CELEX: 62006CJ0420
Kopējā lauksaimniecības politika
Regulas (EK) Nr. 1254/1999 un (EK) Nr. 1782/2003
Liellopu gaļa
Integrēta administrēšanas un kontroles sistēma noteiktām Kopienu atbalsta shēmām
Regulas (EEK) Nr. 3887/92, (EK) Nr. 2419/2001 un (EK) Nr. 796/2004
"Ganāmpulka" atbalsta pieteikums
Piemaksa par zīdītājgovīm
Pārkāpums
Neatbilstība noteikumiem, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju
Regula (EK) Nr. 1760/2000
Atbalsta nepiešķiršana
Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 2. panta 2. punkts
Vieglāka soda piemērošanas ar atpakaļejošu spēku princips

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par 57.–63. panta interpretāciju Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto pārvaldīšanas [administrēšanas] un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (
OV L 141, 18. lpp.
), kas grozīta un labota ar Komisijas 2005. gada 11. februāra Regulu (EK) Nr. 239/2005 (
OV L 42, 3. lpp.
; turpmāk tekstā — “Regula Nr. 796/2004”), kā arī par Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK,
Euratom
) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (
OV L 312, 1. lpp.
) 2. panta 2. punkta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedības ietvaros starp lauksaimnieku Jageru [
Jager
] un
Amt für Landwirtschaft Bützow
(Bicovas Lauksaimniecības organizācijas pārvalde, turpmāk tekstā — “
Amt
”) par piemaksas piešķiršanu par zīdītājgovīm 2001. gadā.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
Liellopu identifikācija un reģistrēšana
Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 17. jūlija Regulas (EK) Nr. 1760/2000, ar ko izveido liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un paredz liellopu gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanu, kā arī atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 820/97 (
OV L 204, 1. lpp.
), 1.–10. pantā ir noteikti pienākumi, kas jāievēro attiecībā uz liellopu identifikāciju un reģistrēšanu.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1760/2000 24. panta 2. punktu atsauces uz Regulu (EK) Nr. 820/97 uzskata par atsaucēm uz šo sākumā minēto regulu.
Liellopiem piemērojamā atbalsta shēma
— Regula (EK) Nr. 1254/1999
Saskaņā ar Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (
OV L 160, 21. lpp.
) 6. panta 1. punktu ražotājs, kurš savā saimniecībā tur zīdītājgovis, iesniedzot pieteikumu, var pretendēt uz piemaksas piešķiršanu par zīdītājgovju turēšanu, tā saukto “piemaksu par zīdītājgovīm”, par kalendāro gadu un par saimniecību, ievērojot individuālo maksimālo apjomu.
Saskaņā ar šīs regulas 21. pantu, lai iegūtu tiesības uz šo piemaksu, dzīvniekam ir jābūt identificētam un reģistrētam atbilstoši Regulas Nr. 820/97 noteikumiem.
— Regula (EK) Nr. 1782/2003
Sākot no 2005. gada 1. janvāra, divas iepriekš minētās Regulas Nr. 1254/1999 tiesību normas tika atceltas ar Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (
OV L 270, 1. lpp.
, un kļūdas labojums —
OV 2004, L 94, 70. lpp.
).
Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 otro un divdesmit ceturto apsvērumu:
“(2)
Pilna tiešā atbalsta samaksa jāsaista ar atbilstību noteikumiem, kuri attiecas uz lauksaimniecības zemi, lauksaimniecisko ražošanu un darbību. Tādiem noteikumiem jābūt par pamatu tam, lai kopējā tirgus organizācijā iekļautu pamatstandartus attiecībā uz vidi, pārtikas nekaitīgumu, dzīvnieku veselību un labturību un labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem. Ja minētie pamatstandarti netiek ievēroti, dalībvalstīm tiešais atbalsts pilnībā vai daļēji jāatceļ, pamatojoties uz proporcionāliem, objektīviem un progresīviem kritērijiem. Tāda atcelšana nedrīkst ierobežot sankcijas, ko nosaka tagad vai nākotnē saskaņā ar citiem Kopienas vai valsts tiesību aktu noteikumiem.
[..]
(24)
Kopienas lauksaimniecības konkurētspējas palielināšana un pārtikas kvalitātes un vides standartu veicināšana nozīmē to, ka noteikti kritīsies lauksaimniecības produktu institucionālās cenas un celsies ražošanas izmaksas Kopienas lauku saimniecībām. Lai sasniegtu minētos mērķus un veicinātu vairāk uz tirgu orientētu un ilgtspējīgāku lauksaimniecību, jāpabeidz pāreja no ražošanas atbalsta uz ražotāju atbalstu, ieviešot savstarpēji nesaistītā ieņēmumu atbalsta sistēmu par katru saimniecību. Kaut arī savstarpēja nesaistīšana nemainīs lauksaimniekam faktiski samaksātās summas, tā būtiski palielinās ieņēmumu atbalsta efektivitāti. Tāpēc ir lietderīgi uz vienreizējo saimniecības maksājumu attiecināt nosacījumus par savstarpēju atbilstību vides, pārtikas nekaitīguma, dzīvnieku veselības un labturības noteikumiem, kā arī par labu lauksaimniecības un vides apstākļu saglabāšanu saimniecībā.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 1. pantu:
“Šajā regulā nosaka:
—
kopīgus noteikumus par tiem tiešajiem maksājumiem saskaņā ar ienākumu atbalsta shēmām kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros, kas uzskaitīti I pielikumā, ko finansē Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa, izņemot tos, kuri paredzēti saskaņā ar [Padomes 1999. gada 17. maija] Regulu (EK) Nr. 1257/1999 [par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (
OV L 160, 80. lpp.
)],
—
ieņēmumu atbalstu lauksaimniekiem (še turpmāk “vienreizējo maksājumu shēma”),
—
atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kuri ražo [..] liellopu gaļu [..].”
“Tiešo maksājumu” jēdziens ir noteikts Regulas Nr. 1782/2003 2. panta d) punktā kā “maksājums, ko piešķir tieši lauksaimniekiem saskaņā ar [šīs regulas] I pielikumā uzskaitīto ieņēmumu atbalsta shēmu”. Šī pielikuma sadaļā par liellopiem ir īpaši minēta piemaksa par zīdītājgovīm.
Kopīgie noteikumi tiešajiem maksājumiem ir atrodami Regulas Nr. 1782/2003 II sadaļā “Vispārīgi noteikumi”, kuras 1. nodaļā “Savstarpēja atbilstība” ir ietverts šīs regulas 3.–9. pants.
Minētās regulas 3. panta 1. punktā noteikts:
“Lauksaimnieks, kurš saņem tiešos maksājumus, ievēro III pielikumā minētās likumā noteiktās [normatīvās] pārvaldības prasības atbilstīgi minētajā pielikumā noteiktajam grafikam, kā arī nodrošina labus lauksaimniecības un vides apstākļus, kas noteikti saskaņā ar 5. pantu.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 4. panta 1. punktu normatīvās pārvaldības prasības, kas minētas III pielikumā, attiecas uz sabiedrības veselību, kā arī dzīvnieku un augu veselību, vidi un dzīvnieku labturību. To 18 direktīvu un regulu vidū, kurās ir noteiktas šīs normatīvās prasības, minētā pielikuma A punkta 8) apakšpunktā ir minēts arī Regulas Nr. 1760/2000 4.–7. pants.
Regulas Nr. 1782/2003 6. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ja tādas darbības vai bezdarbības rezultātā, kuru var tieši attiecināt uz atsevišķu lauksaimnieku, netiek ievērotas likumā noteiktās [normatīvās] pārvaldības prasības vai labi lauksaimniecības un vides apstākļi, to tiešo maksājumu kopējo summu, kas jāpiešķir kalendārajā gadā, kurā konstatēta neatbilstība, un pēc 10. un 11. panta piemērošanas, samazina vai nepiešķir [..].”
Saskaņā ar šīs regulas 7. panta 1. punktu sīki izstrādātus noteikumus samazināšanai vai nepiešķiršanai paredz, ņemot vērā atklātās neatbilstības nopietnību, apjomu, pastāvību un atkārtošanos.
Minētās regulas 10. panta 1. punktā, kas ietverts šīs regulas II sadaļas 2. nodaļā “Modulācija un finanšu disciplīna”, noteikts, ka visas to tiešo maksājumu summas, kas konkrētā kalendārajā gadā jāpiešķir lauksaimniekam konkrētā dalībvalstī, samazina par katru gadu līdz 2012. gadam par šajā tiesību normā noteiktām procentuālajām daļām.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 11. pantu, kas arī ir ietverts iepriekš minētajā 2. nodaļā, ar Eiropas Savienības Padomes lēmumu šīs summas finanšu disciplīnas apsvērumu dēļ var tikt koriģētas katru gadu.
Šīs regulas III sadaļas “Vienreizējo maksājumu shēma” 1.–4. nodaļā ir ietverti pamatnoteikumi, kas jāpiemēro šai lauksaimnieku ieņēmumu atbalsta sistēmai, kas ir “nodalīta” no produkcijas. No šīs regulas 33. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 37. panta 1. punkta un 38. un 41. panta izriet, ka pārskata periodā, kas aptver 2000.–2002. kalendāro gadu, lauksaimniekiem, kas saņēma maksājumu saskaņā ar minētās regulas VI pielikumā minētajām atbalsta shēmām, tostarp piemaksu par zīdītājgovīm, bija tiesības uz atbalstu, kas tika aprēķināts, pamatojoties uz iegūto pamatsummu katram lauksaimniekam, vadoties no saskaņā ar šīm shēmām piešķirto maksājumu kopējās summas vidējā rādītāja šī perioda laikā. Pamatsummu kopējais apjoms nedrīkst būt lielāks par katrai dalībvalstij noteikto maksimāli pieļaujamo daudzumu, kas minēts šīs regulas VIII pielikumā.
Saskaņā ar minētās III sadaļas 5. nodaļas “Reģionālā un fakultatīvā izpilde” noteikumiem dalībvalstīm līdz 2004. gada 1. augustam šīs pašas III sadaļas 1.–4. nodaļā noteikto vienreizējo maksājumu shēmu bija atļauts īstenot reģionālā līmenī vai daļēji.
Minētās 5. nodaļas 1. iedaļu “Reģionālā izpilde” veido 58.–63. pants. Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 58. panta 1. un 3. punktu un 59. panta 1. un 2. punktu dalībvalsts var veikt vienreizējo maksājumu shēmas reģionalizāciju, sadalot savu valsts maksimāli pieļaujamo daudzumu ne tikai individuāli starp šīs valsts lauksaimniekiem, pamatojoties uz to attiecīgajām pamatsummām, bet arī starp dažādiem tās teritorijas reģioniem, un sadalīt šādi iegūto reģionālā maksimāli pieļaujamā daudzuma kopējo apjomu visiem attiecīgā reģiona lauksaimniekiem, no kuriem katrs saņem tiesības, kuru vienības vērtību aprēķina, dalot reģionālo maksimāli pieļaujamo daudzumu ar reģionālā līmenī noteiktu hektāru skaitu, kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu.
Šīs pašas 5. nodaļas 2. iedaļa “Daļēja īstenošana” ietver 64.–69. pantu. Saskaņā ar šīs iedaļas noteikumiem dalībvalstis tā sauktās “pārdales” sistēmas ietvaros var valsts vai reģionālā līmenī paturēt noteiktus ar ražošanu saistītus tiešos maksājumus. Regulas Nr. 1782/2003 68. panta “Maksājumi par liellopu gaļu” 2. punkta a) apakšpunkta i) ievilkuma pirmajā un trešajā daļā šajā sakarā ir noteikts, ka dalībvalstis var turpināt izmaksāt piemaksu par zīdītājgovīm saskaņā ar šīs regulas IV sadaļas 12. nodaļā paredzētajiem nosacījumiem.
Minētā IV sadaļa “Citas atbalsta shēmas” ietver noteikumus, kas piemērojami “nodalītajām” tiešo maksājumu shēmām. Regulas Nr. 1782/2003 138. pantā, kas ietverts šīs sadaļas 12. nodaļā “Maksājumi par liellopu gaļu”, ir noteikts, ka, lai varētu pretendēt uz tiešajiem maksājumiem par liellopu gaļu, tostarp uz šīs regulas 125.–128. pantā noteikto piemaksu par zīdītājgovīm, dzīvniekam ir jābūt identificētam un reģistrētam saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1760/2000.
Sīki izstrādāti noteikumi atbalsta shēmu liellopiem piemērošanai
— Regula (EEK) Nr. 3887/92
Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulā (EEK) Nr. 3887/92, kurā noteikti sīki izstrādāti noteikumi integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (
OV L 391, 36. lpp.
), kas grozīta ar Komisijas 1999. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2801/1999 (
OV L 340, 29. lpp.
; turpmāk tekstā — “Regula Nr. 3887/92”), 10.c pantā noteikts regulējums atbalstu samazināšanai, ja ir neatbilstība prasībām, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautu liellopu reģistrāciju. Šajā pantā noteikts:
“1.   Attiecībā uz liellopiem, kuri nav minēti 10.b pantā, ja pārbaude uz vietas atklāj, ka dzīvnieku skaits, kuri ir izraudzīti vai ieskaitīti Kopienu atbalsta pieteikumā, saimniecībā neatbilst:
a)
dzīvnieku skaitam elektroniskajā datu bāzē atbilstoši Regulas [..] Nr. 820/97 7. pantam;
b)
dzīvnieku skaitam, kas ierakstīts lauksaimnieka reģistrācijas grāmatā atbilstoši Regulas [..] Nr. 820/97 7. pantam;
c)
saimniecībā turēto dzīvnieku pasu skaitam atbilstoši Regulas [..] Nr. 820/97 6. pantam,
lauksaimniekam, izņemot
force majeure
apstākļus, saskaņā ar attiecīgo atbalsta shēmu piešķiramā atbalsta kopējā summa divpadsmit mēnešu periodā pēc pārbaudes uz vietas, kuras laikā šie fakti tika konstatēti, tiek proporcionāli samazināta.
Samazinājumu aprēķina, pamatojoties uz kopējo dzīvnieku skaitu, kuri ir pieteikti attiecīgajai shēmai, vai ziņām elektroniskajā datu bāzē, kas paredzēta Regulas (EK) Nr. 820/97 5. pantā, vai pasēm, vai lauksaimnieka ierakstiem reģistrācijas grāmatā, ņemot vērā vismazāko skaitli.
[..]
3.   Ja kontroles laikā uz vietas konstatētā atšķirība pārsniedz 20 % no noteiktā dzīvnieku skaita, divpadsmit mēnešu periodā pēc kontroles uz vietas nekādas piemaksas netiek piešķirtas.” [Neoficiāls tulkojums]
— Regula (EK) Nr. 2419/2001
Regula Nr. 3887/92 tika atcelta ar Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulu (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (
OV L 327, 11. lpp.
, un kļūdas labojums —
OV 2002, L 7, 48. lpp.
). Saskaņā ar Regulas Nr. 2419/2001 53. panta 1. punkta otro teikumu Regulu Nr. 3887/92 turpina piemērot atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz tirdzniecības gadiem vai piemaksu laikposmiem, kas sākas pirms 2002. gada 1. janvāra.
Regulas Nr. 2419/2001 IV sadaļas “Atbalsta samazināšanas un izslēgšanas [nepiešķiršanas] aprēķinu pamats” 36.–43. pantā ir ietverti noteikumi, kas piemērojami datiem, kas konstatēti saistībā ar “ganāmpulka” atbalsta pieteikumiem.
Šīs regulas 39. panta “Neatbilstība noteikumiem, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju” 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts:
“Ja neatbilstību liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmas noteikumiem konstatē pārbaudē uz vietas attiecībā uz liellopiem, kas nav iekļauti atbalsta pieteikumā, tad kopējo atbalsta summu, uz kuru lauksaimniekam ir tiesības saskaņā ar 36. panta 3. punktu un, ievērojot atbalsta shēmas par liellopiem par konkrēto piemaksu laikposmu, attiecīgā gadījumā pēc samazināšanas saskaņā ar 38. pantu un, izņemot
force majeure
vai ārkārtas apstākļus 48. panta nozīmē, samazina par summu, ko aprēķina, par pamatu ņemot 2. punktā izklāstīto formulu.”
Atbilstoši minētajam 2. punktam samazināšanas summu nosaka, piemērojot kopējam atbalsta apjomam, uz kuru lauksaimniekam saskaņā ar atbalsta shēmām liellopiem ir tiesības konkrētajā piemaksas laikposmā, koeficientu, kas atbilst attiecībai starp neatbilstības gadījumu skaitu un liellopu skaitu, kas atrodas saimniecībā pārbaudes laikā uz vietas. Šis koeficients var tikt aprēķināts, ņemot vērā vidējo liellopu skaitu, kas atrodas saimniecībā katras pārbaudes laikā uz vietas viena gada ietvaros.
Ar Komisijas 2004. gada 23. janvāra Regulas (EK) Nr. 118/2004, ar kuru tika grozīta Regula Nr. 2419/2001 (
OV L 17, 7. lpp.
), 1. panta 11) punkta a) apakšpunktu minētā 39. panta 1. punkta pirmajai daļai tika pievienots šāds teikums:
“Tomēr apjoms, par ko atbalsts jāsamazina, nav lielāks kā 20 % no kopējās atbalsta summas, ko minētajam lauksaimniekam ir tiesības saņemt [attiecīgo piemaksu atbilstoši atbalsta shēmām liellopiem pārskata periodā].”
— Regula Nr. 796/2004
Regula Nr. 2419/2001 tika atcelta ar Regulu Nr. 796/2004. Saskaņā ar tās 81. panta otro daļu Regulu Nr. 796/2004 piemēro atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz tirdzniecības gadiem vai piemaksu periodiem, kuri sākas no 2005. gada 1. janvāra.
Regulas Nr. 796/2004 divpadsmitajā, piecdesmit piektajā un piecdesmit sestajā apsvērumā ir noteikts:
“(12)
Ar Regulu [..] Nr. 1782/2003 dalībvalstīm ir dota izvēles iespēja attiecībā uz dažu minētajā regulā paredzēto atbalsta shēmu piemērošanu. Tādēļ šajā regulā jāparedz noteikumi pārvaldīšanas un kontroles veikšanai, paturot prātā jebkuru iespējamo izvēles variantu. Noteikumus, kas jānosaka šajā regulā, tādēļ var piemērot tikai tiktāl, ciktāl dalībvalstis ir izdarījušas šādu izvēli.
[..]
(55)
Lai efektīvi aizsargātu Kopienas finansiālās intereses, jānosaka atbilstoši pasākumi pārkāpumu un krāpšanas apkarošanai. Jāparedz atsevišķi pasākumi, ja ir konstatēti pārkāpumi saistībā ar atbilstības kritērijiem dažādajām attiecīgajām atbalsta shēmām.
(56)
Tomēr Regulā [..] Nr. 1782/2003 paredzētajai samazinājumu un nepiešķiršanas sistēmai attiecībā uz savstarpējās atbilstības saistībām ir cits mērķis, proti, rosināt lauksaimniekus ievērot jau izveidotos tiesību aktus savstarpējas atbilstības dažādajās jomās.”
Regulas Nr. 796/2004 III sadaļā, kas veltīta kontrolei, ir atrodama III nodaļa “Savstarpējās atbilstības kontrole”. Šajā sadaļā ir 48. pants, kura 1. punkta pirmajā daļā un otrās daļas b) un c) apakšpunktā ir noteikts, ka katru pārbaudi uz vietas ietver kontroles ziņojumā, ko izveido kompetenta kontroles iestāde un kam ir vairākas daļas. Vienā no tām ir atsevišķi jāatspoguļo pārbaudes, kas veiktas attiecībā uz katru tiesību aktu un standartu, bet citā, tā sauktajā “novērtējuma daļā”, jāizvērtē neatbilstības nozīmīgums attiecībā uz katru tiesību aktu un/vai standartu, pamatojoties uz nopietnības, apjoma, pastāvības un atkārtošanās kritērijiem, norādot visus faktorus, kuriem jārada piemērojamā samazinājuma palielinājums vai samazinājums.
Regulas Nr. 796/2004 IV sadaļā ir paredzēti noteikumi atbalsta, samazinājumu un nepiešķiršanas aprēķina bāzei.
Šīs sadaļas I nodaļas “Atzinumi par atbilstības kritērijiem” 57.–63. pantā paredzēti nosacījumi, kas piemērojami šajā saistībā un kas attiecas uz “ganāmpulka” piemaksām, tostarp 59. pantā noteikti samazinājumi un nepiešķiršana attiecībā uz atbalsta pieteikumos iekļautiem liellopiem.
Šīs pašas sadaļas II nodaļā “Atzinumi attiecībā uz savstarpēju atbalstu” ir ietverti šādi noteikumi:
“
66. pants
Samazinājumu piemērošana nolaidības gadījumā
1.   Neierobežojot 71. pantu, ja konstatētā neatbilstība radusies lauksaimnieka nolaidības dēļ, samazinājumu piemēro Regulas [..] Nr. 1782/2003 2. panta d) punktā noteikto tiešo maksājumu kopsummai, kas piešķirta vai jāpiešķir attiecīgajam lauksaimniekam, ievērojot atbalsta pieteikumus, ko viņš iesniedzis vai vēl iesniegs [kalendārajā] gadā, kurā konstatēta minētā neatbilstība. Minētais samazinājums parasti ir 3 % no minētās kopējās summas.
Pilnvarotais maksātājs, pamatojoties uz novērtējumu, ko sniegusi kompetentā iestāde kontroles ziņojumā saskaņā ar 48. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tomēr var nolemt samazināt minēto procentuālo daļu līdz 1 % vai paaugstināt to līdz 5 % no kopsummas, vai 48. panta 1. punkta c) apakšpunkta otrajā daļā minētajos gadījumos nenoteikt nekādus samazinājumus.
2.   Ja ir konstatētas vairākas neatbilstības attiecībā uz dažādiem tiesību aktiem vai standartiem tajā pašā savstarpējas atbilstības jomā, lai samazinājumu noteiktu saskaņā ar 1. punktu, šos gadījumus uzskata par vienu neatbilstību.
3.   Ja ir konstatētas vairākas neatbilstības attiecībā uz dažādām savstarpējas atbilstības jomām, 1. punktā noteikto samazinājuma procedūru piemēro katrai neatbilstībai atsevišķi.
Tomēr neatbilstību standartam, kas vienlaikus ir arī prasība, uzskata par vienu neatbilstību.
Pievieno samazinājumu galīgos procentus. Maksimālais samazinājums tomēr nepārsniedz 5 % no 1. punktā minētās kopējās summas.
4.   Neierobežojot tīšu pārkāpumu gadījumus saskaņā ar 67. pantu, ja konstatē atkārtotas neatbilstības, procentuālo daļu, kas saskaņā ar 1. punktu noteikta saistībā ar pirmo neatbilstību, attiecībā uz pirmo atkārtošanos reizina ar koeficientu “3”. Tādēļ gadījumā, kad minētā procentuālā daļa ir noteikta saskaņā ar 2. punktu, pilnvarotais maksātājs nosaka tādu procentuālo daļu, kas būtu bijusi piemērojama pirmajai neatbilstībai attiecībā un konkrēto prasību vai standartu.
Ja neatbilstības turpmāk atkārtojas, reizināšanas koeficientu “3” katru reizi piemēro tā samazinājuma rezultātam, kas noteikts attiecībā uz iepriekšējo atkārtoto neatbilstību. Maksimālais samazinājums tomēr nepārsniedz 15 % no 1. punktā minētās kopējās summas.
Ja ir sasniegti maksimālie 15 %, pilnvarotais maksātājs informē attiecīgo lauksaimnieku, ka gadījumā, kad to pašu neatbilstību konstatēs vēlreiz, uzskatīs, ka viņš ar rīkojies apzināti 67. panta nozīmē. Ja pēc tam konstatē turpmāku neatbilstību, piemērojamā samazinājuma procentuālo daļu nosaka, iepriekšējā reizinājuma rezultātu, attiecīgā gadījumā līdz 15 % ierobežojuma piemērošanai, kā paredzēts otrās daļas pēdējā teikumā, reizinot ar koeficientu “3”.
5.   Ja konstatē atkārtotu neatbilstību kopā ar citu neatbilstību vai citu atkārtotu neatbilstību, galīgos procentuālos samazinājumus summē kopā. Neskarot 4. punkta trešo daļu, maksimālais samazinājums tomēr nepārsniedz 15 % no 1. punktā minētās kopsummas.
67. pants
Samazinājumu un izslēgšanas [nepiešķiršanas] piemērošana tīšu pārkāpumu gadījumā
1.   Neierobežojot 71. pantu, ja lauksaimnieks konstatēto pārkāpumu ir izdarījis tīši, samazinājums, kas jāpiemēro 66. panta 1. punkta pirmajā daļā minētajai kopsummai, parasti ir 20 % no minētās kopējās summas.
Pilnvarotais maksātājs, pamatojoties uz novērtējumu, ko sniegusi kompetentā iestāde kontroles ziņojumā saskaņā ar 48. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tomēr var nolemt samazināt minēto procentuālo daļu līdz vismaz 15 % vai attiecīgā gadījumā palielināt to līdz 100 % no kopējās summas.
2.   Ja tīši izdarītais pārkāpums attiecas uz konkrētu atbalsta shēmu, lauksaimniekam attiecīgajā kalendārajā gadā minēto shēmu nepiemēro.
Turklāt ārkārtējas nopietnības, apjoma vai pastāvīguma gadījumos vai tad, ja ir konstatēti tīši pārkāpumi, attiecīgo atbalsta shēmu lauksaimniekam nepiemēro arī nākamajā kalendārajā gadā.”
Kopienu tiesību aktos paredzēto administratīvo sodu piemērošana laikā
Regulas Nr. 2988/95 1. pantā noteikts:
“1.   Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzībai ar šo tiek pieņemti vispārīgi noteikumi par vienveida pārbaudēm un administratīviem pasākumiem un sodiem, kas saistīti ar Kopienas tiesību pārkāpumiem.
2.   “Pārkāpums” nozīmē Kopienas tiesību normas pārkāpumu, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem: mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus.”
Šīs regulas 2. panta 2. punkta otrais teikums ir izteikts šādā redakcijā:
“Ja Kopienas noteikumi, kas paredz administratīvus sodus, vēlāk ir grozīti, ar atpakaļejošu spēku piemēro saudzīgākos noteikumus.”
Valsts tiesiskais regulējums
Vācijas 2004. gada 21. jūlija likumā, ar kuru transponēta kopējās lauksaimniecības politikas reforma [
Gesetz zur Umsetzung der Reform der Gemeinsamen Agrarpolitik
] (
BGBl
. 2004 I, 1763. lpp.), paredzēts, ka piemaksa par zīdītājgovīm no 2005. gada 1. janvāra ir izmaksājama kā daļa no vienreizējā maksājuma, kas paredzēts Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļā. Turklāt ar šo likumu tiek izveidota reģionālā vienreizējā maksājuma shēma.
Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
2001. gada maijā Jagers iesniedza pieteikumu
Amt
, lai 2001. gadā par 71 liellopu saņemtu piemaksu par zīdītājgovīm.
Ar 2002. gada 24. janvāra lēmumu
Amt
pilnībā noraidīja šo lūgumu, atsaucoties uz pārbaudē uz vietas atklātajiem Regulas Nr. 3887/92 10.c panta 1. punkta pārkāpumiem, konstatētai atšķirībai pārsniedzot 20 % no noteiktā dzīvnieku skaita.
Pēc sūdzības noraidīšanas Jagers 2002. gada 25. jūlijā iesniedza prasību
Verwaltungsgericht Schwerin
(Šverīnas Administratīvā tiesa).
Iesniedzējtiesa lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu norāda, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otro teikumu un 2004. gada 1. jūlija spriedumu lietā
C-295/02
Gerken
(Krājums, I-6369. lpp.
), kurā nostiprināts visvieglākā soda piemērošanas princips, Regula Nr. 118/2004 katrā ziņā ir piemērojama pamata prāvā, jo ar šo regulu tika ieviesta Regulas Nr. 2419/2001 39. panta 1. punkta pirmajā daļā noteiktā maksimālā robeža, proti, ka atbalsta samazināšana nevar pārsniegt 20 % no kopēja atbalsta apjoma, uz kuru lauksaimniekam ir tiesības saskaņā ar atbalsta shēmām liellopiem par attiecīgo piemaksu pārskata periodu.
Minētā tiesa tomēr uzskata, ka Regula Nr. 796/2004, kas piemērojama atbalsta pieprasījumiem, kuri iesniegti par tirdzniecības gadiem vai piemaksu atskaites periodiem, sākot no 2005. gada 1. janvāra, Jageram ir labvēlīgāka. Šīs regulas 57.–63. pants, kurā lielā mērā pārņemti Regulas Nr. 2419/2001 36.–43. pants, vairs neietver šīs regulas 39. pantam analogu tiesību normu. Savukārt soda neesamība Jageram ir vislabvēlīgākais sods, kādu var iedomāties.
Verwaltungsgericht Schwerin
tomēr jautā, vai šī labvēlīgākā tiesību norma var tikt piemērota pamata lietā, ja Vācijā no 2005. gada 1. janvāra piemaksa par zīdītājgovīm ir piešķirama kā vienreizējs maksājums, un tādējādi Regulas Nr. 796/2004 57.–63. panta attiecīgās normas par “ganāmpulka” piemaksām šajā dalībvalstī nav piemērojamas.
Šādos apstākļos
Verwaltungsgericht Schwerin
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai tiesību norma, kas paredz saudzīgāku sodu (attiecībā uz ganāmpulka piemaksām), ir piemērojama ar atpakaļejošu spēku arī tad, ja šī tiesību norma pamatā attiecas tikai uz periodu, kad attiecīgajā dalībvalstī vairs netika piešķirtas ganāmpulka piemaksas, jo tika ieviesta tiešā atbalsta sistēma?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ievada apsvērumi par prejudiciālā jautājuma apjomu
Uzdodot jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrais teikums jāinterpretē tādējādi, ka Regulas Nr. 796/2004 57.–63. panta noteikumi ir piemērojami ar atpakaļejošu spēku “ganāmpulka” atbalsta pieteikumam, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92
ratione temporis
piemērošanas jomā, kura ir pamats šīs regulas 10.c pantā noteiktā atbalsta nepiešķiršanai, pat ja minētās Regulas Nr. 796/2004 tiesību normas attiecīgajā dalībvalstī nav piemērojamas
ratione materiae
.
Valstu tiesu un [Eiropas Kopienu] Tiesas sadarbības procedūrā, kas ieviesta ar EKL 234. pantu, Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu tai izspriest prāvu, kura iesniegta izskatīšanai šajā tiesā. Šajā nolūkā Tiesai attiecīgā gadījumā ir jāpārformulē tai iesniegtie jautājumi (2006. gada 4. maija spriedums lietā
C-286/05
Haug
, Krājums, I-4121. lpp.
, 17. punkts, un 2007. gada 8. marta spriedums lietā
C-45/06
Campina
, Krājums, I-2089. lpp.
, 30. punkts).
Turklāt Tiesas uzdevums ir interpretēt visas Kopienu tiesību normas, kas vajadzīgas valsts tiesām, lai izlemtu prāvas, kuras iesniegtas izskatīšanai šajās tiesās, pat ja šīs tiesību normas nav tieši norādītas jautājumos, kurus tai ir nosūtījušas šīs tiesas (skat. 2002. gada 19. novembra spriedumu lietā
C-304/00
Strawson
un
Gagg & Sons
,
Recueil
, I-10737. lpp.
, 58. punkts, kā arī iepriekš minētais spriedums lietā
Campina
, 31. punkts).
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka prejudiciālais jautājums pamatojas uz pieņēmumu, ka attiecībā uz pamata lietā konstatēto pārkāpumu, proti, neatbilstību Regulā Nr. 1760/2000 paredzētiem noteikumiem, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju, Regulā Nr. 796/2004, kas stājās spēkā pamata lietas izskatīšanas laikā, vairs nav paredzēts nekāds sods pretēji Regulai Nr. 3887/92 un Regulai Nr. 2419/2001, ar kuru tika atcelta un aizvietota pēdējā regula.
Tomēr, kā to pamatoti norāda Jagers, Grieķijas valdība un Eiropas Kopienu Komisija, šis pieņēmums ir kļūdains.
Protams, kā norāda iesniedzējtiesa, atšķirībā no Regulas Nr. 2419/2001 36.–43. panta, kurā ir ietverti noteikumi, kas piemērojami “ganāmpulku” atbalsta pieteikumu samazināšanas un nepiešķiršanas aprēķinu pamatam, Regulas Nr. 796/2004 57.–63. pantā, kam ir tāds pats mērķis, nav ietverta Regulas Nr. 2419/2001 39. pantam analoga norma, kas, tāpat kā Regulas Nr. 3887/92 10.c pants, kuru tā aizstāja, attiecās tieši uz atbalsta liellopiem summas samazināšanu Regulā Nr. 1760/2000 paredzēto noteikumu, kas attiecas uz pieteikumā neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju, neatbilstības gadījumā.
Tomēr no tā nevar secināt, ka Regulā Nr. 796/2004 šajā sakarā vairs nav ietverta neviena norma.
Kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) reformas ietvaros, kas tika ieviesta ar Regulu Nr. 1782/2003 un kam Regulā Nr. 796/2004 tika paredzēti vairāki sīki izstrādāti noteikumi, Regulā Nr. 1760/2000 paredzētie noteikumi par liellopu identifikāciju un reģistrāciju, kā tas izriet arī no Regulas Nr. 1782/2003 3. panta 1. punkta, lasot kopā ar šīs regulas III pielikuma A punkta 8) apakšpunktu, kopš tā laika nosaka likumā noteiktās pārvaldības prasības, kas jāievēro visiem tiešo maksājumu saņēmējiem attiecībā uz savstarpēju atbilstību gan dalībvalstīs, kas ir pieņēmušas Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļā noteikto vienreizējā maksājuma shēmu, gan tajās, kas saskaņā ar minētās regulas 68. pantu izvēlējušās šīs regulas IV sadaļā paredzēto maksājumu par liellopu gaļu daļēju “pārdali” attiecīgi gan par pieteikumā neiekļautiem liellopiem, gan par pieteikumā iekļautiem liellopiem.
Tomēr saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, un kā tas izriet no šīs regulas otrā apsvēruma, noteikumu par savstarpēju atbilstību pārkāpšana var būt pamats Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā noteiktajai samazināšanai un nepiešķiršanai.
Līdz ar to minētais 66. un 67. pants, kas attiecas uz savstarpēju atbilstību, ir piemērojams Regulā Nr. 1760/2000 paredzēto pieteikumos neiekļautu liellopu identifikācijas un reģistrācijas prasību neatbilstības gadījumam.
Turpretī Regulas Nr. 796/2004 57.–63. pants, uz ko atsaucas iesniedzējtiesa, nav piemērojami pamata lietā minētajā situācijā, jo tie nosaka samazināšanu un nepiešķiršanu, kas ir piemērojama gadījumā, ja netiek ievēroti atbilstības kritēriji attiecībā uz “ganāmpulka” atbalsta pieteikumiem.
Pirmkārt, kā izriet no Regulas Nr. 1782/2003 138. panta un Regulas Nr. 796/2004 59. panta, šo normu mērķis ir tikt piemērotām kā noteikumiem atbilstības kritēriju neievērošanas gadījumā tikai tad, ja pastāv neatbilstība Regulā Nr. 1760/2000 paredzētajām prasībām, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautiem liellopiem.
Otrkārt, šī paša iemesla dēļ no Regulas Nr. 796/2004 divpadsmitā apsvēruma izriet, ka šīs tiesību normas var tikt piemērotas vienīgi dalībvalstīs, kas ir izvēlējušās maksājumu par liellopu gaļu daļēju “pārdali”, un tās tādējādi nav piemērojamas tādās valstīs kā Vācijas Federatīvā Republika, kas uzreiz pieņēma vienreizējā maksājuma shēmu.
Ņemot vērā iepriekš minēto, lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgu atbildi, uzdotais jautājums ir jāpārformulē un jāuzskata, ka, to uzdodot, iesniedzējtiesa vēlējās uzzināt, vai Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrais teikums jāinterpretē tādējādi, ka Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. panta noteikumi ir piemērojami ar atpakaļejošu spēku “ganāmpulka” atbalsta pieteikumam, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92
ratione temporis
piemērošanas jomā, kas ir pamats šīs regulas 10.c pantā paredzētajai atbalsta nepiešķiršanai.
Par Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrā teikuma interpretāciju
Saskaņā ar Tiesas judikatūru vieglāka soda atpakaļejošas piemērošanas princips ir daļa no dalībvalstu kopējām konstitucionālajām tradīcijām, proti, tas ir uzskatāms par Kopienu tiesību vispārējo principu, ko Tiesa ievēro un kas ir jāievēro valsts tiesai (šajā sakarā skat. 2005. gada 3. maija spriedumu apvienotajās lietās
C-387/02, C-391/02 un C-403/02
Berlusconi
u.c., Krājums, I-3565. lpp.
, 67.–69. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Campina
, 32. punkts).
Šis princips daudz konkrētāk ir skaidrots Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrajā teikumā, saskaņā ar kuru kompetentajām iestādēm darbībai, kas ir uzskatāma par pārkāpumu šī panta 1. punkta izpratnē, ar atpakaļejošu spēku jāpiemēro Kopienu nozaru noteikumos ietvertas “vēlāk grozītas” tiesību normas, ar kurām ir noteikti saudzīgāki administratīvie sodi (šajā sakarā skat. 1997. gada 17. jūlija spriedumu lietā
C-354/95
National Farmers’ Union
u.c.,
Recueil
, I-4559. lpp.
, 41. punkts; iepriekš minētos spriedumus lietā
Gerken
, 61. punkts, un lietā
Campina
, 33. punkts, un 2007. gada 24. maija spriedumu lietā
C-45/05
Maatschap Schonewille-Prins
, Krājums, I-3997. lpp.
, 55. punkts).
Kā jau Tiesa ir lēmusi, kontroles un sodīšanas jomā par Kopienas tiesību pārkāpumiem Kopienas likumdevējs, pieņemot Regulu Nr. 2988/95, ir noteicis virkni vispārēju principu un vispārēji pieprasījis, lai nozaru noteikumu kopumā šie principi būtu ievēroti (šajā sakarā skat. 2006. gada 16. marta spriedumu lietā
C-94/05
Emsland-Stärke
, Krājums, I-2619. lpp.
, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādēļ jāpārbauda, vai šī sprieduma 60. punktā izklāstītie nosacījumi ir izpildīti tādos apstākļos kā pamata lietā.
Šajā sakarā, pirmkārt, jāsecina, ka attiecībā uz pieteikumos neiekļautiem liellopiem neatbilstība Regulā Nr. 1760/2000 paredzētajiem noteikumiem par identifikāciju un reģistrāciju, uz ko Regulas Nr. 3887/92 10.c pants pamata lietā attiecas
ratione temporis
, ir uzskatāma par “pārkāpumu” Regulas Nr. 2988/95 1. panta 2. punkta izpratnē, jo šis Kopienu tiesību pārkāpums var radīt kaitējumu Kopienu budžetam (skat. pēc analoģijas iepriekš minēto spriedumu lietā
Gerken
, 49. punkts).
Otrkārt, jānorāda, ka Regulas Nr. 3887/92 10.c panta 3. punktā noteiktā pilnīga attiecīgās “ganāmpulka” atbalsta shēmas nepiešķiršana divpadsmit mēnešu laikā pirms kontroles veikšanas, kas kā sods tika noteikta pamata lietā, acīmredzot, ir “administratīvs sods” saskaņā ar Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punktu (šajā sakarā skat. 2002. gada 16. maija spriedumu lietā
C-63/00
Schilling
un
Nehring
,
Recueil
, I-4483. lpp.
, 26. un 27. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Gerken
, 50. punkts; skat. arī pēc analoģijas iepriekš minētos spriedumus lietā
National Farmers’ Union
u.c., 40. punkts, un lietā
Haug
, 21. punkts).
Treškārt, lai apskatītu jautājumu, vai šī sodu sistēma “vēlāk ir grozīta” Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrā teikuma izpratnē, jāatgādina, ka pēc tam, kad tika ieviests pamata lietā piemērojamais “ganāmpulka” atbalsts, Regula Nr. 3887/92 tika atcelta un aizstāta ar Regulu Nr. 2419/2001.
Kā ir konstatējusi pati iesniedzējtiesa un kā to ir atzinušas arī visas ieinteresētās personas, kas iesniedza rakstveida apsvērumus Tiesā, šīs regulas 39. panta 1. punkts, kas redakcijā pēc grozījumiem, kas tika veikti ar Regulas Nr. 118/2004 1. panta 11) punkta a) apakšpunktu, noteica maksimālo robežu samazinājumam, kas piemērojams Regulā Nr. 1760/2000 paredzēto noteikumu, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju, neatbilstības gadījumā, ir uzskatāms par Regulas Nr. 3887/92 10.c pantā noteiktās sodu sistēmas “vēlāk izdarītu grozījumu”. Minētā 39. panta 1. punkta, kurš tika aizstāts ar minēto 10.c pantu, mērķis Regulā Nr. 1254/1999 noteiktās atbalsta liellopiem shēmas ietvaros bija ierobežot šim pārkāpumam piemērojamo sodu smagumu (skat. pēc analoģijas iepriekš minēto spriedumu lietā
Campina
, 36.–38. punkts).
Turpretī minēto ieinteresēto personu vidū nav vienprātības jautājumā par to, vai arī Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā noteiktā sodu sistēma, kas stājās spēkā pēc Regulas Nr. 118/2004, arī ir “vēlāk grozīta” Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrā teikuma izpratnē.
Komisija norāda, ka šīs normas piemērošana liecina, ka Kopienas likumdevējs ir mainījis viedokli par attiecīgo pārkāpumu. Tā, tāpat kā
Amt
un Grieķijas valdība, norāda, ka Regula Nr. 796/2004 pilnībā pārstrukturēja sankciju normas un pielāgoja tās prasībām, kas tika grozītas ar Regulā Nr. 1782/2003 noteikto vienreizējā maksājuma un savstarpējās atbilstības shēmu. Ne Regulas Nr. 796/2004 apsvērumi, ne šīs regulas vispārējais saturs neļauj secināt, ka šie regulas 66. un 67. punktā paredzētie sodi ir pieņemti, lai piemērotu saudzīgākus sodus vairākiem pārkāpumiem, kas veikti iepriekšējās shēmas ietvaros.
Turpretī Jagers uzskata, ka Regulas Nr. 796/2004 piemērošana uzreiz nav jāizslēdz tikai tādēļ, ka tā ir pieņemta KLP reformas ietvaros. Gan iesniedzējtiesai, gan kompetentajām valsts iestādēm šī regula ir jāņem vērā iespēju robežās, lai, veicot salīdzinošus aprēķinus, kas pamatoti ar patiesiem pamata lietas datiem, noteiktu, vai šīs regulas 66. un 67. pants noved pie tā, ka konstatētajam pārkāpumam tiek piemērots vieglāks sods.
Šajā sakarā vispirms jākonstatē, kā to ir norādījis ģenerāladvokāts secinājumu 71.–73. punktā, ka Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā noteiktās sodu sistēmas mērķis nav mainīt sodu būtību vai smagumu, kas piemērojami Regulā Nr. 1254/1999 noteiktās atbalsta liellopiem shēmas ietvaros, bet gan pielāgot tos, sākot no Regulas Nr. 1782/2003 stāšanās spēkā, jaunam normatīvajam kontekstam, kas izriet no KLP reformas, kas tika ieviesta ar šo regulu, nolūkā saglabāt konsekventu sodu sistēmu, kas piemērojama attiecīgajām atbalsta shēmām, ievērojot principus, kas ir šīs reformas pamatā. Tādējādi sistēma, kas ir ieviesta ar Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantu, neatspoguļo Kopienas likumdevēja viedokļa maiņu attiecībā uz adekvātu sodu raksturu saistībā ar attiecīgā pārkāpuma smagumu.
Kā izriet no Regulas Nr. 1782/2003 4. panta 1. punkta, šīs regulas otrā un divdesmit ceturtā apsvēruma, ka arī no Regulas Nr. 796/2004 piecdesmit piektā un piecdesmit sestā apsvēruma, samazinājumu un nepiešķiršanas sistēmas, kas piemērojama savstarpējai atbilstībai, mērķis ir rosināt lauksaimniekus ievērot jau izveidotos tiesību aktus savstarpējas atbilstības dažādajās jomās, lai KLP iekļautu prasības, kas attiecas uz sabiedrības veselību, kā arī dzīvnieku veselību, vidi un dzīvnieku labturību.
Protams, kā Komisija pati atzina tiesas sēdē, var uzskatīt, ka Regulas Nr. 3887/92 10.c pantam un Regulas Nr. 2419/2001 39. panta 1. punktam, kas grozīts ar Regulu Nr. 118/2004, kurā ir noteikta sodu piemērošana Regulā Nr. 1760/2000 paredzēto noteikumu, kas attiecas uz atbalsta pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju, neatbilstības gadījumā, ir tāds pats mērķis kā savstarpējai atbilstībai.
Tomēr jākonstatē, ka KLP reformas rezultātā šo noteikumu ievērošana iekļaujas pilnīgi atšķirīgā normatīvajā situācijā, kas nosaka ne vairs atbalsta ražošanai sistēmu, bet gan atbalstu ražotājam vienreizējā maksājuma veidā, kas ir pakļauts virknei noteikumu, kas jāievēro tādās nozarēs kā sabiedrības veselība, dzīvnieku veselība, vide un dzīvnieku labklājība. Tādējādi minētie noteikumi paredz visaptverošu sistēmu, kurā saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 3. panta 1. punktu, pirmkārt, visiem tās saņēmējiem nosaka tiešos maksājumus kā kopējus noteikumus, kas piemērojami visām atbalsta shēmām, kas šajā regulā ir noteiktas, un attiecīgi papildus pašai atbalsta liellopiem shēmai, un, no otras puses, tie ietver tikai dažas prasības no visām, kas ir jāievēro savstarpējās atbilstības ietvaros.
Ņemot vērā šo mērķi, Kopienu likumdevējs tika veicināts pielāgot Regulā Nr. 1760/2000 paredzēto noteikumu, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju, neatbilstības gadījumā piemērojamās samazināšanas un nepiešķiršanas sistēmu gan attiecībā uz sodu pamatu, gan tā apmēru, lai izvairītos no neatbilstības savstarpējās atbilstības noteikumiem, kas pa to laiku tika ieviesti ar Regulu Nr. 1782/2003.
Attiecībā uz sodu pamatu šie liellopu identifikācijas un reģistrācijas noteikumi, kas tagad veido daļu no Kopienu noteikumiem, kuri jāievēro visiem tiešo maksājumu saņēmējiem, Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā noteiktie samazinājumi un nepiešķiršana, kas ir piemērojama šo noteikumu neievērošanas gadījumā, attiecas ne tikai uz summām, kas saņemtas atbalsta liellopiem shēmas ietvaros, bet, kā tas noteikts Regulas Nr. 1782/2003 6. panta 1. punktā, tie attiecas uz visu šajā regulā noteikto tiešo maksājumu summu.
Tāpēc arī jānorāda, ka kopējā tiešo maksājumu summa, kas piešķirta KLP reformas īstenošanas ietvaros, neatbilst kopējai tiešo maksājumu summai, kas ir saņemta to noteikumu ietvaros, kas bija piemērojami pirms reformas.
Kā izriet no Regulas Nr. 1782/2003 6. panta 1. punkta, kopējā tiešo maksājumu summa, uz kuras pamata tiek noteikts Regulā Nr. 796/2004 paredzētais samazinājums, ir pakļauta Regulas Nr. 1782/2003 10. panta 1. punktā noteiktajai modulācijai, kā arī attiecīgajā gadījumā šīs regulas 11. pantā noteiktajai finanšu disciplīnai.
Turklāt šo kopējo summu var ietekmēt dalībvalstīm piedāvātā izvēles iespēja saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 58.–63. pantu, sekojot Vācijas Federatīvās Republikas paraugam, veikt vienotā maksājuma shēmas reģionalizāciju, kas paredz noteikt vienāda apmēra vienoto maksājumu tā saņēmējiem, kuri atrodas attiecīgajos reģionos.
Attiecībā uz sodu apmēru, tā kā Regulā Nr. 1760/2000 paredzētie noteikumi par liellopu identifikāciju un reģistrāciju ir uzskatāmi tikai par dažām prasībām, kas jāievēro savstarpējās atbilstības ietvaros, šis apmērs vairs netiek noteikts kā automātisks atbalsta samazinājums, kurš vajadzības gadījumā ir ierobežots un aprēķināts, ņemot vērā attiecību starp neatbilstības gadījumu skaitu un liellopu skaitu, kas atrodas saimniecībā, bet gan tiek noteikts, piemērojot iepriekš noteiktu samazinājuma procentu, kura lielums saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 7. panta 1. punktu ir atkarīgs no atklātās neatbilstības nopietnības, apjoma, pastāvības un atkārtošanās, un tas ir pamats, lai kompetentās iestādes pēc tam, kad, piemērojot Regulas Nr. 796/2004 48. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tās ir sastādījušas novērtējuma ziņojumu par neatbilstības gadījuma nopietnību attiecībā uz katru savstarpējās atbilstības noteikumu, varētu lemt par samazinājuma procentu ierobežošanu vai palielināšanu, vai pat samazinājuma nepiemērošanu.
Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004 66. panta 3. punktu, ja ir konstatētas vairākas neatbilstības attiecībā uz dažādām savstarpējas atbilstības jomām, tiek pievienoti katra gadījuma samazinājumu galīgie procenti, ievērojot noteiktas robežas.
Tā kā prasības, kas tika ieviestas saskaņā ar savstarpējo atbilstību pirms Regulas Nr. 1782/2003 stāšanās spēkā, izņemot tās, kas noteiktas Regulā Nr. 1760/2000 par liellopu identifikāciju un reģistrāciju, neietilpa to nosacījumu skaitā, kas jāievēro, lai saņemtu atbalstu liellopiem, un tādējādi nebija kompetento iestāžu veikto kontroļu mērķis, to pārkāpums nevarēja tikt konstatēts kontroles laikā nolūkā piemērot sodu par šī atbalsta saņemšanu.
Šādos apstākļos jāsecina, ka Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā noteikto sodu sistēmu, kas ir tieši un stingri saistīta ar KLP reformu, kura tika ieviesta ar Regulu Nr. 1782/2003, nevar transponēt minēto noteikumu par liellopu identifikāciju un reģistrāciju neievērošanas gadījumā, nomainot Regulu Nr. 3887/92
ratione temporis
, nemainot savstarpējās atbilstības sistēmu, kuru Kopienas likumdevējs ir ieviesis šīs reformas ietvaros.
Attiecīgi, tā kā nav jāpārbauda, vai šīs sodu sistēmas normu piemērošana, ja tā tiek uzskatīta par iespējamu, vai attiecīgā gadījumā vairākas normas nosaka saudzīgāku administratīvo sodu Jagera situācijā, jāsecina, ka minētā sistēma Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrā teikuma izpratnē “vēlāk negroza” Regulā Nr. 2419/2001 noteikto sodu sistēmu, kas grozīta ar Regulu Nr. 118/2004, un nevar tikt piemērota pamata lietas apstākļos.
Turpretī, kā iesniedzējtiesa pati ir konstatējusi un kā to ir atzinušas arī visas ieinteresētās personas, kas ir iesniegušas rakstveida apsvērumus Tiesā, šādā kontekstā var atsaukties uz Regulas Nr. 2419/2001 39. panta 1. punktu redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 118/2004. Šī tiesību norma, kas, kā tika konstatēts šī sprieduma 66. punktā, “vēlāk groza” Regulas Nr. 3887/92 10.c pantu, ieviešot maksimālo robežu piemērojamam samazinājumam, rada saudzīgāku sodu sistēmu par to, kas noteikta šajā tiesību normā. Tādējādi iesniedzējtiesai minētā 39. panta 1. punkta noteikumi jāpiemēro Jageram ar atpakaļejošu spēku.
No iepriekš minētā izriet, ka uz prejudiciālo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrais teikums jāinterpretē tādējādi, ka Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. panta noteikumi nevar tikt piemēroti ar atpakaļejošu spēku pieteikumam par atbalstu “ganāmpulkam”, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92
ratione temporis
piemērošanas jomā, kas ir pamats atbalsta nepiešķiršanai saskaņā ar šīs regulas 10.c pantu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:

Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK,
Euratom
) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 2. punkta otrais teikums jāinterpretē tādējādi, ka tiesību normas, kas noteiktas 66. un 67. pantā Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto pārvaldīšanas [administrēšanas] un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kas grozīta ar Komisijas 2005. gada 11. februāra Regulu (EK) Nr. 239/2005, nevar tikt piemērotas ar atpakaļejošu spēku pieteikumam par atbalstu “ganāmpulkam”, kas ietilpst Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulas (EEK) Nr. 3887/92 par vairāku Kopienu atbalsta shēmu integrētas administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanas nosacījumiem, kas grozīta ar Komisijas 1999. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2801/1999,
ratione temporis
piemērošanas jomā, kas ir pamats atbalsta nepiešķiršanai saskaņā ar šīs regulas 10.c pantu.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — vācu.