorizată între 1 octombrie și 28 februarie), de cocoș de mesteacăn (această vânătoare fiind autorizată între 1 și
31 mai, în loc de între 21 septembrie și 31 martie) și de cocoș de munte încrucișat (această vânătoare fiind autorizată între
1 și 31 mai, în loc de între 1 octombrie și 28 martie), precum și, pe de altă parte, de sitar de pădure (această vânătoare
fiind autorizată între 1 octombrie și 30 aprilie, în loc de între 11 septembrie și 19 februarie).
Republica Austria subliniază că vânătoarea de primăvară la cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și cocoșul de munte încrucișat
se situează în timpul fazei de paradă nupțială și nu intră, așadar, în sfera de aplicare a articolului 7 alineatul (4) din
directivă.
Respectivul stat membru face trimitere în acest sens la argumentele sale, reluate la punctele 179-183 din prezenta hotărâre,
în ceea ce privește regimul de vânătoare în vigoare în Carintia.
În privința sitarului de pădure, acesta arată că perioadele de vânătoare prevăzute derogă de la directivă doar în privința
masculilor, care sunt, în realitate, singurii care sunt vânați în timpul fazei de paradă nupțială. Prin urmare, femelele nu
ar fi perturbate în niciun stadiu al perioadei de reproducere. Particularitățile biologice ale acestei specii ar furniza,
în plus, garanția că acest regim de vânătoare este compatibil cu principiile de utilizare rațională și de control echilibrat
al populațiilor respective.
Aprecierea Curții
În privința obiecției privind protecția cocoșului de munte și a cocoșului de mesteacăn, trebuie amintit că, după cum rezultă
de la punctele 194 și 195 din prezenta hotărâre, perioada de vânătoare, astfel cum a fost stabilită în Austria Superioară
pentru aceste două specii, corespunde unei perioade care trebuie să facă obiectul unei protecții speciale în temeiul articolului
7 alineatul (4) din directivă.
Or, deși este adevărat că doar vânătoarea de primăvară este autorizată pentru respectivele specii, Republica Austria nu a
prezentat elemente susceptibile să dovedească faptul că acest regim răspunde cerințelor enunțate la articolul 9 alineatul
(1) litera (c) din directivă, astfel cum au fost precizate în jurisprudență (a se vedea punctele 199 și 201 din prezenta hotărâre).
În particular, reglementarea în litigiu nu precizează în ce măsură respectivul regim garantează că prelevările se limitează
la un „număr mic”.
În ceea ce privește obiecția privind regimul de vânătoare pentru cocoșul de munte încrucișat, care este o pasăre ce rezultă
din încrucișarea cocoșului de munte și a cocoșului de mesteacăn, trebuie amintit că, în conformitate cu articolul 1 din directivă,
aceasta are drept obiectiv conservarea tuturor speciilor de păsări care se găsesc în mod natural în stare sălbatică pe teritoriul
european al statelor membre pentru care se aplică tratatul.
În acest sens, după cum a subliniat avocatul general la punctul 93 din concluzii, o specie biologică se definește ca ansamblul
tuturor indivizilor care constituie o comunitate de reproducere.
Or, în cadrul memoriului său în apărare, Republica Austria a contestat că rezultatul unei împerecheri implicând un cocoș de
munte încrucișat, mascul sau femelă, se poate naște în libertate, fără a fi contrazis de către Comisie asupra acestui punct.
Așadar, Comisia nu a dovedit că există, în ceea ce privește cocoșul de munte încrucișat, o comunitate de reproducere care
ar permite ca acesta să fie considerat o specie de sine stătătoare, intrând astfel în sfera de aplicare a directivei.
Așadar, obiecția privind regimul de vânătoare pentru cocoșul de munte încrucișat în Austria Superioară trebuie respinsă ca
neîntemeiată.
În privința obiecției referitoare la regimul de vânătoare pentru sitarul de pădure, trebuie să se constate că această specie
poate fi vânată nu numai primăvara, ci și toamna și iarna.
După cum rezultă de la punctele 186 și 187 din prezenta hotărâre, un astfel de regim este, datorită amplorii perioadelor de
vânătoare pe care le prevede, incompatibil cu cerințele de protecție ale directivei și nu poate fi justificat în temeiul articolului
9 din aceasta.
În sfârșit, în ceea ce privește distincția făcută de Republica Austria între masculii și femelele speciei în cauză, este suficient
să se noteze că această distincție nu are niciun temei juridic în dispozițiile directivei privind întinderea protecției de
care trebuie să beneficieze păsările sălbatice.
Așadar, obiecția Comisiei trebuie admisă în ceea ce privește regimul de vânătoare în vigoare în Austria Superioară pentru
ansamblul speciilor vizate, cu excepția cocoșului de munte încrucișat.
–       Landul Salzburg
Argumentele părților
Comisia arată că din dispozițiile coroborate ale articolului 54 alineatul 1 din Sbg JagdG și ale articolului 1 din Sbg SchonzeitenVO
reiese că, pentru un anumit număr de specii, vânătoarea este autorizată fără îndeplinirea condițiilor și a criteriilor de
derogare prevăzute la articolul 9 din directivă, în cursul perioadei de creștere, de reproducere sau de maturizare, adică
perioade în cursul cărora vânătoarea este, în principiu, interzisă. Este vorba despre cocoșul de munte (a cărui vânare este
autorizată între 1 și 31 mai, în condițiile în care, în opinia Comisiei, ar trebui să fie autorizată între 1 octombrie și
28 februarie), cocoșul de mesteacăn (a cărui vânare este autorizată între 1 mai și 15 iunie, în loc de între 21 septembrie
și 31 martie), cocoșul de munte încrucișat (a cărui vânare este autorizată între 1 mai și 15 iunie, în loc de între 1 octombrie
și 28 martie) și sitarul de pădure (a cărui vânare este autorizată între 1 martie și 15 aprilie și între 1 octombrie și 31
decembrie, în loc de între 11 septembrie și 19 februarie).
Comisia notează că articolul 60 alineatul 3a din Sbg JagdG se limitează la stabilirea unui număr minim și, dacă este cazul,
a unui număr maxim de prelevări. Nu ar exista, așadar, nicio posibilitate, în cadrul adoptării planurilor de vânătoare, de
analizare a motivelor de derogare în lumina articolului 9 din directivă.
În ceea ce privește vânătoarea la cocoșul de munte, la cocoșul de mesteacăn și la cocoșul de munte încrucișat în timpul fazei
de paradă nupțială, Republica Austria face trimitere, în esență, la argumentele sale privind regimul de protecție a respectivelor
specii în Carintia (a se vedea punctele 179-183 din prezenta hotărâre).
Acest stat membru explică faptul că, la adoptarea regulamentului privind planurile de vânătoare, autoritățile competente țin
seama de condițiile și de criteriile conform cărora se permite derogarea de la interdicțiile prevăzute prin directivă, în
conformitate cu articolul 9 alineatele (1) și (2) din aceasta.
Respectivul stat membru precizează că, în conformitate cu articolul 60 alineatul 3a din Sbg JagdG, numărul maxim de prelevări
autorizate trebuie stabilit astfel încât să se obțină sau să se păstreze o populație care să răspundă principiilor stabilite
la articolul 3 din Sbg JagdG. Pe de altă parte, regulamentul privind planurile de vânătoare ar fi adoptat pe baza unei enumerări
detaliate și precise a daunelor înregistrate, precum și a raporturilor și a estimărilor privind populația speciilor în cauză.
Cifrele indicate în respectivul regulament trebuie înțelese ca fiind prelevări maxime.
Republica Austria adaugă că intervențiile autorizate nu privesc decât speciile de păsări menționate la articolul 59 alineatul
1 din Sbg JagdG, și anume cele care nu sunt enumerate în anexa II la directivă ca specii ce pot fi vânate în Austria. Or,
niciun plan de vânătoare nu a fost stabilit în acest sens, astfel încât respectivele specii de păsări intră sub incidența
unei interdicții generale a vânătorii. Vânarea lor nu poate fi autorizată, în anumite cazuri, decât în temeiul articolului
104 alineatul 4 din Sbg JagdG, totuși doar în afara perioadelor de protecție stabilite prin directivă.
Aprecierea Curții
După cum reiese din considerațiile care figurează la punctele 186 și 187 din prezenta hotărâre, vânătoarea de primăvară la
sitarul de pădure, în plus față de vânătoarea de toamnă, de asemenea autorizată pentru această specie, nu poate fi justificată
în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (c) din directivă.
În ceea ce privește problema de a se stabili dacă sunt întrunite condițiile și criteriile de derogare privind vânătoarea la
cocoșul de munte și la cocoșul de mesteacăn, pentru care este autorizată doar o vânătoare de primăvară, trebuie să se constate
că articolul 59 alineatul 1 din Sbg JagdG nu se aplică decât speciilor care nu sunt reluate în anexa II la directivă ca specii
ce pot fi vânate în Austria.
Or, cocoșul de munte și cocoșul de mesteacăn sunt menționați în respectiva anexă la directivă. Aceste două specii nu sunt
avute în vedere, așadar, de planificarea prelevărilor.
În privința chestiunii dacă vânătoarea la respectivele specii poate fi justificată în temeiul articolului 9 din directivă,
trebuie să se constate că pârâta nu a dovedit că legislația landului Salzburg este conformă motivului de derogare enunțat
la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din directivă.
Într‑adevăr, articolul 59 alineatul 1 din Sbg JagdG face trimitere la autoritatea învestită cu puterea de reglementare pentru
analizarea unui plan de vânătoare fără ca exercitarea acestei competențe de reglementare să fie încadrată de indicatori cantitativi
obligatorii.
Prin urmare, acțiunea este fondată în ceea ce privește regimul de vânătoare aplicabil sitarului de pădure, cocoșului de munte
și cocoșului de mesteacăn.
În ceea ce privește dispozițiile landului Salzburg referitoare la vânătoarea la cocoșul de munte încrucișat, trebuie amintit
că, după cum reiese de la punctele 234‑237 din prezenta hotărâre, nu s‑a dovedit că această specie intră în sfera de aplicare
a directivei.
Așadar, obiecția privind vânătoarea la cocoșul de munte încrucișat în landul Salzburg trebuie respinsă ca neîntemeiată.
Din cele ce precedă reiese că prezenta obiecție este întemeiată în ceea ce privește regimul de vânătoare pentru ansamblul
speciilor în cauză al landului Salzburg, cu excepția cocoșului de munte încrucișat.
–       Landul Tirol
Argumentele părților
Comisia observă că articolul 1 alineatul 1 din DurchfVO Tiroler JagdG stabilește perioade de vânătoare care impietează asupra
perioadelor de creștere, de reproducere sau de maturizare în ceea ce privește cocoșul de munte (a cărui vânare este autorizată
între 1 și 15 mai în anii impari, în condițiile în care ar trebui să fie autorizată, în opinia Comisiei, între 1 octombrie
și 28 februarie) și cocoșul de mesteacăn (a cărui vânare este autorizată între 10 și 31 mai, în loc de între 21 septembrie
și 31 martie), derogând astfel de la articolul 7 alineatul (4) din directivă.
Comisia subliniază că, dacă vânătoarea la cocoșul de munte și la cocoșul de mesteacăn, care sunt specii amenințate în mod
deosebit în Austria, nu trebuia să aibă loc decât în mod excepțional, în conformitate cu articolul 9 din directivă, ar trebui
să se supravegheze respectarea condițiilor și a criteriilor de derogare stabilite prin această dispoziție.
Republica Austria face trimitere la argumentele sale privind regimul de vânătoare de primăvară a speciilor în cauză, care
corespunde fazei lor de paradă nupțială, în ceea ce privește Carintia (a se vedea punctele 179-183 din prezenta hotărâre).
De asemenea, acest stat membru subliniază că este dificil să se vâneze în Tirol la sfârșitul toamnei sau iarna și că, în orice
caz, populațiile respectivelor specii nu sunt amenințate în această regiune.
Aprecierea Curții
În privința întinderii regimului de protecție prevăzut la articolul 7 alineatul (4) din directivă, trebuie amintit, după cum
rezultă de la punctele 194 și 195 din prezenta hotărâre, că acest regim cuprinde faza de paradă nupțială a cocoșului de munte
și a cocoșului de mesteacăn.
În privința argumentului Republicii Austria referitor la dificultatea de a practica vânătoarea în Tirol toamna și iarna, este
suficient să se observe că o astfel de considerație nu poate fi corelată cu nicio cauză de derogare prevăzută la articolul
9 din directivă.
Așadar, acțiunea este fondată în ceea ce privește perioadele de vânătoare la cocoșul de munte și la cocoșul de mesteacăn,
astfel cum au fost stabilite prin articolul 1 alineatul 1 din DurchfVO Tiroler JagdG.
–       Landul Vorarlberg
Argumentele părților
Comisia arată că perioada de vânătoare stabilită prin articolul 27 alineatul 1 din Vlbg JagdVO nu este conformă cerințelor
prevăzute la articolul 7 alineatul (4) din directivă în ceea ce privește cocoșul de mesteacăn. Respectiva perioadă a fost
stabilită între 11 și 31 mai, în condițiile în care ar fi trebuit stabilită, în opinia Comisiei, între 21 septembrie și 31
martie. Aceasta se situează astfel în timpul fazei de paradă nupțială a speciei în cauză.
Republica Austria arată că, pentru speciile de vânat cu pene – cu excepția cocoșului de mesteacăn –, Vlbg JagdVO stabilește
perioade de vânătoare conforme dispozițiilor directivei. Aceasta face trimitere, în acest sens, la argumentele sale privind
transpunerea directivei în Carintia (a se vedea punctele 179-183 din prezenta hotărâre).
Aprecierea Curții
Pentru a aprecia temeinicia obiecției formulate de către Comisie, este suficient să se constate, după cum reiese de la punctele
194 și 195 din prezenta hotărâre, că Republica Austria nu a dovedit că reglementarea națională vizată de această obiecție
îndeplinește condițiile și criteriile de derogare enunțate la articolul 9 din directivă în ceea ce privește cerințele speciale
de protecție, enunțate la articolul 7 alineatul (4) din aceasta.
Prin urmare, obiecția Comisiei privind perioada de vânătoare la cocoșul de mesteacăn, astfel cum a fost stabilită la articolul
27 alineatul 1 din Vlbg JagdVO, este întemeiată.
–       Landul Viena
Argumentele părților
Comisia arată că dispozițiile coroborate ale articolului 69 din Wiener JagdG și ale articolului 1 alineatul 1 din Wiener SchonzeitenVO
stabilesc o perioadă de vânătoare la sitarul de pădure care impietează asupra perioadelor de creștere, de reproducere și de
maturizare, care fac, în principiu, obiectul unei interdicții în temeiul articolului 7 alineatul (4) din directivă, fără a
se face referire la condițiile pertinente în materie de derogare prevăzute la articolul 9 din directivă.
Republica Austria susține că regimul de vânătoare vizat de această obiecție este conform derogării prevăzute la articolul
9 alineatul (1) litera (c) din directivă.
Aprecierea Curții
Având în vedere jurisprudența amintită la punctul 198 din prezenta hotărâre, trebuie să se observe că, pentru landul Viena,
Republica Austria nu a prezentat elemente care pot dovedi faptul că sunt îndeplinite condițiile și criteriile enunțate la
articolul 9 din directivă, în special în ceea ce privește limitarea prelevărilor de păsări la un „număr mic”, în conformitate
cu alineatul (1) litera (c) din respectivul articol, precum și lipsa unei alte soluții satisfăcătoare, în conformitate cu
partea introductivă a respectivului alineat.
Prin urmare, trebuie admisă acțiunea în ceea ce privește perioada de vânătoare la sitarul de pădure în landul Viena, astfel
cum a fost stabilită prin dispozițiile coroborate ale articolului 69 din Wiener JagdG și ale articolului 1 alineatul 1 din
Wiener SchonzeitenVO.
Încălcarea articolului 8 din directivă în Austria Inferioară
–       Argumentele părților
Comisia susține că articolul 20 alineatul 4 din Nö NSchG nu cuprinde dispoziții care stabilesc îndeajuns mijloacele de vânătoare
interzise în temeiul articolului 8 din directivă coroborat cu anexa IV litera (a) la aceasta. Dimpotrivă, acesta cuprinde
doar o referință de ordin general la mijloacele, sistemele sau metodele de captură sau de omorâre autorizate.
Comisia arată că, deși autoritatea competentă este obligată să acționeze în conformitate cu directiva, o practică administrativă
conformă directivei nu răspunde cerințelor unei transpuneri adecvate a dreptului comunitar.
Republica Austria consideră că articolul 20 alineatul 4 din Nö NSchG, care permite omorârea de animale protejate pe bază de
autorizații speciale, este conform prevederilor articolului 8 din directivă.
Acest stat membru consideră că, datorită tehnicii legislative alese în privința obiectivului urmărit prin articolul 20 alineatul
4 din Nö NSchG, protecția impusă prin directivă este asigurată. Autoritățile competente sunt, de fapt, obligate să stabilească
în deciziile de autorizare specială mijloacele, sistemele sau metodele de captură sau de omorâre a căror utilizare este permisă.
Respectivele autorități trebuie să adopte deciziile în conformitate cu directiva și, având în vedere principiul aplicării
coerente a ordinii juridice naționale, respectând de asemenea interdicțiile stabilite la articolul 95 din Nö JagdG.
–       Aprecierea Curții
Astfel cum a fost amintit la punctul 92 din prezenta hotărâre, exactitatea transpunerii are o importanță deosebită în ceea
ce privește directiva, în măsura în care gestionarea patrimoniului comun este încredințată fiecărui stat membru pentru propriul
teritoriu (a se vedea Hotărârea din 13 octombrie 1987, Comisia/Țările de Jos, 236/85, Rec., p. 3989, punctul 5).
Prin urmare, invocarea unei practici conforme directivei nu răspunde cerințelor unei transpuneri corecte a acesteia.
În special, în ceea ce privește mijloacele, sistemele sau metodele de captură sau de omorâre, revine statului membru să stabilească,
cu forță juridică obligatorie, lista practicilor ilicite (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 octombrie 1987, Comisia/Țările
de Jos, citată anterior, punctele 27 și 28).
Trebuie adăugat că interdicțiile stabilite în directivă de a utiliza anumite mijloace de captură în cursul exercitării vânătorii
trebuie să decurgă din dispoziții de natură normativă. Principiul securității juridice impune ca interdicțiile în cauză să
fie reluate în instrumente legale cu forță juridică obligatorie (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 martie 1990, Comisia/Țările
de Jos, C‑339/87, Rec., p. I‑851, punctul 22).
Într‑adevăr, inexistența unei practici incompatibile cu directiva nu ar putea elibera statul membru respectiv de obligația
de a adopta acte cu putere de lege sau norme administrative pentru a asigura o transpunere adecvată a dispozițiilor acesteia.
În plus, faptul că într‑un stat membru nu se recurge la un mijloc de vânătoare anume nu poate reprezenta un motiv pentru a
nu transpune o astfel de interdicție în ordinea juridică națională (a se vedea Hotărârea din 15 martie 1990, Comisia/Țările
de Jos, citată anterior, punctul 32).
Trebuie adăugat că trimiterea la articolul 95 din Nö JagdG nu poate fi pertinentă, dat fiind că doar speciile de animale sălbatice
care pot fi vânate intră sub incidența acestei legi, și nu ansamblul speciilor de păsări sălbatice care intră în sfera de
aplicare a directivei.
Prin urmare, articolul 8 din directivă nu a fost transpus corect în Austria Inferioară.
Așadar, acțiunea Comisiei este fondată cu privire la acest aspect.
Încălcarea articolului 9 alineatele (1) și (2) din directivă în Burgenland, în Austria Inferioară, în Austria Superioară,
în landul Salzburg și în Tirol
–       Burgenland
Argumentele părților
Comisia arată că, în conformitate cu articolul 88a alineatul 1 din Bgld JagdG, vânătoarea la graur este autorizată între 15
iulie și 30 noiembrie și că, în conformitate cu alineatul 2 al aceluiași articol, în cazul apariției masive previzibile de
exemplare din această specie, necesitatea acestei măsuri este constatată printr‑un regulament de aplicare. Or, această abilitare
nu enunță îndeajuns condițiile și criteriile de derogare enumerate la articolul 9 din directivă.
Republica Austria apreciază că, având în vedere daunele considerabile pe care graurul le cauzează culturilor viticole, Burgenland
a considerat că este necesar să recurgă la dispoziția derogatorie a articolului 9 din directivă și să adopte articolul 88a
din Bgld JagdG. Nu există altă soluție satisfăcătoare, dat fiind că mijloacele convenționale de alungare a acestei specii
s‑au arătat insuficiente.
–       Aprecierea Curții
Trebuie să se observe cu titlu preliminar că orice măsură de derogare de la dispozițiile de protecție ale directivei trebuie
analizată ținând seama de condițiile și criteriile enunțate la articolul 9 din aceasta. Prin urmare, statele membre nu pot
abilita autoritatea învestită cu puterea de reglementare să adopte măsuri de derogare de la normele de protecție stabilite
în directivă fără a defini în mod precis cerințele materiale și formale care decurg de la respectivul articol, cărora trebuie
să li se supună astfel de derogări (a se vedea în acest sens Hotărârea WWF Italia și alții, citată anterior, punctele 25 și
28).
Or, trebuie să se constate că articolul 88a din Bgld JagdG nu prevede care sunt mijloacele, sistemele și metodele de captură
sau de omorâre autorizate și nici nu impune în mod obligatoriu modalitățile concrete de intervenție.
Într‑adevăr, în conformitate cu alineatul 2 al acestui articol, este suficient ca un regulament de aplicare să constate existența
unui pericol pentru viticultură care rezultă din prezența graurilor. În schimb, nu se cere ca regulamentul care urmează a
fi adoptat să conțină indicații precise față de criteriile stabilite la articolul 9 alineatul (2) din directivă.
Astfel, regimul stabilit la articolul 88a din Bgld JagdG în ceea ce privește lupta contra graurilor nu este conform condițiilor
de derogare prevăzute la articolul 9 din directivă.
Așadar, obiecția Comisiei este întemeiată cu privire la acest aspect.
–       Landul Austria Inferioară
Argumentele părților
Comisia arată că autorizația generală conferită la articolul 20 alineatul 4 din Nö NSchG în ceea ce privește activitățile
științifice sau pedagogice nu cuprinde o listă exhaustivă a condițiilor și a criteriilor ce trebuie îndeplinite pentru a putea
deroga de la dispozițiile în materie de protecție a păsărilor sălbatice. În rest, această autorizație este formulată în termeni
atât de vagi încât nu ar putea în niciun caz fi justificată în temeiul articolului 9 din directivă.
Comisia mai arată că articolul 21 alineatul 2 din aceeași lege permite de asemenea să se deroge de la dispozițiile privind
protecția păsărilor sălbatice în scopuri de exploatare agricolă sau silvicolă fără a supune această excepție condițiilor și
criteriilor prevăzute la articolul 9 din directivă.
Republica Austria afirmă că protecția impusă prin directivă este garantată la articolul 20 alineatul 4 din Nö NSchG. De fapt,
în cadrul aplicării acestei dispoziții, autoritățile competente ar trebui să acționeze, pe de o parte, în conformitate cu
directiva și, pe de altă parte, în sensul aplicării uniforme a ordinii juridice naționale și, prin urmare, luând în considerare
cerințele de protecție stabilite de dreptul vânătorii. În orice caz, în practică se acordă doar derogări foarte restrictive.
Acest stat membru susține că punerea în aplicare a derogării prevăzute la articolul 20 alineatul 4 din Nö NSchG prezintă,
în plus, posibilitatea de a aplica, dacă este cazul, criterii mai restrictive decât cele prevăzute la articolul 9 din directivă.
În privința articolului 21 alineatul 2 din Nö NSchG, această dispoziție stabilește în mod expres că, atunci când se aduce
atingere în mod deliberat plantelor, animalelor sau habitatelor protejate, clauzele derogatorii nu sunt aplicabile.
Respectivul stat membru adaugă faptul că, deși derogările de la regimul de vânătoare, precum și de la alte restricții și interdicții
prevăzute la articolele 5, 6 și 8 din directivă trebuie întemeiate pe cel puțin unul dintre motivele enumerate la articolul
9 alineatul (1) din aceasta, trebuie de asemenea să se țină seama de faptul că este posibilă capturarea păsărilor în număr
mic, cu condiția să se respecte celelalte cerințe enunțate la acest din urmă articol.
Aprecierea Curții
Trebuie să se arate cu titlu preliminar că posibilitatea de a deroga de la dispozițiile de protecție privind exercitarea vânătorii,
precum și de la interdicțiile înscrise la articolele 5, 6 și 8 din directivă este supusă, în temeiul articolului 9 din aceasta,
unui anumit număr de condiții și de criterii.
De asemenea, trebuie amintit că, în ce privește condițiile esențiale privind forma juridică a transpunerii directivei, Curtea
a precizat că, în scopul garantării deplinei aplicări a acesteia, în drept și nu doar în fapt, statele membre trebuie să prevadă
un cadru legal precis în domeniul respectiv și că faptul că într‑un stat membru nu există activități incompatibile cu interdicțiile
directivei nu poate justifica lipsa dispozițiilor legale (a se vedea Hotărârea din 15 martie 1990, Comisia/Țările de Jos,
citată anterior, punctul 25).
Trebuie să se adauge că criteriile și condițiile în temeiul cărora statele membre pot deroga de la interdicțiile prevăzute
prin directivă trebuie reluate în dispoziții naționale precise (a se vedea Hotărârea din 7 martie 1996, Associazione Italiana
per il WWF și alții, C‑118/94, Rec., p. I‑1223, punctul 22).
Rezultă că actele cu putere de lege sau normele administrative pe care statele membre le adoptă în materie trebuie să enumere,
ele însele, în mod exhaustiv motivele care permit, dacă este cazul, să se deroge de la dispozițiile de protecție prevăzute
în directivă.
În plus, după cum se arată la punctul 162 din prezenta hotărâre, practici administrative conforme directivei nu îndeplinesc
cerințele unei transpuneri corecte.
În aceste condiții, trebuie să se constate că, dat fiind cuprinsul său, articolul 20 alineatul 4 din Nö NSchG nu poate reprezenta
o transpunere corectă a unuia dintre motivele de derogare prevăzute la articolul 9 din directivă.
În privința articolului 21 alineatul 2 din Nö NSchG, care exclude utilizarea agricolă și silvicolă a terenurilor de la interdicțiile
în materie de protecție a păsărilor, trebuie să se observe că această dispoziție nu este aplicabilă în caz de prejudiciu cauzat
în mod deliberat plantelor și animalelor protejate.
Or, diferitele interdicții prevăzute la articolul 5 din directivă, care se pot aplica exploatărilor agricole sau silvicole,
se raportează la prejudiciile cauzate în mod deliberat.
Prin urmare, excepțiile prevăzute la articolul 21 alineatul 2 din Nö NSchG nu pot fi supuse articolului 9 din directivă.
Din cele ce precedă reiese că obiecția Comisiei întemeiată pe o încălcare a articolului 9 alineatele (1) și (2) din directivă
de legislația landului Austria Inferioară este întemeiată în ceea ce privește articolul 20 alineatul 4 din Nö NSchG.
În schimb, în măsura în care aceasta privește articolul 21 alineatul 2 din Nö NSchG, această obiecție nu este întemeiată.
–       Landul Austria Superioară
Argumentele părților
Comisia susține că articolul 60 alineatul 3 din Oö JagdG nu îndeplinește condițiile și criteriile prevăzute la articolul 9
din directivă, întrucât legalitatea măsurilor de intervenție autorizate de această dispoziție națională nu este supusă condiției
lipsei unei alte soluții satisfăcătoare.
Republica Austria pretinde că respectiva dispoziție națională este conformă dreptului comunitar, dat fiind că totalitatea
cerințelor materiale și formale enunțate la articolul 9 din directivă sunt îndeplinite. Păsările vizate în dispoziția națională
în cauză sunt într‑adevăr protejate tot timpul anului și, pentru a deroga de la regimul de protecție stabilit prin articolul
48 din Oö JagdG, se impune întotdeauna obținerea unei autorizații.
De asemenea, acest stat membru arată că din lucrările pregătitoare ale articolului 60 alineatul 3 din Oö JagdG reiese că legiuitorul
din Austria Superioară a analizat el însuși condițiile și criteriile enunțate la articolul 9 din directivă.
Or, acest legiuitor a considerat că puterile acordate posesorilor în scopul de a preveni producerea de daune importante asupra
recoltelor, a șeptelului, precum și a altor forme de proprietate sunt justificate, proprietarii nedispunând, în general, de
altă soluție satisfăcătoare atunci când animalele vizate pătrund în clădirile de locuit sau de exploatare.
Aprecierea Curții
Trebuie să se observe că articolul 60 alineatul 3 din Oö JagdG permite capturarea sau omorârea și însușirea păsărilor protejate
în scopul prevenirii daunelor asupra „altor forme de proprietate”.
Un astfel de motiv de derogare nu corespunde intereselor a căror protecție este vizată la articolul 9 alineatul (1) litera
(a) a treia liniuță din directivă.
În plus, de la articolul 9 alineatul (2) a patra liniuță din directivă reiese că autoritățile statelor membre însărcinate
cu aplicarea acesteia din urmă sunt obligate să desemneze o autoritate care, pentru fiecare măsură derogatorie avută în vedere,
analizează dacă sunt îndeplinite condițiile impuse pentru autorizarea unei astfel de măsuri, se pronunță în special asupra
mijloacelor, a sistemelor sau a metodelor care pot fi utilizate și stabilește limitele acestei măsuri, precum și persoanele
care se pot prevala de aceasta.
Or, articolul 60 alineatul 3 din Oö JagdG nu cuprinde astfel de precizări.
De asemenea, trebuie să se constate că această dispoziție nu precizează nici modalitățile controalelor prevăzute la articolul
9 alineatul (2) a cincea liniuță din directivă.
În sfârșit, în privința argumentului întemeiat pe o interpretare conformă acesteia din urmă de către autoritățile competente,
este suficient să se amintească, după cum a fost deja expus la punctul 162 din prezenta hotărâre, că nu se poate considera
că o serie de simple practici administrative, care pot, prin natura lor, să fie modificate de administrație în mod arbitrar
și care sunt lipsite de o publicitate adecvată, constituie o executare conformă dreptului comunitar a obligației de transpunere
care revine statelor membre, destinatare ale unei directive.
Prin urmare, articolul 60 alineatul 3 din Oö JagdG nu este conform articolului 9 alineatele (1) și (2) din directivă.
Prin urmare, trebuie să se admită acțiunea Comisiei cu privire la acest aspect.
–       Landul Salzburg
Argumentele părților
Comisia arată că, în conformitate cu articolul 34 alineatul 1 din Sbg NSchG, pot fi acordate derogări de la dispozițiile în
materie de protecție, în special în scopul fabricării băuturilor. Or, nu s‑a stabilit care sunt elementele constitutive ale
unei derogări autorizate prin directivă cu care un astfel de regim ar putea fi corelat.
De asemenea, Comisia arată că, în conformitate cu articolul 72 alineatul 3 din Sbg JagdG, pot fi acordate derogări de la interdicția
de a utiliza capcane pentru a omorî animalele sălbatice, fără a ține seama de condițiile și de criteriile prevăzute la articolul
9 din directivă. Pe de altă parte, o interpretare restrictivă a articolului 72 alineatul 3 din Sbg JagdG nu ar fi suficientă
pentru îndeplinirea respectivelor condiții și criterii, cu forță juridică obligatorie.
În ceea ce privește fabricarea băuturilor menționată la articolul 34 alineatul 1 din Sbg NSchG, Republica Austria susține
că această dispoziție nu este aplicabilă păsărilor. Este vorba despre o derogare care are drept scop să permită fabricarea
de băuturi alcoolice pe bază de anumite specii de plante. În plus, această dispoziție nu autorizează acordarea de derogări
decât dacă sunt îndeplinite condițiile enunțate la alineatul 3 al aceluiași articol.
În privința utilizării de capcane în temeiul articolului 72 alineatul 3 din Sbg JagdG, acest stat membru susține conformitatea
condițiilor de derogare cu cerințele articolului 9 din directivă.
Aprecierea Curții
În primul rând, trebuie să se observe că articolul 34 alineatul 1 din Sbg NSchG prevede un motiv de derogare legat de fabricarea
de băuturi care nu figurează pe lista exhaustivă a motivelor enumerate la articolul 9 alineatul 1 din directivă.
În plus, alineatele 1 și 3 ale respectivului articol 34 nu cuprind nicio restricție în privința modalităților de aplicare
a derogării pe care acesta o prevede.
În al doilea rând, în privința articolului 72 alineatul 3 din Sbg JagdG, se impune constatarea faptului că această dispoziție
încalcă de asemenea caracterul exhaustiv al listei motivelor de derogare de la articolul 9 alineatul (1) din directivă. Într‑adevăr,
respectivul articol 72 alineatul 3 permite punerea de capcane, între altele, atunci când interese publice de o importanță
comparabilă prevenirii amenințărilor împotriva vieții sau a sănătății umane nu pot fi protejate altfel.
Or, un astfel de motiv de derogare nu figurează pe respectiva listă.
Prin urmare, prezenta obiecție a Comisiei trebuie să se considere întemeiată.
–       Landul Tirol
Argumentele părților
Comisia susține că articolul 4 alineatul 3 din Tiroler NSchVO prevede că este legală vânarea ciorii, a graurului și a mierlei
din culturile agricole și silvicole, precum și în grădinile private, fără a se face referire la condițiile și criteriile prevăzute
la articolul 9 din directivă.
Republica Austria consideră că articolul 4 alineatul 3 din Tiroler NSchVO nu contravine articolului 9 din directivă, pentru
motivul că nu reprezintă o derogare de la articolele 5, 6 și 7 din aceasta din urmă. În special, în conformitate cu articolul
5 litera (d) din aceasta, sunt interzise doar perturbările relevante în contextul obiectivelor directivei. Or, îndepărtarea
autorizată a celor trei specii nu are un astfel de efect.
De asemenea, acest stat membru subliniază că regimul de protecție stabilit prin articolele 5, 6 și 7 din directivă, precum
și regimul derogatoriu prevăzut la articolul 9 alineatele (1) și (2) vizează perturbări cu caracter deliberat.
Aprecierea Curții
Trebuie să se observe că redactarea articolului 4 alineatul 3 din Tiroler NSchVO exclude, fără nicio limitare, trei specii
de păsări sălbatice de la regimul de protecție prevăzut prin directivă atunci când exemplarele acestor specii se află în interiorul
sau în apropiere de culturi agricole sau silvicole, precum și de grădini familiale.
Trebuie arătat că această derogare nu este însoțită de nicio rezervă în privința modalităților sale de aplicare.
Trebuie adăugat că, dacă speciile respective ar fi efectiv îndepărtate de toate spațiile astfel vizate, habitatele lor ar
fi aproape reduse la zero. Prin urmare, contrar susținerilor Republicii Austria, perturbarea care rezultă poate fi relevantă
în contextul obiectivelor de protecție ale directivei.
În lumina acestor considerații, trebuie să se constate că articolul 4 alineatul (3) din Tiroler NschVO nu îndeplinește condițiile
și criteriile de derogare enunțate la articolul 9 din directivă.
Prin urmare, trebuie să se admită obiecția formulată de Comisie față de această din urmă dispoziție.
Încălcarea articolului 11 din directivă în Austria Inferioară
–       Argumentele părților
Comisia apreciază că articolul 17 alineatul 5 din Nö NSchG supune introducerea speciilor de păsări care nu se găsesc în mod
natural în stare sălbatică în Austria Inferioară condiției ca aceste intervenții să nu provoace o deteriorare durabilă a mediului
natural autohton. Or, această condiție reprezintă un criteriu suplimentar în raport cu cele prevăzute la articolul 11 din
directivă.
Republica Austria observă că, în cadrul unei interpretări a articolului 17 alineatul 5 din Nö NSchG conforme respectivei dispoziții
a directivei, autorizația de a introduce în natură o specie care nu este autohtonă este întotdeauna refuzată dacă acest lucru
prejudiciază flora și fauna locale.
–       Aprecierea Curții
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, după cum s‑a arătat la punctul 103 din prezenta hotărâre, importanța unei protecții
complete și eficace a păsărilor sălbatice în interiorul întregii Comunități, indiferent de locul lor de ședere sau de spațiul
lor de trecere, determină incompatibilitatea cu directiva a oricărei legislații naționale care stabilește protecția păsărilor
sălbatice în funcție de noțiunea de patrimoniu național.
De asemenea, trebuie să se observe că articolul 11 din directivă, conform căruia statele membre se asigură că eventuala introducere
a speciilor de păsări care nu se găsesc în mod natural în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre nu prejudiciază
deloc flora și fauna locale, stabilește un cadru juridic deosebit de restrictiv în ceea ce privește posibilitatea de a autoriza
introducerea de astfel de specii de păsări.
Or, articolul 17 alineatul 5 din Nö NSchG prevede un regim de protecție care se îndepărtează de la cel enunțat la articolul
11 din directivă în privința mai multor aspecte. Prin urmare, acesta trebuie considerat ca nefiind conform cu această din
urmă dispoziție.
În privința argumentului conform căruia, în orice caz, respectivul articol 17 alineatul 5 din Nö NSchG ar fi interpretat într‑un
mod conform directivei de către autoritățile naționale competente, este suficient să se amintească, după cum rezultă de la
punctul 162 din prezenta hotărâre, că o astfel de situație nu poate garanta transpunerea completă a directivei.
Prin urmare, această ultimă obiecție a Comisiei trebuie admisă.
Din ansamblul considerațiilor care precedă reiese că, prin netranspunerea corectă:
–        a articolului 1 alineatele (1) și (2) din directivă în Burgenland, în Carintia, în Austria Inferioară, în Austria Superioară
și în Styria;
–        a articolului 5 din directivă în Burgenland, în Carintia, în Austria Inferioară, în Austria Superioară și în Styria;
–        a articolului 6 alineatul (1) din directivă în Austria Superioară;
–        a articolului 7 alineatul (1) din directivă în Carintia, în Austria Inferioară și în Austria Superioară;
–        a articolului 7 alineatul (4) din directivă în următoarele landuri și cu privire la următoarele specii:
–        în Carintia, în ceea ce privește cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn, lișița, sitarul de pădure, porumbelul gulerat și
guguștiucul;
–        în Austria Inferioară, în ceea ce privește porumbelul gulerat, cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure;
–        în Austria Superioară, în ceea ce privește cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure;
–        în landul Salzburg, în ceea ce privește cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure;
–        în Styria, în ceea ce privește cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure;
–        în Tirol, în ceea ce privește cocoșul de munte și cocoșul de mesteacăn;
–        în Vorarlberg, în ceea ce privește cocoșul de mesteacăn și
–        în landul Viena, în ceea ce privește sitarul de pădure;
–        a articolului 8 din directivă în Austria Inferioară;
–        a articolului 9 alineatele (1) și (2) din directivă în Burgenland, în Austria Inferioară, în ceea ce privește articolul 20
alineatul 4 din Nö NSchG, în Austria Superioară, în landul Salzburg, în Tirol și în Styria;
–        a articolului 11 din directivă în Austria Inferioară,
Republica Austria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 10 CE și 249 CE și al articolului 18
din directivă.

Cu privire la cheltuielile de judecată
În temeiul articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată,
iar Republica Austria a căzut în pretenții cu privire la partea esențială a motivelor sale referitoare la motivele privind
neîndeplinirea obligațiilor care fac încă obiectul litigiului, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată
aferente acestor motive.
În ceea ce privește motivele privind neîndeplinirea obligațiilor menționate în cererea introductivă la care Comisia a renunțat
într‑un stadiu ulterior al procedurii, trebuie să se constate că abandonarea obiecțiilor respective a intervenit ca urmare
a modificărilor instrumentelor juridice naționale în litigiu. Această renunțare este, așadar, imputabilă pârâtei, având în
vedere că respectivele instrumente nu au fost adaptate cerințelor dreptului comunitar decât cu întârziere. Prin urmare, potrivit
articolului 69 alineatul (5) din Regulamentul de procedură, se impune obligarea Republicii Austria și la plata cheltuielilor
de judecată aferente respectivelor motive privind neîndeplinirea obligațiilor. În concluzie, se impune obligarea pârâtei la
plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară și hotărăște:
1)
Prin netranspunerea corectă:
–
a articolului 1, alineatele (1) și (2) din Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor
sălbatice în Burgenland, în Carintia, în Austria Inferioară, în Austria Superioară și în Styria;
–
a articolului 5 din Directiva 79/409 în Burgenland, în Carintia, în Austria Inferioară, în Austria Superioară și în Styria;
–
a articolului 6 alineatul (1) din Directiva 79/409 în Austria Superioară;
–
a articolului 7 alineatul (1) din Directiva 79/409 în Carintia, în Austria Inferioară și în Austria Superioară;
–
a articolului 7 alineatul (4) din Directiva 79/409 în următoarele landuri și cu privire la următoarele specii:
–
în Carintia, în ceea ce privește cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn, lișița, sitarul de pădure, porumbelul gulerat și
guguștiucul;
–
în Austria Inferioară, în ceea ce privește porumbelul gulerat, cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure;
–
în Austria Superioară, în ceea ce privește cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure;
–
în landul Salzburg, în ceea ce privește cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure;
–
în Styria, în ceea ce privește cocoșul de munte, cocoșul de mesteacăn și sitarul de pădure;
–
în Tirol, în ceea ce privește cocoșul de munte și cocoșul de mesteacăn;
–
în Vorarlberg, în ceea ce privește cocoșul de mesteacăn;
–
în landul Viena, în ceea ce privește sitarul de pădure;
–
a articolului 8 din Directiva 79/409 în Austria Inferioară;
–
a articolului 9 alineatele (1) și (2) din Directiva 79/409 în Burgenland, în Austria Inferioară, în ceea ce privește articolul
20 alineatul 4 din Legea privind protecția naturii din landul Austria Inferioară (Niederösterreichisches Naturschutzgesetz),
în Austria Superioară, în landul Salzburg, în Tirol și în Styria;
–
a articolului 11 din Directiva 79/409 în Austria Inferioară,
Republica Austria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 10 CE și 249 CE, precum și al articolului
18 din Directiva 79/409.
2)
Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.
3)
Obligă Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.
Semnături
*
Limba de procedură: germana.