CELEX: 62008CJ0145
Direktīva 92/50/EEK
Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi
Pakalpojumu koncesijas
Jaukts līgums
Līgums, kas ietver publiska kazino uzņēmuma akciju paketes nodošanu
Līgums, ar kuru līgumslēdzēja iestāde izraudzītajam pretendentam uzdod kazino uzņēmuma pārvaldīšanu un tā telpu modernizācijas un attīstīšanas, kā arī līdzās esošās teritorijas labiekārtošanas plāna īstenošanu
Direktīva 89/665/EEK
Līgumslēdzējas iestādes lēmums
Efektīvi un ātri tiesību aizsardzības līdzekļi
Valsts procesuālo tiesību normas
Zaudējumu atlīdzināšanas nosacījums
Kompetentas tiesas veikta iepriekšēja nelikumīgā akta vai bezdarbības atcelšana vai atzīšana par spēkā neesošu
Konsorcija, kurš iesniedzis piedāvājumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, dalībnieki
Lēmums, kuru šīs procedūras ietvaros pieņēmusi iestāde, kas nav līgumslēdzēja iestāde
Prasība, ko daži konsorcija dalībnieki cēluši individuāli
Pieņemamība

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā, ņemot vērā pamata lietu apstākļus, interpretēt Padomes 1992. gada 18. jūnija
Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai [pakalpojumu publisko līgumu slēgšanas
tiesību piešķiršanai] (OV L 209, 1. lpp.) un Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo
aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus
valsts vajadzībām [publisko piegādes un būvdarbu līgumu slēgšanas tiesības] (OV L 395, 33. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti
ar Direktīvu 92/50 (turpmāk tekstā – “Direktīva 89/665”), atbilstošos noteikumus, kā arī vispārējos Savienības tiesību principus
publiskā iepirkuma līgumu jomā, it īpaši – efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu.
Šie lūgumi tika iesniegti lietās starp privātiem uzņēmumiem un fiziskām personām un
Ethniko Symvoulio Radiotileorasis
(Valsts Radio un televīzijas padome, turpmāk tekstā – “
ESR
”), kas ir iestāde, kurai saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir tiesības un pienākums kontrolēt, vai uz personām, kas ir
uzņēmuma, kurš iesniedzis piedāvājumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, īpašnieks, partneris,
akciju kontrolpaketes turētājs vai vadītājs, attiecas šajā tiesiskajā regulējumā paredzētā nesavienojamība un tās tādējādi
automātiski jāizslēdz no procedūras.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesību normas
Saskaņā ar Direktīvas 92/50 1. panta a) punktu:
““Valsts pakalpojumu līgumi” [“pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi”] ir līgumi, kas peļņas nolūkos rakstiski noslēgti starp
pakalpojumu sniedzēju un līgumslēdzēju iestādi [..]
[..].”
Šīs direktīvas 2. pantā ir noteikts:
“Ja kāds valsts līgums [publiskā iepirkuma līgums] attiecas gan uz ražojumiem [Padomes 1976. gada 21. decembra] Direktīvas
77/62/EEK [par procedūru koordinēšanu piegāžu publiskā iepirkuma līgumu [slēgšanas tiesību] piešķiršanai (OV L 13, 1. lpp.)]
nozīmē, gan pakalpojumiem šās direktīvas I A un I B pielikuma nozīmē, tad uz to attiecas šī direktīva, ja attiecīgo pakalpojumu
vērtība ir lielāka par ražojumu vērtību, uz kuriem attiecas līgums.”
Šīs pašas direktīvas 3. pantā ir paredzēts:
“1.      Piešķirot valsts pakalpojumu līgumus [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības] vai organizējot projektu konkursus,
līgumslēdzējas iestādes piemēro procedūras, kas pielāgotas šās direktīvas noteikumiem.
2.      Līgumslēdzējas iestādes nodrošina to, ka pakalpojumu sniedzējus nediskriminē.
[..]”
Saskaņā ar Direktīvas 92/50 8. pantu:
“Līgumus [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības], kuru priekšmets ir I A pielikumā uzskaitītie pakalpojumi, piešķir
saskaņā ar III līdz VI sadaļas noteikumiem.”
Šīs direktīvas 9. pantā ir noteikts:
“Līgumus [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības], kuru priekšmets ir I B pielikumā uzskaitītie pakalpojumi, piešķir
saskaņā ar 14. un 16. pantu.”
14. pants ietilpst šīs direktīvas IV sadaļā, kas attiecas uz vispārējiem tehniskiem noteikumiem un uz tehniskām specifikācijām,
kuras jānorāda katram līgumam vispārējos vai līguma dokumentos, un 16. pants ietilpst V sadaļā, kura attiecas uz kopējiem
izsludināšanas noteikumiem.
Direktīvas 92/50 I B pielikumā ar nosaukumu “Pakalpojumi 9. panta nozīmē” ir minēti:
“[..]
17      Viesnīcu un restorānu pakalpojumi
[..]
26      Pakalpojumi atpūtas, kultūras un sporta jomā
27      Citi pakalpojumi”.
Visbeidzot, šīs pašas direktīvas 26. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Piedāvājumus var iesniegt pakalpojumu sniedzēju grupas. Lai iesniegtu piedāvājumus, šīm grupām nav jābūt īpašā juridiskā
formā; izvēlētajai grupai, ja tai ir piešķirts līgums, tomēr var to prasīt.”
Direktīvas 89/665 1. pantā ir noteikts:
“1.      Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka attiecībā uz līgumu piešķiršanas procedūrām, uz ko attiecas
[Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīva] 71/305/EEK [ar ko koordinē būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 185,
5. lpp.)], Direktīva 77/62 [..] un Direktīva 92/50 [..], līgumslēdzēju iestāžu lēmumus var efektīvi un, jo īpaši, iespējami
ātri pārskatīt saskaņā ar nākamajos pantos un, jo īpaši, 2. panta 7. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, pamatojoties uz to,
ka šādos lēmumos ir pārkāpti Kopienas tiesību akti valsts līgumu jomā vai valstu noteikumi, kas īsteno šos tiesību aktus.
2.      Dalībvalstis nodrošina, lai tādēļ, ka šajā direktīvā ir nošķirti valstu noteikumi, kas īsteno Kopienas tiesību aktus, no citiem
valstu noteikumiem, nerastos diskriminācija starp uzņēmumiem, kas saistībā ar līguma piešķiršanas procedūru iesniedz prasību
sakarā ar kaitējumu.
3.      Dalībvalstis nodrošina to, lai saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, ko dalībvalstis var pieņemt, izskatīšanas [pārskatīšanas]
procedūras būtu pieejamas vismaz katrai tādai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt tiesības noslēgt konkrētu
piegādes vai uzņēmuma līgumu valsts vajadzībām un kurai ir nodarīts kaitējums vai ir iespējams, ka tiks nodarīts kaitējums
varbūtēja pārkāpuma dēļ. Konkrēti, dalībvalstis var prasīt, ka personai, kas cenšas panākt izskatīšanu [pārskatīšanu], iepriekš
jāpaziņo līgumslēdzējai iestādei par varbūtējo pārkāpumu un par savu nodomu censties panākt izskatīšanu [pārskatīšanu].”
Saskaņā ar šīs direktīvas 2. pantu:
“1.      Dalībvalstis nodrošina to, lai tiesību aktos, kas pieņemti sakarā ar 1. pantā noteikto izskatīšanas [pārskatīšanas] procedūru,
būtu paredzēts pilnvarojums:
a)      tiklīdz rodas izdevība, panākot vienošanos, veikt pagaidu pasākumus, lai labotu varbūtējo pārkāpumu vai novērstu turpmāku
kaitējumu attiecīgām interesēm, ieskaitot pasākumus, kas paredz pārtraukt valsts pasūtījuma piešķiršanas procedūru vai nodrošināt
tās pārtraukšanu, vai pārtraukt jebkuras līgumslēdzējas iestādes lēmuma īstenošanu;
b)      atcelt nelikumīgi pieņemtus lēmumus vai nodrošināt to atcelšanu, ieskaitot diskriminējošu tehnisku, ekonomisku vai finanšu
norādījumu atcelšanu uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu, līguma dokumentos vai jebkurā citā dokumentā, kas attiecas uz līguma
piešķiršanas procedūru;
c)      atlīdzināt zaudējumus personām, kam pārkāpuma dēļ nodarīts kaitējums.
[..]
5.      Dalībvalstis var paredzēt, ka, ja zaudējumu atlīdzināšanu pieprasa, pamatojoties uz to, ka lēmums ir pieņemts nelikumīgi,
iestādei, kurai ir vajadzīgās pilnvaras, vispirms ir jāatceļ apstrīdētais lēmums.
6.      Šā panta 1. punktā minēto pilnvaru īstenošanas ietekmi uz līgumu, kas noslēgts pēc lēmuma par tā piešķiršanu, nosaka valstu
likumi.
Turklāt, izņemot gadījumus, kad lēmums ir jāatceļ pirms lēmuma par zaudējumu atlīdzināšanu, dalībvalsts var paredzēt, ka pēc
līguma noslēgšanas, kas notiek pēc lēmuma par tā piešķiršanu, par izskatīšanu atbildīgā iestāde ir pilnvarota pieņemt lēmumu
tikai par zaudējumu atlīdzināšanu jebkurai personai, kam pārkāpuma dēļ ir nodarīts kaitējums.
[..]”

Valsts tiesiskais regulējums
Direktīva 89/665 Grieķijas tiesībās ir transponēta ar Likumu Nr. 2522/1997 par tiesisko aizsardzību, pirms tiek noslēgts būvdarbu,
piegāžu vai pakalpojumu publiskā iepirkuma līgums (
FEK A’
178).
Šī likuma 2. pantā ar nosaukumu “Tiesiskās aizsardzības apjoms” ir paredzēts:
“1.      Katrai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta saņemt noteikta būvdarbu, piegādes vai pakalpojumu publiskā iepirkuma
līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, bet kura ir cietusi vai kurai var rasties zaudējumi Kopienu vai valsts tiesību noteikumu
pārkāpuma dēļ, ir tiesības it īpaši saskaņā ar nākamajos pantos paredzēto pieprasīt pagaidu tiesiskās aizsardzības nodrošinājumu,
līgumslēdzējas iestādes prettiesiskā akta atcelšanu, kā arī lūgt atzīt tā spēkā neesamību un zaudējumu atlīdzību.
[..]”
Šī likuma 4. pantā ar nosaukumu “Atcelšana vai spēkā neesamības atzīšana” ir noteikts:
“1.      Ieinteresētajai personai ir tiesības lūgt atcelt vai atzīt par spēkā neesošu jebkuru līgumslēdzējas iestādes pieņemtu aktu
vai bezdarbību, ar kuru tiek pārkāpts Kopienu vai valsts tiesību noteikums attiecībā uz publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas
tiesību piešķiršanas procedūru. [..]
2.      Ja tiesa atceļ vai atzīst par spēkā neesošu līgumslēdzējas iestādes pieņemtu aktu vai bezdarbību pēc tam, kad piešķirtas līguma
slēgšanas tiesības, un ja vien līguma slēgšanas tiesību piešķiršana nav apturēta pagaidu pasākuma rezultātā, pats līgums netiek
iespaidots. Šādā gadījumā ieinteresētā persona var prasīt zaudējumu atlīdzību atbilstoši nākamā panta nosacījumiem.”
Likuma Nr. 2522/1997 5. pantā ar nosaukumu “Tiesības uz zaudējumu atlīdzību” ir paredzēts:
“1.      Ieinteresētajai personai, kura Kopienu vai valsts tiesību noteikumu pārkāpuma rezultātā ir izslēgta no līdzdalības publiskā
iepirkuma vai būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu līgumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā,
ir tiesības pieprasīt zaudējumu atlīdzību no līgumslēdzējas iestādes, piemērojot Civilkodeksa 197. un 198. panta noteikumus.
Nav piemērojama nekāda tiesību norma, kas izslēdz vai ierobežo šīs tiesības.
2.      Lai varētu piešķirt zaudējumu atlīdzību, kompetentai valsts tiesai vispirms ir jāatceļ vai jāatzīst akts par spēkā neesošu
vai bezdarbība ir jāatzīst par prettiesisku. Prasību par spēkā neesamības atzīšanu un prasību par zaudējumu atlīdzību saskaņā
ar vispārpiemērojamajiem noteikumiem drīkst apvienot.”
Civilkodeksa 197. un 198. pantā, uz kuriem ir atsauce iepriekš minētajā tiesību normā, paredzēta atbildība “sakarā ar līguma
slēgšanas pārrunām”, proti, pienākums atlīdzināt zaudējumus gadījumā, ja ieinteresētajām pusēm radušies nepamatoti izdevumi
saistībā ar līguma noslēgšanas procedūru.
Prezidenta Dekrētā Nr. 18/1989 kodificēti likumi, kas regulē
Symvoulio tis Epikrateias
(
FEK A’
8). Tā 47. pantā ar nosaukumu “Leģitīmas intereses” ir paredzēts:
“1.      Fiziskas vai juridiskas personas, kuras skar administratīvs akts vai kuru leģitīmās intereses, pat ja tās nav finansiālas,
šis akts ietekmē, var celt prasību atcelt tiesību aktu.
[..]”
Likums Nr. 2206/1994 attiecas uz “Kazino izveidošanu, organizāciju, apsaimniekošanu, kontroli u.c.” (
FEK A’
62). Saskaņā ar šī likuma 1. panta 7. punktu ar nosaukumu “Kazino licenču piešķiršana”:
“Kazino licences tiek piešķirtas ar tūrisma ministra lēmumu pēc starptautiska uzaicinājuma uz konkursu procedūras, ko organizē
septiņu locekļu komisija.”
Šī likuma 3. pantā ar nosaukumu “Kazino darbība” ir noteikts:
“Kazino darbība ir pakļauta valsts kontrolei.
[..]”
Grieķijas konstitūcijas 14. panta 9. punktā un Likumā Nr. 3021/2002, ar kuru šis pants tiek ieviests (
FEK A’
143), paredzēts ierobežojumu režīms publiskā iepirkuma līguma piešķiršanai personām, kas darbojas vai kam ir kapitāldaļas
mediju jomā. Šis režīms iedibina neatspēkojamu prezumpciju, ka nav savienojams mediju jomā aktīva īpašnieka, partnera, akciju
kontrolpaketes turētāja vai vadītāja statuss ar statusu, kas ir tāda uzņēmuma īpašniekam, partnerim, akciju kontrolpaketes
turētājam vai vadītājam, kuram valsts vai publiskā sektora vienība piešķīrusi tiesības slēgt būvdarbu, piegādes vai pakalpojumu
līgumu. Šī nesavienojamība aptver arī fizisko personu ģimenes locekļus, ar kuriem tām ir zināmas pakāpes radniecība.
Likumā Nr. 3021/2002 būtībā ir paredzēts, ka pirms publiskā iepirkuma līguma piešķiršanas, bet pirms publiskā iepirkuma līguma
parakstīšanas – katrā ziņā –, attiecīgajai līgumslēdzējai iestādei ir jālūdz
ESR
sagatavot izziņu, kas apliecina, ka nepastāv iepriekš šajā likumā paredzētā nesavienojamība.
ESR
lēmums līgumslēdzējai iestādei ir saistošs, bet personas, kuras var pamatot interesi celt prasību, tostarp valsts iestādes,
par to var celt prasību atcelt tiesību aktu.
Savā 2008. gada 16. decembra spriedumā lietā C‑213/07
Michaniki
(Krājums, I‑9999. lpp., rezolutīvās daļas 1) un 2) punkts) Tiesa nosprieda, ka, lai gan Savienības tiesības neizslēdz tiesisko
regulējumu, kas vērsts uz likumīgu mērķu – vienlīdzīgas attieksmes pret piedāvājumu iesniedzējiem un pārskatāmības līguma
slēgšanas tiesību piešķiršanas procesā – sasniegšanu, no samērīguma principa viedokļa tās nepieļauj tāda veida neatspēkojamas
prezumpcijas noteikšanu kā attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētā.

Pamata lietas un prejudiciālie jautājumi

Lieta C‑145/08
No lēmuma par prejudiciālo jautājumu uzdošanu izriet, ka ar 2001. gada 10. oktobra lēmumu kompetentā starpministriju komiteja
nolēma privatizēt Grieķijas valstij pilnībā piederošu kazino uzņēmumu
Elliniko Kazino Parnithas AE
(turpmāk tekstā – “
EKP
”),
Ellinika Touristika Akinita AE
(turpmāk tekstā – “
ETA
”) meitas sabiedrību. 2001. gada oktobrī publicētajā paziņojumā par uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu bija paredzēta sākotnējā
pirmsatlases fāze, lai noteiktu, kuri piedāvājumu iesniedzēji atbilst izvirzītajiem nosacījumiem. Nākamajā fāzē bija jāizvēlas
augstākās summas solītājs, kurš tiktu uzaicināts parakstīt līgumu. Pirmo pirmsatlases fāzi izturēja
Koinopraxia Kazino Attikis
uzņēmumu konsorcijs un
Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki
(Ellas)

AE
–
Elliniki Technodomiki AE
uzņēmumu konsorcijs.
Pēc 2002. gada aprīlī publicētā papildu paziņojuma parakstāmā līguma noteikumi tika noteikti šādi:
Līgums ir jaukta rakstura un ietver:
–        vienošanos, saskaņā ar kuru
ETA
pārdod 49 % no
EKP
akcijām vienai mērķa sabiedrībai ar ierobežotu atbildību (turpmāk tekstā – “
AEAS
”), ko izveidotu veiksmīgā piedāvājuma iesniedzējs;
–        vienošanos, pamatojoties uz kuru,
AEAS
apņemas īstenot attīstības plānu, kurš jāīsteno 750 dienu laikā pēc nepieciešamo atļauju saņemšanas. Šis attīstības plāns
ietvers kazino atjaunošanu un tā darbības licences piedāvāto iespēju attīstīšanu, divu ar nekustamā īpašuma kompleksu saistīto
viesnīcu atjaunošanu un uzlabošanu un apkārt esošo zemes gabalu aptuveni 280 hektāru platībā attīstību. Šo darbu veikšana
ir daļa no cenas, kas jāmaksā par 49 % no
EKP
akcijām iegādi;
–        vienošanos starp
ETA
un
AEAS
, saskaņā ar kuru šī pēdējā iegūtu tiesības iecelt amatā vairākumu no
EKP
valdes locekļiem un tādējādi pārvaldīt sabiedrību atbilstoši līguma noteikumiem;
–        vienošanos, saskaņā ar kuru
AEAS
par samaksu, ko veiks
ETA
, pārņemtu kazino uzņēmējdarbības pārvaldību. Kā šo samaksu
AEAS
saņemtu summu, kas nevar pārsniegt regresējošus procentus (kas samazinātos no 20 % no peļņas par peļņu līdz EUR 30 miljoniem
līdz 5 % no peļņas, kas pārsniedz EUR 90 miljonus) no ikgadējās darbības peļņas un 2 % no apgrozījuma;
–        kā pārvaldītājam
AEAS
kazino uzņēmums jāvada tādējādi, lai pastāvīgi saglabātu luksusa vidi, kurā tiktu sniegti augsta līmeņa pakalpojumi, un tā,
lai tas būtu finansiāli izdevīgi
EKP
. Konkrētāk, pirmajos piecos finanšu gados pēc līguma spēkā stāšanās peļņa pirms nodokļiem nedrīkstētu būt zemāka par EUR 105 miljoniem.
Neto peļņa tiktu sadalīta starp
ETA
un
AEAS
atkarībā no katra no tiem īpašumā esošās
EKP
kapitāla daļas;
–        tā kā
EKP
ir vienīgais kazino uzņēmums, kas šobrīd darbojas Atikas reģionā, līgumā ir paredzēts, ka gadījumā, ja šajā pašā ģeogrāfiskajā
apgabalā desmit gadu laikā no līguma spēkā stāšanās brīža likumīgi tiktu atvērts vēl kāds kazino,
ETA
būtu pienākums atlīdzināt
AEAS
zaudējumus, tam izmaksājot summu, kas līdzvērtīga 70 % no darījuma summas. Atlīdzības lielums katru gadu, sākot ar līguma
spēkā stāšanos, tiktu samazināts par vienu desmito daļu;
–        attiecībā uz kazino uzņēmuma pārvaldīšanu līgums izbeigtos desmit gadus pēc tā stāšanās spēkā.
Tā kā
Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Ellas) AE – Elliniki Technodomiki AE
konsorcijs attiecīgajā procedūrā piedāvāja augstāko summu, tas tika atzīts par izraudzīto pretendentu. Pirms līguma parakstīšanas
ETA
paziņoja
ESR
izraudzītā pretendenta īpašnieku, partneru, galveno akcionāru un vadītāju identitāti, lai varētu tikt apliecināts, ka attiecībā
uz viņiem nepastāv Likuma Nr. 3021/2002 3. pantā paredzētā nesavienojamība. Ar 2002. gada 27. septembrī izsniegtu izziņu
ESR
apliecināja, ka šajā gadījumā attiecībā uz iepriekš norādītajām personām nepastāv nesavienojamība.
Par šo
ESR
aktu tikai trīs no septiņiem piedāvājumu iesniegušā konsorcija
Koinopraxia Kazino Attikis
, kuram netika piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, dalībniekiem cēla prasību atcelt tiesību aktu. Prasītāji apgalvo, ka
uz vienu no konsorcija, kuram tika piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, dalībniekiem attiecas viens no valsts tiesiskajā
regulējumā paredzētajiem nesavienojamības gadījumiem un ka tādēļ līguma slēgšanas tiesību piešķiršana ir jāatceļ.
Iesniedzējtiesa norāda, ka attiecīgais līgums ir jaukts, jo tas ietver, pirmkārt, daļu par
ETA
veiktu akciju pārdošanu vislabākā piedāvājuma iesniedzējam – daļu, kas kā tāda nav pakļauta Kopienas regulējumam publiskā
iepirkuma jomā, un, otrkārt, pakalpojuma līgumu, kas noslēdzams ar vislabākā piedāvājuma iesniedzēju, kurš apņemas veikt kazino
uzņēmuma pārvaldību. Saskaņā ar iesniedzējtiesas viedokli no šī jauktā līguma daļām vissvarīgākā ir daļa “par akciju pārdošanu”.
Turklāt šis līgums ietver daļu par būvdarbu veikšanu, jo izraudzītais pretendents uzņemas pienākumu veikt lūgumā sniegt prejudiciālu
nolēmumu minētos būvdarbus kā daļēju samaksu par cedētajām akcijām. Iesniedzējtiesa norāda, ka šai pēdējai daļai ir tikai
papildu raksturs salīdzinājumā ar “pakalpojumu” daļu.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa nav pārliecināta, vai līguma “pakalpojumu” daļu var kvalificēt kā publiska pakalpojuma koncesiju,
kas nav pakļauta Savienības tiesiskajam regulējumam. Tādēļ būtu jāpārbauda, kādā mērā veiksmīgā piedāvājuma iesniedzējam ir
ar attiecīgo pakalpojumu organizāciju un sniegšanu saistītais risks, ņemot vērā arī, ka tie attiecas uz darbībām, kas atbilstoši
valsts tiesiskajam regulējumam var būt pakļautas ekskluzīvām vai speciālām tiesībām.
Gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka līguma daļa par kazino pārvaldīšanu ir publiskā pakalpojuma līgums, iesniedzējtiesa nav pārliecināta,
vai uz valsts līmenī celto prasību atcelt tiesību aktu attiecas Direktīvā 89/665 paredzētās procesuālās garantijas, ņemot
vērā, ka līguma galvenais priekšmets, proti,
EKP
akciju pārdošana, neietilpst Kopienu tiesību normu par publiskā iepirkuma līgumiem piemērošanas jomā un ka līgumi, kuru priekšmets
ir šādi pakalpojumi, kas ietilpst Direktīvas 92/50 I B pielikumā, ir pakļauti vienīgi šīs direktīvas 14. un 16. pantam, kur
noteikti vienīgi procesuālie pienākumi. Tomēr iesniedzējtiesa nav pārliecināta, vai, neraugoties uz šo pienākumu ierobežoto
raksturu, vienlīdzīgas attieksmes pret piedāvājumu iesniedzējiem princips, kura aizsardzība ir Direktīvas 89/665 mērķis, nav
piemērojams arī šādos gadījumos.
Gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka uz tādu prasību atcelt tiesību aktu kā prasība pamata lietā attiecas Direktīvas 89/665 piemērošanas
joma, iesniedzējtiesa nav pārliecināta, vai Savienības tiesību normas pieļauj tādu valsts procesuālo tiesību noteikumu kā
Prezidenta Dekrēta Nr. 18/1989 47. panta 1. punktā ietvertais, kā to interpretējusi šī tiesa, saskaņā ar kuru personas, kas
piedalās publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā kā konsorcijs, var celt prasību atcelt ar šo procedūru saistītos
aktus vienīgi kopīgi, bet pretējā gadījumā prasība tiek noraidīta kā nepieņemama.
Iesniedzējtiesa šajā ziņā atsaucas uz Tiesas 2005. gada 8. septembra spriedumu lietā C‑129/04
Espace Trianon
un
Sofibail
(Krājums, I‑7805. lpp., 22. punkts), saskaņā ar kuru valsts procesuālo tiesību norma, kurā noteikts, ka prasību atcelt līgumslēdzējas
iestādes lēmumu par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu kopīgi iesniedz tā konsorcija dalībnieki, kurš
ir piedalījies konkursā, neierobežo šādas prasības iesniegšanas iespēju tādā veidā, kas būtu pretrunā Direktīvas 89/665 1. panta
3. punktam.
Iesniedzējtiesa tomēr nav pārliecināta, vai šis secinājums, kas šajā spriedumā attiecās uz tādu prasību atcelt tiesību aktu,
kura vērsta pret līgumslēdzējas iestādes lēmumu piešķirt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, attiecas arī uz visa
veida aizsardzību tiesā, ko garantē iepriekš minētā direktīva, īpaši uz prasībām par zaudējumu atlīdzību. Šis jautājums ir
saistīts ar to, ka šajā gadījumā valsts likumdevējs, izmantodams Direktīvas 89/665 2. panta 5. punktā dalībvalstīm paredzēto
iespēju, pieņemot Likuma Nr. 2522/1997 5. panta 2. punktu, zaudējumu atlīdzināšanu ir pakļāvis nosacījumam par to, ka pirms
tam akts, kura prettiesiskums tiek apgalvots, ir ticis atcelts.
Šīs tiesību normas apvienojums ar Prezidenta Dekrēta Nr. 18/1989 47. panta 1. punktā ietverto procesuālo normu, kā to interpretējusi
iesniedzējtiesa, nozīmē, ka individuāliem konsorcija, kas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā piedalījies nesekmīgi,
dalībniekiem ir liegts ne vien prasīt atcelt tiesību aktu, kas tos visus ietekmē nelabvēlīgi, bet arī saņemt atlīdzību par
jebkādiem zaudējumiem, ko tie cietuši individuāli. Jāuzsver, ka šajā gadījumā kompetentā tiesa attiecībā uz prasību atcelt
tiesību aktu ir
Symvoulio tis Epikrateias
(Valsts Padome), savukārt attiecībā uz zaudējumu atlīdzināšanu kompetenta ir cita tiesa.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa uzskata, ka iespēja katram konsorcija loceklim lūgt kompetentajai tiesai atlīdzināt zaudējumus
tādējādi būs atkarīga no visu pārējo konsorcija dalībnieku vēlēšanās celt prasību atcelt tiesību aktu un zaudējumi, ko konsorcija
dalībnieki ir cietuši individuāli saistībā ar līguma slēgšanas tiesību nepiešķiršanu, var būt atšķirīgi atkarībā no izdevumiem,
kas konsorcija dalībniekiem ir radušies saistībā ar piedalīšanos šajā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā. Tādējādi
arī katra no konsorcija dalībniekiem ieinteresētība panākt lēmuma atcelšanu var būt atšķirīga. Līdz ar to var šaubīties par
to, vai šādā procesuālajā kontekstā tiek aizsargāts ar Direktīvu 89/665 sasniegt iecerētais efektīvas tiesību aizsardzības
tiesā princips.
Nobeigumā iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar valsts procesuālajiem noteikumiem attiecībā uz vispārējām tiesībām uz tādu
zaudējumu atlīdzību, kas nodarīti valsts vai publisko tiesību juridisko personu prettiesiskas rīcības dēļ, tiesa, kas ir kompetenta
jautājumā par zaudējumu atlīdzību, ir tā, kas saistībā ar prasību atlīdzināt zaudējumus netieši kontrolē arī administratīvā
akta likumīgumu, nevis cita tiesa, kā tas ir gadījumā ar prasībām atcelt tiesību aktu, kas celtas saistībā ar publiskā iepirkuma
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām. Iesniedzējtiesa tādējādi nav pārliecināta, vai procedūras, kas domātas,
lai nodrošinātu no Savienības tiesībām izrietošo tiesību ievērošanu, nav nelabvēlīgākas nekā procedūras, kas attiecas uz līdzīgu
vai analoģisku no valsts tiesību normām izrietošo tiesību ievērošanu.
Visbeidzot, iesniedzējtiesa piebilst, ka tās pašreizējā Prezidenta Dekrēta Nr. 18/1989 47. panta 1. punkta interpretācija,
saskaņā ar kuru vienīgi visi konsorcija dalībnieki, rīkojoties kopīgi, var celt prasību atcelt tādu aktu, kas pieņemts saistībā
ar publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, ir pavērsiens tās līdzšinējā pastāvīgajā judikatūrā,
saskaņā ar kuru visi konsorcija dalībnieki varēja celt individuālas prasības.
Iesniedzējtiesa vienlaicīgi uzsver īpašo pamata lietas kontekstu, proti to, ka sākotnēji attiecīgo prasību
Symvoulio tis Epikrateias
ceturtajā palātā cēla viss konsorcijs un tā septiņi dalībnieki. Šī palāta prasību attiecībā uz konsorciju, kā arī uz četriem
tā dalībniekiem atzina par nepieņemamu, tādēļ ka tie nebija atbilstoši pilnvarojuši savus advokātus celt prasību tiesā, bet
attiecībā uz atlikušajiem trīs konsorcija dalībniekiem tā prasību, ņemot vērā tās nozīmīgumu, nosūtīja izskatīšanai šīs tiesas
plēnumam. Tādējādi šī ceturtā palāta piemēroja attiecīgajā laikā piemērojamo pastāvīgo judikatūru, saskaņā ar kuru bija pieņemama
arī prasība, kuru cēluši tikai daži no konsorcija dalībniekiem.
Tomēr šīs ceturtās palātas lēmums par nepieņemamību attiecībā uz visa konsorcija un četru tās dalībnieku celto prasību ir
galīgs, un tādējādi tas nevar tikt grozīts iesniedzējtiesas plēnumā izskatāmās lietas ietvaros. Iesniedzējtiesa tādējādi šaubās
par to, vai šis pavērsiens tās judikatūrā atbilst lietas taisnīgas izskatīšanas principam, kas ir vispārējs Savienības tiesību
princips un atzīts arī Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītajā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā
(turpmāk tekstā – “ECPAK”), kā arī tiesiskās paļāvības aizsardzības principam.
Ņemot vērā šos apsvērumus,
Symvoulio tis Epikrateias
tās plēnumā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai par koncesiju, kura netiek regulēta ar Direktīvu 92/50 [..], ir uzskatāms tāds līgums, ar kuru līgumslēdzēja iestāde pakalpojumu
sniedzējam uztic kazino pārvaldību, attīstības plāna izpildi, tostarp kazino telpu remontu un uzņēmējdarbības iespēju palielināšanās
izvērtēšanu saistībā ar šī kazino licenci, un kurā ir paredzēts noteikums, pamatojoties uz kuru, gadījumā, ja kazino teritorijā
– teritorijas plašā nozīmē – tiesiskā veidā darbību uzsāks kāds cits kazino, līgumslēdzējai iestādei būs jāsamaksā atlīdzība
pakalpojumu sniedzējam?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai prasība, ko ceļ personas, kas ir piedalījušās konkursa procedūrā, kura attiecas
uz tādu jaukta rakstura publisko iepirkumu, kurā ir iekļauta arī Direktīvas 92/50 [..] I B pielikumā minēto pakalpojumu sniegšana,
un, ko ceļot, prasītāji apgalvo, ka ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem konkursā princips (princips, kas
ir paredzēts minētās direktīvas 3. panta 2. punktā), iekļaujas Direktīvas 89/665 [..] piemērošanas jomā, vai arī nav iespējams
to piemērot tiktāl, ciktāl saskaņā ar Direktīvas 92/50 [..] 9. panta noteikumiem attiecībā uz iepriekš minēto publisko pakalpojumu
sniegšanas iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru ir piemērojami tikai tās 14. un 16. pants?
3)      Gadījumā, ja atbilde uz otro prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša un ja var atzīt, ka tāds valsts tiesību noteikums, saskaņā
ar kuru konsorcija, kas nav juridiska persona un kas nesekmīgi ir piedalījies publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību
piešķiršanas procedūrā, dalībniekiem tikai kopā, nevis atsevišķi ir tiesības celt prasību pret attiecīgo aktu par līguma slēgšanas
tiesību piešķiršanu, – tāpat arī gadījumā, ja prasību sākotnēji ceļ visi konsorcija dalībnieki kopā, bet vēlāk tā tiek atzīta
par nepieņemamu attiecībā pret dažiem no tiem [konsorcija dalībniekiem] –, nav pretējs Kopienu tiesībām, it īpaši Direktīvai 89/665
[..], un tas tā ir arī gadījumā, kad sākotnēji prasību ir cēluši visi konsorcija dalībnieki solidāri, bet galu galā izrādījies,
ka attiecībā uz dažiem no tiem tā ir nepieņemama: vai, piemērojot iepriekš minēto direktīvu, pirms attiecīgais prasības pieteikums
tiek atzīts par nepieņemamu, ir jānoskaidro, vai šiem atsevišķajiem konsorcija dalībniekiem pēc tam saglabājas tiesības citā
valsts tiesā uzsākt tiesvedību par zaudējumu atlīdzību, kas ir paredzēta saskaņā ar valsts tiesību noteikumu?
4)      Vai situācijā, kurā saskaņā ar valsts tiesas pastāvīgo judikatūru arī atsevišķs konsorcija dalībnieks var celt izskatīšanai
pieņemamu prasību par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā pieņemtu aktu, prasības noraidījums,
ja tā tiek atzīta par nepieņemamu pastāvīgās judikatūras izmaiņu dēļ, nedodot prasītājam iespēju novērst šādu nepieņemamību,
kā arī saskaņā ar sacīkstes principu iesniegt savus apsvērumus šajā sakarā, atbilst Direktīvas 89/665 [..] noteikumiem, interpretējot
tos [ECPAK] 6. panta kā vispārēja Kopienu tiesību principa nozīmē?”

Lieta C‑149/08
Saloniku pilsēta nolēma organizēt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru attiecībā uz līgumu ar
nosaukumu “Saloniku domes ēkas un apakšzemes autostāvvietas būvniecība”. Ar 2004. gada 1. jūlija lēmumu līguma slēgšanas tiesības
tika piešķirtas konsorcijam, ko veidoja sabiedrības
Aktor ATE
,
Themeliodomi AE
un
Domotechniki AE
. Saistībā ar līguma noslēgšanu līgumslēdzēja iestāde atbilstoši spēkā esošajiem valsts tiesību aktiem paziņoja
ESR
iepriekš minētā konsorcija īpašnieku, partneru akciju kontrolpaketes turētāju un vadītāju identitāti, lai varētu tikt apliecināts,
ka attiecībā uz šīm personām nepastāv Likuma Nr. 3021/2002 3. pantā paredzētā nesavienojamība.
Konstatējusi, ka attiecībā uz vienu no sabiedrības
Aktor ATE
valdes locekļiem pastāv viens no iepriekš minētajā tiesību normā minētajiem nesavienojamības gadījumiem,
ESR
ar 2004. gada 1. novembra aktu atteicās izsniegt līguma parakstīšanai nepieciešamo izziņu. Sabiedrības
Aktor ATE
par šo
ESR
negatīvo aktu iesniegtā sūdzība tika noraidīta ar
ESR
2004. gada 9. novembra lēmumu. Sabiedrība
Aktor ATE
vienīgā no trim sabiedrībām, kuras veidoja konsorciju, kuram bija tikušas piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, iesniedzējtiesā
cēla prasību atcelt šos divus negatīvos
ESR
lēmumus, pamatojoties uz pastāvošo šīs tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru prasības, ko individuāli iesnieguši konsorcija
dalībnieki, ir pieņemamas.
Šādos apstākļos
Symvoulio tis Epikrateias
, tāpat tiesas plēnumā, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Ja var atzīt, ka tāds valsts tiesību noteikums, saskaņā ar kuru konsorcija, kas nav juridiska persona un kas nesekmīgi ir
piedalījies publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, dalībniekiem tikai kopā, nevis atsevišķi ir
tiesības celt prasību pret attiecīgo aktu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu – tāpat arī gadījumā, ja prasību sākotnēji
ceļ visi konsorcija dalībnieki kopā, bet vēlāk tā tiek atzīta par nepieņemamu attiecībā pret dažiem no tiem [konsorcija dalībniekiem],
– nav pretējs Kopienu tiesībām, it īpaši Direktīvai 89/665 [..], un tas tā ir arī gadījumā, kad sākotnēji prasību ir cēluši
visi konsorcija dalībnieki solidāri, bet galu galā izrādījies, ka attiecībā uz dažiem no tiem tā ir nepieņemama: vai, piemērojot
iepriekš minēto direktīvu, pirms attiecīgais prasības pieteikums tiek atzīts par nepieņemamu, ir jānoskaidro, vai šiem atsevišķajiem
konsorcija dalībniekiem pēc tam saglabājas tiesības citā valsts tiesā uzsākt tiesvedību par zaudējumu atlīdzību, kas ir paredzēta
saskaņā ar valsts tiesību noteikumu?
2)      Vai situācijā, kurā saskaņā ar valsts tiesas pastāvīgo judikatūru arī atsevišķs konsorcija dalībnieks var celt izskatīšanai
pieņemamu prasību par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā pieņemtu aktu, prasības noraidījums,
ja tā tiek atzīta par nepieņemamu pastāvīgās judikatūras izmaiņu dēļ, nedodot prasītājam iespēju novērst šādu nepieņemamību,
kā arī saskaņā ar sacīkstes principu iesniegt savus apsvērumus šajā sakarā, atbilst Direktīvas 89/665 [..] noteikumiem, interpretējot
tos [ECPAK] 6. panta kā vispārēja Kopienu tiesību principa nozīmē?”
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 22. maija rīkojumu lietas C‑145/08 un C‑149/08 tika apvienotas rakstveida un mutvārdu
procesā, kā arī sprieduma taisīšanai.

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par lietā C‑145/08 uzdotajiem jautājumiem
Ar saviem jautājumiem par Direktīvas 92/50 piemērojamību tādam līgumam kā pamata lietā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai
šajā lietā ir piemērojama Direktīva 89/665, ņemot vērā, ka tās piemērošana paredz, ka ir piemērojama viena no šīs Direktīvas 89/665
1. pantā minētajām direktīvām publiskā iepirkuma procedūru jomā. Tādējādi šie jautājumi ir jāizskata kopā un jānosaka, vai
šāds līgums ietilpst kādas no šajā pantā minētajām direktīvām piemērošanas jomā.
Gan no sīkā apraksta lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, gan no iesniedzējtiesas sniegtās attiecīgā darījuma pamata lietā
klasifikācijas izriet, ka tas ir jaukts līgums.
To būtībā veido vienošanās par to, ka
ETA
pārdod 49 % no
EKP
akcijām
AEAS
(turpmāk tekstā – “daļa “par akciju pārdošanu””), vienošanās, saskaņā ar kuru
AEAS
uzņemas pret atlīdzību pārvaldīt kazino uzņēmumu (turpmāk tekstā – ““pakalpojumu” daļa”), un vienošanās, saskaņā ar kuru
AEAS
apņemas īstenot kazino telpu un ar to saistīto viesnīcu atjaunošanas, kā arī apkārtējo zemes gabalu attīstīšanas plānu (turpmāk
tekstā – ““būvdarbu” daļa”).
No Tiesas judikatūras izriet, ka tāda jaukta līguma gadījumā, kurā saskaņā ar paziņojumu par paredzamo publisko iepirkumu
dažādās daļas ir nenodalāmi saistītas un veido vienotu veselumu, attiecīgais darījums tā juridiskās kvalifikācijas mērķiem
ir jāaplūko kopumā un jānovērtē, ņemot vērā tiesību normas, kuras attiecas uz daļu, kura ir līguma galvenais vai būtiskākais
priekšmets (šajā ziņā skat. 1989. gada 5. decembra spriedumu lietā C‑3/88 Komisija/Itālija,
Recueil
, 4035. lpp., 19. punkts; 1994. gada 19. aprīļa spriedumu lietā C‑331/92
Gestión Hotelera Internacional
,
Recueil
, I‑1329. lpp., 23.–26. punkts; 2007. gada 18. janvāra spriedumu lietā C‑220/05
Auroux
u.c., Krājums, I‑385. lpp., 36. un 37. punkts; 2008. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑412/04 Komisija/Itālija, Krājums,
I‑619. lpp., 47. punkts, kā arī 2009. gada 29. oktobra spriedumu lietā C‑536/07 Komisija/Vācija, Krājums, I‑0000. lpp., 28.,
29., 57. un 61. punkts).
Šis secinājums ir spēkā neatkarīgi no jautājuma par to, vai daļa, kas ir jauktā līguma galvenais priekšmets, ietilpst vai
neietilpst kādas no direktīvām publiskā iepirkuma jomā piemērošanas jomā.
Tādējādi jāpārbauda, vai jauktais līgums, par kuru ir runa pamata lietā, ir vienots veselums, un vajadzības gadījumā – vai
saistībā ar tā galveno priekšmetu uz to kopumā attiecas kāda no Direktīvas 89/665 1. pantā minētajām direktīvām publiskā iepirkuma
jomā.
Pirmkārt, jāteic, ka šis līgums ir daļa no publiska kazino uzņēmuma privatizācijas darījuma, par kuru valsts līmenī izlēmusi
kompetenta starpministriju komisija un kas tika uzsākts ar vienu uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā.
No lietas materiāliem, it īpaši no nosacījumiem 2002. gada aprīlī publicētajā papildu paziņojumā, izriet, ka jauktais līgums,
par kuru ir runa pamata lietā, ir viens līgums, kas vienlaicīgi attiecas uz
EKP
akciju nodošanu, tiesību iecelt amatā vairākumu no
EKP
valdes locekļiem iegūšanu, pienākumu uzņemties kazino uzņēmuma pārvaldi un piedāvāt augsta līmeņa finansiāli ienesīgus pakalpojumus,
kā arī pienākumu veikt attiecīgo telpu, kā arī tām blakus esošo zemes gabalu atjaunošanas un labiekārtošanas darbus.
Šie secinājumi atklāj nepieciešamību noslēgt minēto jaukto līgumu ar vienu vienīgu partneri, kam vienlaicīgi ir gan attiecīgo
akciju iegādei nepieciešamā finansiālā spēja, gan profesionālā pieredze kazino pārvaldīšanā.
No tā izriet, ka dažādās šī līguma daļas ir jāsaprot kā tādas, kas veido vienotu veselumu.
Otrkārt, no iesniedzējtiesas izdarītajiem secinājumiem izriet, ka jauktā līguma galvenais priekšmets bija 49 % no
EKP
akcijām pārdošana sekmīgajam pretendentam un ka šī darījuma “būvdarbu” daļai, kā arī “pakalpojumu” daļai neatkarīgi no jautājuma
par to, vai šis līgums ir pakalpojumu publiskā iepirkuma līgums vai pakalpojumu koncesija, attiecībā uz līguma galveno priekšmetu
bija papildu raksturs. Iesniedzējtiesa ir arī norādījusi, ka “būvdarbu” daļai ir papildu raksturs attiecībā pret “pakalpojumu”
daļu.
Šo vērtējumu apstiprina Tiesai iesniegtie lietas materiāli.
Nevar būt šaubu par to, ka tāda publiskā uzņēmuma kā
EKP
49 % akciju iegādes gadījumā šis darījums ir līguma galvenais priekšmets. Jāteic, ka ienākumi, ko
AEAS
gūtu kā akcionārs, šķiet nesalīdzināmi lielāki nekā atalgojums, ko tas gūtu kā pakalpojumu sniedzējs. Turklāt
AEAS
gūtu ienākumus bez ierobežojuma laikā, savukārt pārvaldīšanas darbība beigtos pēc desmit gadiem.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka jauktā līguma, par kuru ir runa pamata lietā, dažādās daļas veido vienotu veselumu,
kura galvenais priekšmets ir daļa par akciju nodošanu.
Uz akciju īpašumtiesību nodošanu pretendentam publiska uzņēmuma privatizācijas darījuma ietvaros direktīvas publiskā iepirkuma
jomā neattiecas.
Turklāt tas pamatoti ir atgādināts 66. punktā Komisijas Zaļajā grāmatā par publisko un privāto partnerību un Kopienas tiesību
aktiem attiecībā uz publisko iepirkumu un koncesijām (COM(2004) 327, galīgā redakcija).
Komisija savas iepriekš minētās Zaļās grāmatas par publisko un privāto partnerību 69. punktā ir uzsvērusi, ka ir jānodrošina,
lai kapitāla darījums patiesībā neslēptu līgumu, kas var tikt kvalificēti kā publiskā iepirkuma līgumi vai koncesijas, piešķiršanu
privātajam partnerim. Tomēr šajā gadījumā nekas lietas materiālos neliek apšaubīt darījuma, par kuru ir runa pamata lietā,
raksturu, kā to kvalificējusi iesniedzējtiesa.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, jāatzīst, ka jaukts līgums, kura galvenais priekšmets ir uzņēmuma veikta 49 % no publiska
uzņēmuma kapitāla iegāde, bet papildu priekšmets, kas nesaraujami saistīts ar šo galveno priekšmetu, attiecas uz pakalpojumu
sniegšanu un būvdarbu veikšanu, kopumā skatīts, neietilpst direktīvu par publisko iepirkumu piemērošanas jomā.
Šis secinājums neizslēdz, ka šādā līgumā jāievēro Līguma pamatnoteikumi un vispārējie principi, it īpaši attiecībā uz brīvību
veikt uzņēmējdarbību un brīvu kapitāla apriti. Tomēr šajā gadījumā nav jāaplūko jautājums par šo noteikumu un principu ievērošanu,
jo šādas pārbaudes rezultāts nekādi nevarētu novest pie Direktīvas 89/665 piemērošanas.
Tādējādi, ņemot vērā iepriekš minēto, uz pārējiem lietā C‑145/08 uzdotajiem jautājumiem nav jāatbild.

Par pirmo lietā C‑149/08 uzdoto jautājumu
Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīva 89/665 izslēdz valsts tiesisko regulējumu, saskaņā
ar kuru vienīgi visi piedāvājuma iesniedzēja konsorcija dalībnieki, rīkojoties kopīgi, var celt prasību par līgumslēdzējas
iestādes lēmumu, ar kuru piešķirtas tiesības slēgt līgumu, un tādējādi individuāliem šī konsorcija dalībniekiem tiek liegta
ne tikai iespēja panākt, ka tiek atcelts šāds līgumslēdzējas iestādes lēmums, bet arī iespēja prasīt atlīdzību par individuāliem
zaudējumiem, kas ciesti tādēļ, ka attiecīgajā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā ir pieļautas nelikumības.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, jāatzīst, ka akta, kura atcelšana tiek lūgta iesniedzējtiesā, autors ir
ESR
, proti, iestāde, kas nav līgumslēdzēja iestāde, kura organizējusi publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūru, par kuru ir runa pamata lietā.
No Direktīvas 89/665, kas parasti tiek saukta par “Tiesību aizsardzības līdzekļu” direktīvu, izriet, ka ar to panākamā aizsardzība
attiecas uz līgumslēdzēju iestāžu aktiem vai bezdarbību.
Tā no tās formulējuma skaidri izriet, ka šīs direktīvas preambulas piektais apsvērums un 1. panta 1. punkts attiecas uz pasākumiem,
kas jāveic attiecībā uz līgumslēdzēju iestāžu pieņemtajiem lēmumiem. Tāpat saskaņā ar šī panta 3. punktu dalībvalstis var
paredzēt, ka personai, kas cenšas panākt pārskatīšanu, iepriekš jāpaziņo līgumslēdzējai iestādei par varbūtējo pārkāpumu,
lai tā varētu to labot. Turklāt šīs direktīvas 3. panta 2. punktā Komisijai ir piešķirta iespēja attiecīgajai līgumslēdzējai
iestādei paziņot iemeslus, kuru dēļ tā ir secinājusi, ka publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā
izdarīts pārkāpums, un lūgt to labot.
Tādējādi jāatzīst, ka strīdi par lēmumiem, ko pieņēmusi tāda iestāde kā
ESR
, neietilpst ar Direktīvu 89/665 iedibinātajā tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmā.
Tomēr
ESR
lēmumiem var būt zināma ietekme uz publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras gaitu un pat iznākumu,
jo, pamatojoties uz tiem, pretendents un pat izraudzītais pretendents, uz kuru individuāli attiecas kāds no attiecīgajā valsts
tiesiskajā regulējumā paredzētajiem nesavienojamības gadījumiem, var tikt izslēgts. Tādējādi šiem lēmumiem netrūkst nozīmīguma
attiecībā uz Savienības tiesību šajā jomā pareizu piemērošanu.
Šajā lietā no iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm izriet, ka
ESR
lēmums, kura rezultātā prasītājam pamata lietā netika piešķirtas attiecīgā publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības,
lai gan tas tika izraudzīts kā sekmīgais pretendents, pēc šī prasītāja domām, tika pieņemts, pārkāpjot Padomes 1993. gada
14. jūnija Direktīvu 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 54. lpp.), kā
arī no Savienības primārajām tiesībām izrietošos principus.
Prasītājs pamata lietā apgalvo, ka, piemērojot strīdīgo valsts tiesisko regulējumu, viņam tika liegts ne vien prasīt atcelt
ESR
lēmumu, kura nelikumība tiek apgalvota, bet arī prasīt atlīdzināt ar šo lēmumu nodarītos zaudējumus. Tādējādi tam esot tikušas
liegtas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips ir vispārējs Savienības tiesību princips (šajā ziņā
skat. 2007. gada 13. marta spriedumu lietā C‑432/05
Unibet
, Krājums, I‑2271. lpp., 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja attiecīgajā jautājumā nav Kopienu tiesiskā regulējuma, katrai dalībvalstij ir jānosaka
kompetentās tiesas un jāparedz sīki procesuāli noteikumi prasībām, kas paredzētas, lai aizsargātu tiesības, kuras attiecīgajām
personām ir noteiktas Savienības tiesībās. Šie procesuālie noteikumi tomēr nedrīkst būt nelabvēlīgāki par noteikumiem, kas
attiecas uz līdzīgām prasībām, kuras domātas no valsts tiesību sistēmas izrietošo tiesību aizsardzībai (līdzvērtības princips),
ne arī padarīt neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt to tiesību izmantošanu, kas piešķirtas ar Savienības tiesību sistēmu (efektivitātes
princips) (šajā ziņā skat. 2008. gada 15. aprīļa spriedumu lietā C‑268/06
Impact
, Krājums, I‑2483. lpp., 44. un 46. punkts un tajos minētā judikatūra).
Attiecībā uz līdzvērtības principu no iesniedzējtiesas sniegtajiem precizējumiem izriet, ka atbilstoši valsts tiesībām, kas
vispārīgi reglamentē tādu zaudējumu atlīdzību, kas nodarīti valsts vai publisko tiesību juridisko personu prettiesiskas rīcības
dēļ, tiesa, kas ir kompetenta jautājumā par zaudējumu atlīdzību, ir kompetenta netieši kontrolēt arī nelabvēlīgā administratīvā
akta likumīgumu, kas, ievērojot privātpersonas celtu individuālu prasību, var novest pie zaudējumu atlīdzināšanas, ja ir izpildīti
šai nolūkā paredzētie pamatnosacījumi.
Savukārt publiskā iepirkuma jomā, kas ir joma, uz kuru attiecas Savienības tiesības, šo divu veidu kompetence, proti, kompetence
atcelt vai atzīt par spēkā neesošu administratīvo aktu, no vienas puses, un kompetence piešķirt ciesto zaudējumu atlīdzību,
no otras puses, attiecīgajā valsts tiesību sistēmā, par kuru ir runa pamata lietā, ietilpst divu dažādu tiesu kompetencē.
Tādējādi publiskā iepirkuma jomā Likuma Nr. 2522/1997 5. panta 2. punkts, kas zaudējumu atlīdzību pakļauj nosacījumam par
iepriekšēju nelabvēlīgā akta atcelšanu, apvienojumā ar Prezidenta Dekrēta Nr. 18/1989 47. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru
visi konsorcija dalībnieki var celt prasību atcelt aktu, kas pieņemts publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūrā, kā to norāda iesniedzējtiesa, noved pie tā, ka neviens konsorcija dalībnieks individuāli nevar ne vien panākt viņam
nelabvēlīgā akta atcelšanu, bet arī vērsties kompetentajā tiesā, lai saskaņā ar valsts tiesību normām, kas piemērojamas prasībām
par tādu zaudējumu atlīdzību, kurus radījis valsts iestādes prettiesisks akts, saņemtu viņa individuāli ciesto zaudējumu atlīdzību,
lai gan šāda neiespējamība nešķiet pastāvam citās jomās.
Attiecībā uz efektivitātes principu jāatzīst, ka, piemērojot valsts tiesisko regulējumu, par kuru ir runa pamata lietā, tādam
pretendentam kā prasītājs pamata lietā tiek liegtas jebkādas iespējas kompetentā tiesā panākt to zaudējumu atlīdzību, ko viņš
ir cietis tādēļ, ka ar administratīvo aktu, kas varēja ietekmēt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras
gaitu un pat iznākumu, ir pārkāptas Savienības tiesības. Tādējādi šādam pretendentam ir liegta efektīva tiesību, kas tam izriet
no Savienības tiesībām šajā jomā, aizsardzība tiesā.
Kā atzīmējusi ģenerāladvokāte savu secinājumu 107.–116. punktā, šajā ziņā ir jāuzsver, ka šīs lietas konteksts atšķiras no
tās lietas konteksta, kurā tika pasludināts iepriekš minētais spriedums
Espace Trianon
un
Sofibail
. Šī minētā lieta attiecās uz prasību atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, ar kuru attiecīgā līguma slēgšanas
tiesības tika liegtas visam piedāvājumu iesniegušajam konsorcijam, savukārt šī lieta attiecas uz prasību, kas vērsta uz to,
lai tiktu atlīdzināti zaudējumi, ko radījis nelikumīgs administratīvas iestādes lēmums, ar kuru ticis atzīts, ka tikai attiecībā
uz vienu prasītāju – piedāvājuma iesniedzēju – pastāv nesavienojamība attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma izpratnē.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo lietā C‑149/08 uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Savienības tiesības, it īpaši tiesības
uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, kas interpretēts tādējādi,
ka tā pagaidu konsorcija dalībniekiem, kurš iesniedzis piedāvājumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūrā, tiek liegta iespēja individuāli lūgt atlīdzināt kaitējumu, kas tiem individuāli nodarīts saistībā ar lēmumu, kuru
pieņēmusi iestāde, kas nav līgumslēdzēja iestāde un šajā procedūrā ir iesaistīta atbilstoši piemērojamajām valsts tiesību
normām, un kurš var ietekmēt šīs procedūras gaitu.
Ņemot vērā šo atbildi, uz otro lietā C‑149/08 uzdoto jautājumu nav jāatbild.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
jaukts līgums, kura galvenais priekšmets ir uzņēmuma veikta 49 % no publiska uzņēmuma kapitāla iegāde, bet papildu priekšmets,
kas nesaraujami saistīts ar šo galveno priekšmetu, attiecas uz pakalpojumu sniegšanu un būvdarbu veikšanu, kopumā skatīts,
neietilpst direktīvu par publisko iepirkumu piemērošanas jomā;
2)
Savienības tiesības, it īpaši tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā
pamata lietā, kas interpretēts tādējādi, ka tā pagaidu konsorcija dalībniekiem, kurš iesniedzis piedāvājumu publiskā iepirkuma
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, tiek liegta iespēja individuāli lūgt atlīdzināt kaitējumu, kas tiem individuāli
nodarīts saistībā ar lēmumu, kuru pieņēmusi iestāde, kas nav līgumslēdzēja iestāde un šajā procedūrā ir iesaistīta atbilstoši
piemērojamajām valsts tiesību normām, un kurš var ietekmēt šīs procedūras gaitu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – grieķu.