CELEX: 62009CJ0063
Zračni promet
Montrealska konvencija
Odgovornost prevoznikov za oddano prtljago
Člen 22(2)
Omejitev odgovornosti ob uničenju, izgubi, poškodovanju ali zamudi prtljage
Pojem ‚škoda‘
Premoženjska in nepremoženjska škoda

Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 22(2) Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni
letalski prevoz, ki je bila sprejeta 28. maja 1999 v Montrealu in jo je Evropska skupnost podpisala 9. decembra 1999, v njenem
imenu pa je bila odobrena s Sklepom Sveta 2001/539/ES z dne 5. aprila 2001 (UL L 194, str. 39, v nadaljevanju: Montrealska
konvencija).
Predlog je vložen v sporu med A. Walzom, potnikom letalske družbe Clickair SA (v nadaljevanju: Clickair), in to družbo glede
plačila odškodnine za škodo, ki je nastala zaradi izgube prtljage, oddane za letalski prevoz, ki ga je opravila ta družba.

Pravni okvir

Pravo Unije
Člen 1 Uredbe Sveta (ES) št. 2027/97 z dne 9. oktobra 1997 o odgovornosti letalskih prevoznikov v zvezi z letalskim prevozom
potnikov in njihove prtljage (UL L 285, str.1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 889/2002 Evropskega parlamenta
in Sveta z dne 13. maja 2002 (UL L 140, str. 2, v nadaljevanju: Uredba št. 2027/97), določa:
,,S to uredbo se izvaja ustrezne določbe Montrealske konvencije v zvezi z letalskim prevozom potnikov in njihove prtljage
ter se določa nekatere dodatne določbe. […]“
Člen 3(1) Uredbe št. 2027/97 določa:
,,Odgovornost letalskega prevoznika Skupnosti v zvezi s potniki in njihovo prtljago urejajo vse določbe Montrealske konvencije,
ki se nanašajo na takšno odgovornost.“

Montrealska konvencija
Iz tretje uvodne izjave preambule Montrealske konvencije je razvidno, da države pogodbenice ,,priznavajo pomen varovanja interesov
potrošnikov v mednarodnem letalskem prevozu in potrebo po pravični odškodnini, ki temelji na načelu povrnitve v prejšnje stanje.“
V peti uvodni izjavi preambule je navedeno:
,,[…] da je skupna dejavnost držav za nadaljnjo uskladitev in kodifikacijo nekaterih predpisov, ki urejajo mednarodni letalski
prevoz, z novo konvencijo najustreznejši način za doseganje pravičnega ravnotežja interesov […]“
Poglavje III Montrealske konvencije je naslovljeno „Odgovornost prevoznika in obseg odškodnine“.
Člen 17 te konvencije, naslovljen ,,Smrt in poškodbe potnikov – škoda na prtljagi“, določa:
,,1.      Prevoznik je odgovoren za škodo v primeru smrti ali telesne poškodbe potnika le pod pogojem, da je do nesreče, ki je povzročila
smrt ali poškodbo, prišlo na letalu ali med vkrcanjem ali izkrcanjem.
2.      Prevoznik je odgovoren za škodo v primeru uničenja ali izgube oddane prtljage ali škode na njej le pod pogojem, da je do dogodka,
ki je povzročil uničenje, izgubo ali škodo, prišlo na letalu ali v času, ko je bil za oddano prtljago odgovoren prevoznik.
Vendar pa prevoznik ni odgovoren, če in kolikor je škoda posledica notranje napake ali kakovosti ali napake prtljage. Pri
neoddani prtljagi, vključno z osebnimi predmeti, je prevoznik odgovoren, če je škoda nastala po njegovi krivdi ali po krivdi
njegovih uslužbencev ali pooblaščencev.
[…]“
Člen 22 te konvencije določa te ,,[o]mejitve odgovornosti za zamudo, prtljago in tovor“:
,,[…]
„2.      Pri prevozu prtljage je odgovornost prevoznika v primeru uničenja, izgube, škode ali zamude omejena na 1.000 posebnih pravic
črpanja [PPČ] za vsakega potnika, razen če potnik ob izročitvi oddane prtljage prevozniku ne predloži posebne izjave o interesu
za dostavo v namembni kraj in, če se to zahteva, ne plača dodatnega zneska. V navedenem primeru bo prevoznik odgovoren za
plačilo vsote do zneska, navedenega v izjavi, razen če dokaže, da je znesek iz izjave večji od dejanskega interesa potnika
za dostavo v namembni kraj.“
[…]“

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Axel Welz je 14. aprila 2008 vložil tožbo proti družbi Clickair in v njej predlagal, naj se družbi naloži, da mu plača odškodnino
za izgubo prtljage, ki je bila oddana za letalski prevoz, ki ga je opravila ta družba iz Barcelone (Španija) v Porto (Portugalska).
A. Walz zahteva odškodnino v skupnem znesku 3200 EUR, pri čemer 2700 EUR ustreza vrednosti izgubljene prtljage, 500 EUR pa
nepremoženjski škodi, ki je nastala zaradi te izgube.
Družba Clickair nasprotuje zahtevku A. Walza in nanj zlasti odgovarja, da predlagana odškodnina presega omejitev odgovornosti
za izgubo prtljage, ki je 1000 PPČ, kot je določeno v členu 22(2) Montrealske konvencije.
Ker se spor nanaša na pogoje izvršitve letalskega prevoza, ki ga opravlja prevoznik Evropske unije med dvema mestoma v različnih
državah članicah, je Juzgado Mercantil 4 Barcelona, ki odloča o tem sporu, uporabilo Uredbo št. 2027/97.
Tako je pojasnilo, da se v zvezi z odgovornostjo prevoznikov Unije glede letalskega prevoza potnikov in njihove prtljage na
ozemlju Unije Uredba št. 2027/97 omejuje na izvedbo upoštevnih določb Montrealske konvencije. Zato se je vprašalo o razlagi
nekaterih od njenih določb, med drugim člena 22(2) te konvencije, ki določa omejitev odgovornosti letalske družbe za izgubo
prtljage.
Glede tega se predložitveno sodišče sklicuje na sodno prakso Audiencia Provincial de Barcelona. To je namreč v sodbi z dne
2. julija 2008 razsodilo, da zgoraj navedena omejitev ne vključuje premoženjske in nepremoženjske škode skupaj, temveč je
premoženjska škoda omejena na 1000 PPČ, druga omejitev, prav tako 1000 PPČ, pa velja za nepremoženjsko škodo, tako da bi bila
s seštevkom obeh vrst škode skupna omejitev 2000 PPČ.
Ker pa se predložitveno sodišče ne strinja s tako razlago, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo
to vprašanje:
„Ali omejitev odgovornosti iz člena 22(2) [Montrealske] [k]onvencije […] vključuje premoženjsko in nepremoženjsko škodo zaradi
izgube prtljage?“

Vprašanje za predhodno odločanje
Z zastavljenim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu želi izvedeti, ali je treba pojem ,,škoda“, ki je podlaga členu 22(2)
Montrealske konvencije, ki določa omejitev odgovornosti letalskega prevoznika za škodo, ki nastane zlasti z izgubo prtljage,
razlagati tako, da vključuje tako premoženjsko kot nepremoženjsko škodo.
Podredno je treba spomniti, da glede odgovornosti prevoznikov Unije glede letalskega prevoza potnikov in njihove prtljage
na ozemlju Unije Uredba št. 2027/97, ki se uporablja v obravnavanem primeru, prenaša upoštevne določbe Montrealske konvencije.
Zlasti iz člena 3(1) te uredbe je razvidno, da odgovornost letalskih prevoznikov Unije v zvezi s potniki in njihovo prtljago
urejajo vse določbe Montrealske konvencije, ki se nanašajo na takšno odgovornost. Zato predložitveno sodišče prosi za razlago
upoštevnih določb te konvencije.
Montrealska konvencija, ki jo je Skupnost 9. decembra 1999 podpisala na podlagi člena 300(2) ES, je bila potrjena s Sklepom
2001/539 in je za Skupnost začela veljati 28. junija 2004.
Ker so od uveljavitve te konvencije njene določbe sestavni del pravnega reda Unije, je Sodišče pristojno za odločanje o njeni
razlagi v okviru predloga za predhodno odločanje (glej po analogiji sodbo z dne 30. aprila 1974 v zadevi Haegeman, 181/73,
Recueil, str. 449, točke 2, 4 in 5, ter glede Montrealske konvencije sodbi z dne 10. januarja 2006 v zadevi IATA in ELFAA,
C‑344/04, ZOdl., str. I-403, točka 36, in z dne 22. decembra 2008 v zadevi Wallentin-Hermann, C-549/07, ZOdl., str. I-11061,
točka 28).
Ker v francoski različici Montrealske konvencije pojma ,,préjudice“ in ,,dommage“, ki sta uporabljena za pojem ,,škoda“, nista
opredeljena, je treba najprej poudariti, da ju je glede na predmet te konvencije, ki je poenotenje pravil o mednarodnem letalskem
prometu, treba razlagati enotno in samostojno, ne glede na različne pomene, ki jih tema pojmoma pripisujejo notranji pravni
redi držav pogodbenic te konvencije.
V teh okoliščinah je treba pojma „préjudice“ in „dommage“, ki ju vsebuje neka mednarodna konvencija, razlagati v skladu s
pravili razlage splošnega mednarodnega prava, ki zavezujejo Unijo.
Glede tega člen 31 Konvencije o pogodbenem pravu, podpisane 23. maja 1969 na Dunaju, ki določa pravila splošnega mednarodnega
prava, določa, da je treba pogodbo razlagati v skladu z načelom dobre vere in običajnim pomenom njenih določb v medsebojni
povezavi ter glede na njen cilj in namen (glej v tem smislu zlasti mnenje 1/91 z dne 14. decembra 1991, Recueil, str. I-6079,
točka 14, ter sodbe z dne 1. julija 1993 v zadevi Metalsa, C-312/91, Recueil, str. I-3751, točka 12; z dne 2. marca 1999 v
zadevi Eddline El-Yassini, C-416/96, Recueil, str. I-1209, točka 47, in z dne 20. novembra 2001 v zadevi Jany in drugi, C‑268/99,
Recueil, str. I‑8615, točka 35).
Najprej je treba pojasniti, da je treba pojem ,,préjudice“, ki je tako v naslovu poglavja III kot v odstavku 1 člena 17 Montrealske
konvencije, za razlago te konvencije obravnavati kot sopomenko za ,,dommage“, saj je zadnjenavedeni pojem uporabljen v naslovu
in v odstavku 2 člena 17 te konvencije. Iz drugih verodostojnih različic Montrealske konvencije je namreč razvidno, da je
isti pojem (,,daño“ v španski različici ; ,,damage“ v angleški različici) uporabljen brez razlikovanja za označevanje tako
,,préjudice“ kot ,,dommage“ v smislu francoske različice te konvencije. Poleg tega je treba – čeprav različica navedene konvencije
v ruskem jeziku, tako kot različica v francoskem jeziku, uporablja dva pojma, namreč ,,вред“ (škoda) in ,,повреждение“ (odškodnina)
– tudi ta pojma, ki imata skupni izvor in sta uporabljena brez razlikovanja, za razlago iste konvencije obravnavati kot sopomenki.
Dalje, glede sobesedila, v katerem je omenjen pojem ,,préjudice“ v členu 17 Montrealske konvencije, je treba poudariti, kot
je bilo pojasnjeno v prejšnji točki te sodbe, da je ta pojem naveden tudi v naslovu poglavja III te konvencije, katerega del
je ta določba. Zato mora imeti ta pojem, ker v navedeni konvenciji ni drugačnih napotil, enak pomen povsod, kjer je v tem
poglavju uporabljen.
Poleg tega člen 22 Montrealske konvencije, ki je tudi sam del tega poglavja III in torej del upoštevnega okvira, omejuje odgovornost
prevoznika ob uničenju, izgubi, poškodovanju ali zamudi, kar pomeni, da vrsta škode, ki nastane potniku, glede tega ni pomembna.
Za opredelitev običajnega pomena pojmov „préjudice“ in „dommage“ ob uporabi pravila razlage iz točke 23 te sodbe je treba
spomniti, da obstaja pojem škoda, ki ne izvira iz konvencije, je pa skupen vsem disciplinam mednarodnega prava. Tako v skladu
s členom 31(2) Pravil o odgovornosti držav za mednarodno protipravno ravnanje, ki jih je pripravila Komisija Združenih narodov
za mednarodno pravo, Generalna skupščina te organizacije pa jih je sprejela z resolucijo 56/83 z dne 12. decembra 2001, ,,škoda
obsega vsakršno škodo, tako premoženjsko kot nepremoženjsko […]“
Oba vidika pojma škoda, kot izhajata iz zgoraj navedene določbe, katere namen glede tega je prav kodifikacija sedanjega stanja
splošnega mednarodnega prava, je zato možno obravnavati tako, da skupaj izražata običajni pomen, ki ga je treba pripisati
temu pojmu v mednarodnem pravu. Poleg tega je treba poudariti, da nič v Montrealski konvenciji ne kaže na to, da so države
pogodbenice pojmu škoda v okviru usklajene ureditve odgovornosti v mednarodnem zasebnem letalskem pravu nameravale pripisati
poseben pomen in odstopiti od običajnega. Tako se pojem škoda, kot izhaja iz splošnega mednarodnega prava, v skladu s členom
31(3)(c) prej navedene Konvencije o pogodbenem pravu še naprej uporablja v razmerjih med pogodbenicami Montrealske konvencije.
Iz tega sledi, da je treba pojma ,,préjudice“ in „dommage“ iz poglavja III Montrealske konvencije razumeti tako, da vključujeta
tako premoženjske kot nepremoženjske vrste škod.
Ta ugotovitev je podkrepljena s cilji, ki so bili vodilo pri sprejetju Montrealske konvencije.
Glede tega je treba spomniti, da so se glede na tretjo uvodno izjavo preambule Montrealske konvencije države pogodbenice te
konvencije ob zavedanju ,,pomena zagotavljanja varstva interesov potrošnikov v mednarodnem letalskem prevozu in potrebe po
pravični odškodnini, ki temelji na načelu povrnitve v prejšnje stanje“, odločile predvideti sistem stroge odgovornosti letalskih
prevoznikov.
Tako se zlasti glede škode, ki nastane ob uničenju, izgubi ali poškodovanju oddane prtljage, prevoznik v smislu člena 17(2)
Montrealske konvencije šteje za odgovornega za škodo ,,le pod pogojem, da je do dogodka, ki je povzročil uničenje, izgubo
ali škodo, prišlo na letalu ali v času, ko je bil za oddano prtljago odgovoren prevoznik“.
Tak sistem ozke stroge odgovornosti pa pomeni – kot sicer izhaja iz pete uvodne izjave preambule Montrealske konvencije –
da se zagotavlja ,,pravično ravnotežje interesov“, zlasti glede interesov letalskih prevoznikov in potnikov.
Za zagotavljanje takega ravnotežja so se države pogodbenice za nekatere primere – zlasti za primere uničenja, izgube, poškodovanja
ali zamude prtljage v smislu člena 22(2) Montrealske konvencije – sporazumele, da omejijo odgovornosti letalskih prevoznikov.
Omejitev odškodnine, ki izhaja iz tega, je treba uporabljati ,,za vsakega potnika“.
Torej zgoraj navedeno ,,pravično ravnotežje interesov“ v različnih primerih, v katerih je prevoznik odgovoren na podlagi poglavja
III Montrealske konvencije, zahteva obstoj jasnih omejitev odškodnine, ki se nanaša na celotno škodo, ki nastane v vsakem
od teh primerov vsakemu potniku, ne glede na vrsto škode, ki mu nastane.
Omejitev tako zasnovane odškodnine namreč potnikom omogoča, da so odškodovani enostavno in hitro, ne da bi se letalskim prevoznikom
naložilo zelo veliko breme nadomestitve težko opredeljive in izračunljive škode, kar bi lahko ogrozilo ali celo ohromilo njihovo
ekonomsko dejavnost.
Torej je treba različne omejitve odškodnine, navedene v poglavju III Montrealske konvencije, skupaj z omejitvijo iz člena
22(2) te konvencije, uporabiti za celotno nastalo škodo, ne glede na to, ali je premoženjska ali nepremoženjska.
Poleg tega člen 22(2) Montrealske konvencije vsem potnikom daje možnost, da ob izročitvi oddane prtljage prevozniku podajo
posebno izjavo o interesu. Ta možnost potrjuje to, da je omejitev, ki je predvidena v tem členu in se nanaša na odgovornosti
letalskega prevoznika za škodo zaradi izgube prtljage, absolutna omejitev, ki pokriva tako nepremoženjsko kot premoženjsko
škodo, če ni določeno drugače.
Glede na zgornje ugotovitve je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba pojem ,,škoda“, ki je podlaga členu
22(2) Montrealske konvencije, ki določa odgovornost letalskega prevoznika za škodo, ki nastane zlasti z izgubo prtljage, razlagati
tako, da vključuje tako premoženjsko kot nepremoženjsko škodo.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Pojem ,,škoda“, ki je podlaga členu 22(2) Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, sprejete
28. maja 1999 v Montrealu, ki določa odgovornost letalskega prevoznika za škodo, ki nastane zlasti z izgubo prtljage, je treba
razlagati tako, da vključuje tako premoženjsko kot nepremoženjsko škodo.
Podpisi
*
Jezik postopka: španščina.