CELEX: 62007TJ0019
Ārpuslīgumiskā atbildība
Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, lai īstenotu projektu, kas attiecas uz Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmas uzturēšanu un lingvistisku uzlabošanu
Tirdzniecībā esošas datorprogrammas pirmkodi
Autortiesību pārkāpums
Neatļauta zinātības izpaušana
Prasība par zaudējumu atlīdzību
Ārpuslīgumiska rakstura strīds
Pieņemamība
Reāls un droši zināms kaitējums
Cēloņsakarība
Zaudējumu apmēra novērtējums fiksētas summas veidā

Tiesvedības rašanās fakti
I –
Par dažādām programmatūras
Systran
versijām
Ir jāatšķir četras automātiskās tulkošanas programmatūras “Systran” (ko sauc arī par “
Systran
sistēmu”) versijas:
–        sākotnējā versija (turpmāk tekstā – “
Systran Mainframe
”), kuru 1968. gadā izveidoja P. Tomā [
P.

Toma
] un kuru tirgoja Kalifornijas sabiedrība
World Translation Center, Inc
. (
WTC
) un citas saistītās sabiedrības (turpmāk tekstā visas kopā – “
WTC
grupa”);
–        versija, kuru sākotnēji izmantoja Eiropas Komisija (turpmāk tekstā – “
EC‑Systran Mainframe
”), par kuru laikā no 1975. līdz 1987. gadam ir noslēgta virkne līgumu starp
WTC
grupu un Komisiju, virkne līgumu starp Komisiju un pakalpojumu sniedzējiem un virkne līgumu starp
Systran
grupu (kas pārņēma
WTC
grupu) un Komisiju;
–        jaunā versija (turpmāk tekstā – “
Systran Unix
”), kuru izstrādāja pirmā prasītāja,
Systran SA
(turpmāk tekstā – “
Systran
”), pēc
WTC
grupas iegādes 1986. gadā, darbam
Unix
un
Windows
vidēs; šo versiju kopš 1993. gada ir attīstījusi
Systran
grupa;
–        jaunā versija, kuru izmanto Komisija (turpmāk tekstā – “
EC‑Systran Unix
”), par kuru 1997. gadā ir noslēgts līgums starp otro prasītāju
Systran Luxembourg SA
(turpmāk tekstā – “
Systran Luxembourg
”) un Komisiju.
II –
Lietas dalībnieku attiecību vēsture
Lietas dalībnieču,
WTC
grupas, vēlāk – tās pārņēmējas
Systran
grupas, no vienas puses, un Komisijas, no otras puses, līgumattiecību vēsturiskais pārskats ir vajadzīgs, lai varētu definēt
īpašumtiesību un lietošanas tiesību piemērojumu attiecībā uz dažādām
Systran
programmatūras versijām, kuras izmanto Komisija, proti,
EC‑Systran Mainframe
un vēlāk –
EC‑Systran Unix
. Komisija atsaucas uz šo vēsturisko pārskatu, lai apgalvotu, ka šai prasībai ir līgumisks pamats, kaut arī prasītājas norāda,
ka neviens no šiem līgumiem, uz kuriem tās turklāt neatsaucas, neietekmē viņu tiesības uz intelektuālo īpašumu un prasību.
A –
Pirmais periods: no
Systran Mainframe
līdz
EC‑Systran Mainframe
Lietas dalībnieces ir vienojušās atzīt, ka automātiskās tulkošanas programmatūras
Systran
radītājs ir P. Tomā un ka
WTC
grupas sabiedrībām pieder ekskluzīvas īpašumtiesības uz šīs programmatūras
Systran Mainframe
versiju.
1.     Sākotnējie līgumi starp
WTC
(un citām sabiedrībām) un Komisiju
1975. gada 22. decembrī
WTC
un Komisija parakstīja līgumu, pirmkārt, par angļu–franču valodas automātiskās tulkošanas sistēmas
Systran
instalēšanu un izstrādi un, otrkārt, par franču–angļu valodas automātiskās tulkošanas sistēmas
Systran
sākotnējo izstrādi (turpmāk tekstā – “sākotnējais līgums”).
Sākotnējā līguma 1. panta pirmā daļa ar virsrakstu “Priekšmets” ir izteikta šādi:
“Līgumslēdzēja puse uzņemas veikt Komisijas uzdevumā savas angļu–franču valodas automātiskās tulkošanas sistēmas
SYSTRAN
(turpmāk tekstā – “Pamatsistēma”) turpmāko izstrādi un franču–angļu valodas automātiskās tulkošanas sistēmas
SYSTRAN
sākotnējo izstrādi”.
Sākotnējā līguma 3. pantā ar virsrakstu “Atlīdzība” ir noteikts:
“Par darbiem, kas veikti saskaņā ar šo līgumu, Komisija samaksā Līgumslēdzējai pusei summu USD 161 800 apmērā saskaņā ar šādiem
nosacījumiem:
[..]
Šajā summā ir ietverta atlīdzība par Pamatsistēmas lietošanas tiesību nodošanu uz visu šajā līgumā noteikto periodu. Tai ir
jāsedz visi izdevumi, kas Līgumslēdzējai pusei rodas, izpildot šo līgumu, tostarp personāla izmaksas, datorlaiks, ceļa izdevumi
un piegādes izmaksas.”
Sākotnējā līguma 4. pants ar virsrakstu “Sistēmas izmantošana pēc līguma termiņa beigām” ir izteikts šādi:
“a)      līgumslēdzējas puses vienojas, ka tiesības uz sistēmu, kāda tā būs līguma termiņa beigās (turpmāk tekstā – “Pārveidotā sistēma”),
un uz attiecīgo dokumentāciju Līgumslēdzēja puse piešķir Komisijai ar ierobežotām tiesībām, tas ir, vienīgi Komisijas vajadzībām
un līdzīgām Kopienas dalībvalstu valsts administrācijas vajadzībām un vienīgi tulkošanai no angļu valodas franču valodā un
no franču valodas angļu valodā, bet bez termiņa ierobežojuma; [..]
b)      ja pēc šā līguma termiņa beigām Komisija vēlas pati vai, piesaistot trešās puses, turpināt izstrādāt Pārveidoto sistēmu, piemērojot
citus Kopienas valodu pārus, tā Līgumslēdzējai pusei samaksā noteiktu summu, kas nepārsniedz USD 100 000 par pirmo valodu
pāri un USD 80 000 par katru nākamo pāri, vai USD 200 000 par katru kombināciju, kurā ir iekļauta jauna valoda. Šīs summas
nodrošina Komisijas tiesības ekskluzīvi un brīvi izmantot izstrādāto Pārveidoto sistēmu bez termiņa ierobežojuma.
Taču, ja pēc šā līguma izpildes Komisija vēlas lūgt Līgumslēdzējai pusei veikt pārveidotās sistēmas turpmāko izstrādi, piemērojot
jaunu valodu pāri, tā samaksā iepriekš noteiktu summu, kas nepārsniedz USD 25 000 par pirmo pāri un USD 20 000 par katru nākamo
pāri, vai USD 50 000 par katru kombināciju, kurā ir jauna valoda;
c)      Līgumslēdzējai pusei ir tiesības pēc saviem ieskatiem un savām vajadzībām izmantot Pārveidoto sistēmu, kāda tā ir izstrādāta
šā līguma ietvaros un turpmākās izstrādes līgumu ietvaros, piemērojot citus valodu pārus, kā ir precizēts b) punkta otrajā
daļā, izņemot vārdnīcas, kas ir īpaši izstrādātas Komisijai. Piekļuvi vārdnīcām Līgumslēdzējai pusei piešķirs atsevišķos gadījumos
par ikgadēju nomas maksu, kas nepārsniedz 20 % no izmaksām; bez maksas tās līgumslēdzējai pusei piešķirs vienīgi demonstrējumiem.”
Saskaņā ar sākotnējā līguma 5. panta f) punktu līgumam bija jāpiemēro Luksemburgas tiesību akti un tiesvedības gadījumā tas
būtu Luksemburgas tiesu kompetencē.
Saskaņā ar sākotnējo līgumu laikā no 1976. līdz 1987. gadam Komisija ar
WTC
grupas sabiedrībām noslēdza vairākus līgumus, lai, pirmkārt, uzlabotu
Systran
sistēmu un, otrkārt, izstrādātu jaunus valodu pārus (kopumā deviņus valodu pārus).
Turklāt Komisija ar dažādām sabiedrībām, kas neietilpst
WTC
grupā un kas nebija līguma puses, noslēdza līgumus, atļaujot tām izmantot
Systran
sistēmu par labu dalībvalstu valdības iestādēm un Kopienas iestādēm. Vienā no šādiem līgumiem ar nosaukumu “Vienošanās protokols
par sadarbību tehniskos jautājumos”, kas noslēgts 1985. gada 18. janvārī ar Francijas sabiedrību
Gachot SA
, Komisija norāda, ka “
Systran
sistēma, programmatūras un vārdnīcas paliek Komisijas īpašumā” (4. pants ar virsrakstu “Lietošanas tiesības”). Piemērojot
šo vienošanās protokolu, Komisija atļauj sabiedrībai
Gachot
izmantot “savu automātiskās tulkošanas sistēmu
Systran
par labu Eiropas publiskā sektora iestādēm” un savukārt sabiedrība
Gachot
sniegs Komisijai informāciju par veikto tulkojumu kvalitāti, ļaujot tai sistēmu uzlabot (1. pants ar virsrakstu “Priekšmets”).
Sadarbība starp Komisiju un sabiedrību
Gachot
notika bez finanšu atbalsta (3. pants ar virsrakstu “Izdevumi”).
2.     Sadarbības līgums starp
Systran
grupu un Komisiju
Noslēdzot virkni līgumu, sākot ar 1985. gada septembri, sabiedrība
Gachot
iegādājās
WTC
grupas sabiedrības, kuras bija
Systran
tehnoloģijas un versijas
Systran Mainframe
īpašnieces, un pēc šīs iegādes kļuva par
Systran
.
1987. gada 2. februāra vēstulē, kuru “Telekomunikāciju, informācijas nozares un inovāciju” ģenerāldirektorāta (ĢD) ģenerāldirektors
nosūtīja sabiedrībai
Gachot
, Komisija lūdza atbildes uz vairākiem jautājumiem, kuras tika sniegtas ar 1987. gada 5. februāra vēstuli:
“1. jautājums:        Vai Gašo [
Gachot
] kungs var apliecināt, ka viņš (pats vai sabiedrība
Gachot
[..]) ir
WTC
sabiedrību un
Systran Institut
īpašnieks vai lielākais akcionārs un ka viņš uzņemas visas saistības, kas šīm sabiedrībām ir attiecībā pret Komisiju?”
“Atbilde: Mūsu sabiedrība ir atpirkusi, pirmkārt, visas Tomā [kunga]
WTC
un
Latsec
akcijas un, otrkārt, 76 %
Systran Institut
akciju. Mums ir visas tiesības runāt visas grupas vārdā un pārstāvēt to attiecībās ar Komisiju.”
“2. jautājums:       Kas pārņems šīs saistības gadījumā, ja Gašo kungs (vai [sabiedrība]
Gachot
) vairs nebūs šo sabiedrību īpašnieks (vai lielākais akcionārs)? Vai Gašo kungs apņemas nodrošināt, ka iespējamie pircēji
ievēros minētās saistības?”
“Atbilde: Nekāda cesija nav paredzēta. Tieši pretēji, mūsu grupa vadās pēc šīs jomas pastāvīgas attīstības politikas. Turklāt Komisijai
nav jāuztraucas par šo jautājumu arī tādēļ, ka līgumi ir noslēgti starp
WTC
un Komisiju, tas ir, starp juridiskām personām, un jebkuras izmaiņas, kas varētu skart šo sabiedrību īpašumtiesības, nekādā
gadījumā neļauj apstrīdēt noslēgtos līgumus.”
“3. jautājums:       Vai Gašo kungs var apstiprināt, ka Komisijai pēc dažādu līgumu noslēgšanas ar
WTC
un
Systran Institut
ir ekskluzīvas [deviņu]
Systran
valodu versiju lietošanas tiesības Eiropas publiskajā sektorā?”
“Atbilde: No līgumiem, kas noslēgti starp
WTC
un Komisiju [..], ir skaidrs, ka Komisijai nav ekskluzīvas lietošanas tiesības savām vajadzībām, kā arī Kopienas dalībvalstu
valdības aģentūru vajadzībām, kas attiecas uz
Systran
valodu versijām tās iegādātajos valodu [pāros] [..].”
“8. jautājums:        Vai Gašo kungs joprojām piekrīt atļaut starpvaldību organizācijām, kuru teritorijas pārsniedz Kopienas teritoriju, izmantot
[programmatūru]
Systran
, ja tās viņam maksās autoratlīdzību?”
“Atbilde: Sabiedrība
Gachot
labprāt nodos
Systran
sistēmu to starptautisko organizāciju rīcībā, kuru teritorijas pārsniedz Kopienas teritoriju, pamatojoties uz dažādiem nolīgumiem,
kas noslēgti starp sabiedrību
Gachot
un šādām organizācijām [..].”
“14. jautājums: Vai sabiedrība
WTC
piekritīs, pamatojoties uz iepriekšējiem nosacījumiem, nodot Komisijai spāņu–angļu valodas
Systran
sistēmas lietošanas tiesības? Vai cena būs tāda pati, kāda ir piedāvāta par vācu–angļu valodas sistēmu?”
“Atbilde: Sabiedrība
WTC
pilnībā piekrīt nodot Komisijai neekskluzīvu lietošanas licenci spāņu–angļu valodas sistēmai, kā arī, iespējams, itāļu–angļu
valodas un portugāļu–angļu valodas sistēmai. Cena un nosacījumi būs atkarīgi lielākoties no tā, cik attīstītas būs sistēmas
brīdī, kad Komisija tās iegādāsies.”
“15. jautājums: Vai sabiedrība
WTC
varēs izstrādāt jaunas sistēmas, kurās mērķa valodas būs dāņu un grieķu, un nodot tās Komisijai ar (neekskluzīvām) lietošanas
tiesībām valsts un privātajā sektorā?”
“Atbilde:
WTC
piekrīt izstrādāt jebkādas sistēmas ar Eiropas valodu pāriem, kā arī citas sistēmas, kas Komisijai varētu būt vajadzīgas.”
“16. jautājums: Vai Gašo kungs ir ieinteresēts veikt
Systran
sistēmas konversiju
Unix
C valodā, kas palielinātu datu apstrādes pārnesamību? Vai viņš būtu gatavs finansēt visus vai daļu no nepieciešamajiem ieguldījumiem
(kas varētu būt miljons ekiju apmērā)?”
“Atbilde:
Systran
sistēmas konversija
Unix
C valodā ir mūsu paredzētais projekts. Bet sākuma posmā mums šķiet daudz svarīgāk veltīt uzmanību tulkojumu kvalitātes uzlabošanai,
kā arī dažādo
Systran
[sistēmas] versiju apvienošanai.
Systran
[sistēmas] konversija
Unix
vidē, lai gan ir interesanta, tomēr ir atkarīga no finanšu līdzekļu piesaistes [..].”
Ar 1987. gada 5. marta faksu, kuru “Telekomunikāciju, informācijas nozares un inovāciju” ĢD ierēdnis nosūtīja sabiedrībai
Gachot
, Komisija aprakstīja “
Systran
vienošanās”, par kuru notika sarunas, saturu šādi:
“Tiesības, mērķi un pienākumi
Saskaņā ar Vienošanos abu pušu iegūtās tiesības ir pilnīgi proporcionālas.
Systran
grupa ir pamata programmatūras īpašniece, un Komisijas lietošanas tiesības uz deviņiem valodu [pāriem] attiecas vienīgi uz
Kopienas iestādēm un dalībvalstu oficiālajām iestādēm.
Turpretī Komisijai pieder leksikons, ko tā ir papildinājusi kopš 1975. gada.
Lai iegūtu savas tiesības, katra puse ir ieguldījusi aptuveni ECU 8 miljonus un tādēļ vēlas gūt labumu no šiem ieguldījumiem.
Komisijai ir morāls pienākums panākt, lai Kopienas ekonomika gūtu labumu no ieguldījumiem, kas veikti par tās nodokļu maksātāju
līdzekļiem, savukārt
Systran
grupa vēlas ātri uzsākt sistēmas tirdzniecību Eiropā.
Abi šie mērķi ir pilnībā konverģenti un savienojami ierosinātās konvencijas ietvaros.
Turklāt Komisija un
Systran
grupa ir ieinteresētas padarīt
Systran
[programmatūru] par efektīvu [instrumentu], veicot programmatūru un vārdu krājumu saskaņošanu [..].”
1987. gada 4. augustā
Systran
grupa un Komisija parakstīja līgumu par kopīgas
Systran
tulkošanas sistēmas izstrādi un uzlabošanu esošajām un nākamajām Kopienas oficiālajām valodām, kā arī par tās piemērošanu
(turpmāk tekstā – “sadarbības līgums”).
Sadarbības līguma “ievaddaļā” bija norādīts:
“1.
Systran
sistēma, ko izstrādājusi sabiedrība
WTC
, ir automātiskās tulkošanas sistēma, kurā ir iekļauta pamata programmatūra, valodu un perifērās programmatūras un dažādas
divvalodu vārdnīcas.
2.      1975. gada 22. septembrī Komisija ar sabiedrību
WTC
noslēdza līgumu par to, kā Komisija lieto
Systran
sistēmu, un to, kā
WTC
veic šīs sistēmas sākotnējo izstrādi.
Vēlāk Komisija un sabiedrība
WTC
noslēdza citus līgumus, lai, pirmkārt, uzlabotu esošo sistēmu un, otrkārt, izstrādātu sistēmas [jauniem] valodu pāriem.
Šie līgumi, kas tika noslēgti laikā no 1976. līdz 1985. gadam, bija vērsti uz to, lai izstrādātu un uzlabotu tulkošanas programmatūras
un attiecīgo valodu pamatvārdnīcas.
3.      Sistēmu uzturēšanu un turpmāko izstrādi nodrošināja cits līgumu kopums starp Komisiju un pakalpojumu sniedzējām sabiedrībām.
Šajos līgumos bija paredzētas Komisijas vajadzības un mērķi.
4.      Kopš 1985. gada Komisija ar dažādām sabiedrībām ir noslēgusi līgumus, kas tām ļauj izmantot
Systran
sistēmu valdības un Eiropas Kopienas iestāžu labā apmaiņā pret informāciju, kas Komisijai ļauj uzlabot sistēmas darbību.
5.      Tomēr puses konstatē, ka Komisijas rīcībā ir
WTC
piešķirta pamatsistēmas lietošanas un uzlabojumu licence [..], kuras lietošana ir ierobežota, to atļaujot tikai Eiropas Kopienu
teritorijā un tikai tajos sektoros, kas noteikti iepriekš 4. [punktā].
6.
Systran
sistēmas uzlabojumi un izstrāde, kuru veikusi Komisija un tās līgumslēdzējas puses, [kas minētas iepriekš 3. punktā], jo
īpaši vārdnīcas, ir vienīgi Komisijas īpašums.
7.      Puses uzskata, ka gan viņu, gan
Systran
lietotāju interesēs ir panākt, lai šī sistēma tiktu nepārtraukti uzlabota. Tās nolēma noslēgt šo sadarbības līgumu, lai apvienotu
savus centienus un tādējādi turpinātu sistēmas uzlabošanu.
Ar šādu mērķi puses abpusēji atzīst
Systran
sistēmas lietošanas tiesības, ar iespēju nākotnē sistēmu attīstīt, ieviešot uzlabojumus, kas tiks panākti, pateicoties sistēmas
izmantošanai kā privātajā, tā publiskajā sektorā.”
Sadarbības līguma 4. punktā, kas attiecas uz “īpašumtiesībām”, ir noteikts:
“
Systran
dažādās valodu versijas un to sastāvdaļas paliek to partneru īpašumā, kuriem tās pieder [līguma] parakstīšanas dienā.
Systran
grupas sabiedrības apņemas nenodot savas īpašumtiesības līdz brīdim, kamēr tās nav informējušas Komisijas dienestus un saņēmušas
to piekrišanu. Tiesību pārņēmējam būs jāpārņem visas šo sabiedrību tiesības un pienākumi, kas izriet no šī sadarbības līguma.”
Sadarbības līguma I pielikuma ievadā ir noteikts:
“Lai gan Komisija vienmēr ir bijusi leksikona un citu sastāvdaļu, kuras tā ir izstrādājusi dažādām
Systran
versijām, īpašniece, pamata programmatūras īpašumtiesības ir sadalītas starp vairākām sabiedrībām un Komisija ir noslēgusi
līgumus un nolīgumus par sistēmas lietošanu, uzlabošanu un izstrādi konkrēti ar [
WTC
] un
Systran Institut
.
Tā kā sabiedrība
Gachot
[..] kopš 1986. gada sākuma ir bijusi šo sabiedrību galvenā akcionāre, pašreizējais vispārējais līgums par
Systran
izstrādi un lietošanu tika noslēgts starp visām ieinteresētajām pusēm [..].”
Sadarbības līguma 4.a pantā, kas attiecas uz “uzlabojumiem un atlīdzību”, ir norādīts:
“Par jebkuru sistēmas turpmāko izstrādi un uzlabojumiem, kas rodas,
Systran
grupai lietojot šo sistēmu, nekavējoties paziņo Komisijai un tos nodod tās rīcībā.
Par jebkuru sistēmas izstrādi un uzlabojumiem, kas izriet no tā, ka
Systran
grupa to lieto, nekavējoties paziņo Komisijai un tos nodod tās rīcībā.
Jebkura sistēmas pārveidošana, kas nav saistīta ar tās lietošanu tiešā nozīmē, kļūst par pušu sarunu priekšmetu.
Pirmo divu gadu laikā katra no pusēm var izmantot otras puses radītās izstrādes un uzlabojumus, nemaksājot par to nekādu atlīdzību.
Beidzoties šim periodam un ņemot vērā gūto pieredzi, Komisija un
Systran
grupa nosaka līguma noteikumus viņu turpmākajai sadarbībai.”
Sadarbības līguma 5. punktā, kas attiecas uz “lietošanas tiesībām”, ir norādīts:
“a)      Komisijai ir tiesības Kopienas teritorijā publiskajā sektorā izmantot kopējo sistēmu tās visattīstītākajā versijā un nodot
šīs sistēmas lietošanas licences Kopienas teritorijā esošiem valsts un starptautiskiem publisko tiesību subjektiem, kā tas
ir definēts ievaddaļas 4. [punktā];
b)      [..]
c)
Systran
grupas sabiedrības apņemas atļaut jebkurai privātai organizācijai lietot sistēmu ar noteikumiem, kas atbilst komerciālai
lietošanai.”
Saskaņā ar sadarbības līguma 11. un 12. pantu uz līgumu attiecās Beļģijas tiesību akti un jebkuras nesaskaņas par līguma interpretēšanu,
izpildi un neizpildi bija jārisina šķīrējtiesā.
Laikā no 1988. līdz 1989. gadam Komisija ar sabiedrību
Gachot
noslēdza četrus līgumus, lai iegūtu
Systran
programmatūras lietošanas licenci vācu–angļu, vācu–franču, angļu–grieķu, spāņu–angļu un spāņu–franču valodu pāriem.
Ar 1991. gada 11. decembra ierakstītu vēstuli Komisija izbeidza sadarbības līgumu saskaņā ar tā 8. pantu, brīdinot par to
sešus mēnešus iepriekš. Piemērojot šo noteikumu, ir paredzēts, ka, beidzoties trīs gadu periodam, katrai no pusēm
Systran
sistēma pieder tādā stāvoklī, kādu ir panākusi katra no pusēm. Komisija uzskata, ka šī līguma laušanu attaisno fakts, ka
Systran
neievēroja savas līgumsaistības un grasījās pieprasīt samaksu par divu valodu pāru (franču–itāļu un franču–spāņu) izstrādēm,
kurus īstenoja Komisija un kuri saskaņā ar sadarbības līguma noteikumiem tika nodoti
Systran
rīcībā. Dienā, kad beidzās sadarbības līguma termiņš,
EC‑Systran Mainframe
versijā bija sešpadsmit valodu versijas.
Pēc tam
Systran
grupa izveidoja un pārdeva jaunu
Systran
programmatūras versiju, kas paredzēta darbībai
Unix
un
Windows
operētājsistēmās (
Systran Unix
), savukārt Komisija attīstīja versiju
EC‑Systran Mainframe
, kurā bija iekļautas iepriekš minētās sešpadsmit valodu versijas, pievienojot grieķu–franču valodas pāri, kas izstrādāts
ar ārējā līgumslēdzēja palīdzību un darbojas
Mainframe
operētājsistēmā, kas nav saderīga ar
Unix
un
Windows
operētājsistēmām.
B –
Otrais periods: no
Systran Unix
līdz
EC‑Systran Unix
Lai
EC‑Systran Mainframe
versija varētu darboties
Unix
un
Windows
vidēs,
Systran Luxembourg
un Komisija noslēdza četrus līgumus (turpmāk tekstā – “migrācijas līgumi”).
1997. gada 19. decembrī pirms pirmā migrācijas līguma parakstīšanas Komisija savā vēstulē lūdza
Systran
dot savu piekrišanu vairākos jautājumos, no kuriem divi bija šādi:
“1.
Systran
nosaukuma lietošana
Prezentāciju laikā, kā arī dokumentos vai sarakstē mēs bieži atsaucamies uz “Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmu”. Tā
kā pēdējās minētās pamatā ir
Systran
sistēma, šādos gadījumos būtu loģiskāk izmantot nosaukumu
Systran
vai [..]
Systran
EK versija.
2.      [Sabiedrības]
Systran
[..] un Komisijas sistēmu savstarpējās lietošanas princips
Komisija var izmantot sabiedrības
Systran
produktus [..] uz sava servera. Savukārt pēdējā minētā var izmantot Komisijas sistēmu.
Sabiedrība
Systran
[..] un tās filiāles jau tagad apņemas nenoteikt nekādu naudas atlīdzību, kas izrietētu no iepriekš noslēgtajiem līgumiem
starp
Systran
grupu un Komisiju.”
1997. gada 22. decembrī, proti, pirmā migrācijas līguma parakstīšanas dienā,
Systran
atbildēja uz šo Komisijas pieprasījumu, norādot:
“1.
Systran
nosaukuma lietošana
Mēs apstiprinām savu atļauju, lai Komisija varētu izmantot preču zīmi “SYSTRAN”. Šai lietošanai ir jābūt sistemātiskai attiecībā
uz visu automātiskās tulkošanas sistēmu, kas atvasināta no sākotnējās
Systran
sistēmas. Tādēļ mēs nododam Jums “SYSTRAN” preču zīmes lietošanas tiesības vienīgi automātiskās tulkošanas sistēmas
Systran
izplatīšanas vai tālāknodošanas nolūkā.
2.      [Sabiedrības]
Systran
[..] un Komisijas sistēmu savstarpējas lietošanas princips
Mēs apliecinām Jums savu piekrišanu, ka Komisija var izmantot
Systran
produktus
Unix
un/vai
Windows
vidē savām iekšējām vajadzībām.
Sabiedrība
Systran
apņemas neprasīt nekādu atlīdzību, kas izriet no tādu līgumu izpildes, kuri starp
Systran
grupu un Komisiju ir noslēgti iepriekš.”
Pirmā migrācijas līguma, kas noslēgts starp
Systran Luxembourg
un Komisiju, 2. pantā ir sniegta šāda “Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmas” definīcija:
“Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma, ar nosaukumu “
Systran EC version
” [
Systran
EK versija], ir īpaša
Systran
automātiskās tulkošanas sistēma, kuru sākotnēji izstrādāja “
World Translation Center
”, Lajola [
La Jolla
], ASV, un kuru vēlāk, no 1976. gada, Komisija izstrādāja savām vajadzībām. Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma atšķiras
no “
Systran Original Version
” [
Systran
oriģinālās versijas] jeb automātiskās tulkošanas sistēmas, kuru izstrādāja un tirgoja
Systran SA France
un tās filiāles.”
(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine
translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further
developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the
‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of
France and its subsidiaries.)
Pirmā migrācijas līguma 13. pantā ar virsrakstu “Patenti, lietojuma sertifikāti (funkcionālie modeļi), preču zīmes, dizainparaugi
un rūpnieciskie modeļi, rūpnieciskā un intelektuālā īpašuma tiesības” ir noteikts:
“1.      Komisiju nekavējoties informē par visiem rezultātiem vai visiem patentiem, ko, pildot šo līgumu, saņem Līgumslēdzēja puse
[t.i.,
Systran Luxembourg
]; šis rezultāts vai patents pieder Eiropas Kopienai, kas to var brīvi izmantot, izņemot gadījumus, kad jau pastāv tiesības
uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu.
2.      Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma, ieskaitot tās sastāvdaļas, arī tās, kas mainītas līguma izpildes laikā, paliek
Komisijas īpašumā, izņemot gadījumus, kad jau pastāv tiesības uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu.
[..]
5.      Gadījumā, ja trešā persona uzsāk procedūru, it īpaši saistībā ar tiesību pieprasīšanu, tad iesaistītā puse arī pēc līguma
izpildes pēc iespējas ātrāk informē otru pusi; abas puses rīkojas kopā un savstarpēji apmainās ar visu informāciju un pierādījumiem,
kas tām ir vai kurus tās iegūst.”
(1.      Any results or patent obtained by the Contractor [à savoir Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately
reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except
where industrial or intellectual property rights already exist.
2.      The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course
of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.
[..]
5.      At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party
involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other
with all the information and evidence that they possess or obtain.)
Saskaņā ar pirmā migrācijas līguma 15. un 16. pantu līgumam ir piemērojami Luksemburgas tiesību akti un visas nesaskaņas starp
Kopienu un
Systran Luxembourg
attiecībā uz šo līgumu ir Luksemburgas tiesu kompetencē.
Turklāt ar pirmo papildu vienošanos pie ceturtā migrācijas līguma šā līguma termiņa beigas tika noteiktas 2002. gada 15. martā
un precizēts, ka šajā datumā “Līgumslēdzēja puse apņemas līdz 2002. gada 15. martam pabeigt visus uzdevumus, kas ir šā līguma
priekšmets, it īpaši: atjaunot pierādījumus par tām tiesībām (preču zīmes, patenti, tiesības uz intelektuālo un rūpniecisko
īpašumu, autortiesības utt.), kuras pieprasa
Systran
grupa un kuras ir saistītas ar automātisko tulkošanas sistēmu
Systran
”. Komisija norāda, ka
Systran Luxembourg
tai nesniedza šādu informāciju.
C –
Trešais periods: sākot no 2003. gada 4. oktobra uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā
2003. gada 4. oktobrī Komisija izsludināja konkursu par Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmas uzturēšanu un valodas uzlabošanu.
Konkursa rezultātā divas no desmit piedāvājumā iekļautajām paketēm piešķīra sabiedrībai
Gosselies
. Tās ir paketes, kurās kā avota valodu izmanto angļu vai franču valodu.
Savā 2003. gada 31. oktobra vēstulē
Systran
norādīja Komisijai:
“Mēs uzzinājām par uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā 2003. gada 4. oktobrī [..]. Izlasot šo dokumentu,
mums šķiet, ka darbi, kurus Jūs esat paredzējuši īstenot, varētu apdraudēt mūsu sabiedrības tiesības uz intelektuālo īpašumu.
Vēloties saglabāt konstruktīvas sadarbības atmosfēru starp mūsu sabiedrību un Komisiju, mēs gribētu uzzināt Jūsu viedokli
šajā jautājumā. Iepriekš minēto iemeslu dēļ Jūs saprotat, ka mēs nevaram piedalīties šajā konkursā.”
Savā 2003. gada 17. novembra atbildē Komisija norādīja:
“Mēs iepazināmies ar Jūsu 31. oktobra vēstuli. Mums nešķiet, ka darbi, kurus esam paredzējuši īstenot, varētu apdraudēt tiesības
uz intelektuālo īpašumu. Es pievienojos Jūsu vēlmei uzturēt labas profesionālās attiecības, ievērojot Komisijas procedūras.”
Pēc šīs vēstuļu apmaiņas starp
Systran
un Komisiju notika arī citu vēstuļu apmaiņa, un Komisija organizēja tikšanās, lai sniegtu precīzas atbildes uz šīs sabiedrības
jautājumiem.
Šīs saziņas ietvaros prasītāji norādīja šādus faktus:
–
Systran
grupai pieder automātiskās tulkošanas programmatūra ar nosaukumu “Systran” (jeb “
Systran
sistēma”), un tā izstrādā dažādas [šīs programmatūras] versijas;
–        saskaņā ar virkni līgumu, kas noslēgti starp
Systran
grupu un Komisiju,
Systran
ir pielāgojusi savu programmatūru, lai izveidotu versiju ar nosaukumu “EC‑Systran”;
–        laikā no 1999. līdz 2002. gadam
Systran
grupa nodrošināja
EC‑Systran
versijas migrāciju, lai tā varētu darboties
Unix
vidē; lai to izdarītu,
Systran
grupa izmantoja iepriekš pastāvošās
Systran
tiesības uz sākotnējo programmatūru un
Systran
sistēmas kodolu
Unix
vidē, kuru
Systran
grupa 1993. gadā pilnībā pārrakstīja savām vajadzībām.
Atbildot Komisija norādīja, ka šie fakti tāpat kā tehniskā dokumentācija, kuru 2005. gada 6. janvārī iesniedza prasītāju informātikas
eksperts, nav “pierādījums tiesībām uz intelektuālo īpašumu”, ko izvirza
Systran
grupa attiecībā uz programmatūru
Systran
. Tā kā šajā gadījumā trūkst “pārliecinošu dokumentu”, Komisija uzskata, ka
Systran
grupai nav tiesību iebilst pret darbiem, kurus īsteno sabiedrība, kas uzvarēja strīdīgajā konkursā.
Rezumējot,
Systran
grupa nevarēja atsaukties uz tās tiesībām uz
Systran
programmatūru, kuras
Systran Unix
versiju tā pārdod, lai aizliegtu to, ko tā uzskata par Komisijas izdarītu pārkāpumu attiecībā uz šo programmatūru.

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas [tagad – Vispārējā tiesa] kancelejā iesniegts 2007. gada 25. janvārī,
prasītājas cēla šo prasību.
Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros lietas dalībnieces tika uzaicinātas 2008. gada 1. decembrī atbildēt uz virkni jautājumu
saistībā ar prasības līgumisko vai ārpuslīgumisko pamatu (turpmāk tekstā – “pirmais jautājumu kopums”).
Uz pirmo jautājumu kopumu lietas dalībnieces atbildēja 2009. gada 30. janvārī un 2. februārī.
Uzklausot tiesneša referenta ziņojumu, Vispārējā tiesa (trešā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu un procesa organizēšanas
pasākumu ietvaros aicināja lietas dalībnieces atbildēt uz jaunu jautājumu kopumu par
Systran Unix
versiju, lietotāja tiesībām, pieprasīto iejaukšanās pasākumu būtību saistībā ar apstrīdēto līgumu un par sabiedrības
Gosselies
darbību attiecībā uz tulkošanas programmatūru dizainu un tirdzniecību (turpmāk tekstā – “otrais jautājumu kopums”).
Uz otro jautājumu kopumu lietas dalībnieces atbildēja 2009. gada 14. oktobrī.
2009. gada 27. oktobra tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieču mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz Vispārējās tiesas
uzdotajiem jautājumiem.
Šajā tiesas sēdē Vispārējā tiesa aicināja lietas dalībnieces piedalīties neoficiālā mierizlīguma sanāksmē. Pēc šīs sanāksmes
lietas dalībnieces norādīja, ka tās paziņos Vispārējai tiesai savas pārejas vienošanās saturu, ja to panāks, pirms šā sprieduma
pasludināšanas. Vispārējā tiesa par to nav saņēmusi nekādu informāciju.
Tiesas sēdes protokolā tika atgādināti galvenie fakti, kas izrietēja tiesas sēdē par to, kas attiecas uz prasības līgumisko
vai ārpuslīgumisko būtību, Komisijai piedēvēto nelikumīgo rīcību un kaitējuma novērtēšanu, uz ko atsaucās prasītāji. Lietas
dalībnieces tika iepazīstinātas ar šo protokolu, kā arī ar neoficiālās sanāksmes protokolu.
Ar 2010. gada 26. marta rīkojumu Vispārējā tiesa (trešā palāta) izdeva rīkojumu no jauna atklāt mutvārdu procesu, lai uzaicinātu
lietas dalībnieces procesa organizatorisko pasākumu ietvaros sniegt atbildes uz jautājumu kopumu par faktiem, kas jāņem vērā,
novērtējot kaitējumu (turpmāk tekstā – “trešais jautājumu kopums”).
Uz trešo jautājumu kopumu lietas dalībnieces atbildēja 2010. gada 4. un 5. maijā.
Ņemot vērā šīs atbildes un procesa organizatorisko pasākumu ietvaros prasītājas un Komisiju aicināja sniegt savus apsvērumus
par otras lietas dalībnieces atbildēm uz trešo jautājumu kopumu. Tāpat Vispārējā tiesa vēlējās saņemt arī precizējumus par
dažiem faktiem, kurus savās atbildēs norādīja lietas dalībnieces (turpmāk tekstā – “ceturtais jautājumu kopums”).
2010. gada 11. jūnijā lietas dalībnieces iesniedza savus apsvērumus un atbildēja uz ceturto jautājumu kopumu. Pēc tam mutvārdu
procesu izbeidza.
Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        noteikt nekavējoties izbeigt intelektuālā īpašuma ļaunprātīgu izmantošanu un tālākizplatīšanu, ko pieļāvusi Komisija;
–        noteikt konfiscēt visu Komisijas un sabiedrības
Gosselies
rīcībā esošo tehnisko nodrošinājumu, ar kura palīdzību sabiedrība
Gosselies
no informātikas viedokļa ir uzlabojusi
EC‑Systran Unix
un
Systran Unix
versijas, pārkāpjot viņu [
Systran
] tiesības, un nodot to
Systran
rīcībā vai vismaz to iznīcināt, attiecīgi uzraugot;
–        piespriest Komisijai samaksāt
Systran Luxembourg
minimālo summu EUR 1 170 328 apmērā un EUR 48 804 000 kā kompensāciju
Systran
;
–        likt uz Komisijas rēķina publicēt Vispārējās tiesas spriedumu specializētajos laikrakstos, specializētajos žurnālos un specializētajās
interneta vietnēs pēc
Systran
izvēles;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atzīt prasību par nepieņemamu;
–        ja tas nav iespējams, noraidīt prasību kā nepamatotu;
–        piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
I –
Par pieņemamību
A –
Par galvenajiem prasījumiem, lai Vispārējā tiesa piespriestu Komisijai atlīdzināt iespējamo kaitējumu
Komisija norāda trīs nepieņemamības iemeslus attiecībā uz trešo prasījumu par to, lai tai piespriestu atlīdzināt kaitējumu,
uz ko norāda prasītājas. Pirmkārt, šī prasība par zaudējumu atlīdzību ir nepieņemama tās līgumiskā pamata dēļ, tāpēc ka Vispārējā
tiesa var novērtēt apgalvojumus par autortiesību pārkāpumu un zinātības izpaušanu, vienīgi pamatojoties uz dažādiem līgumiem,
kas noslēgti starp
Systran
un Komisiju, kuros nav nevienas šķīrējklauzulas, kurā būtu norādīts, ka šis strīds jāizskata Vispārējai tiesai. Otrkārt,
prasība par zaudējumu atlīdzību ir nepieņemama arī tādēļ, ka prasība ir neskaidra, jo tajā nav precizētas tiesību normas,
kuras Komisija ir pārkāpusi, turklāt tajā nav pietiekami precizēti prasītāju norādītie autortiesību pārkāpuma un zinātības
izpaušanas fakti. Treškārt, Vispārējā tiesa prasības par zaudējumu atlīdzību ietvaros nav kompetenta lemt par tiesību uz intelektuālo
īpašumu pārkāpumu, kā tas izriet no 2007. gada 5. septembra rīkojuma lietā T‑295/05
Document Security Systems
/ECB (Krājums, II‑2835. lpp.; turpmāk tekstā – “rīkojums
Document Security Systems
”).
1.     Par lietas būtību
a)     Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa nevar novērtēt tiesību uz intelektuālo īpašumu pārkāpumu un izpaušanas kļūdaino raksturu,
tos nepamatojot ar dažādajiem līgumiem, kas laikā no 1975. līdz 2002. gadam ir pārvaldījuši attiecības starp
Systran
grupu un Komisiju. Iespējamā atbildība, kas Kopienai būtu jāuzņemas par programmatūras
Systran
versiju
EC‑Systran Unix
un
Systran Unix
lietošanu, izriet no līgumiem. Tādēļ ir jāatsaucas uz EKL 288. panta pirmo daļu, kurā ir noteikts, ka “Kopienas atbildību
par līgumsaistību izpildi reglamentē tiesību akti, ko piemēro attiecīgiem līgumiem”. Tā kā tajos nav šķīrējklauzulas, EKL
238. panta izpratnē Vispārējā tiesa acīmredzami nav kompetenta.
Atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu, kurā Komisijai lūdza norādīt, pamatojoties uz kādiem līguma noteikumiem tā uzskatīja,
ka ir tiesīga rīkoties tā, kā tā rīkojās saistībā ar apstrīdēto līgumu, nesaņemot prasītāju atļauju, Komisija norādīja, pirmkārt,
ka tai ir šaubas par faktu, ka prasītājiem pieder intelektuālā īpašuma tiesības uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
, un, otrkārt, ka tā “kategoriski apstrīd faktu, ka prasītājām pieder intelektuālā īpašuma tiesības uz programmatūru
EC‑Systran Unix
”. It īpaši Komisija uzsver to, ka tai saskaņā ar dažādiem līgumiem, kas noslēgti laikā no 1975. līdz 2002. gadam, un sakarā
ar tās dienestu darbu pie šo daļu izstrādes pieder “ekskluzīvas īpašumtiesības” uz “programmatūras valodu daļu pirmkodiem”.
Saskaņā ar šiem līgumiem Komisijai esot tiesības gan pirms, gan pēc migrācijas attīstīt versiju
EC‑Systran Unix
sadarbībā ar trešās puses līgumslēdzējiem. Attiecībā uz šo punktu Komisija citē vienošanās protokola par sadarbību tehniskos
jautājumos 4. pantu, sadarbības līguma ievaddaļas 6. punktu un migrācijas līguma ar
Systran Luxembourg
13. panta 1. un 2. punktu, saskaņā ar kuriem Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma paliek tās īpašumā.
Prasītājas būtībā uzsver, ka Vispārējā tiesa ir kompetenta saskaņā ar EKL 288. panta otro daļu. Šajā gadījumā šī prasība pamatojas
uz faktu, ka Komisija ir veikusi pati vai uzdevusi veikt programmatūras
Systran Unix
vai tās versijas
EC‑Systran Unix
neatļautas, līgumā neatrunātas izmaiņas, lai gan tai nebija tiesību veikt šādas izmaiņas un, vēl jo vairāk, izmaiņas bez
prasītāju atļaujas.
Savā atbildē uz Vispārējās tiesas jautājumiem prasītājas uzsver, ka Komisijai nekad nav bijusi atļauja nodot apstrīdētos elementus
jebkādām trešajām pusēm. Tā kā līgumā nebija noteikumu, kas atļautu lietošanu vai izpaušanu, ko tā veikusi, Komisija, rīkojoties
ārpus līguma noteiktā ietvara, uzņēmās ārpuslīgumisku atbildību, kas attiecas uz Vispārējās tiesas ekskluzīvo kompetenci.
b)     Vispārējās tiesas vērtējums
Apsvērumi par kompetenci līgumiskos un ārpuslīgumiskos jautājumos
Vispārējās tiesas kompetence izskatīt prasību par zaudējumu atlīdzību ir atkarīga no apstrīdētās atbildības līgumiskā vai
ārpuslīgumiskā rakstura. Attiecībā uz līgumisko atbildību EKL 238. pants nosaka, ka Tiesas kompetencē ir taisīt spriedumus
saskaņā ar visām šķīrējklauzulām, kas ietvertas publisko tiesību vai privāttiesību līgumos, kurus noslēgusi Kopiena vai kuri
noslēgti tās vārdā. Attiecībā uz ārpuslīgumisko atbildību EKL 235. pants precizē, ka Tiesas kompetencē ir izskatīt strīdus
par zaudējumu atlīdzināšanu, kā minēts EKL 288. panta otrajā daļā attiecībā uz zaudējumiem, ko radījušas Kopienas iestādes
vai to darbinieki, pildot savus pienākumus.
Attiecībā uz līgumisko atbildību Vispārējā tiesa ir kompetenta vienīgi tādā gadījumā, ja pastāv šķīrējklauzula EKL 238. panta
izpratnē. Gadījumā, ja šāda klauzula nepastāv, Vispārējā tiesa, pamatojoties uz EKL 235. pantu, būtībā nevar spriest par tādu
zaudējumu atlīdzināšanu, kas izriet no līguma. To neņemot vērā, Vispārējā tiesa pārsniegtu savu kompetenci lemt tikai par
tādiem strīdiem, kuru izskatīšanu nosaka EKL 240. pants, jo šī tiesību norma valstu tiesām piešķir vispārīgas tiesības izšķirt
strīdus, kuros viena no pusēm ir Kopiena (šajā ziņā skat. Tiesas 2009. gada 20. maija spriedumu lietā C‑214/08 P
Guigard
/Komisija, 35.–41. punkts; Pirmās instances tiesas 1997. gada 18. jūlija rīkojumu lietā T‑44/96
Oleifici Italiani
/Komisija,
Recueil
, II‑1331. lpp., 35. un 38. punkts, un Pirmās instances 2004. gada 25. maija spriedumu lietā T‑154/01
Distilleria Palma
/Komisija, Krājums, II‑1493. lpp., 50. punkts).
Savukārt jautājums par ārpuslīgumisko atbildību ietilpst Tiesas kompetencē neatkarīgi no tā, vai lietas dalībnieki iepriekš
ir izteikuši savu piekrišanu. Tiesas kompetence tieši izriet no EKL 235. panta un 288. panta otrās daļas attiecībā uz darbībām,
kas paredzētas, lai panāktu, ka Kopiena atlīdzina Komisijas radītos ārpuslīgumiskos zaudējumus.
Lai noteiktu savu kompetenci saskaņā ar EKL 235. pantu, Vispārējai tiesai, ņemot vērā dažādus atbilstīgus elementus no lietas
materiāliem, ir jāpārbauda, vai prasītājas celtā prasība par zaudējumu atlīdzību ir objektīvi un vispārīgi pamatota ar līgumiskām
vai ārpuslīgumiskām saistībām, kas ļautu raksturot strīda līgumisko vai ārpuslīgumisko pamatu. Šos faktus var izsecināt, tostarp
pārbaudot lietas dalībnieku pretenzijas, faktu, kas radījis kaitējumu, par kuru tiek prasīta atlīdzība, un to līguma vai ārpuslīgumisko
noteikumu saturu, kas minēti apstrīdētā jautājuma risināšanai (šajā ziņā skat. iepriekš 58. punktā minēto spriedumu lietā
Guigard
/Komisija, 35.–38. punkts).
Attiecībā uz to ir svarīgi norādīt, ka Vispārējās tiesas kompetence līgumiskos jautājumos ir atkāpe no vispārējām tiesībām
un tādēļ tā ir jāinterpretē šauri, proti, tādējādi, ka Vispārēja tiesa var izskatīt vienīgi prasības, kas izriet no līguma,
vai tādas, kam ir tiešs sakars ar no tā izrietošajām saistībām (skat. Tiesas 1997. gada 20. februāra spriedumu lietā C‑114/94
IDE
/Komisija,
Recueil
, I‑803. lpp., 82. punkts un tajā minētā judikatūra). It īpaši tas ir tad, ja no faktiskā konteksta izriet, ka Komisijai saskaņā
ar līgumu bija atļauts uzticēt trešajām personām darbus, kas paredzēti saskaņā ar konkursa noteikumiem, un ja patiesībā strīda
priekšmets, pieņemot, ka šie darbi bija paredzēti vienā vai vairākos līguma noteikumos, ir prasība par zaudējumu atlīdzību,
kam ir līgumisks pamats (šajā ziņā skat. iepriekš 58. punktā minētā sprieduma lietā
Guigard
/Komisija 35. un 36. punktu saistībā ar faktiskā konteksta ņemšanu vērā un 38. punktu saistībā ar prasības par zaudējumu atlīdzību
patieso priekšmetu).
Tāpat ir jānorāda, ka gadījumā, ja, lai novērtētu šā argumenta pamatojumu, Vispārējai tiesai būtu jāpārbauda to dažādo līgumu
saturs, kas noslēgti starp
WTC
/
Systran
un Komisiju laikā no 1975. līdz 2002. gadam un kurus Komisija ir norādījusi, pamatojot savus argumentus, šāds uzdevums attiecas
uz kompetences pārbaudi un nav paredzēts, lai mainītu strīda būtību, piešķirot tam līgumisku pamatojumu. Ja tā nebūtu, strīda
būtība un, attiecīgi, tiesa, kurai ir piekritība, varētu mainīties tādēļ vien, ka atbildētājs norāda uz līgumiskām attiecībām
ar prasītāju, lai gan attiecīgo līgumu pārbaude ļautu secināt, ka tiem šajā sakarā nav nekādas saistības. Ja runa ir par ārpuslīgumisko
atbildību, Vispārējā tiesa ir pilnībā tiesīga pārbaudīt līguma saturu, kā viņa to darītu attiecībā uz jebkuru dokumentu, uz
ko atsaucas kāds no lietas dalībniekiem, pamatojot savu argumentāciju, lai uzzinātu, vai tas ir tāds, ar ko var atspēkot piekritību
pēc būtības, kura tai ir skaidri noteikta EKL 235. pantā. Šāda pārbaude ir atkarīga no faktiem, uz kuriem atsaucas, lai noteiktu
Vispārējās tiesas kompetenci, un kuru neesamība ir absolūts šķērslis tiesas procesam saskaņā ar Reglamenta 113. pantu.
Salīdzinājumam lietā, kas attiecās uz prasību par līguma atjaunošanu, kur prasītājs norādīja uz līgumisku un ārpuslīgumisku
saistību pārkāpumu, Tiesa nosprieda, ka vienkārša juridisko normu pieminēšana, kas neizriet no līguma, bet kas pusēm ir saistošas,
nevar mainīt strīda līgumisko būtību un to izslēgt no Tiesas kompetences (iepriekš 58. punktā minētais spriedums lietā
Guigard
/Komisija, 43. punkts). Tādēļ lietā, kas saistīta ar konkursa rezultātiem, kur prasītāji pamatojas vienīgi uz to, ka ir pārkāptas
sākotnējās ārpuslīgumiskās saistības, ja līguma dalībnieks vienkārši norāda uz līgumiskas izcelsmes saistībām, kas neparedzēja
apstrīdēto rīcību, tas nevar mainīt strīda ārpuslīgumisko raksturu un tādēļ izslēgt to no tiesas kompetences.
Turklāt kopumā tas ir tā lietas dalībnieka, kas apgalvo, ka saistības ir pārkāptas, pienākums definēt pārkāpuma būtību un
tā piemērošanu lietas apstākļiem. Tādēļ prasītāju iesniegtie argumenti, kas attiecas uz prasību par zaudējumu atlīdzību, ir
jāizskata, pirms tiek izskatīti Komisijas iesniegtie argumenti par to, ka pastāv līgumiska atļauja izpaust trešajām personām
informāciju, kas būtu jāaizsargā saskaņā ar autortiesībām un zinātību.
Prasītāju celtās prasības par zaudējumu atlīdzību pārbaude
Šajā gadījumā prasītāju prasība par zaudējumu atlīdzību ir iesniegta, vienīgi pamatojoties uz EKL 235. pantu un 288. panta
otro daļu. Prasītāji ne atsaucas, ne arī pamatojas uz ar Komisiju noslēgto līgumu noteikumiem. Šos līguma noteikumus norāda
vienīgi Komisija, pamatojot tēzi, saskaņā ar kuru tai ir tiesības īstenot to, par ko šajā lietā ir izteikti iebildumi.
Lai pamatotu savu prasību par zaudējumu atlīdzību, prasītāji norāda uz divām nelikumīgām un zaudējumus radošām ārpuslīgumiskas
dabas darbībām. Pirmkārt, Komisija esot nelikumīgi izpaudusi trešajām personām
Systran
zinātību, jo, lai īstenotu konkursā norādītās prasības, bija jāveic neatļauta izpaušana un jāmaina programmatūras
Systran
pirmkods, kurš piederot vienīgi prasītājām. Otrkārt, Komisija esot pārkāpusi autortiesības, ļaujot sabiedrībai
Gosselies
veikt neatļautas izstrādes versijai
EC‑Systran Unix
,
Systran
programmatūras versijai, kura ir gandrīz identiska
Systran Unix
versijai un tādēļ ir cieši saistīta ar
Systran
grupu, kas to ir izstrādājusi un tirgojusi, un ir vienīgais attiecīgā intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieks.
Šajā gadījumā norādīto kaitējumu, kuru atlīdzināšana tiek prasīta, rašanās fakts, tātad iespējami kļūdaina rīcība, kas prasītājām
radīja pretenzijas, ir tas, ka Komisija bez atļaujas izpauda trešajai personai, sabiedrībai
Gosselies
, pirmkodu, kuru
Systran
grupa uzskata par savu īpašumu un aizsargā saskaņā ar vispārējiem dalībvalstu tiesību aktiem par autortiesībām un zinātību.
It īpaši prasītājas uzstāj, ka, būdamas programmatūras
Systran
un tās versijas
Systran Unix
autores, tās var iebilst pret jebkādu atvasināto produktu, piemēram,
EC‑Systran Unix
, izmantošanu, pārveidošanu, pielāgošanu vai uzlabošanu, ja to neatļauj tiesību uz sākotnējo programmatūru īpašnieki. Tādēļ
prasītājām esot likumīgs pamats izmantot “iebilduma tiesības”, kas paredzētas, lai nodrošinātu attiecīgu tām piederošo datu
aizsardzību pret to, lai Komisija tos izmantotu vai nodotu trešajām personām, nesaņemot prasītāju atļauju.
Pamatojot šīs tiesības, prasītājas saskaņā ar vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām,
atsaucas uz 1886. gada 9. septembra Bernes konvenciju par literāro un mākslas darbu aizsardzību ar grozījumiem (turpmāk tekstā
– “Bernes konvencija”), uz Padomes 1991. gada 14. maija Direktīvu 91/250/EEK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (OV L 122,
42. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību ievērošanu
(labotais variants OV L 195, 16. lpp.). Šie noteikumi, kas vajadzības gadījumā ir uzskatāmi par ārpuslīgumiskām saistībām,
kā Komisija to atzina tiesas sēdē, atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu par šo punktu, tiekot pārņemti dalībvalstu tiesību
aktos. Būtībā šie noteikumi nostiprina šādus vispārējos principus: izveidojot datorprogrammu, tās autoram pieder ekskluzīvas
tiesības uz intelektuālo īpašumu, kas pretnostatāmas jebkurām citām; autorība, ja vien nav pierādīts pretējais, pieder tam
vai tiem, kura(‑u) vārdā datorprogramma tiek izplatīta; datorprogrammas autoram, izņemot dažus gadījumus, ir ekskluzīvas tiesības
veikt vai atļaut tās kopēšanu, pielāgošanu vai izplatīšanu.
Šajā gadījumā ir jāuzskata, ka prasītājas ir norādījušas pietiekami daudz faktu, kas šajā analīzes posmā ļauj secināt, ka
Systran
grupai pieder autortiesības uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
, kuru tā ir izstrādājusi un tirgo ar savu vārdu.
Savukārt, tā kā nav pierādīts fakts, ka prasītājas nav attiecīgo tiesību īpašnieki, Komisijai acīmredzami nav izdevies apšaubīt
Vispārējās tiesas kompetenci, apstrīdot autortiesības, uz kurām norādīja
Systran
grupa attiecībā uz programmatūras
Systran
versiju.
Pirmkārt, šajā gadījumā nepietiek ar to vien, ka Komisija izsaka šaubas par to, vai prasītājām ir tiesības uz intelektuālo
īpašumu attiecībā uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
(skat. iepriekš 54. punktu). Šāda argumentācija nav uzskatāma par pierādījumu, lai apstrīdētu
Systran
grupas iespēju saskaņā ar iepriekš minētajiem vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām,
atsaukties uz autortiesībām uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
, tādēļ, ka tā pamatojas uz vispārīgiem un nepietiekami precīziem apgalvojumiem par attiecīgās programmatūras raksturlielumiem
un juridiskās un tehniskās ekspertīzes ziņojumiem, kurus iesniedza prasītājas.
Otrkārt, neskarot tās diskusijas rezultātus, kas izriet no strīda būtības, ir jānorāda, ka Vispārējā tiesa aicināja Komisiju
izskaidrot savas šaubas attiecībā uz īpašumtiesībām, kuras pieprasa prasītājas, un pēdējiem minētajiem paust savu viedokli
par to. Prasītāju norādītie eksperti izteica virkni juridisku un tehnisku argumentu, pamatojot
Systran
grupas autortiesības gan uz pārrakstīto programmatūru, gan uz tām programmatūras versijām, kas izmanto pirmkodu (Panteona‑Sorbonas
Parīzes I universitātes profesora P. Sirinelli [
P. Sirinelli
] atzinums par pārrakstītas programmatūras autortiesību aizsardzību, turpmāk tekstā – “Sirinelli otrais atzinums”; H. Bitana
[
H. Bitan
] tehniskā piezīme par programmatūras
Systran Unix
jauno un atšķirīgo raksturu rakstības, kompozīcijas un struktūras ziņā, salīdzinot ar programmatūru
Systran Mainframe
un programmatūru
EC‑Systran Mainframe
, turpmāk tekstā – “Bitana otrā tehniskā piezīme”). It īpaši no tā izriet, ka
Systran Unix
versija nav vienkāršs iepriekšējās
Systran Mainframe
versijas pārnesums, kā to mēģina apgalvot Komisija, bet gan C valodā ir pārrakstītas visas programmas, kas sākotnēji rakstītas
asamblervalodā, un ka šīs versijas ir ļoti atšķirīgas. Tāpat nav arī apstrīdēts, ka
Systran Unix
versija ir paredzēta, lai aizstātu versiju
Systran Mainframe
, kura laika gaitā ir novecojusi.
Neņemot vērā skaidru Vispārējās tiesas lūgumu, Komisija nevarēja pat sniegt tehniskus pierādījumus, lai apstrīdētu
Systran
grupas autortiesības uz
Systran
programmatūras versiju
Systran Unix
vai informātikas elementiem, kas veido programmu vai operatīvo pirmkodu, tostarp attiecībā uz daļām, kas saistītas ar pamata
kodolu un programmatūras valodu programmām, prasītājām neapstrīdot Komisijas īpašumtiesības uz vārdnīcām, kuras izveidojuši
tās dienesti, lai būtu ievērots šajā iestādē lietotās valodas specifiskums.
Treškārt, tiesas procesa laikā Komisijai bija jāpiekrīt, ka
Systran
grupai šajā kontekstā piederēja tiesības uz intelektuālo īpašumu. Tādēļ Komisija, atbildot uz apsvērumiem, atzina, ka tā
neapstrīd faktu, ka
Systran
pieder tiesības uz programmatūru
Systran Unix
, kuru tā tirgo, tomēr norādot, ka ir iespējams, ka
Systran
grupa ir izmantojusi izstrādes, kuras Komisija īstenoja versijām
EC‑Systran Mainframe
un
EC‑Systran Unix
, lai tās integrētu versijā
Systran Unix
. Precīzāk, sēdes laikā Komisija atklāja, ka tā neapstrīd to, ka
Systran
ir tiesības uz pirmprogrammām, neatkarīgi no tā, vai tā būtu
Mainframe
vai
Unix
versija, tomēr izsakot nelielu iebildi par elementiem, kas nelikumīgi integrēti
Systran Unix
sākotnējā versijā, pārkāpjot iepriekš ar viņu noslēgtos līgumus.
Tomēr, kā Vispārējā tiesa to norādīja otrā jautājumu kopuma kontekstā un atkārtoja arī tiesas sēdes laikā, var konstatēt,
ka
Systran Unix
versija ir parādījusies vairākus gadus pirms
EC‑Systran Unix
versijas. Tādēļ ir maz ticams, ka
Systran
grupa būtu varējusi
Systran Unix
versijā, kuru tā ir izstrādājusi un tirgo, integrēt izstrādes, kas vēlāk īstenotas
EC‑Systran Unix
versijas ietvaros, lai apmierinātu Komisijas īpašās vajadzības attiecībā uz valodu un terminoloģiju. Šajā ziņā Komisija nespēja
pamatot savus apgalvojumus.
Tāpat neviens būtisks fakts neļauj pamatot Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru versijas
EC‑Systran Mainframe
, kas izstrādāta pamatojoties uz prasītāju versiju
Systran Mainframe
, elementi varētu būt nelikumīgi integrēti
Systran Unix
sākotnējā versijā. Šos argumentus attiecībā uz programmatūras pirmkodu, jo īpaši attiecībā uz kodolu un valodas programmām,
kas ar to saistīti, apstrīd prasītāju tehnisko ekspertu skaidrojumi, saskaņā ar kuriem programma, kas rakstīta asamblervalodā,
būtiski atšķiras no tās, kas rakstīta C valodā (skat. Bitana otro tehnisko piezīmi, it īpaši attiecībā uz rakstzīmju virknes
apstrādi asamblervalodā un C valodā “Hello world!”). Komisija neapšauba šo tehnisko skaidrojumu.
Attiecībā uz zinātības aizsardzību prasītājas norāda, ka zinātība kopumā ir definējama kā “slepenas, būtiskas un atbilstošā
veidā precizētas informācijas kopums”. Prasītājas uzskata, ka tas, ka Komisija šādu informāciju izpauda trešajām personām,
nesaņemot no viņiem nekādu atļauju, ir nelikumīga rīcība, kas var radīt Kopienas ārpuslīgumisko atbildību, piemērojot EKL
288. panta otro daļu.
Pamatojot šo argumentu, prasītājas atsaucas uz Tiesas 1985. gada 7. decembra spriedumu lietā 145/83
Adams
/Komisija (
Recueil
, 3539. lpp., 34. punkts), kurā ir atzīts, ka konfidencialitātes prasības, kuras Komisijai un tās darbiniekiem ir noteiktas
EKL 287. pantā, ir vispārējs tiesību princips. Vispārējais princips, saskaņā ar kuru uzņēmumiem ir tiesības uz savu komercnoslēpumu
aizsardzību, kas skaidri noteikts EKL 287. pantā, ir apstiprināts arī Tiesas 1994. gada 19. maija spriedumā lietā C‑36/92 P
SEP
/Komisija (
Recueil
, I‑1911. lpp., 36. punkts). Eiropas Savienības pamattiesību hartas, kas pasludināta 2000. gada 7. decembrī Nicā (OV C 364,
1. lpp.) 41. pantā ir noteikts, ka iestādei ir jāievēro “konfidencialitātes, kā arī profesionālā noslēpuma un komercnoslēpuma
likumīgas aizsardzības apsvērumi”.
Komercnoslēpums ir visa tehniskā informācija, kas saistīta ar zinātību, kuras ne vien publiska izpaušana, bet arī vienkārša
nodošana citam tiesību subjektam, kas nav informācijas sniedzējs, var būtiski kaitēt tā interesēm (šajā ziņā skat. Pirmās
instances tiesas 1996. gada 18. septembra spriedumu lietā T‑353/94
Postbank
/Komisija,
Recueil
, II‑921. lpp., 87. punkts). Lai tehniskā informācija pēc savas būtības ietilptu EKL 287. panta piemērošanas jomā, vispirms
ir nepieciešams, lai to zinātu tikai ierobežots personu skaits. Turklāt tai jābūt informācijai, kuras izpaušana var izraisīt
būtisku kaitējumu personai, kas to sniegusi, vai trešajai personai. Visbeidzot ir nepieciešams, lai ieinteresētās personas,
kurām var kaitēt informācijas izpaušana, objektīvi būtu cienīgas saņemt aizsardzību (Pirmās instances tiesas 2006. gada 30. maija
spriedums lietā T‑198/03
Bank Austria Creditanstalt
/Komisija, Krājums, II‑1429. lpp., 71. punkts, un 2007. gada 12. oktobra spriedums lietā T‑474/04
Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse
/Komisija, Krājums, II‑4225. lpp., 65. punkts).
Šajā gadījumā var uzskatīt, ka tehniskā informācija, kas atklāj informāciju par uzņēmuma darījumiem un kuru Komisijai nodeva
ar konkrētu mērķi, nav izpaužama trešajām personām citiem mērķiem, ja nav saņemta attiecīgā uzņēmuma atļauja.
Jāsecina, ka prasītājas juridiski pietiekami pamatoti, lai lieta saskaņā ar EKL 235. pantu būtu Vispārējās tiesas kompetencē,
apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi ārpuslīgumiskās saistības attiecībā uz autortiesībām un zinātību saistībā ar programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
.
Komisija nevarēja apstrīdēt šo prasījumu, un tāpēc ir jāpārbauda tās argumentācijas otrā daļa, saskaņā ar kuru tai ir līgumiska
atļauja darīt to, kas šajā lietā viņai tiek pārmests.
To faktu pārbaude, kurus Komisija ir pieminējusi, pamatojot līgumisku atļauju izpaust trešajām personām informāciju, kas uzskatāma
par aizsargātu autortiesību un zinātības kontekstā
Šajā lietā Komisijas veiktā nelikumīgā un kaitējošā rīcība ir iespējamā
Systran
grupas informācijas, kas uzskatāma par aizsargājamu sakarā ar autortiesībām un zinātību, izpaušana trešajai personai, sabiedrībai
Gosselies
, bez prasītāju piekrišanas.
Neviens materiālos iekļautais fakts neļauj konstatēt, ka Komisijai ar līgumu bija noteiktas tiesības paziņot sabiedrībai
Gosselies
informāciju, kas attiecas uz
Systran Unix
versiju un attiecīgo zinātību.
Pirmkārt, neviens līgums, kas parakstīts starp lietas dalībniecēm, tieši neattiecas uz jautājumu par iespējamu
EC‑Systran Unix
versijas izstrāžu piešķiršanu trešajām personām. Kad
Systran
sazinājās ar Komisiju, lai apsvērtu šo jautājumu, Komisija aprobežojās ar to, ka noliedza
Systran
tiesības uz
Systran
programmatūras versiju
Systran Unix
un uzskatīja, ka
Systran
grupai nebija tiesību iebilst pret darbiem, ko tā uzticēja sabiedrībai
Gosselies
(skat. iepriekš 31.–37. punktu).
Otrkārt, atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu par šo punktu, Komisija atsaucas uz trīs līguma noteikumiem, lai pamatotu,
ka tā drīkstēja uzaicināt sabiedrību
Gosselies
, lai tā attīstītu programmatūras
Systran
versiju
EC‑Systran Unix
, tādējādi novēršot
Systran
grupas iebildumus, tai atsaucoties uz autortiesībām un zinātību, kas attiecas uz šīs programmatūras
Systran Unix
versiju (skat. iepriekš 53. punktu).
Pirmkārt, Komisija atsaucas uz vienošanās protokola par sadarbību tehniskos jautājumos, ko 1985. gada 18. janvārī noslēdza
Komisija un sabiedrība
Gachot
, pirms šo sabiedrību pārņēma
WTC
grupa un tā kļuva par
Systran
, 4. pantu ar nosaukumu “Lietošanas tiesības”, kurā ir noteikts, ka “S
ystran
sistēma, programmatūra un vārdnīcas paliek Komisijas īpašumā”.
Jāatzīst, ka šis noteikums nav tāds, kas varētu pamatot šā strīda līgumisko būtību. Visupirms, iepriekš minētais noteikums
nav attiecināms uz prasītājām, kuru īpašumtiesības uz programmatūru
Systran
, it īpaši tās versiju
Systran Mainframe
, neizriet no protokola, kuru 1985. gada 18. janvārī Komisija parakstīja ar sabiedrību
Gachot
(skat. iepriekš 10. punktu). Patiesībā
Systran
grupas īpašumtiesības uz programmatūru
Systran
un tās versiju
Systran Mainframe
radās tad, kad sabiedrība
Gachot
vēlāk pārņēma
WTC
grupu (skat. iepriekš 11. punktu un dokumentus, kas pievienoti replikas raksta 5.–7. pielikumā). Turklāt, ja neviens neapstrīd,
ka sabiedrībai
Gachot
1985. gada 18. janvārī nepiederēja nekādas īpašumtiesības uz sistēmu
Systran
, tad no iepriekš citētā noteikuma nekādi nevar secināt, ka Komisija, sākot ar šo datumu un saskaņā ar šo protokolu, var pieprasīt
pilnīgas īpašuma tiesības uz
Systran
sistēmu un tās programmatūrām, tostarp uz tā pamata kodolu un pirmkodiem. Šāds prasījums pārkāpj īpašumtiesības, kas uz
Systran
sistēmu, un it īpaši tās
Systran Mainframe
versiju, ir
WTC
grupai, kuras Komisija neapstrīd (skat. iepriekš 3. punktu), tiesības, kas vēlāk tika nodotas sabiedrībai
Gachot
, kas kļuva par
Systran
. Visbeidzot, ir svarīgi norādīt, ka šī lieta jebkurā gadījumā neattiecas uz
Systran
grupas tiesībām uz novecojušo versiju
Systran Mainframe
, bet gan uz grupas
Systran
tiesībām uz versiju
Systran Unix
, kas sekoja šai versijai un kas ir rakstīta citā valodā, lai varētu funkcionēt jaunā informātikas vidē.
Otrkārt, Komisija atsaucas uz sadarbības līguma, kas noslēgts starp Komisiju un
Systran
grupu, ievaddaļas 6. punktu (tajā laikā sabiedrība
WTC
, sabiedrība
Latsec
, sabiedrība
Systran Institut
un sabiedrība
Gachot
), kur ir norādīts, ka “
Systran
sistēmas uzlabojumi un izstrāde, ko veikusi Komisija un tās līgumslēdzējas puses, [kas minētas iepriekš 3. punktā], jo īpaši
vārdnīcas, ir vienīgi Komisijas īpašums”. Šis noteikums ir lasāms kopā ar minētās ievaddaļas 3. punktu, saskaņā ar kuru:
“Sistēmu uzturēšanu un turpmāko izstrādi nodrošināja citi līgumi starp Komisiju un pakalpojumu sniedzējiem. Šajos līgumos
ir paredzētas Komisijas vajadzības un galamērķi.”
Arī šie noteikumi neļauj pamatot šā strīda līgumisko būtību. Patiesībā saskaņā ar šiem diviem ievaddaļas punktiem uzlabojumi
un izstrādes, ko Komisija un tās ārējie līgumslēdzēji ir veikuši
Systran
sistēmai pirms sadarbības līguma parakstīšanas 1987. gada 4. augustā, it īpaši vārdnīcas, ir vienīgi Komisijas īpašums. Prasītājas
neapstrīd šīs ekskluzīvās īpašumtiesības, jo viņu rakstveida paskaidrojumos nav pieminētas īpašumtiesības uz vārdnīcām, uzlabojumiem
un īpašām izstrādēm, ko īstenojusi Komisija vai kas īstenoti Komisijas labā, lai sistēma labāk atbilstu terminoloģijas vajadzībām.
Prasītāju norādītās tiesības attiecas uz pamatsistēmu, tas ir, uz kodolu un parastajiem vārdu krājumiem, kuru autors ir
Systran
grupa un uz kuriem attiecas to zinātība.
Turklāt citi tās pašas ievaddaļas punkti ļauj precizēt attiecības starp Komisiju un
Systran
grupas sabiedrībām un spriest par tiesībām, kuras šī grupa varētu pieprasīt uz
Systran
sistēmu brīdī, kad vēl pastāvēja vienīgi versijas, kas saderīgas ar
Mainframe
vidi. Tā saskaņā ar iepriekšējā izklāsta noteikumiem:
“1.
Systran
sistēma, ko izstrādājusi sabiedrība
WTC
, ir automātiskās tulkošanas sistēma, kurā ir iekļauta pamata programmatūra, valodu un perifērās programmatūras un dažādas
divvalodu vārdnīcas.
2.      1975. gada 22. septembrī Komisija ar sabiedrību
WTC
noslēdza līgumu par to, ka Komisija lieto
Systran
sistēmu, un to, ka
WTC
veic šīs sistēmas sākotnējo izstrādi.
Vēlāk Komisija un sabiedrība
WTC
noslēdza citus līgumus, lai, pirmkārt, uzlabotu esošo sistēmu un, otrkārt, izstrādātu sistēmas [jauniem] valodu pāriem.
Šie līgumi, kas noslēgti laikā no 1976. līdz 1985. gadam, bija vērsti uz to, lai izstrādātu un uzlabotu tulkošanas programmatūras
un attiecīgo valodu pamata vārdnīcas.
[..]
5.      Tomēr puses konstatē, ka Komisijas rīcībā ir
WTC
piešķirta pamatsistēmas lietošanas un uzlabojumu licence [..], kuras lietošana ir ierobežota Eiropas Kopienu teritorijā sektoros,
kas noteikti iepriekš 4. [punktā].
[..]
7.      Puses uzskata, ka gan viņu, gan
Systran
lietotāju interesēs ir, lai šī sistēma nepārtraukti tiktu uzlabota. Tās izlēma noslēgt šo sadarbības līgumu, lai apvienotu
savus centienus un veiktu uzlabojumus.
Šajā sakarā puses abpusēji atzīst
Systran
sistēmas lietošanas tiesības, ar iespēju sistēmu nākotnē attīstīt, izstrādājot uzlabojumus, ko veic, pateicoties sistēmas
lietošanai kā privātajā, tā valsts sektorā.”
No šiem noteikumiem, kuri attiecas uz tā laika līgumiskajām attiecībām starp Komisiju un
Systran
grupu, izriet, pirmām kārtām, ka Komisija nepārprotami atzīst
Systran
grupas lomu
Systran
sistēmas radīšanā un sākotnējā un turpmākā izstrādē un, otrām kārtām, ka
Systran
grupa Komisijai attiecībā uz visu sistēmu piešķir vienīgi minētās lietošanas tiesības, nevis īpašumtiesības, vēl jo mazāk
ekskluzīvas. Jebkurā gadījumā, šajos noteikumos nav nekādas atsauces uz trešo personu iesaistīšanos, lai veiktu sistēmas izmaiņas,
ja to iepriekš nav atļāvusi
Systran
grupa.
Visbeidzot, tieši tāpat kā saistībā ar vienošanās protokola par sadarbību tehniskos jautājumos 4. pantu, ir svarīgi norādīt,
ka šī lieta neattiecas uz
Systran
grupas tiesībām uz versiju
Systran Mainframe
, versiju, kas ir novecojusi, bet gan uz šīs grupas tiesībām uz versiju
Systran Unix
, kas sekoja šai versijai un kas ir rakstīta citā valodā, lai varētu funkcionēt jaunā informātikas vidē.
Treškārt, Komisija atsaucas uz migrācijas līguma 13. panta ar virsrakstu “Patenti, lietošanas sertifikāti (funkcionālie modeļi),
preču zīmes, dizainparaugi un rūpnieciskie paraugi, tiesības uz rūpnieciskām un intelektuālām īpašumtiesībām” 1. un 2. punktu,
saskaņā ar kuriem Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma paliek tās īpašumā. Šajā gadījumā ir svarīgi norādīt, ka pirmajā
migrācijas līgumā abi šie punkti ir lasāmi šādi:
“1.      Komisiju nekavējoties informē par visiem rezultātiem vai visiem patentiem, ko, pildot šo līgumu, saņem līgumslēdzēja puse
[t.i.,
Systran Luxembourg
]; šis rezultāts vai patents pieder Eiropas Kopienai, kura to var brīvi izmantot, izņemot gadījumus, kad jau pastāv tiesības
uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu.
2.      Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma, ieskaitot tās sastāvdaļas, arī tās, kas mainītas līguma izpildes laikā, paliek
Komisijas īpašumā, izņemot gadījumus, kad jau ir bijušas spēkā tiesības uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu.”
Pirmā migrācijas līguma 13. panta 1. un 2. punktā ir skaidra atsauce uz jautājumu par iepriekš spēkā esošām tiesībām uz intelektuālo
vai rūpniecisko īpašumu. Komisija nevar atsaukties uz šo noteikumu, lai apgalvotu, ka tas skaidri norāda uz to, ka prasītājas
ir atteikušās pieprasīt savas autortiesības un zinātību attiecībā uz
Systran
sistēmu. Šīs tiesības it īpaši attiecībā uz
Systran
programmatūras versiju
Systran Unix
pastāvēja pirms dienas, kad tika parakstīti migrācijas līgumi, kurus parakstīja brīdī, kad Komisijas lietotā versija
EC‑Systran Mainframe
bija sākusi novecot.
Turklāt, kā tiesas sēdes laikā to norādīja prasītājas, no pirmā migrācijas līguma 13. panta izriet, ka 1. punkts attiecas
vienīgi uz uzlabojamās programmatūras versijas
EC‑Systran Unix
daļu “
EC
”, t.i., uz visiem rezultātiem un patentiem, kurus varētu iegūt attiecīgais līgumslēdzējs
Systran Luxembourg
migrācijas līgumu īstenošanas gaitā. Īpašumtiesības uz visu to, kas pastāvēja pirms šiem iespējamajiem rezultātiem un patentiem,
t.i., uz versiju
Systran Unix
, no kuras ir atvasināta versija
EC‑Systran Unix
, līgumā nav atrunātas. Tādējādi šie līgumi neapšauba tiesības uz versijas
Systran Unix
nepārstrādātās versijas
EC‑Systran Unix
pamata kodola daļu. Kas attiecas uz šā noteikuma 2. punktu, tajā ir skaidri paredzēta “Komisijas automātiskās tulkošanas
sistēma”, t.i.,
Systran
programmatūras
EC‑Systran Mainframe
versija (skat. definīciju, kas sniegta pirmā migrācijas līguma 2. punktā, norādīta iepriekš 27. punktā), atstājot neatbildētu
jautājumu par tiesībām uz
Systran Mainframe
versiju, jo, iznākot
Systran Unix
versijai, abas šīs versijas bija novecojušas.
Turklāt ir jākonstatē, ka
Systran
nav parakstījusi migrācijas līgumus un tātad nav piešķīrusi Komisijai nekādas tiesības attiecībā uz programmatūras
Systran Unix
versiju, ko tā ir izstrādājusi un tirgo. Piemērojot līgumu relatīvā spēka principu, kuru var uzskatīt par vispārēju principu,
kas raksturīgs dalībvalstīm līgumiskos jautājumos, migrācijas līgumi kā tādi
Systran
nav saistoši. Pat pieņemot, ka
Systran Luxembourg
līdz 2002. gada 15. martam nepaziņoja “aktuālo visu tiesību pārbaudi [..], kuras pieprasa
Systran
grupa un kuras ir saistītas ar automātisko tulkošanas sistēmu
Systran
” (skat. iepriekš 30. punktu), tas nevar
Systran
atņemt iespēju atgādināt Komisijai tās tiesības, kas izriet no grupas
WTC
sabiedrību iegādes un it īpaši no
Systran Unix
versijas radīšanas un tirgošanas, par ko Komisija ir informēta. Tāpat ir svarīgi atzīmēt, kā prasītājas to jau norādīja tiesas
sēdes laikā, turklāt nesaņemot Komisijas iebildumus šajā jautājumā, ka sabiedrība
Systran Luxembourg
migrācijas līgumu parakstīšanas laikā nebija pilnībā iekļāvusies
Systran
grupā, bet bija parasta sabiedrība, kas vienlaicīgi apvienoja to uzņēmumu intereses, kas iepriekš strādājuši kopā ar Komisiju,
lai nodrošinātu
EC‑Systran Mainframe
versijas uzturēšanu, un
Systran
grupas intereses Luksemburgā.
Visbeidzot, jebkurā gadījumā intelektuālā īpašuma jomā pastāv princips, ka īpašuma tiesību cesijas klauzulu nevar pieņemt
kā pašsaprotamu. Pieņemtā prakse ir, ka šāda klauzula nevar būt netieša, tai ir jābūt nepārprotamai. Šajā gadījumā no dokumentiem,
kurus lietas dalībnieces iesniedza Vispārējai tiesai, neizriet neviens līguma noteikums, kas norādītu uz
Systran
vai kādas
Systran
grupas sabiedrības tiesību uz intelektuālo īpašumu cesiju, kas attiektos uz
Systran
programmatūras
Systran Unix
versiju.
No iepriekš minētā izriet, ka neviens no Komisijas nosauktajiem līguma noteikumiem nepamato apgalvojumu, saskaņā ar kuru šim
strīdam noteikti ir līgumisks raksturs. Šie līguma noteikumi, kas atsaucas uz pagājušo periodu un ir novecojuši, ciktāl tas
attiecas uz līgumiem par
Systran Mainframe
versiju, kura līdz ar informātikas vides attīstību bija novecojusi jau 90. gados, neļauj secināt, ka
Systran
grupa ir atļāvusi vai atļauj Komisijai izpaust trešajām personām informāciju, kuru aizsargā autortiesības un zinātība attiecībā
uz
Systran
programmatūras versiju
Systran Unix
, kuru ir izstrādājusi un tirgo šī grupa.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina, ka no prasītāju prasības par zaudējumu atlīdzību un no dalībvalstīm kopīgiem vispārējiem
tiesību principiem, kurus tās norādīja, lai pamatotu savas tiesības uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
un nepieciešamību iegūt tās autora atļauju pirms izpaust trešajām personām saturu, kas ir pārņemts atvasinātajā versijā
EC‑Systran Unix
, izriet, ka tas veido pietiekamu juridisku pamatojumu un vajadzīgos faktus, lai Vispārējā tiesa varētu īstenot savu kompetenci
ārpuslīgumiskajos jautājumos, kā to nosaka Līgums.
Turklāt pārbaude sakarā ar Komisijas atsaukšanos uz dažādiem līgumiskiem noteikumiem, lai noteiktu prasības par zaudējumu
atlīdzību līgumisko pamatu, ļāva konstatēt, ka nav notikusi autortiesību nodošana un ka nav atļauts izpaust trešajām personām
informāciju par
Systran
grupas
Systran Unix
versiju.
No šā kopējā vērtējuma izriet, ka attiecīgajam strīdam ir ārpuslīgumisks raksturs. Līdz ar to ir jāvērtē Komisijas izpaustās
informācijas, kuru aizsargā īpašumtiesības vai zinātība, izpaušanas trešajām personām bez to īpašnieka nepārprotamas atļaujas,
iespējams, kļūdainais un kaitējošais raksturs, ņemot vērā visu dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgos vispārējos tiesību principus,
nevis noteikumus līgumos, kas noslēgti pagātnē par jautājumiem, kuri neattiecas uz
Systran
autortiesībām un zinātību uz
Systran Unix
versiju.
Tādēļ Komisijas apgalvojumi par prasības nepieņemamību tās līgumiskā pamata dēļ ir noraidāmi.
2.     Par prasības neskaidro raksturu
a)     Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka prasība ir nepieņemama tādēļ, ka tā neatbilst Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktam, saskaņā
ar kuru prasībā ir jābūt “noteiktam strīda priekšmetam un izvirzīto pamatu kopsavilkumam”. Prasībā neesot precizētas tiesību
normas, kuras Komisija esot pārkāpusi, turklāt tajā neesot pietiekami precizēti prasītāju norādītā autortiesību pārkāpuma
un zinātības izpaušanas fakti.
Rezumējot prasītājas norāda, ka prasība ir pietiekami precīza, lai ļautu Komisijai sagatavot savu aizstāvību un Vispārējai
tiesai pieņemt lēmumu šajā lietā.
b)     Vispārējās tiesas vērtējums
Saskaņā ar Tiesas Statūtu 21. panta pirmo daļu, kas piemērojama tiesvedībai Vispārējā tiesā saskaņā ar to pašu statūtu 53. panta
pirmo daļu, un Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu katrā prasības pieteikumā ir jābūt norādītam
strīda priekšmetam un kopsavilkumam par izvirzītajiem pamatiem. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai
atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un Vispārējā tiesa varētu pieņemt lēmumu par attiecīgo prasību. Lai nodrošinātu
tiesisko aizsardzību un pareizu tiesvedību, ir nepieciešams, lai galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem spriedumu
pamato, izriet, vismaz īsumā, bet loģiski un saprotami, no paša prasības pieteikuma teksta (Pirmās instances tiesas 1993. gada
28. aprīļa rīkojums lietā T‑85/92
De Hoe
/Komisija,
Recueil
, II‑523. lpp., 20. punkts, un 2005. gada 11. jūlija rīkojums lietā T‑294/04
Internationaler Hilfsfonds
/Komisija, Krājums, II‑2719. lpp., 23. punkts).
Lai izpildītu šīs prasības, prasības pieteikumā par iestādes radīto zaudējumu atlīdzību it īpaši ir jāietver fakti, kas ļauj
identificēt rīcību, kuru prasītājs pārmet šai iestādei (iepriekš 107. punktā minētais rīkojums lietā
Internationaler Hilfsfonds
/Komisija, 24. punkts).
Šajā gadījumā prasītājas savā prasībā norāda, ka Komisija ir nelikumīgi izpaudusi
Systran
zinātību trešajām personām pēc uzvaras konkursā un tādā veidā tā ir pārkāpusi autortiesības. Tas attiecas uz divām nelikumīgām
un kaitējošām darbībām, kuras veikusi Komisija (skat. iepriekš 66. punktu). Ņemot vērā šīs norādes, Komisija spēja sagatavot
savu aizstāvību.
Tādēļ Komisijas apgalvojumi par prasības nepieņemamību tāpēc, ka prasība nav pietiekami skaidra, ir noraidāmi.
3.     Par to, ka Vispārējās tiesas kompetencē neietilpst pārkāpuma konstatēšana prasības saistībā ārpuslīgumisko atbildību ietvaros
a)     Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka prasība ir nepieņemama tādēļ, ka Vispārējās tiesas kompetencē nav lēmumu pieņemšana jautājumā par autortiesību
pārkāpumu tādas prasības ietvaros, kas saistīta ar ārpuslīgumisko atbildību, kā tas ir atzīts iepriekš 52. punktā minētajā
rīkojumā lietā
Document Security Systems
. Komisija norāda, ka, atšķirībā no preču zīmju tiesību vispārējās saskaņošanas Kopienas līmenī, autortiesības ir jāsaskaņo
tikai daļēji, proti, saskaņošana tomēr attiecas uz programmatūru aizsardzību (Direktīva 91/250). Taču attiecībā uz autortiesībām,
tāpat kā uz patenta tiesībām, sūdzības par tiesību pārkāpumiem nav to prasību vidū, kas ir Kopienu tiesu kompetencē. Tas pats
attiecas arī uz zinātību, kur Kopienas līmenī nav veikta nekāda saskaņošana. Komisija noraida šai ziņā jebkādu analoģiju ar
risinājumiem, kas izmantoti iepriekš 79. punktā minētajā spriedumā lietā
Adams
/Komisija, tādēļ ka prasītājas nenorāda uz EKL 287. panta pārkāpumu, bet gan tikai norāda, ka ir notikusi kļūdaina zinātības
izpaušana, neko neprecizējot un nepierādot. Turklāt, atšķirībā no lietas, kurā pieņemts iepriekš minētais spriedums lietā
Adams
/Komisija, informācija, kas apkopota šajā lietā, ir saistīta ar līgumiskajām attiecībām, nevis ar tādu dokumentu nodošanu,
kam uzlikts slepenības zīmogs.
Prasītājas norāda, ka, ņemot vērā saskaņošanu Kopienu līmenī, kas pastāv attiecībā uz programmatūru tiesību aizsardzību (Direktīva 91/250),
Vispārējā tiesa ir kompetenta vērtēt programmatūras autortiesību pārkāpumu, ko veikusi Komisija. Tādēļ šī prasība nav pakļauta
valsts tiesību aizsardzības līdzekļu īstenošanai, kas, atšķirībā no iepriekš 52. punktā minētās lietas, kurā izdots rīkojums
Document Security Systems
par patentu aizsardzību, varētu neļaut saņemt zaudējumu atlīdzību. Prasītājām ir jānodrošina efektīva aizsardzība tiesā.
Attiecībā uz kļūdainu zinātības izpaušanu prasītājas norāda uz to iepriekš 79. punktā minētā sprieduma
Adams
/Komisija daļu, kurā ir atzīts, ka konfidencialitātes saistības, kuras Komisijai un tās darbiniekiem ir noteiktas EKL 287. pantā,
ir vispārējs tiesību princips.
b)     Vispārējās tiesas vērtējums
Komisija izmanto iepriekš 52. punktā minēto rīkojumu
Document Security Systems
, lai pamatotu to, ka Vispārējā tiesa prasības par zaudējumu atlīdzību ietvaros nav kompetenta lemt par autortiesību pārkāpumu.
Tomēr ir jāatzīmē, ka lietā, kurā pieņemts šis rīkojums, Vispārējā tiesa būtībā nošķīra patentu pārkāpuma darbību, uz ko norādīja
prasītājs, no prasības par zaudējumu atlīdzību. Savos prasījumos prasītājs prasīja Vispārējai tiesai nolemt, ka Eiropas Centrālā
banka (ECB) ir pārkāpusi minētā patenta piešķirtās tiesības, un piespriest tai samaksāt kompensāciju par apstrīdētā patenta
piešķirto tiesību pārkāpumu (iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā
Document Security Systems
, 25. punkts). Savā atbildē Vispārējā tiesa vispirms norādīja, ka tās kompetencē neietilpst patenta pārkāpuma izskatīšana
(iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā
Document Security Systems
, 50.–75. punkts). Attiecībā uz prasību par zaudējumu atlīdzību Vispārējā tiesa skaidri norādīja, ka [minētā prasība] ir tās
kompetencē saskaņā ar EKL 235. panta un 288. panta otrās daļas apvienotajiem noteikumiem (iepriekš 52. punktā minētais rīkojums
lietā
Document Security Systems
, 76. punkts). Tomēr šī prasība par zaudējumu atlīdzību tika atzīta par tādu, kam trūkst tiesiskā pamatojuma, tādēļ, ka šajā
lietā prasītāji nebija norādījuši nekādus faktus, kas pierādītu atbildētājam pārmestās rīcības nelikumību (iepriekš 52. punktā
minētais rīkojums lietā
Document Security Systems
, 80.–82. punkts).
Šajā gadījumā ir jānorāda, ka prasības par ārpuslīgumisko atbildību ietvaros autortiesību pārkāpuma jēdziens ir minēts kopā
ar zinātības konfidencialitātes aizsardzību vienīgi tādēļ, lai Komisijas rīcību kvalificētu kā prettiesisku. Šis attiecīgās
rīcības prettiesiskā rakstura vērtējums tiek veikts saskaņā ar dalībvalstīm kopīgiem vispārējiem tiesību principiem un tam
nav vajadzīgs iepriekšējs kompetentas valsts iestādes lēmums, kā tas bija gadījumā ar dažādiem apstrīdētajiem patentiem lietā,
kurā tika pieņemts lēmums
Document Security Systems
, kas minēts iepriekš 52. punktā. Tā ECB vairākās dalībvalstīs iesniedza prasību par spēkā neesamības atzīšanu un dažas tiesas
jau bija pieņēmušas lēmumu pirmajā instancē, un šie lēmumi, kas dažādās tiesās atšķīrās, kļuva par apelāciju priekšmetu (iepriekš
52. punktā minētais rīkojums lietā
Document Security Systems
, 21.–24. punkts), kas uz šo lietu nekādā ziņā neattiecas.
Rezultātā, ņemot vērā kompetenci, kas Vispārējai tiesai piešķirta saskaņā ar EKL 235. pantu un 288. panta otro daļu saistībā
ar ārpuslīgumisko atbildību, un nepastāvot valsts tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas ļautu no Komisijas piedzīt atlīdzību
par kaitējumu, kuru prasītājas, iespējams, ir cietušas autortiesību pārkāpuma dēļ, nekas netraucē ņemt vērā tiesību pārkāpuma
jēdzienu, ko izmanto prasītājas, lai Komisijas rīcību prasībā par zaudējumu atlīdzību kvalificētu kā prettiesisku.
Tiesību pārkāpuma jēdziens, ko prasītājas izmanto šādas prasības ietvaros, ir interpretējams, ņemot vērā vienīgi tos dalībvalstīm
kopīgos vispārējos tiesību principus, kas attiecībā uz datorprogrammām ir pārņemti vai noteikti vairākās saskaņošanas direktīvās.
Tādēļ ir noraidāmi Komisijas apgalvojumi par prasības nepieņemamību tādēļ, ka Vispārējā tiesa neesot kompetenta konstatēt
tiesību uz intelektuālo īpašumu pārkāpumu tā, kā to varētu izdarīt kompetenta dalībvalsts iestāde, piemērojot šīs valsts tiesību
aktus.
B –
Par citiem prasījumiem
Komisija norāda, ka vairāki prasītāju iesniegtie prasījumi ir nepieņemami. Tas attiecas uz prasību, lai Vispārējā tiesa izdotu
rīkojumu Komisijai nekavējoties izbeigt autortiesību pārkāpumus un izpaušanas darbības, konfiscēt vai iznīcināt noteiktus
informācijas datus, kas ir Komisijas un sabiedrības
Gosselies
rīcībā, un uz Komisijas rēķina publicēt Vispārējās tiesas spriedumu specializētos laikrakstos, specializētos žurnālos un
specializētās interneta vietnēs.
Šajā punktā Komisija atsaucas uz judikatūru, saskaņā ar kuru arī strīda par atlīdzības pieprasījumu kontekstā tiesnesis nevar,
neskarot administratīvās iestādes prerogatīvas, izdot rīkojumu attiecībā uz kādu iestādi (skat. Pirmās instances tiesas 2006. gada
10. maija spriedumu lietā T‑279/03
Galileo International Technology
u.c./Komisija, Krājums, II‑1291. lpp.; turpmāk tekstā – “spriedums
Galileo
”, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
Jāatgādina, ka saskaņā ar EKL 288. panta otro daļu, “ja pastāv tādas saistības, kas nav līgumsaistības, Kopiena saskaņā ar
vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, atlīdzina jebkādu kaitējumu, ko nodarījušas
Kopienas iestādes vai to darbinieki, pildot savus pienākumus”. Šis noteikums attiecas gan uz ārpuslīgumisko atbildību, gan
uz tiesību uz atlīdzinājumu noteikumiem un apjomu. Savukārt EKL 235. pants piešķir Tiesai kompetenci izskatīt strīdus par
kaitējuma atlīdzināšanu, ko paredz EKL 288. panta otrā daļa.
No šiem abiem pantiem, kas, pretēji EKL 40. panta pirmajai daļai, kura paredzēja tikai atlīdzību naudā, neizslēdz arī iepriekšējā
stāvokļa atjaunošanu, izriet, ka Tiesa ir kompetenta noteikt Kopienai pienākumu atlīdzināt [kaitējumu] jebkādā formā, atbilstoši
visām dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgiem vispārējiem tiesību principiem ārpuslīgumiskās atbildības jomā, ieskaitot atlīdzību
graudā, ja tā šķiet atbilstoša šiem principiem, vajadzības gadījumā izdodot rīkojumu veikt vai neveikt konkrētu darbību (iepriekš
119. punktā minētais spriedums lietā
Galileo
, 63. punkts).
Tādējādi Kopiena principā nevar izvairīties no Tiesas atbilstoša procesuāla pasākuma, jo šai Tiesai ir ekskluzīva kompetence
lemt par prasībām atlīdzināt Kopienas nodarītus zaudējumus (attiecībā uz rīkojumu par preču zīmi skat. iepriekš 119. punktā
minēto spriedumu lietā
Galileo
, 67. punkts).
Lai varētu pilnībā atlīdzināt iespējami nodarīto kaitējumu, šo autortiesību īpašniekam ir jāatjauno viņa tiesības neskartā
stāvoklī, un šī atjaunošana prasa vismaz nekavējoties pārtraukt viņa tiesību pārkāpšanu neatkarīgi no iespējamo zaudējumu
atlīdzības aprēķina. Prasot izdot šo rīkojumu, prasītājas ir vēlējušās panākt, lai Komisija eventuāli nepārkāptu viņu autortiesības
(šajā ziņā skat. iepriekš 119. punktā minēto spriedumu lietā
Galileo
, 71. punkts). Pilnīga kaitējuma atlīdzība tāpat var notikt, konfiscējot vai iznīcinot autortiesību pārkāpuma rezultātus vai
uz Komisijas rēķina publicējot Vispārējās tiesas lēmumu.
Tādēļ Komisijas apgalvojumi par tādu prasījumu nepieņemamību, kas neattiecoties uz prasību par kaitējuma atlīdzību, ir jānoraida.
No iepriekš minētā izriet, ka visas pret šo prasību izvirzītās iebildes par nepieņemamību ir jānoraida.
II –
Par lietas būtību
Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās EKL 288. panta otrās daļas izpratnē ir atkarīga no visu nosacījumu kopuma izpildes,
proti, iestādei pārmestās rīcības prettiesiskuma, faktiskajiem zaudējumiem un cēloņsakarības starp attiecīgo rīcību un minēto
kaitējumu esamības (Tiesas 1982. gada 29. septembra spriedums lietā 26/81
Oleifici Mediterranei
/EEK,
Recueil
, 3057. lpp., 16. punkts, un 2006. gada 9. novembra spriedums lietā C‑243/05 P
Agraz
u.c./Komisija, Krājums, I‑10833. lpp., 26. punkts).
A –
Par tiesībām, uz kurām atsaucās prasītāji un par Komisijas rīcības nelikumību
Prettiesiskajai rīcībai, ko pārmet kādai iestādei, ir jābūt pietiekami būtiskam tādas tiesību normas pārkāpumam, kuras mērķis
ir tiesību piešķiršana indivīdiem (Tiesas 2000. gada 4. jūlija spriedums lietā C‑352/98 P
Bergaderm
un
Goupil
/Komisija,
Recueil
, I‑5291. lpp., 42. punkts). Gadījumā, ja šai iestādei ir ievērojami ierobežota rīcības brīvība vai tādas vispār nav, ar Kopienu
tiesību pārkāpumu vien var būt pietiekami, lai konstatētu pietiekami būtiska pārkāpuma esamību (iepriekš minētais spriedums
lietā
Begarderm un Goupil
/Komisija, 44. punkts).
Īsumā prasītājas apgalvo, ka pastāv būtiska līdzība starp versiju
Systran Unix
, kuru kopš 1993. gada ir izstrādājusi
Systran
grupa, un versiju
EC‑Systran Unix
, kuru kopš 1997. gada 22. decembra izstrādāja
Systran Luxembourg
atbilstoši Komisijas vajadzībām. Šī lielā līdzība ļaujot prasītājām iebilst pret versijas
EC‑Systran Unix
satura, tātad autortiesību un zinātības, kas saistītas ar versiju
Systran Unix
, izpaušanu trešajām personām bez viņu piekrišanas. Izsludinot apstrīdēto konkursu, tādējādi esot pārkāptas
Systran
grupas autortiesības un nelikumīgi izpausta zinātība, kas var radīt Kopienas ārpuslīgumisko atbildību.
Komisija apstrīd
Systran
grupas pieprasītās tiesības uz programmatūru
Systran
. Tā apgalvo, ka tai piederot tiesības uz intelektuālo īpašumu, kas nepieciešamas viņas veiktajām darbībām, un ka tai nevarot
pārmest autortiesību pārkāpumu vai zinātības izpaušanu, kas uzskatāma par pārkāpumu EKL 288. panta otrās daļas izpratnē.
1.     Par programmatūras
Systran
dažādo versiju salīdzinājumu
a)     Lietas dalībnieku argumenti
Prasītājas izšķir trīs programmatūras
Systran
daļas, kuras mijiedarbojas viena ar otru, t.i., kodolu, valodu programmas, ko dēvē arī par “valodu rutīnām”, un vārdnīcas.
Šajā kontekstā prasītājas apgalvo, ka
Systran Unix
ir pirmdarbs un versija
EC‑Systran Unix
ir atvasināta no šā pirmdarba. Šo divu versiju salīdzināšana ļauj konstatēt, ka tās ir gandrīz identiskas vai vismaz ļoti
līdzīgas. Citādāk nemaz nevar būt, jo, lai varētu sākt īstenot versiju
EC‑Systran Unix
, no 1997. gada 22. decembra
Systran Luxembourg
pārņēma versiju
Systran Unix
, kuru
Systran
izstrādāja kopš 1993. gada, lai tajā integrētu versijas
EC‑Systran Mainframe
vārdnīcas.
Komisija aizguva prasītāju
Systran
programmatūras struktūru, pievienojot tai līdzīgas utilītprogrammas, jo īpaši saskarnes un vārdnīcu pārvaldības rīkus. Tā
precizē, ka kodolam, valodu programmām un vārdnīcām esot pirmkods, kurš bija jākompilē mašīnvalodā. Tādējādi pēc valodu programmu
apstrādes tās, kā arī kodols bija jāpārkompilē, bet kodolu šī darbība nemainīja. Komisija uzskata, ka valodu programmu uzlabošana
neprasa nekādas kodola, datu struktūras vai programmu sagatavošanas un noformējuma materiālu izmaiņas. Tā prasot vienīgi pirmkoda
valodu daļas pārveidošanu. Tāpat arī vārdnīcu iekodēšana neprasot nekādu kodola vai sistēmas datu struktūras pārveidi, tādēļ
pirmkods un programmu sagatavošanas un noformējuma materiāli nebija jāpārveido. Turklāt utilītprogrammas parasti esot skripti,
kas izmantojami tādi, kādi ir, bez pārveides.
Atbildot uz argumentāciju, ka versijas
Systran Unix
un
EC‑Systran Unix
ir gandrīz identiskas, Komisija norāda, ka versija
EC‑Systran Unix
ir izstrādāta, nevis izmantojot versiju
Systran Unix
, kā to apgalvo prasītājas, bet gan iepriekšējo versiju
EC‑Systran Mainframe
. Termins “migrācija”, ko izmantoja migrācijas līgumos, kas noslēgti ar
Systran Luxembourg
tādējādi nozīmējot, ka mainījās vienīgi programmatūras informātikas vide, bet tās loģiskās struktūras palika nemainīgas.
Systran
grupa attiecīgi neesot radījusi “pavisam jaunu
Systran
sistēmu
Unix
videi”, kā to apgalvo prasītājas. Šajā kontekstā Komisija uzsver, ka tai joprojām pieder tiesības, ko tā ieguvusi saskaņā
ar līgumiem, kas attiecas uz
EC‑Systran Mainframe
.
Komisija norāda, ka
Systram Mainframe
versijas pārveidojumi, ko
WTC
veica versijā
EC‑Systran Mainframe
, kuru tā izmanto, neattiecās vienīgi uz vārdnīcām, kuras regulāri papildina Komisijas darbinieki, bet arī uz kodolu un jo
īpaši uz valodu rutīnām. Komisija uzskata, ka versijas
Systran Mainframe
valodu rutīnas, kuras 70. gados izstrādāja
WTC
, bija sākumstadijā un ka tā ir ieguldījusi ļoti daudz laika un ievērojamas summas, lai šīs rutīnas uzlabotu atbilstoši versijas
EC‑Systran Mainframe
īpašajām prasībām. Versijā
EC‑Systran Mainframe
esot ietvertas arī valodu rutīnas, ko pati Komisija izstrādājusi īpaši savām vajadzībām (skat. Komisijas rakstiskās tulkošanas
ģenerāldirektorāta (turpmāk tekstā – “
DGT
”) 2008. gada 16. janvāra tehnisko piezīmi par “saikni starp
EC‑Systran Unix
un
EC‑Systran Mainframe
”, turpmāk tekstā – “
DGT
pirmā piezīme”).
Tāpat Komisija norāda, ka, ja migrācija būtu īstenota,
EC‑Systran Unix
versijā izmantojot versijas
Systran Unix
valodu programmas, nekāds rezultāts nebūtu sasniegts tādiem valodu pāriem kā grieķu–franču, angļu–grieķu, spāņu–franču, franču–angļu,
spāņu–itāļu–nīderlandiešu, jo versijā
Systran Unix
šādi valodu pāri nepastāvēja (skat.
Atos
1998. gada 4. maija ziņojumu “
EC‑Systran
migrācijas un
EC‑Systran
sapludināšanas ar
Systran
sistēmu iespējamība”, turpmāk tekstā – “1998. gada 4. maija ziņojums”, 32. lpp.). Turklāt, tā kā versijas
EC
‑
Systran Mainframe
vārdnīcu kodi lielā mērā bija nesaderīgi ar versijas
Systran Unix
valodu programmām, arī citi valodu pāri esot bijuši jāpakļauj migrācijai, lai tie atbilstu Komisijas specifikācijām. Tādēļ
Systran Luxembourg
esot konvertējusi visas
EC‑Systran Mainframe
valodu programmas versijas, izmantojot konversijas programmu
Eurot
, nevis aizvietojot tās ar atbilstīgiem versijas
Systran Unix
elementiem. Visos gadījumos Komisijas izmantotajām vārdnīcām bijušas vajadzīgas saistītas valodu programmas un tās nevarēja
atkārtoti izmantot, vienkārši integrējot versijā
Systran Unix
.
Šajā kontekstā Komisija apgalvo, ka versiju
EC‑Systran Unix
izstrādāja
Systran Luxembourg
, pamatojoties uz sistēmas
EC‑Systran Mainframe
, kuras kodolu radīja
WTC
, migrāciju, bet kuras daudzi elementi pēc Komisijas pieprasījuma tika pārveidoti saskaņā ar dažādiem līgumiem, kuros bija
noteikts, ka veiktās izstrādes paliek tās īpašumā. Versijas
EC‑Systran Mainframe
migrācija versijā
EC‑Systran Unix
paredzēja, ka šī versija būs tikai vienkārša programmatūras
Systran Unix
versija.
Turklāt, runājot par vairākām līdzībām starp versijām
Systran Unix
un
EC‑Systran Unix
, kas izriet no salīdzinājuma, kurš veikts prasītāju eksperta informātikas jautājumos H. Bitana ziņojumā (turpmāk tekstā –
“Bitana ziņojums”), Komisija norāda, ka tās nepierāda, ka tā ir pieļāvusi pārkāpumu vai pārkāpusi autortiesības. Komisija
uzskata, ka šis “gandrīz identiskums” starp divām aplūkotajām programmatūras
Systran
versijām ļauj vienīgi secināt, pirmkārt, ka
Systran
grupa ir izmantojusi savas iepriekšējās sistēmas elementus, tādēļ rodas jautājums, kāpēc bija vajadzīgi četri darba gadi
un vairāki simti tūkstoši eiro, lai nonāktu pie šādas līdzības, un, otrkārt, ir iespējams, ka
Systran
grupa ir izmantojusi izstrādes, kas veiktas Komisijas vajadzībām, lai tās integrētu savā sistēmā, kuru tā tirgo, lai gan
saskaņā ar dažādiem migrācijas līgumiem tai nebija tiesību uz šiem elementiem. Tādēļ veiktais salīdzinājums jau sākotnēji
esot bijis nepatiess, jo salīdzināmās versijas nepiederēja
Systran
grupai, bet gan bija tādas, kuras
Systran
grupa izstrādāja Komisijai migrācijas līgumu ietvaros. Komisija attiecīgi patur iespēju aizstāvēt savas tiesības.
b)     Vispārējās tiesas vērtējums
Lai pamatotu Komisijas nelikumīgo rīcību, prasītājas norāda, ka versija
Systran Unix
ir pirmdarbs un ka versija
EC‑Systran Unix
, attiecībā uz kuru ir notikušas autortiesību pārkāpuma un zinātības izpaušanas darbības, ir šīs
Systran
programmatūras versijas atvasinātais darbs. Šo apgalvojumu galvenokārt pamato versiju
Systran Unix
un
EC‑Systran Unix
salīdzinājums, kuru veica prasītāju informātikas eksperts H. Bitans, tiesību zinātņu doktors, telekomunikāciju un informātikas
inženieris, Kasācijas tiesas (Francija) atzīts informātikas eksperts, Parīzes administratīvās tiesas un apelācijas tiesas
(Francija) eksperts un
Panthéon-Assas Paris II
universitātes lektors.
Pārbaudot prasītāju iesniegtos datus par šo jautājumu, kas ļāva Komisijai iesniegt savus apsvērumus, var izcelt trīs faktu
konstatāciju kopumus.
Pirmkārt, ir jānorāda, ka puses ir vienojušās, ka programmatūras
Systran
struktūru, kā
Systran Unix
, tā
EC‑Systran Unix
versiju, var dalīt vairākās daļās (skat. Bitana ziņojumu, Bitana sagatavoto tehnisko piezīmi – turpmāk tekstā – “Bitana pirmā
tehniskā piezīme” – un Bitana otro tehnisko piezīmi):
–        kodols, programmatūras galvenā daļa, kas vada tulkošanas procesu ar citu programmatūras sastāvdaļu, kuru darbību tas kontrolē,
palīdzību; kodolā ir ietverts tulkošanas procesa vadības mehānisms, datu struktūras, kas saderīgas ar valodu rutīnām un vārdnīcām,
kā arī moduļi, kas tiek darbināti tulkošanas procesā; tajā ir iekļauti vārdnīcu vadības algoritmi, vārdnīcās izmantoto tulkošanas
“macros” algoritmi, dažādu dokumentu formātu filtri un teikumu segmentācija;
–        lingvistiskās programmas (ko dēvē arī par “lingvistiskajām rutīnām”), kuras sastāv no homogrāfisko un leksisko rutīnu analīzes
vairākos secīgos posmos, no pārnešanas no avota valodas mērķa valodā un no sintēzes; šīs rutīnas veido tādu valodas likumu
kopums, kurus iepriekš noteiktā kārtībā izmanto tulkošanas procesā; to uzdevums ir tulkošanas procesa laikā pārveidot informāciju,
kas atrodas kodola radītajā analīzes zonā;
–        vārdnīcas, kas ir datu bāzes, ko izmanto kodols, lingvistiskās programmas un utilītprogrammas, kas tostarp apvieno vārdnīcu
saskarnes ar vadības rīkiem; vārdnīcās izmantoto datu struktūras ir definētas tulkošanas likumos, kā arī kodēšanas rokasgrāmatās.
Tāpat ir jāuzsver, ka tulkošanas process, kuru vada kodols, notiek trīs lielos posmos, t.i., pirmapstrāde, kas ietver tulkojamā
avota dokumenta filtrēšanu, sadalīšanu teikumos, vārdnīcu caurskatīšanu, dažāda veida valodas pirmapstrādes un “sākotnējās
analīzes zonas” konstruēšanu; lingvistisko rutīnu piemērošana analīzes zonai, kas organizēta posmos (analīze, pārnešana un
sintēze), un pēcapstrāde, kas ļauj no jauna konstruēt teikumus un atjaunot iztulkoto dokumentu, ievērojot tā sākotnējo formu.
Šie skaidrojumi par programmatūras
Systran
uzbūvi un darbību attiecas gan uz
Systran Unix
, gan
EC‑Systran Unix versiju
. No tā izriet, ka dažādām programmatūras daļām arī tad, ja tās veido daļu no kopuma, joprojām ir īpaša loma visā šajā kopumā.
Ir jāuzsver arī tas, cik īpašs un būtisks ir kodols, kas sagatavo avota tekstu, veicot tā filtrēšanu, sadalot teikumos, tad,
pamatojoties uz vārdnīcas sniegto informāciju, katram teikumam izveido analīzes zonu. Šajā zonā darbosies lingvistiskās rutīnas.
Tieši ņemot vērā šo programmatūras
Systran
struktūru, kuru pārliecinoši ir izklāstījušas prasītājas un ko neapstrīd Komisija, ir jāpārbauda tiesības uz attiecīgajām
programmatūras
Systran
versijām, uz kurām atsaucas lietas dalībnieces.
Otrkārt, prasītāju apkopotie dati par versijas
Systran Unix
un versijas
EC‑Systran Unix
salīdzināšanas rezultātiem, kuras ir vienīgās versijas, kas minētas, apgalvojot, ka Komisijas rīcība esot bijusi nelikumīga,
liecina par būtisku līdzību starp šīm divām programmatūras
Systran
versijām.
Galvenie Bitana ziņojuma konstatējumi, pamatojot zināmu identiskumu vai vismaz būtisku līdzību starp programmatūras
Systran
versijām
Systran Unix
un
EC‑Systran Unix
, ir šādi:
–        attiecībā uz datu struktūrām – ne mazāk kā 72 % versijas
Systran Unix
un versijas
EC‑Systran Unix
datu struktūru ir identiskas vai atšķiras pavisam nedaudz (skat. 5. punktu “Synthèse” [Sintēze] un 3.1. punktu “Analyse comparative
des descriptions des structures de données” [Datu struktūru aprakstu salīdzinošā analīze]);
–        attiecībā uz kodēšanas rokasgrāmatām – lielākā daļa versijā
Systran Unix
atrodamo kodu ir aizgūti no versijas
EC‑Systran Unix
(skat. 5. punktu “Synthèse” un 3.2. punktu “Analyse comparative des manuels de codage” [Kodēšanas rokasgrāmatu salīdzinošā
analīze]);
–        attiecībā uz pirmkodiem – līdzība starp abu programmatūras
Systran
versiju kodoliem, kas veido programmatūras galveno daļu, sasniedz 80–95 %; citas līdzības pastāv valodu rutīnu līmenī, liela
daļa versijas
Systran Unix
rutīnu ir atrodamas arī versijā
EC‑Systran Unix
(skat. 5. punktu “Synthèse” un 4. punktu “Analyse comparative des codes sources” [Pirmkodu salīdzinošā analīze]).
Šīs faktu konstatācijas Komisija neapstrīd, apgalvojot, pirmkārt, ka versija
EC‑Systran Unix
ir darbs, kas atvasināts no versijas
EC‑Systran Mainframe
, un, otrkārt, ka versija
Systran Unix
ir darbs, kurā esot iekļautas izstrādes, kas tai piederējušas saistībā ar
EC‑Systran Mainframe
versiju, kura savukārt ir atvasināta no
Systran Mainframe
, vai saistībā ar
EC‑Systran Unix
(skat. iepriekš 132.–136. punktu un nākamos 150.–157. punktu).
Tiesas sēdē Komisija norādīja, ka tā nevar apstrīdēt H. Bitana apgalvojumus prasībai pievienotajos dokumentos, kas liecina
par līdzību starp versiju
Systran Unix
un versiju
EC‑Systran Unix
.
Tādēļ, ņemot vērā prasītāju norādītos faktus un apsvērumus, kas attiecībā uz tām sniegti procesa laikā (skat. iepriekš 137.–146. punktu),
ir jākonstatē, ka prasītājas pietiekami pārliecinoši pamato, ka šajā gadījumā pastāv būtiska līdzība starp versijām
Systran Unix
un
EC‑Systran Unix
un ka tādēļ tās var izmantot grupai
Systran
piederošās tiesības uz versiju
Systran Unix
, kuru
Systran
izstrādā un tirgo kopš 1993. gada, lai nepieļautu, ka trešajām personām bez viņu piekrišanas tiek izpausta atvasinātā versija
EC‑Systran Unix
, kuru
Systran Luxembourg
ir pielāgojusi kopš 1997. gada 22. decembra, lai tā atbilstu Komisijas vajadzībām.
Šis prasījums neapšauba Komisijas tiesības, kas tai būtu uz atvasināto versiju
EC‑Systran Unix
saskaņā ar migrācijas līgumiem vai tādēļ, ka tā ir radījusi un izstrādājusi vārdnīcas, kas atbilst tās valodu vajadzībām.
Tas vērsts vienīgi uz to, lai atzītu faktu, ka prasītājām ir pierādījumi, ka vairākus programmatūras
Systran
elementus, it īpaši 80–95 % kodola un lielu daļu valodu rutīnu, ir radījusi
Systran
un tie ir atrodami
Systran Unix
versijā, kuru tirgo uzņēmums, lai gan no lietas materiāliem nekādā veidā neizriet, ka īpašumtiesības uz šiem elementiem ir
nodotas Komisijai.
Tādēļ var uzskatīt, kā tas ir norādīts Bitana ziņojumā, ka, lai izveidotu versiju
EC‑Systran Unix
,
Systran Luxembourg
aizguva ļoti lielu daļu versijas
Systran Unix
, kuru tirgo
Systran
, un integrēja tajā versijas
EC‑Systran Mainframe
vārdnīcas.
Apstrīdot šo prasījumu, Komisija apgalvoja, ka
EC‑Systran Unix
patiesībā ir vienīgi iepriekšējās versijas
EC‑Systran Mainframe
migrācijas rezultāts no vienas informātikas vides uz citu. Šo argumentu Komisija ir attīstījusi pirmajā
DGT
piezīmē, kuras secinājumi pamatā ir šādi:
–        “darbības ziņojumi pierāda, ka
EC‑Systran Unix
ir izstrādāts, pamatojoties uz
EC‑Systran Mainframe
, [tā kā] šī programmatūra no paša sākuma ir izstrādāta par Komisijas līdzekļiem”;
–        “oriģinālā sistēma [
Systran Mainframe
versija], kuru radīja
WTC
, bija samērā elementāra, ņemot vērā to, cik daudz moduļu [un] programmu Komisijai bija jāizstrādā pašai, lai šī sistēma atbilstu
Komisijas kvalitātes prasībām”;
–        “
Systran
bija daudz vienkāršāk [..] piedāvāt Komisijai savu migrēto pamatsistēmu [t.i., versiju
Systran Unix
], jo migrētajā sistēmā jau bija iekļauti daži specifiski
EC‑Systran Mainframe
elementi, kas radušies iepriekšējās sadarbības un izstrādes rezultātā pirms 1993.–1994. gada, laika, kad
Systran SI
uzsāka
EC‑Systran Mainframe
migrāciju Komisijas vajadzībām”.
Komisija uzskata, ka, ņemot vērā iespējamo radniecību starp versijām
EC‑Systran Mainframe
un
EC‑Systran Unix
, tiesības, kas iegūtas saskaņā ar līgumiem attiecībā uz
EC‑Systran Mainframe
, paliek tās īpašumā. Turklāt attiecībā uz līdzībām, kuras novērojis H. Bitans saistībā ar versijām
Systran Unix
un
EC‑Systran Unix
, Komisija uzskata, ka tas liecina vienīgi par to, ka ir iespējams, ka
Systran
grupa ir izmantojusi izstrādes, kas veiktas Komisijai versiju
EC‑Systran Mainframe
un
EC‑Systran Unix
ietvaros, lai tās integrētu versijā
Systran Unix
.
Šī Komisijas argumentācija noliedz jebkādas
Systran
grupas tiesības uz programmatūru
Systran
, kā uz tās versiju
Systran Mainframe
, kas iegūta no grupas
WTC
un no tās radītāja, tā uz versiju
Systran Unix
, kuru
Systran
grupa ir izstrādājusi un tirgojusi vairākus gadus, pirms
Systran
grupa izveidoja versiju
EC‑Systran Unix
versiju, lai atbildētu Komisijas vajadzībām, tādēļ ka versija
EC‑Systran Mainframe
bija novecojusi.
Kā izklāstīts iepriekš, pārbaudot Vispārējās tiesas kompetenci izskatīt šo prasību (skat. iepriekš 70.–77. punktu), Komisijas
argumentācija ir pamatota ar vispārīgiem un nepietiekami precīziem apgalvojumiem par programmatūras raksturlielumiem un prasītāju
sagatavotiem juridiskās un tehniskās ekspertīzes ziņojumiem.
Komisija savā argumentācijā atklāj, pirmkārt, lomu, kāda tās dienestiem ir bijusi versijā
EC‑Systran Mainframe
un versijā
EC‑Systran Unix
izmantoto vārdnīcu uzlabošanā, ko prasītājas neapstrīd, un, mazākā mērā, ietekmi, kas tās dienestiem varētu būt uz noteiktu
versijas
EC‑Systran Unix
valodu rutīnu uzlabošanu. To, cik būtisku darbu
Systran
ir veikusi saistībā ar kodolu un lielāko daļu valodu rutīnu, Komisija slēpj un nekad nenorāda uz tiesībām, kas varētu piederēt
Systran
grupai. Kā ir norādīts iepriekš 147. punktā, prasītājas pietiekami pārliecinoši paskaidro, kādēļ tām ir tiesības uz versiju
EC‑Systran Unix
, kuras iepriekšējo versiju
Systran Unix
tās ir izstrādājušas un tirgojušas.
Komisija savukārt, neraugoties uz skaidru Vispārējās tiesas lūgumu, nekad nav varējusi sniegt tehniskus pierādījumus, kas
ļautu apšaubīt
Systran
grupas autortiesības uz
Systran
programmatūras versiju
Systran Unix
vai informātikas elementiem, kas veido programmu vai operatīvo pirmkodu (it īpaši attiecībā uz daļām, kas saistītas ar pamata
kodolu un programmatūras valodu programmām). Tiesas sēdes laikā Komisija atzina, ka tā nespēj norādīt arī faktus, kas ļautu
identificēt tos
Systran Unix
elementus, uz kuriem tai varētu būt īpašumtiesības, kas izriet no līgumiem, kuri noslēgti ar
Systran
grupu attiecībā uz versiju
Systran Mainframe
. Tādējādi Vispārējā tiesa nevar ņemt vērā Komisijas argumentāciju šajā sakarā (skat. iepriekš 136. punktu).
Turklāt tāpat tiesas sēdes laikā un pēc Sirinelli otrā atzinuma un Bitana otrās tehniskās piezīmes H. Bitans atklāja, ka jebkurā
gadījumā versijas
Systran Unix
un
Systran Mainframe
ir pilnīgi atšķirīgas kaut vai tādēļ, ka ir izmantotas dažādas valodas. Neraugoties uz to, ka radniecība, kas norādīta
DGT
pirmajā piezīmē, neļauj noteikt, kādēļ prasītājas nevarētu pieprasīt tiesības uz versiju
EC‑Systran Mainframe
atbilstoši tiesībām, kas tām ir uz versiju
Systran Mainframe
, kas nav šīs prasības priekšmets, pretrunā ar šo iespējamo radniecību ir būtiskās atšķirības, kas informātikas jomā pastāv
starp programmatūras
Systran
versijām, kuras darbojas
Mainframe
vidē, kas laika gaitā ir novecojusi, un minētās programmatūras versijām, kas ir piemērotas jaunajām informātikas vidēm
Unix
un
Windows
, attiecībā uz kurām nav apstrīdams, ka oriģinālās versijas
Systran Unix
radītāja ir
Systran
grupa. Šī versija ir daudz vecāka par versiju
EC‑Systran Unix
, kuru
Systran Luxembourg
kopš 1997. gada 22. decembra ir uzlabojusi Komisijas vajadzībām, pretēji tam, kas ir secināms no
DGT
pirmās piezīmes, kurā kļūdaini ir minēta atsauce uz “1993.–1994. gadu, laiku, kopš kura
Systran
[
Software, Inc.
] uzsāka
EC‑Systran Mainframe
migrāciju Komisijas vajadzībām” (skat. iepriekš 150. punktu).
Līdz ar to iepriekš 147. punktā izklāstīto secinājumu neapšauba Komisijas argumentācija, kuras pamatā ir versijas
EC‑Systran Unix
radniecība ar versiju
EC‑Systran Mainframe
vai iespējamais ieguldījums versijā
Systran Unix
pēc tam, kad tikusi uzlabota versija
EC‑Systran Mainframe
.
2.     Par Komisijas rīcības prettiesiskumu
Komisijai pārmestā nelikumīgā darbība ir saistīta ar to, ka tā ir sev piešķīrusi tiesības likt īstenot konkursa paziņojumā
minētos darbus, kā dēļ ir notikusi tādu elementu pārveide un izpaušana, kas
Systran
programmatūras versijā
EC‑Systran Unix
aizgūti no versijas
Systran Unix
, ko aizsargā autortiesības un
Systran
grupas zinātība, lai gan tā Komisijai nav ne ar līgumu nodevusi īpašumtiesības uz šiem elementiem, ne atļāvusi veikt tādus
darbus.
a)     Lietas dalībnieku argumenti
Par autortiesību pārkāpumu
Attiecībā uz autortiesību pārkāpumu prasītājas apgalvo, ka identiskums vai līdzība, kas aprakstīta Bitana ziņojumā, attiecas
uz elementiem, kas ir aizsargāti, t.i.,
Systran
programmatūras struktūru un pirmkodiem. Versija
EC‑Systran Unix
esot darbs, kas atvasināts no versijas
Systran Unix
, tātad darbs, kas atkarīgs no
Systran
sistēmas. Tas nozīmē, ka pirmdarba autors
Systran
grupa var iebilst pret jebkādām atvasinātā darba izmaiņām, kuras tā nav atļāvusi. Uzticot trešajām personām darbus, kas paredzēti,
lai pārveidotu
Systran Luxembourg
izveidoto versiju
EC‑Systran Unix
, Komisija esot pārkāpusi autortiesības tādēļ, ka tai nebija tiesību pārveidot programmatūru, iepriekš nesaņemot
Systran
grupas atļauju. Lai piemērotu vispārējos tiesību principus, kas šajā jautājumā kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām,
prasītājas uzsver, ka autortiesību pārkāpums ir sodāms saskaņā ar visu dalībvalstu tiesību normām un tas ir atzīts kā delikts,
kvazidelikts vai vismaz kā pārkāpums, kura dēļ varētu būt jāatlīdzina iestāžu radītie zaudējumi.
Saskaņā ar Direktīvas 91/250, kuru dalībvalstīm bija jātransponē līdz 1993. gada 1. janvārim, 4. pantu programmatūras autoram
ir “tiesības uz šādu rīcību vai tiesības atļaut šādu rīcību: a) uz visiem laikiem vai uz laiku pavairot datorprogrammu ar
visiem līdzekļiem un visās formās, pa daļai vai kopumā [..]; b) tulkot, piemērot, pārveidot un citādi modificēt datorprogrammu
un pavairot šādi iegūtos rezultātus”. Kādas no šīm darbībām veikšana bez autora atļaujas ir uzskatāma par programmatūras autortiesību
pārkāpumu. Tāpat šajā direktīvā ir uzsvērts, ka datorprogrammas aizsargā ar autortiesībām līdzīgi kā [mākslas] darbus Bernes
konvencijas izpratnē. Atsauce uz Bernes konvenciju, kuru Direktīvas 91/250 pieņemšanas laikā bija parakstījušas piecpadsmit
dalībvalstis, ļauj definēt autortiesības, atsaucoties uz jau pastāvošiem kopējiem principiem.
Francijas tiesību aktos, kas piemērojami
Systran
, kura ir izstrādājusi un tirgo versiju
Systran Unix
, Direktīva 91/250 ir transponēta 1994. gada 10. maija Likumā Nr. 94‑361, ar ko īsteno Direktīvu 91/250 un groza Intelektuālā
īpašuma kodeksu (1994. gada 11. maija
JORF
, 6863. lpp.), kas ir kodificēts Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksā. Programmatūras autoram pieder autortiesības, kas
attiecas uz šo programmatūru, ar noteikumu, ka tā ir oriģināla un ka viņš var aizsargāt savu programmatūru pret autortiesību
pārkāpšanu. Šā kodeksa L 122 6. pants paredz, ka “lietošanas tiesības, kas pieder programmatūras autoram, ietver tiesības
veikt un atļaut[, pirmkārt,] uz visiem laikiem vai uz laiku programmatūras, tās daļu vai kopuma pavairošanu ar visiem līdzekļiem
un visās formās[, otrkārt,] tulkot, piemērot, pārveidot un citādi modificēt programmatūru un pavairot šādi iegūtos rezultātus”.
Tādēļ darbības, kurām ir vajadzīga programmatūras autora atļauja un kas veiktas bez šādas atļaujas, ir uzskatāmas par programmatūras
autortiesību pārkāpumu. Direktīva 91/250 ir transponēta arī citās dalībvalstīs, piemēram, Luksemburgā (2001. gada 18. aprīļa
likums par autortiesībām, blakustiesībām un datubāzēm,
Mémorial
A 2001, 1042. lpp.; turpmāk tekstā – “Luksemburgas likums par autortiesībām”, it īpaši tā 3. pants) un Beļģijā (1994. gada
30. jūnija likums, ar kuru Beļģijas tiesību aktos transponē 1991. gada 14. maija Eiropas direktīvu par datorprogrammu tiesisko
aizsardzību, 1994. gada 27. jūlija
Moniteur belge
, 19315. lpp.; turpmāk tekstā – “Beļģijas likums par datorprogrammām”).
Atbildot uz argumentu, kas prasīja pierādīt, ka
Systran
grupai pieder minētās tiesības, prasītājas norādīja, ka Komisija pieprasa šādu pierādījumu, neraugoties uz daudzajiem līgumiem,
ko tā ir noslēgusi un kuros ir atgādināts, ka
Systran
grupas sabiedrības ir vienīgās šo tiesību īpašnieces, un, neraugoties uz vispārējiem tiesību principiem, kas šajā jautājumā
ir kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, par ko atgādina profesora Sirinelli atzinumi ar nosaukumu “Analyse des conditions
relatives à la recevabilité d’une action en contrefaçon d’une personne morale” [Tādu apstākļu analīze, kas attiecas uz juridiskas
personas veiktu autortiesību pārkāpumu] (turpmāk tekstā – “Sirinelli pirmais atzinums”) un “Accès à la protection par le droit
d’auteur d’un logiciel réécrit” [Piekļuve pārrakstītas programmatūras autortiesību aizsardzībai] (Sirinelli otrais atzinums),
it īpaši attiecībā uz acīmredzamības teoriju, kas ļauj acīmredzamajam tiesību īpašniekam celt prasību tiesā, neļaujot autortiesību
pārkāpējam atsaukties uz nodošanas līgumu ķēdi vai pieprasīt nepieņemamību, apšaubot tiesību īpašnieku. Tādēļ tas, ka Komisija
pieprasa pierādīt īpašumtiesības uz programmatūru, lai izvairītos no soda par autortiesību pārkāpumu, ir negodīga rīcība.
Turklāt šis ir arguments, kuru bieži vien izmanto autortiesību pārkāpēji, šajā gadījumā Komisija, cenšoties izvairīties no
atbildības, apgalvojot, ka
Systran
neesot nekādu pierādījumu par to, ka tai ir
Systran
programmatūras versijas
Systran Unix
un no tās atvasinātās versijas
EC‑Systran Unix
īpašnieka statuss. Francijas tiesību aktos, kas piemērojami
Systran
, un Beļģijas tiesību aktos, uz kuriem atsaucas Komisija, autortiesību aizsardzība pamatojas uz īpašnieka statusa prezumpciju,
saskaņā ar kuru persona, kas izmanto darbu, esot uzskatāma par darba īpašnieku. Šajā gadījumā Francijas judikatūrā no šīs
prezumpcijas izriet, ka juridiska persona, kas pārkāpusi autortiesības, praktiski ir atbrīvota no pienākuma nodrošināt pilnīgu
cesijas līgumu ķēdi, sākot ar autoru, fizisku personu, sākotnējo tiesību īpašnieku, līdz pēdējam īpašniekam, kurpretim autortiesību
pārkāpējs aizstāvoties nekādā gadījumā nevar atsaukties uz to, ka, iespējams, nav izveidota nodošanas līgumu ķēde. Līdzīgs
risinājums ir Beļģijas tiesību aktos, kuros ir noteikts, ka ieguvumu no prezumpcijas, ko paredz 1994. gada 30. jūnija likuma
par autortiesībām un blakustiesībām (1994. gada 27. jūlija
Moniteur belge
, 19297. lpp.; turpmāk tekstā – “Beļģijas likums par autortiesībām”) 6. panta otrā daļa, saskaņā ar kuru “par autoru ir uzskatāms
tas, ja nav pierādīts pretējais, kurš parādās uz darba, norādot tā vārdu vai abreviatūru, kas ļauj to identificēt”, var pieprasīt
juridiskā persona, kuras nosaukums ir norādīts uz darba. Arī Kopienu tiesības paredz tādu pašu prezumpciju. Direktīvas 2004/48
5. pantā ar virsrakstu “Autorības vai īpašumtiesību prezumpcija” ir norādīts:
“Šajā direktīvā paredzēto pasākumu, kārtības un aizsardzības līdzekļu piemērošanas nolūkā:
a)      lai literāra vai mākslas darba autoru, ja vien nav pierādījumu par pretējo, uzskatītu par autoru, kas tādēļ ir arī tiesīgs
uzsākt tiesvedību pret iespējamo pārkāpēju, ir pietiekami, ka viņa(‑s) vārds ir, kā parasti, minēts darbā vai uz tā;
b)      [noteikumu, kas minēts] a) daļā, ar attiecīgajām izmaiņām piemēro blakustiesību īpašniekiem attiecībā uz to aizsargāto īpašuma
priekšmetu.”
Tātad
Systran
varētu celt prasību, izņemot gadījumu, ja Komisija sniegtu pierādījumu, ka tai nav īpašnieka statusa. Taču līdz šim brīdim
Komisija vienīgi ir mēģinājusi panākt, lai pierādīšanas pienākumu uzņemas prasītājas, tādēļ jau tagad ir iespējams apstiprināt,
ka Komisijai šādu pierādījumu nav, jo
Systran
ir neapstrīdams attiecīgā darba lietotājs un Komisija to vienmēr ir atzinusi. Juridiskā persona, kas izmanto darbu, ir uzskatāma
par tiesību īpašnieci, kas tai ļauj vērsties pret trešajām personām, kas pārkāpj autortiesības. Šāda prezumpcija ir piemērojama
neatkarīgi no tā, kāda ir attiecīgā darba būtība vai saistīto radītāju skaits. Svarīgas ir vienīgi prasītāja īstenotās izmantošanas
darbības, ja tās nav apstrīdējis autors vai autori. Profesors Sirinelli precizē, ka pastāv “patiess pamatlikums, saskaņā ar
kuru tas, kurš izmanto darbu, ir pelnījis aizsardzību saistībā ar šo izmantošanu”. Nav šaubu par to, ka
Systran
pieder programmatūras
Systran
versija
Systran Unix
:
Systran
ir piešķīrusi šīs programmatūras
Systran Unix
versijas licences galvenajiem interneta portāliem un tirgo to daudziem daudznacionāliem uzņēmumiem, lieliem žurnāliem un
katalogiem pārdošanai pa pastu.
Systran
pieder arī preču zīme “SYSTRAN” un domēna nosaukums “systran”, kuru tā izmanto visā pasaulē. Arī daudzi raksti un reklāmas
apliecina publiski apstiprinātas un uzskatāmi pierādītas grupas
Systran
īpašumtiesības. Prasītājas it īpaši atsaucas uz to, ka 2005. gadā par informācijas sabiedrību atbildīgās Komisijas loceklis
Hāgā (Nīderlande) pasniedza
Systran
balvu “European IST Prize”.
Systran
grupa, kas rīkojas gan kā darba, gan tā nosaukuma īpašniece, pamatoti ir ierosinājusi Vispārējā tiesā lietu pret autortiesību
pārkāpēju. Turklāt Komisijas izmantotās programmatūras nosaukums ir “EC‑Systran Unix”, kas ļauj noteikt
Systran
lomu saistībā ar to.
Neraugoties uz iepriekšējiem argumentiem un lai izkliedētu jebkuras šaubas, prasītājas vēlas papildus pierādīt, ka
Systran
grupai neapstrīdami pieder tiesības uz intelektuālo īpašumu uz programmatūras
Systran
versijām
Systran Mainframe
un
Systran Unix
un ka Komisija to vēsturiski ir atzinusi.
Runājot par versiju
Systran Mainframe
, prasītājas apgalvo, ka
Systran
grupai pieder tiesības uz šo versiju tādēļ, ka tā viņas ieguvusi no sabiedrības
Gachot
, kurai piederēja P. Tomā, sākotnējās programmatūras izgudrotāja un autora, tiesības, un no sabiedrībām, kas minēto programmatūru
izmantoja. Turklāt
Systran
neapstrīdami pieder tiesības uz intelektuālo īpašumu uz visām programmatūras
Systran Mainframe
versijām, tostarp
EC‑Systran Mainframe
. Tiesību uz intelektuālo īpašumu cesija un nodošana var notikt vienīgi rakstveidā un šaubu gadījumā vienmēr tiek interpretēta
par labu autoram, piemērojot ierobežojošās interpretācijas principu. Lai gan ir pierādīts, ka
Systran
ir ieguvusi tiesības uz programmatūru no paša tās autora P. Tomā, tā nekad nav tās [tiesības] nodevusi Komisijai, neraugoties
uz līgumiem, uz kuriem pēdējā minētā atsaucas, lai neizskatītos pēc autortiesību pārkāpējas. Prasītājas nesaprot, kādēļ Komisija
atsaucas uz līgumiem par programmatūras lietošanu, kas noslēgti ar trešajām sabiedrībām, kas nav pretstatāmas
Systran
un tādēļ tajos attiecīgi nevar būt iekļauta jelkāda tiesību uz intelektuālo īpašumu cesija par labu Komisijai. Līgumi, kas
noslēgti ar
Systran
vai sabiedrībām, kuru tiesības tā pārņēmusi, attiecas vienīgi uz lietošanas licences līgumiem vai pakalpojumu sniegšanu.
Nevienā no tiem nav minēta tiesību uz intelektuālo īpašumu cesija vai nodošana par labu Komisijai.
Piemēram, sākotnējais līgums Komisijai uzticēja vienīgi lietošanas tiesības (4. pants) gan uz pastāvošo sistēmu, gan iespējamajām
jaunajām izstrādēm. Saskaņā ar Luksemburgas tiesību aktiem, kas piemērojami šim līgumam, kas atbilst arī Francijas un Beļģijas
tiesību aktiem, īpašumtiesību cesiju un nodošanu attiecībā uz autoru pierāda rakstveidā un interpretē stingri tam par labu.
Šajā līgumā nebija neviena panta, kuru varētu tieši vai netieši interpretēt kā tiesību cesiju. Tādēļ tas Komisijai nepiešķir
nekādas tiesības uz programmatūras
Systran
intelektuālo īpašumu, tai skaitā uz tās versiju
EC‑Systran Mainframe
, izņemot vārdnīcas, kuras ir izstrādājusi Komisija.
Tāpat arī sadarbības līgums neparedzēja nekādu tiesību uz intelektuālo īpašumu cesiju par labu Komisijai. Šis līgums tai bija
ļoti nozīmīgs, lai gan tā pati to lauza 1991. gadā. Pretēji tam, ko apgalvo Komisija, kas tajā saskata savu intelektuālā īpašuma
tiesību uz programmatūru
Systran Mainframe
izcelsmi, šis līgums nosaka, ka Komisijai tiek piešķirta lietošanas licence un, nenododot jebkādas tiesības, tajā ir precizēts,
ka katras puses tiesības, kas tai ir līguma parakstīšanas dienā, tiek saglabātas un aizsargātas. Sadarbības līguma ievaddaļā
ir norādīts:
“2.      1975. gada 22. septembrī Komisija ar sabiedrību
WTC
noslēdza līgumu par to, ka Komisija lieto
Systran
sistēmu un to, kā
WTC
veic šīs sistēmas sākotnējo izstrādi.
[..]
5.      Puses konstatē, ka Komisijas rīcībā ir pamatsistēmas lietošanas licence [..].”
Arī sadarbības līguma 4. pantā ir atgādināts, ka katras puses tiesības, kas tām ir parakstīšanas dienā, tiek aizsargātas.
Komisijai uz
Systran Mainframe
tādu [tiesību] nebija. Tādēļ Komisija nevar izmantot nekāda veida intelektuālā īpašuma tiesību uz programmatūru
Systran Mainframe
cesiju sev par labu, arī tad, ja tai ir atzītas tiesības uz tās izstrādātajām vārdnīcām (sadarbības līguma ievaddaļas 6. punkts).
Šīs tiesības nekādā veidā neapstrīd ne
Systran
autora statusu, ne tiesības, kas tai ir uz programmatūru
Systran Mainframe
(vai versiju
EC‑Systran Mainframe
) un jo īpaši tās kodolu. Sadarbības līguma I pielikumā ir skaidri atzīts
WTC
,
Gachot
un
Systran
autora statuss. Saskaņā ar šo līgumu, tāpat kā ar lielāko daļu līgumu, Komisija saņēma tiesības lietot un izsniegt apakšlicences
vienīgi Kopienas teritorijā programmatūrai tās visattīstītākajā versijā (skat. sadarbības līguma 5. pantu, kurā ir skaidri
noteikts, ka Komisijai ir “lietotāja tiesības”). Komisija nepamatoti atsaucas uz sadarbības līguma laušanas klauzulu. Turklāt,
arī piemērojot vispārējos saistību tiesību principus, kas piemērojami visā Kopienā, līgumu klauzulas nevar interpretēt plašāk
par to, kas tajās noteikts. Attiecīgās klauzulas noteikumi ir skaidri: trīs gadus lietošanas tiesības tiek nodrošinātas atbilstoši
noteiktajam 5. pantā. Šo trīs gadu laikā Komisija var radīt izstrādes un/vai uzlabojumus (sadarbības līguma 4. pants). Pēc
šiem trīs gadiem Komisija varēs lietot programmatūru
EC‑Systran Mainframe
tādā attīstības pakāpē, kāda tā būs šajā datumā. Arī pēc šā termiņa beigām Komisija varēs izmantot vienīgi lietošanas tiesības.
Ierobežojošā īpašumtiesību nodošanas interpretācija, tostarp arī Beļģijas tiesību aktos, ļauj apstiprināt, ka Komisija saskaņā
ar sadarbības līgumu nav ieguvusi nekāda veida intelektuālā īpašuma tiesības uz programmatūru
Systran Mainframe
.
Tādējādi par labu Komisijai nav veikta nekāda veida tiesību uz intelektuālo īpašumu cesija ne attiecībā uz programmatūru
Systran Mainframe
, ne uz tās oriģinālideju un pierakstiem, ne sākotnējās koncepcijas materiālu, ne datu struktūru un vēl jo mazāk attiecībā
uz kodolu. Prasītājas precizē, ka iepriekš izklāstīto argumentu, kas pamato to, ka
Systran
pieder intelektuālā īpašuma tiesības uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Mainframe
, vienīgais mērķis ir atbildēt uz Komisijas argumentāciju, kurai nav nekāda sakara ar strīda būtību tādēļ, ka autortiesību
pārkāpums attiecas uz versiju
Systran Unix
, nevis versiju
Systran Mainframe
.
Attiecībā uz versiju
Systran Unix
, prasītājas norāda, ka Komisija nevar pieprasīt nekādas intelektuālā īpašuma tiesības uz šo programmatūras
Systran
versiju. Versiju
Systran Unix
pēc
Systran
pieprasījuma izstrādāja tās 100 % filiāle
Systran Software
(
Systran
atbilde uz konkursa paziņojumu). Versija
Systran Unix
ir jauna programmatūras
Systran
versija, kas atšķiras no novecojušās versijas
Systran Mainframe
.
Systran
grupa ir vienīgā, kam pieder tiesības uz versiju
Systran Mainframe
un tās kodolu un tai versijas
Systran Unix
veicinātājas statusā ir pilnīgas un vispārējas īpašumtiesības uz jauno programmatūru un tās kodolu, kā to pierādīja profesors
Sirinelli.

Systran Luxembourg
migrācijas līgumus ar Komisiju noslēdza vienīgi pēc jaunās programmatūras
Systran Unix
radīšanas un tirdzniecības uzsākšanas. Šajos līgumos bija paredzēta versijas
EC‑Systran Mainframe
aizstāšana ar versiju
Systran Unix
, kuras oriģinalitāte un inovācija bija pierādīta, un Komisijas vārdnīcu migrācija, lai tās varētu darboties jaunajā versijā.
To var secināt no Bitana ziņojuma, jo versijai
EC‑Systran Unix
bija tāds pats kodols kā programmatūrai
Systran Unix
, 85 % no abiem kodoliem bija līdzīgi. Pretēji tam, ko apgalvo Komisija,
EC‑Systran Unix
versija ir vienīgi programmatūras
Systran Unix
versija, kurā ir iekļautas Komisijas izstrādātās vārdnīcas, kuru migrācija ir veikta saskaņā ar migrācijas līgumiem, un tā
nav novecojušās programmatūras
EC‑Systran Mainframe
migrācijas rezultāts. Tādēļ, lai arī Komisijai bija tiesības uz tās izstrādātajām vārdnīcām, tai nebija nekādu tiesību uz
programmatūru
Systran Unix
, kas pastāvēja pirms migrācijas līgumiem.
Turklāt šie līgumi, tieši tāpat kā iepriekšējie, nenorādīja ne uz kādu intelektuālā īpašuma tiesību uz programmatūru
Systran Unix
nodošanu par labu Komisijai. Tie tika slēgti ar
Systran Luxembourg
, kurai nebija nekādu tiesību uz
Systran Unix
programmatūru, nevis ar
Systran
, vienīgo šo tiesību īpašnieci. Turklāt tie skaidri paredzēja iepriekš pastāvējušo tiesību uz intelektuālo īpašumu aizsardzību,
tostarp
Systran
autortiesību uz programmatūru
Systran Unix
aizsardzību. Lai gan ir jāatceras Komisijas apgalvojums par versijas
EC‑Mainframe
migrāciju, tas tai nekādā gadījumā nepiešķīra tiesības atļaut pārveidot programmatūru
EC‑Systran Unix
bez
Systran
atļaujas. Arī šādā gadījumā Komisija veica autortiesību pārkāpumu, īstenojot vai liekot īstenot darbus, kas iekļauti konkursa
paziņojumā.
Prasītājas pārsteidz un šokē Komisijas nostāja, pirmkārt, tādēļ, ka iestādes cīņu pret autortiesību pārkāpšanu ir noteikušas
par savu jājamzirdziņu un prioritāti, izmantojot dažādas iniciatīvas, pasākumus un tiesību aktus, kas ļauj efektīvi cīnīties
pret šo postu, un, otrkārt, šajā gadījumā tādēļ, ka Komisija vienmēr ir labi zinājusi, ka
Systran
grupa nepārprotami ir bijusi tiesību uz programmatūru
Systran
un jo īpaši uz programmatūru
Systran Unix
īpašniece. Tā ir noslēgusi daudzus licenču līgumus, kas pierāda, ka viņa ir pārliecināta par
Systran
kā tiesību īpašnieces statusu. Tā vienmēr ir bijusi informēta par
Systran
intelektuālā īpašuma tiesībām gan uz programmatūru
Systran Mainframe
, gan programmatūru
Systran Unix
, kā arī par to, ka pēdējā minētā bija pastāvējusi jau iepriekš, kā tas izriet:
–        no 1987. gada 27. janvāra un 5. februāra sarakstes starp “Telekomunikāciju, informācijas nozares un inovāciju” ģenerāldirektorāta
direktoru un D. Gašo;
–        no 1998. gada 4. maija ziņojuma, kurā ir uzsvērts
Systran
izstrādātās programmatūras
Systran Unix
inovatīvais raksturs; attiecībā tieši uz kodolu 1998. gada 4. maija ziņojumā ir precizēts, ka “visas sistēmas programmas
ir radītas no jauna vai pārrakstītas C valodā”;
–        no atbildes par dalību konkursā, kuru 1997. gadā uzsāka Komisija, lai noslēgtu migrācijas līgumus, kas liecināja, ka tā bija
labi informēta par
Systran
tiesību izcelsmi, ko tajā laikā viņa neapstrīdēja, un par to, ka
Systran Unix
bija pastāvējusi jau iepriekš.
Komisija jau vairākkārt ir atzinusi
Systran
tiesības gan uz versiju
Systran Mainframe
, gan versiju
Systran Unix
, kā arī to, ka šī versija ir pastāvējusi pirms versijas
EC‑Systran Unix
, kā tas izriet:
–        no faksa, kas 1987. gada 5. martā nosūtīts sabiedrībai
Gachot
, kurā Komisija raksta:
“
Systran
grupa ir pamata programmatūras īpašniece, un Komisijas lietošanas tiesības, kas attiecas uz deviņiem valodu [pāriem], ir
attiecināmas vienīgi uz Kopienas iestādēm un dalībvalstu oficiālajām organizācijām. Savukārt Komisijai pieder vārdu krājums,
ko tā ir attīstījusi kopš 1975. gada”;
–        no Karpantjē [
Carpentier
] ziņojuma iepirkumu un tirgus konsultatīvajai komisijai;
–        no Ž. Bevēna [
J.

Beaven
] ziņojuma, kurā ir pierādīts, ka programmatūra
Systran Unix
ir pastāvējusi pirms versijas
EC‑Systran Unix
un ka Komisija vēlējās atjaunot komerciālās attiecības ar
Systran
, lai gūtu labumu no programmatūras
Systran Unix
inovācijām un izvairītos no sistēmas novecošanās, ko tā izjuta;
–        no otrā, trešā un ceturtā migrācijas līguma II pielikuma tehniskā pielikuma, kurā ir noteikta vispārējā pieeja migrācijai
un kurš apliecina, ka Komisija zināja to, ka programmatūra
Systran Unix
bija pastāvējusi jau iepriekš un ka tieši šī programmatūra bija ļāvusi izstrādāt versiju
EC‑Systran Unix
;
–        no darījuma ar
Systran
, kuru noslēdza Komisija, attiecībā uz kuru ir jānorāda: pirmkārt, Komisija, pārkāpjot sākotnējo līgumu, nesamaksāja
Systran
nekādu atlīdzību, neraugoties uz savām saistībām, tomēr uzskatīja par nepieciešamu sadarboties ar
Systran
un noslēdza ar to darījumu, uz ko norāda 1997. gada 19. un 22. decembra vēstules, kurās
DGT
ģenerāldirektors precizē, ka ir “jāpiešķir maksimāla vērtība darbam, kuru Komisija ieguldījusi pēdējos 20 gados, izstrādājot
vārdnīcas, kas īpaši piemērotas Komisijas dokumentu administratīvajai un tehniskajai valodai”; šis darbs, kas paveikts pēdējos
divdesmit gados, ir vienīgais, ko Komisija var pieprasīt, taču tai nepastāv tiesības uz programmatūru
Systran Mainframe
; otrkārt,
DGT
ģenerāldirektors lūdz
Systran
apņemties “nepieprasīt nekādu finanšu atlīdzību, kas izriet no līgumu, kuri noslēgti starp
Systran
un Komisiju, īstenošanas”; precīzāk,
Systran
finanšu prasījumi tajā laikā bija saistību maksa par tās autortiesībām uz
Systran Mainframe
versijām; treškārt,
DGT
ģenerāldirektors pat lūdza atļauju izmantot nosaukumu
Systran
, atzīstot
Systran
autora statusu;
Systran
atļāva Komisijai izmantot nosaukumu
Systran
“automātiskās tulkošanas sistēmai, kas atvasināta no
Systran
sākotnējās sistēmas”, apstiprināja savu piekrišanu tam, ka Komisija izmanto tās programmatūru un atteicās no prasības par
finanšu atlīdzību par agrāko līgumu pārkāpumiem un precizēja:
“Principā mēs neiebilstam pret Komisijas lietotās
Systran
versijas atsevišķu vārdnīcu daļu publicēšanu. Tomēr ir jāseko, lai publiski neizplatītu tos elementus, kas ir sistēmas
Systran
īpašums.”
Prasītājas apgalvo, ka Komisija šobrīd nevar izlikties, ka tā nav zinājusi par viņu tiesību raksturu un vienmēr ir zinājusi,
ka tai nav tiesību grozīt programmatūru
Systran Unix
un jo īpaši tās kodolu. Jebkuri pārveidojumi, kas veikti bez atļaujas, ir autortiesību pārkāpums tādēļ, ka tas ir aizliegts
ar likumu, nevis otrādi.
Komisija uzsver, ka programmatūru aizsardzību nodrošina dalībvalstu tiesību akti par autortiesībām. Tā kā piemēru min situāciju
Beļģijā, kur ir gan Beļģijas likums par datorprogrammām, gan Beļģijas likums par autortiesībām, kā arī Luksemburgu, kur darbojas
1995. gada 24. aprīļa likums, ar ko groza 1972. gada 29. marta likumu par autortiesībām attiecībā uz datorprogrammu tiesisko
aizsardzību (
Mémorial
A 1995, 944. lpp.; turpmāk tekstā – “Luksemburgas likums par datorprogrammām”), 1997. gada 8. septembra likums, ar ko groza
1972. gada 29. marta grozīto likumu par autortiesībām (
Mémorial
A 1997, 2662. lpp.), un Luksemburgas likums par autortiesībām.
Pirmkārt, Komisija norāda, ka neesot nekādu pierādījumu par
Systran
norādītajām tiesībām uz programmatūru
Systran
. Šajā gadījumā prasītājas neesot varējušas paskaidrot, kādā veidā tās ir ieguvuši tiesības, par kuru īpašniecēm tās uzdodas.
Attiecībā uz versijām
Systran Mainframe
un
EC‑Systran Mainframe
Komisija atgādina, ka prasītājas apgalvo, ka programmatūras
Systran
autors sākotnējā līgumā ir skaidri identificēts kā
WTC
; tās apgalvo, ka 80. gadu beigās, pateicoties daļējam kapitālieguldījumam,
Systran
saņēma aktīvus, kas saistīti ar veselu darbības nozari “Automātiskā tulkošana”, no sabiedrības
Gachot
, kura pati bija pārņēmusi sabiedrību
WTC
,
Latsec
,
Systran USA
un
Systran Institut
(Vācija) tiesības, kuras izveidoja
Systran
automātiskās tulkošanas sistēmu, ko dēvē arī par “programmatūru
Systran
” vai “
Systran
sistēmu”, un, ka tās atzīst, ka līgumu kopumu, kas noslēgts ar Komisiju laikā no 1975. līdz 1987. gadam,
de jure
pārņēma un tupināja
Systran
. Neraugoties uz šiem apgalvojumiem un Komisijas konkrētajiem prasījumiem (skat. 2005. gada 15. februāra un 28. aprīļa vēstules,
kas nosūtītas
Systran
), aicinot to identificēt savu prasību juridisko un līgumisko pamatu, prasītājas, it īpaši
Systran Luxembourg
, nesniedza nekādus pierādījumus (konvenciju par tiesību cesiju utt.) tam, ka tās ir kļuvušas par, viņuprāt, pārkāpto tiesību
īpašniekiem, un neprecizēja arī to, kurās teritorijās un cik ilgu laiku šīs tiesības pastāvēs. Sākotnējā līguma, kas noslēgts
ar
WTC
, 5. panta c) punktā bija paredzēts, ka nekāda tiesību vai pienākumu, kas izriet no šā līguma, pārnešana nevar notikt bez
iepriekšējas Komisijas piekrišanas. Komisija izmanto šo noteikumu, lai apgalvotu, ka tā nekad nav saņēmusi iepriekšēju paziņojumu
par pārnešanu vai cesiju, uz ko norādīja prasītājas, un ka tā nekad nav piekritusi
WTC
cesijai prasītājām.
Attiecībā uz prezumpciju, saskaņā ar kuru autora statuss ir tam vai tiem, ja vien nav pierādīts pretējais, ar kura(‑u) vārdu
darbs ir paziņots atklātībā, Komisija apstrīd Francijas tiesību aktu piemērošanu šajā sakarā. Šī prezumpcija, kuru paredz
Francijas Likums Nr. 94‑361, šajā gadījumā neesot piemērojama un to apstrīdot Beļģijas un Francijas doktrīnas. Komisija uzsver
arī to, ka šī prezumpcija pierāda vienīgi pretējo un ka ir acīmredzams, ka tā atspēko šo prezumpciju attiecībā uz versiju
EC‑Systran Unix
tādēļ, ka šī versija netiek tirgota iepakojumā, uz kura būtu attēlots autora vārds, un ka minēto versiju reizēm sauc par
“Komisijas
MT
sistēmu” jeb “
ECMT
”.
Otrkārt, Komisija apgalvo, ka līgumiskās attiecības, kas pastāv starp lietas dalībniecēm, ir jāanalizē kā tādu “pasūtījuma
līgumu” virkne, kas tai piešķir versiju
EC‑Systran Mainframe
un
EC‑Systran Unix
īpašumtiesības, un
Systran
grupa šajā ziņā nevar atsaukties uz savām tiesībām. Dažādajos līgumos, kas noslēgti starp lietas dalībniecēm kopš 1975. gada,
Systran
grupas sabiedrības kopumā esot apņēmušās Komisijai radīt visus vai daļu programmas
EC‑Systran
elementu atbilstoši Komisijas darbības specifiskajām vajadzībām neatkarīgi no tā, vai tā būtu versija
EC‑Systran Mainframe
vai versija
EC‑Systran Unix
.
Systran
neesot izdevies pierādīt, ka tā ir ieguvusi tiesības uz programmām, kuras ir izstrādātas Komisijai. Šīs programmas pēc būtības
radīja un izstrādāja fiziskas personas. Lai
Systran
varētu pretendēt uz tiesību paturēšanu, tai esot jāapliecina, ka tā tās ir ieguvusi no to radītājiem. Komisija norāda, ka
no Beļģijas tiesību aktiem, uz ko atsaucas
Systran
, izriet, ka datorprogramma nav iegūta no tās autora, pat ja viņš ir pasūtītājs, ja vien šī cesija nav notikusi rakstveidā.
Tāpat ir noteikts arī Luksemburgas tiesību aktos par autortiesībām. Beļģijas likumā par datorprogrammām ir ietverts tikai
viens noteikums, kas ļauj atkāpties no vispārējās kārtības, kura noteikta Beļģijas likuma par autortiesībām 3. pantā (kas
pieprasa autora rakstisku dokumentu tāpat kā Luksemburgas likums). Šis izņēmums ir paredzēts gadījumam, ja programmu ir radījis
darbinieks vai civildienesta darbinieks. Tādā gadījumā būtu paredzēta īpašumtiesību cesijas prezumpcija par labu darba devējam,
ja vien nepastāvētu pretēja līgumiska vai likumiska vienošanās. Izņemot šo gadījumu, kuru prasītājas nenorāda, “pasūtījuma
līgums”, ar kuru persona uzdod otrai personai, kura tai nav pakļauta, radīt visu vai daļu datorprogrammas, ir pakļauts iepriekš
minētajam Beļģijas likumam par autortiesībām. Turklāt Komisija uzstāj, ka saskaņā ar Beļģijas tiesībām prasītājas, juridiskas
personas, nevar uzskatīt par autoriem. Patiešām, autortiesību sākotnējais īpašnieks ir fiziska persona, kas radījusi darbu,
un Beļģijā autortiesības var attiecināt vienīgi par labu fiziskai personai. Pamatojoties uz Beļģijas judikatūru, Komisija
uzsver, ka juridiskām personām ir jāpamato, no kurām personām un kādā veidā tās ir saņēmušas šīs tiesības (Ģentes apelācijas
tiesas 1993. gada 27. oktobra spriedums,
Ing. Cons
., 1993, 366. lpp.). Komisija apgalvo, ka prasītājām kā juridiskām personām nav nekādu pierādījumu, kas ļautu pieprasīt īpašumtiesības
uz versiju
Systran Unix
vai no tās atvasināto versiju
EC‑Systran Unix
.
Pakārtoti, arī tad, ja tiktu atzīts, ka prasītājām ir atsevišķas tiesības uz programmatūru
Systran
, Komisija tomēr apgalvo, ka arī tai ir attiecīgās tiesības uz intelektuālo īpašumu, kas tai ļāva veikt darbības, uzticot
trešajām personām noteiktus darbus saistībā ar versiju
EC‑Systran Mainframe
. Šajā jautājumā tā atsaucas uz sākotnējā līguma saturu, uz vienošanās protokolu par sadarbību tehniskos jautājumos, uz sadarbības
līgumu, kas attiecas uz versiju
EC‑Systran Mainframe
, un uz migrācijas līgumiem, kas laikā no 1998. līdz 2002. gadam noslēgti ar
Systran Luxembourg
par versiju
EC‑Systran Unix
. Šie līgumi ļaujot Komisijai apstrīdēt prasītāju apgalvojumu, saskaņā ar kuru tai nav cedētas nekādas tiesības uz versijas
Systran Unix
intelektuālo īpašumu.
Lai apstrīdētu prasītāju apgalvojumu, saskaņā ar kuru šķietamais identiskums starp programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
un versiju
EC‑Systran Unix
esot ļāvis uzskatīt, ka fakts, ka Komisija neatļauti ir izmantojusi
Systran
programmatūras, ir uzskatāms par autortiesību pārkāpumu un tādēļ par nelikumīgu rīcību, Komisija atsaucas uz vairākiem tiesību
aktiem.
Pirmkārt, Komisija uzskata, ka tai pieder īpašumtiesības uz programmatūras
Systran
izstrādēm un uzlabojumiem, kurus ir finansējuši tās dienesti, neatkarīgi no tā, kura sistēmas daļa tā ir (kodols, valodu
programmas un vārdnīcas). Turklāt tai piederot ekskluzīvas tiesības uz vārdu krājumiem un vārdnīcām, kuras tā ir izstrādājusi
un uzlabojusi savām vajadzībām (skat. sākotnējā līguma 4. panta a) punktu, vienošanās protokola par sadarbību tehniskos jautājumos
4. pantu, sadarbības līguma ievaddaļas 6. punktu un minētā līguma 4. pantu, kā arī tā I pielikumu, kurā ir precizēts, ka,
“lai gan Komisija joprojām ir vārdu krājuma un citu sastāvdaļu, kuras tā ir izstrādājusi dažādām
Systran
versijām, īpašniece, pamata programmatūras īpašumtiesības ir sadalītas starp vairākām sabiedrībām”). Komisija uzsver, ka
daudzās īpašās izstrādes, kas radītas, lai veiktu sistēmas
Mainframe
migrāciju uz
Unix
sistēmām, ir Komisijas īpašums (skat. migrācijas līgumu 13. panta 2. punktu un pirmā migrācijas līguma 4. papildu vienošanās
pielikuma 2. papildinājumu).
Otrkārt, Komisija apgalvo, ka tai pieder lietošanas tiesības. Prasītāju apgalvojums, ka Komisijai, kura nav radījusi sākotnējo
programmatūru
Systran
, nevar piederēt nekāda veida tiesības uz šo programmatūru vai jebkurām izstrādēm, kas turklāt neatļauti veiktas programmatūrai
Systran
, esot pretrunā ar migrācijas līgumu 13. pantu. Prasītāju interpretācija par šajā noteikumā ietverto ierobežojumu, t.i., “izņemot
gadījumu, kad tiesības uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu jau pastāv”, esot pretrunā ar vienošanos labticības principa
interpretācijai. Komisija uzskata, ka migrācijas līgumi, pirmām kārtām, uzsverot atšķirību starp
Systran
sistēmu, kuru tirgo
Systran
grupa, un versijām
EC‑Systran
, kuras izmanto Komisija, un, otrām kārtām, tie skaidri paredzot, ka sistēma ar nosaukumu “Komisijas automātiskā tulkošanas
sistēma” paliek Komisijas īpašumā ar visām tās sastāvdaļām neatkarīgi no tā, vai tās līguma izpildes laikā tiek vai netiek
pārveidotas. Ierobežojumu, saskaņā ar kuru šīs tiesības “neskar jau esošās tiesības uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu”,
varētu interpretēt vienīgi kā
status quo ante
aizsardzību, kas dominē pirms sistēmas migrācijas beigām un kas izslēgtu jebkādu iespēju, ka prasītājas migrācijas ceļā iegūst
tiesības uz
EC‑Systran Unix
versiju. Šīs saistības, kas noslēgtas ar
Systran Luxembourg
, kura parakstīja migrācijas līgumus, varētu attiecināt uz
Systran
tādēļ, ka 2001. gada 12. marta saistību vēstulē (skat. ceturtā migrācijas līguma V pielikumu) šī sabiedrība garantēja, ka
tās filiāle
Systran Luxembourg
pienācīgi izpildīs visas ceturtā līguma saistības.
Tādēļ Komisija apgalvo, ka no iepriekš minētajiem līgumiem un pat no sākotnējā līguma, kas noslēgts 1975. gada 22. septembrī,
izriet, ka līgumslēdzēju pušu nolūks bija Kopienas rīcībā nodot tulkošanas sistēmu
Systran
, un ka tai piederēja versijas
EC‑Systran
īpašumtiesības vai vismaz lietošanas tiesības. Programmatūras
Systran
versijas esot izstrādātas par Komisijas līdzekļiem (par aptuveni EUR 45 miljoniem, no kuriem aptuveni 14 miljoni par labu
Systran
grupas sabiedrībām) un tādēļ ir uzskatāmas par autonomām. Neesot nekādu šaubu par to, ka Kopiena varēja izmantot programmatūru
Systran
valsts sektorā šā jēdziena plašākā nozīmē – Kopienas teritorijā. Turklāt sākotnējais līgums paredzēja, ka Komisija sistēmu
varēs lietot brīvi pēc saviem ieskatiem, tātad arī ārpus Kopienas teritorijas, tostarp privātajā sektorā, maksājot par to
papildu atlīdzību
WTC
. Komisija uzskata, ka šā risinājuma “filozofija” bija ņemt vērā to, ka partneris
WTC
, kas izstrādāja sistēmu un arī pats varēja to izmantot, pēc vairāku līgumu izpildes saņēma pietiekamu atlīdzību, lai varētu
uzskatīt, ka Kopiena ieguva pilnīgas un brīvas lietošanas tiesības, tātad – īpašumtiesības.
Protams, Komisija norāda, ka šis risinājums nav skaidri paredzēts 1987. gada sadarbības līgumā, bet šo līgumu esot iespējams
interpretēt vienīgi šādi. Jebkura cita interpretācija nekā šī, kas paredz uzticēt Komisijai īpašumtiesības uz
Systran
programmatūras versiju
EC‑Systran Mainframe
tā, lai prasītājas nevarētu atsaukties uz iebilduma tiesībām, neļautu izskaidrot saistību starp šā līguma 4., 4.a, 5. un
8. pantu. Komisija uzskata, ka šis līgums ir kā “pārejas risinājums”, kas ļauj izslēgt jebkādas diskusijas starp pusēm par
īpašumtiesību jautājumiem attiecībā uz dažādām
Systran
sistēmas sastāvdaļām, ieskaitot vārdnīcas.
Treškārt, pat pieņemot, ka Komisija izmanto programmatūras
Systran
versiju
EC‑Systran Unix
kā versijas
Systran Unix
pārveidotu formu, kā tas izriet no Bitana ziņojuma, prasītājas nesniedza pierādījumus tam, ka Komisija esot pārkāpusi Beļģijas
vai Luksemburgas tiesību aktus. Komisija atsaucas uz dažādām Beļģijas un Luksemburgas tiesību normām, kuras piemērojot būtu
iespējams pavairot vai pielāgot datorprogrammu bez tās autora piekrišanas, ja tas ir nepieciešams, lai ļautu lietotājam lietot
šo programmu atbilstīgi tās mērķim, tostarp labojot kļūdas (skat. Beļģijas likuma par datorprogrammām 6. pantu, Luksemburgas
likuma par datorprogrammām 28. panta 4. punktu un Luksemburgas likuma par autortiesībām 34. pantu).
Visbeidzot, Komisija kategoriski apstrīd to, ka tā esot izpaudusi versijas
EC‑Systran Unix
pirmkodus sabiedrībai
Gosselies
, kura veica darbus apstrīdētā līguma sakarā. Pretēji apgalvojumiem, kas iekļauti Bitana ziņojumā, lai veiktu darbus, kas
uzticēti šai sabiedrībai, nav nepieciešama iejaukšanās programmatūras kodola līmenī. Pēc apstrīdētā līguma piešķiršanas,
Gosselies
bija pieeja vienīgi versijas
EC‑Systran Unix
valodas daļu pirmkodiem, uz kuriem Komisijai piederot ekskluzīvas īpašumtiesības saskaņā ar līgumiem, kas noslēgti starp
lietas dalībniecēm, un tās dienestu ieguldījumu šo daļu izstrādē.
Tādēļ, ja arī pastāv līdzība starp programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
un versiju
EC‑Systran Unix
, tas nepierāda, ka Komisija ir veikusi autortiesību pārkāpumu. Juridiskie prasījumi, ko prasītājas izsecina no šīs līdzības,
neesot pamatoti. Komisijai esot pilnīgas tiesības pārveidot vai pielāgot programmatūru un uzticēt trešajai sabiedrībai veikt
pielāgošanu vai pārveidi bez prasītāju iepriekšējas piekrišanas.
Par tiesībām, kas minētas saistībā ar zinātību
Prasītājas norāda, ka zinātība ir definējama kā “ir slepenas, būtiskas un atbilstīgā veidā identificējamas informācijas kopums”.
Prasītājas atsaucas uz definīciju, kas norādīta Komisijas 1996. gada 31. janvāra Regulas (EK) Nr. 240/96 par [EKL] [81]. panta
3. punkta piemērošanu dažām tehnoloģijas nodošanas līgumu kategorijām (OV L 31, 2. lpp.) 10. pantā. Tās arī precizē, ka no
šā teksta un vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, izriet, ka zinātība ir aktīvs,
ko aizsargā gan līgumi par zinātības nodošanu un vienošanās par konfidencialitāti, gan noteiktā atbildība gadījumā, ja ir
izpausta zinātība, nesaņemot tās īpašnieka atļauju. Šajā gadījumā prasītājas izmanto zinātību, kas tām pieder saistībā ar
programmatūru
Systran
, gan tās versiju
Systran Unix
, kuru izstrādājusi un tirgo
Systran
grupa, gan tās atvasināto un šķietami identisko versiju
EC‑Systran Unix
, kuru izstrādājusi
Systran Luxembourg
, lai to lietotu Komisija. Šī zinātība, kuru prasītājas aizsargā un glabā noslēpumā, izriet no tehnisku, informātikas un valodniecības
zināšanu kopuma, kas materializējas kā kodols, valodu rutīnas un vārdnīcas, kā arī saistītā dokumentācija (skat. Bitana ziņojumu
un Bitana pirmo tehnisko piezīmi). Lai īstenotu prasības, kas bija aprakstītas Komisijas publicētajā konkursa paziņojumā,
būtu jāpārveido
Systran
programmatūras pirmkods, tātad šis pirmkods būtu jāizpauž darījuma labuma guvējam. Uzticot šāda darījuma īstenošanu trešajai
personai, Komisija bez
Systran
atļaujas izpauda tās zinātību. Šī izpaušana bija pārkāpums, kas rada Kopienas atbildību.
Atbildot uz argumentu, saskaņā ar kuru zinātības jēdziens nav definēts un zinātība kā tāda nav uzskatāma par aizsargājamu,
prasītājas atzīmē, ka Komisija pati ir definējusi zinātības jēdzienu savās regulās un ka no šiem tekstiem izriet, ka zinātības
vērtība slēpjas ievērojamajās priekšrocībās, ko var radīt tās atklāšana, tas nozīmē, ka tai ir jāpaliek slepenai, neatklātai
un neiegūstamai. Nav apstrīdams, ka programmatūras
Systran
versija
Systran Unix
ir nozīmīga inovācija, kuru īstenoja
Systran
grupa, kas pierāda patiesas tehniskas prasmes un zinātību, kas radusies pētījumu un pieredzes uzkrāšanas ceļā, kā par to
liecina sistēmas
Systran
, kas iepriekš bija rakstīta asamblervalodā, pārrakstīšana C++ valodā. Piekļuve šiem elementiem ļautu it īpaši atklāt programmatūras
ražošanas noslēpumus, ļaujot ikvienai sabiedrībai, kam būtu šī piekļuve, radīt konkurējošu programmatūru.
Atbildot uz argumentiem, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, Komisijai nevar pieprasīt atlīdzināt kaitējumu, kas radies, nelikumīgi
izpaužot zinātību, jo atlīdzību par zinātības aizskaršanu var pieprasīt vienīgi negodīgas konkurences gadījumā, un, otrkārt,
Komisija nav komersants un prasītāju konkurents, bet gan Kopienas iestāde, prasītājas apgalvo, ka šī negodīgās konkurences
rīcība visupirms ir ārpuslīgumiska atbildība, kuras pamatā ir trīssavienība – pārkāpums, kaitējums un cēloņsakarība, kas pastāv
šajā gadījumā. Katrā ziņā prasītājas uzsver, ka Francijas judikatūrā, līdzīgi kā daudzu citu Eiropas valstu judikatūrā, ir
precizēts, ka “jau zinātības izpaušana vien ārpus uzņēmuma ir kaitējoša, neraugoties uz to, kā tā varētu būt izmantota”, un
ka “pasūtītājs, kas apakšuzņēmējam nodod plānus, kurus izstrādājis kāds cits, pieļauj pārkāpumu, kas rada civiltiesisko atbildību”
(Parīzes apelācijas tiesas 1995. gada 31. maija spriedums; Kasācijas tiesas Tirdzniecības palātas 1982. gada 28. janvāra un
1994. gada 8. novembra spriedumi).
Atbildot uz argumentu, saskaņā ar kuru Komisija esot tā, kurai pieder zinātība un
Systran
par to esot saņēmusi atlīdzību, prasītājas norāda, ka tas atklāj Komisijas attieksmi, vēloties nelikumīgi piesavināties programmatūras
Systran
versijas, kas paredzētas darbībai
Unix
vidē. Komisija vairākkārt ir nepārprotami atzinusi
Systran
zinātību šajā jautājumā.
Attiecībā uz argumentu, kas pamatots ar konfidencialitātes klauzulu, kas paredzēta, piešķirot darījumu sabiedrībai
Gosselies
, prasītājas apgalvo, ka Komisija nevarēja apliecināt, ka tā varētu noklusēt grupas
Systran
zinātību, ja šis pārkāpums paliktu konfidenciāls. Šis Komisijas pamatojums, kas nozīmētu to, ka licences saņēmējs, kuram
nav nepārprotami aizliegts pārkāpt autortiesības, varētu to darīt brīvi un netraucēti un, nesaņemot tiesību īpašnieka atļauju,
nodot trešajām personām aizsargātos darbus tādēļ, ka pastāv konfidencialitātes klauzula, ir absurds.
Komisija atklāj, ka, lai arī prasītājas atsaucas uz zinātības definīciju, kas aizgūta no Regulas Nr. 240/96, tās nenorāda
pārkāpuma, kuru tai piedēvē, tiesisko pamatojumu. Tā norāda, ka šai ziņā zinātība kā tāda nav aizsargāta. Neviens tiesību
aktu noteikums nav paredzējis minētās zinātības definīciju vai aizsardzību. Komisija uzskata, ka zinātības aizsardzība tradicionāli
tiek piešķirta, vienīgi pamatojoties uz tiesību aktiem par negodīgu konkurenci. Šajā jautājumā attiecībā uz Beļģiju tā norāda
1991. gada 14. jūlija likumu par komercpraksi un par patērētāju informēšanu un aizsardzību (1991. gada 29. augusta
Moniteur belge
, 18712. lpp.) un attiecībā uz Luksemburgu – 1986. gada 27. novembra likumu, ar ko reglamentē noteiktas komercprakses, sankcionējot
negodīgu konkurenci (
Mémorial
A 1986, 2214. lpp.), un 2002. gada 30. jūlija likumu, ar ko reglamentē atsevišķas komercprakses, sankcionējot negodīgu konkurenci,
un transponē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/55/EK, ar ko groza Direktīvu 84/450/EK par maldinošu reklāmu, ietverot
salīdzinošo reklāmu (
Mémorial
A 2002, 1630. lpp.). Piemērojot šos likumu noteikumus, nav iespējams izpildīt nosacījumus, kas nepieciešami iespējamās prasītāju
zinātības aizsardzībai sakarā ar negodīgu konkurenci, jo Komisija un prasītājas nav konkurenti, Komisija nav ne komersants,
ne ražotājs, ne amatnieks un tās galvenā mītne atrodas Beļģijā, nevis Francijā, līdz ar to Francijas likumi tai nav piemērojami.
Komisija apgalvo, ka tās rīcībā nekad nav bijuši versijas
Systran Unix
pirmkodi, bet gan vienīgi tie, kas attiecas uz versiju
EC‑Systran Unix
, uz kuru tai ir noteiktas īpašumtiesības un lietošanas tiesības, ko nosaka dažādi līgumi, kas noslēgti ar
Systran
grupu par versiju
EC‑Systran Mainframe
un šīs versijas migrāciju
Unix
vidē. Tāpat Komisija norāda, ka līgumos, kurus tā noslēdza ar
Systran
grupu, nebija iekļauta konfidencialitātes klauzula attiecībā uz to. Turklāt nevienā līgumā neesot atsauces ne uz
Systran
grupas zinātības ieguldījumu, ne tās aizsardzību. Komisija uzsver, ka gan tās dienesti, gan sabiedrības, kas iesaistītas
Systran
grupā, izstrādāja programmatūru
Systran
un tās lietojumprogrammas, cieši sadarbojoties. Tādēļ prasītājas varēja gūt labumu no Komisijas vai trešo personu zinātības
un varēja tirgot Komisijas vai tās trešo personu produktus, gūstot no tā labumu. Komisija norāda, ka atsevišķas personas,
kas strādāja pie versijas
EC‑Systran Unix
sabiedrības
Gosselies
labā, iespējams, strādāja arī sabiedrības
Telindus
un arī
Systran Luxembourg
labā. Sabiedrība
Telindus
, ar kuru apvienojās
Systran
, lai izveidotu
Systran Luxembourg
, kopš 1990. gada esot noslēgusi ar Komisiju tulkošanas līgumus, kas pierāda, ka
Systran
nevarot pieprasīt tiesības, kā arī zinātību, kas attiecas uz versiju
EC‑Systran Unix
.
Turklāt, ņemot vērā sākotnējā līguma 4. panta a) punktu, sadarbības līguma ievaddaļas 6. punktu un tā 4. pantu, kā arī otrā
migrācijas līguma II pielikuma 1. papildinājuma 1. pantu, darījuma piešķiršana sabiedrībai
Gosselies
nav bijusi Komisijas pārkāpums.
Komisija arī precizē, ka konkursa paziņojumā bija ietverta konfidencialitātes klauzula, saskaņā ar kuru līguma saņēmējs nevarēja
izmantot vai izpaust trešajām personām informāciju, ko tam nodevusi Komisija (skat. 2003. gada 4. oktobra konkursa paziņojuma
II.9. pantu). Piemērojot šo konfidencialitātes klauzulu un jebkurā gadījumā sabiedrība
Gosselies
nevarēja izpaust konfidenciālo informāciju, kuru Komisija tai būtu paziņojusi. Tādēļ šādas informācijas izpaušana minētajam
uzņēmumam nevarēja radīt kaitējumu prasītājām. Visbeidzot Komisija norāda, ka versijas
EC‑Systran Unix
programmas un vārdnīcas tiek uzturētas vienīgi uz tās datoriem.
b)     Vispārējās tiesas vērtējums
Šajā lietā Komisijai pārmestā nelikumīgā darbība ir saistīta ar to, ka tā ir atļāvusies, nesaņemot prasītāju atļauju, veikt
konkursa paziņojumā minētos darbus, ar kuru starpniecību modificē un izpauž trešajām pusēm elementus, kurus versija
EC‑Systran Unix
aizguvusi no versijas
Systran Unix
, ko aizsargā autortiesības, vai kas izriet no
Systran
grupas zinātības.
Lai varētu noteikt, vai šāda rīcība ir nelikumīga, vispirms ir jānosaka, vai prasītājām ir tiesības, ņemot vērā vispārējos
tiesību principus, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, iebilst pret to, ka Komisija bez viņu piekrišanas uztic trešajām
personām darbus, kas saistīti ar dažiem versijas
EC‑Systran Unix
aspektiem. Komisija apstrīd šīs tiesības, kuras prasītājas pamato ar autortiesībām un zinātību, kas saistīta ar oriģinālo
un senāko versiju
Systran Unix
, apgalvojot, ka prasītājas nav sniegušas pierādījumus tiesībām, kuras tās pieprasa uz šo programmatūras versiju (skat. iepriekš
178. un 179. punktu).
Ja izrādās, ka prasītājas var pieprasīt šādas tiesības, tad ir jāpārbauda Komisijas apgalvojums, ka
Systran
grupa tai ir atļāvusi uzticēt trešajai personai darbus, kas definēti apstrīdētajā līgumā. Īsumā, Komisija uzskata, ka dažādie
līgumi, kas noslēgti ar
Systran
grupu kopš 1975. gada un tās piešķirtais finansējums tai piešķir pietiekamas lietošanas tiesības un īpašumtiesības attiecībā
uz dažādiem versijas
EC‑Systran Unix
elementiem, lai tai nebūtu jāņem vērā iebilduma tiesības, kuras pieprasa prasītājas sakarā ar tiesībām, kas tām ir uz versiju
Systran Unix
(skat. iepriekš 181.–187. punktu).
Ja izrādās, ka Komisija nevar ignorēt prasītāju pieprasītās iebilduma tiesības, ir jāizanalizē konkursa paziņojumā minētie
darbi, ko veica versijai
EC‑Systran Unix
, lai noskaidrotu, vai tie ir radījuši elementu vai informācijas, kuru aizsargā autortiesības un zinātība, pārveidošanu vai
izpaušanu, kā to norāda prasītājas un ko apstrīd Komisija (skat. iepriekš 189. punktu).
Par prasītāju norādītajām tiesībām attiecībā uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
Lai definētu vispārējos tiesību principus, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām attiecībā uz autortiesībām, prasītājas
atsaucas uz Bernes konvenciju, Direktīvu 91/250 un Direktīvu 2004/48. Tās piemin arī dalībvalstu tiesību aktus un ir sagatavojušas
divus profesora Sirinelli atzinumus, kas paredz jautājumu par autortiesību pārkāpuma darbību, kuru veic juridiska persona,
pieņemamību un pārrakstītas programmatūras piekļuvi autortiesību aizsardzībai, kā arī Bitana otro tehnisko piezīmi.
Kā jau tika norādīts, izvērtējot Vispārējās tiesas kompetenci (skat. iepriekš 68.–73. punktu), grupai
Systran
ir tiesības izmantot autortiesības uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
, kuru tā ir izstrādājusi un tirgo ar savu vārdu, un tai nav jāsniedz nekādi citi pierādījumi.
Protams, saskaņā ar vispārējām normām, kā to ir norādījusi Komisija, ja pastāv konflikts par tiesību esamību, tas ir jāpierāda
tam, kurš norāda uz tiesību esamību vai neesamību (
actori incumbit probatio
). Tomēr jautājumā par autortiesībām pastāv tiesību prezumpcija, kas ļauj atteikties no pierādīšanas pienākuma. Kopienas tiesību
aktos šāda prezumpcija ir ietverta Direktīvas 2004/48 5. pantā ar virsrakstu “Autorības vai īpašumtiesību prezumpcija”, kurā
ir noteikts, ka “šajā direktīvā paredzēto pasākumu, kārtības un aizsardzības līdzekļu piemērošanas nolūkā: [..] lai literāra
vai mākslas darba autoru, ja vien nav pierādījumu par pretējo, uzskatītu par autoru, kas tādēļ ir arī tiesīgs uzsākt tiesvedību
pret iespējamo pārkāpēju, ir pietiekami, ka viņa(‑as) vārds ir, kā parasti, minēts darbā vai uz tā”. Prasītājas atsaucās arī
uz šādas prezumpcijas attēlojumu dalībvalstu tiesību aktos, savukārt Komisija nevarēja uzrādīt pretējus piemērus, kas aizgūti
no citu dalībvalstu tiesību aktiem. Francijas, valsts, kurā dibināta
Systran
, kas atsaucas uz autortiesībām uz tās tirgoto programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
, tiesību aktos Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksa L 113‑1. pantā ir noteikts, ka “autorība, ja vien nav pierādīts pretējais,
pieder tam vai tiem, ar kura(‑u) vārdu datorprogramma ir paziņota atklātībā”. Beļģijas, valsts, kurā atrodas Komisijas galvenā
mītne, tiesību aktos šāda prezumpcija ir noteikta Beļģijas likuma par autortiesībām 6. panta otrajā daļā, saskaņā ar kuru
“par autoru ir uzskatāms tas, ja nav pierādīts pretējais, kurš parādās uz darba, norādot tā vārdu vai marku, kas ļauj to identificēt”.
Šie dažādie noteikumi ir norādīti kā tādi, kas ilustrē vispārējos tiesību principus, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām.
Kā piemēru noteikumiem, kas pēc būtības ir izmantoti visās dalībvalstīs, prasītājas apgalvo, ka Francijas tiesībās darbs tiek
aizsargāts jau tādēļ vien, ka tas ir radīts. Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksa L 111‑1. pantā ir noteikts, ka “intelektuālā
darba autoram sakarā ar tā radīšanu pieder ekskluzīvas nemateriālas īpašumtiesības, kas pretstatāmas jebkurām citām”. Attiecībā
uz jēdziena “intelektuālais darbs” definīciju Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksa L 112‑2. pantā ir noteikts, ka “šā kodeksa
izpratnē par intelektuālo darbu ir uzskatāmas: programmatūras, tostarp sākotnējās koncepcijas materiāli”. Neviens no Komisijas
norādītajiem faktiem nav pretrunā šim prasītāju piemēram.
Tiklīdz darbs ir radīts, tas tiek uzskatīts par oriģinālu. Pierādīšanas problēmas visbiežāk ir saistītas ar to, ka viens darbs
ir pastāvējis agrāk par citu. Šajā gadījumā to, ka versija
Systran Unix
ir pastāvējusi agrāk nekā versija
EC‑Systran Unix
, nosaka fakts, ka otrā versija ir izstrādāta pēc pirmās versijas un ka, lai to izstrādātu, Komisija vērsās pie
Systran
grupas, atsaucoties uz tās versiju
Systran Unix
. Attiecībā uz to ir svarīgi norādīt, ka Komisija, kā tā apstiprina savā atbildes rakstā, neapstrīd to, ka
Systran
pieder tiesības uz programmatūru
Systran Unix
, ko tā pārdod.
Turklāt ir jānorāda, ka saskaņā ar prasītāju iesniegtajiem datiem attiecībā uz Francijas un Beļģijas tiesību aktiem šo dalībvalstu
judikatūrā ir atrunāta uzņēmuma autorība. Attiecībā uz Franciju tas ir Kasācijas tiesas Civillietu pirmās palātas 1993. gada
24. marta spriedums, saskaņā ar kuru juridiskai personai vienkārši ir jāpierāda, ka tā izmanto darbu, lai tās prasība par
autortiesību pārkāpumu būtu pieņemama, nenosakot tiesību izcelsmi, un attiecībā uz Beļģiju tas ir Kasācijas tiesas 1998. gada
12. jūnija spriedums (skat. Sirinelli pirmo atzinumu, 18. un 26. lpp.). Lai atspēkotu šo detalizēto juridisko atzinumu, Komisija
aprobežojas ar neskaidriem un īsiem apgalvojumiem, kas pamatojas uz iepriekš izklāstītā risinājuma kritiku daļā doktrīnas
un uz Ģentes apelācijas tiesas 1993. gada spriedumu, kurš ir senāks par iepriekš minēto Beļģijas Kasācijas tiesas spriedumu.
Jautājumu par citu dalībvalstu tiesībām, izņemot tās, kuras profesors Sirinelli citē kā piemērus, lietas dalībnieces nepieminēja
un par to nediskutēja.
Iepriekšminētais judikatūras risinājums ļauj ierobežot autortiesību pārkāpēju iespējas tiesāties par darbības nepieņemamību
un ļauj juridiskai personai neuzrādīt pilnīgu cesijas līgumu ķēdi, sākot ar fizisko personu, tiesību sākotnējo īpašnieku.
Tādējādi attiecībā uz pierādījumiem reālā īpašumtiesību piederība laikā, kad darbība ir īstenota, ir svarīgāka par vēsturisko
piederību.
Atbildot uz Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru autortiesību prezumpcija attiecībā uz versiju
EC‑Systran Unix
tiek apstrīdēta tādēļ, ka šo versiju netirgo iepakojumā ar autora vārdu, un tādēļ, ka to reizēm dēvē par “Komisijas
MT
sistēmu” jeb “
ECMT
”, ir jānorāda, ka, lai pamatotu savas prasības par ārpuslīgumisku atbildību, prasītājas atsaucās uz versiju
Systran Unix
un veica šīs versijas salīdzināšanu ar versiju
EC‑Systran Unix
, lai konstatētu, ka viena šīs atvasinātās versijas daļa ir cēlusies no iepriekšējās un oriģinālās versijas. No iepriekš minētā
izriet, ka versijā
EC‑Systran Unix
pastāv tā dēvētā “
Systran
” daļa (t.i., it īpaši pats kodols), kā arī nevar apstrīdēt, ka šajā versijā pastāv “
EC
” daļa (t.i., it īpaši vārdnīcas, kuras ir radījusi Komisija). Debates nav par versiju
EC‑Systran Unix
, bet gan par tiesībām, uz kurām prasītājas varētu atsaukties gadījumā, ja tiktu veikti darbi saistībā ar versiju
EC‑Systran Unix
tādēļ, ka tiem pieder tiesības uz oriģinālo un agrāko versiju
Systran Unix
. Papildus ir jānorāda, ka no definīcijām, kas norādītas līguma paraugā, kurš pievienots konkursa paziņojumam, izriet, ka
nosaukums “Komisijas automātiskās tulkošanas serviss (vai sistēma)”, uz kuru atsaucas Komisija, ir definēts šādi: “Komisijas
automātiskās tulkošanas sistēma, kas būvēta, izmantojot
EC Systran
, ir īpaša
Systran
automātiskās tulkošanas sistēma, kuru sākotnēji izstrādāja
World Translation Center
, Lajola, ASV, un kuru turpmāk, kopš 1976. gada izstrādāja Komisija.” (
The Commission’s machine translation service is built around EC Systran, a specific version of the Systran machine translation
system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by
the European Commission.
) Tātad saskaņā ar pašas Komisijas lietotajiem terminiem attiecībā uz trešajām personām Komisijas automātiskās tulkošanas
servisa jeb sistēmas izcelsme ir meklējama automātiskās tulkošanas sistēmā, kuru ir radījusi un izstrādājusi
WTC/Systran
grupa.
Secinājums ir tāds, ka prasītājas kā
Systran
grupa var izmantot autortiesības uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
, kuru
Systran
tirgo jau vairākus gadus, arī pirms
Systran Luxembourg
uzlaboja
EC‑Systran Unix
, lai tā atbilstu Komisijas īpašajām vajadzībām.
Jebkurā gadījumā Komisijas norādītie līgumu noteikumi neļauj pamatot iespējamās kontroles tiesības pār
WTC
grupas iegādi, ko veica
Systran
grupa (skat. iepriekš 179. punktu). Komisija atsaucas uz ar
WTC
1975. gada 22. decembrī noslēgtā sākotnējā līguma 5. panta c) punktu, lai pamatotu, ka nekāda tiesību vai pienākumu, kas
izriet no šā līguma, nodošana nevar notikt bez tās iepriekšējas piekrišanas. Taču šis noteikums vienīgi precizē: “Līgumslēdzēja
puse bez Komisijas iepriekšējas un skaidras piekrišanas nevar ne nodot, ne cedēt visas vai daļu tiesību un pienākumu, kas
izriet no līguma, ne arī nodot apakšuzņēmējam daļu uzdevumu, kas tai uzticēti, ne nodot tos trešajām personām ar tādu pašu
mērķi.” Tas attiecas vienīgi uz līguma termiņu, tie ir pāris mēneši, un saistības, kuru nodošana un cesija bija minētas, attiecas
vienīgi uz sistēmas
Systran
lietošanu, nevis uz attiecīgajām īpašumtiesībām. Tādēļ ar šo noteikumu nevar
WTC
atņemt tiesības izmantot savu īpašumu, 1985. gadā pārdodot to sabiedrībai
Gachot
, kas kļuva par
Systran
, kā tas izriet no līgumiem, kurus prasītājas ir pievienojušas savas atbildes pielikumā. Tāpat ir noraidāms Komisijas arguments,
saskaņā ar kuru būtu identificējams prasītāju autortiesību tiesiskais un līgumiskais pamats. Iepriekš norādītie likumu noteikumi
nenosaka autoru pienākumu reģistrēt vai deponēt savus darbus, kā tas var būt patentu gadījumā.
Ir jākonstatē, ka Komisija bija ļoti labi informēta par to, ka
Systran
grupa un tās pārņemtās sabiedrības, tostarp
WTC
, ir intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieces attiecībā uz dažādām programmatūras
Systran
versijām, kuras komerciāli ir izmantotas kopš 70. gadiem, it īpaši saistībā ar Komisiju. Prasītājas norāda vairākus faktus,
kas šajā gadījumā ļauj konstatēt intelektuālo darbu un to, ka šo intelektuālo darbu radījis P. Tomā un vēlāk pārņēmušas
WTC
grupas un
Systran
grupas sabiedrības (skat. iepriekš 174. un 175. punktu).
Attiecībā uz minēto zinātības aizsardzību prasītājas apgalvo, ka fakts, ka Komisija trešajām personām izpauda tehnisko informāciju
un noslēpumus, kas saistīti ar versijas
Systran Unix
elementiem, kuri atrodami versijā
EC‑Systran Unix
, ir uzskatāms par nelikumīgu darbību, kas varētu radīt Kopienas ārpuslīgumisko atbildību, piemērojot EKL 288. panta otro
daļu. Kā tas norādīts, vērtējot Vispārējās tiesas kompetenci (skat. iepriekš 78.–81. punktu), ir pamats uzskatīt, ka
Systran
grupai ir tiesības izmantot tehniskās informācijas un noslēpumu, kas saistīti ar
Systran
programmatūras versiju
Systran Unix
, aizsardzību.
Par apgalvojumu, saskaņā ar kuru Komisijas tiesības ļauj tai ignorēt prasītāju iebilduma tiesības
Lai pamatotu, ka tai nav jāņem vērā prasītāju tiesības iebilst pret to, ka noteiktus darbus saistībā ar versiju
EC‑Systran Unix
uztic trešajām personām, jo tiem pieder tiesības uz versiju
Systran Unix
, Komisija apgalvo, ka tai ir nepieciešamās atļaujas sakarā ar tiesībām, kas tai nodotas saskaņā ar iepriekšējiem līgumiem,
kas ar
Systran
noslēgti kopš 1975. gada un sakarā ar tās piešķirto finansējumu.
Šie argumenti ir jānoraida. Kā to pamatoti apgalvo prasītājas, tiesību cesija nav prezumējama. Tas, ka tiek finansēta informātikas
izstrāde, nenozīmē, ka tiek iegūtas īpašumtiesības. Šādas juridiskās sekas ir skaidri jānorāda attiecīgajā līgumā. Tiesību
cesijas tiek interpretētas ierobežojoši un par labu autoram.
Attiecībā uz šo punktu, prasītājas kategoriski noliedz, ka būtu nodevušas Komisijai kaut vismazākās tiesības uz intelektuālo
īpašumu, – ne uz versiju
Systran Mainframe
, ne uz versiju
Systran Unix
, ne uz oriģinālo ideju un pierakstiem, kas ir to pamatā, ne sākotnējās koncepcijas materiālu, ne datu struktūru un vēl jo
mazāk uz kodolu. Vienīgās tiesības, kuras prasītājas atzīst, Komisijai ir uz vārdnīcām, kuras ir izstrādājuši Komisijas dienesti
bez
Systran
iejaukšanās.
Turklāt Komisijas norādītajos līgumu noteikumos, gan attiecībā uz versiju
EC‑Systran Mainframe
, gan versiju
EC‑Systran Unix
, ir eventuāli atrunātas iepriekš pastāvējušās tiesības uz intelektuālo īpašumu – kā attiecībā uz tiesībām uz versiju
Systran Mainframe
, tā versiju
Systran Unix
. Ir jākonstatē, ka Komisijas norādītie noteikumi neļauj pamatot līguma parakstītāja (
WTC
vai
Systran
grupas sabiedrību) īpašumā esošo autortiesību uz dažādām programmatūras
Systran
versijām, uz kurām attiecas šie līgumi, nodošanu. It īpaši ir jāatgādina, ka vienīgais līguma noteikums, kas attiecas uz
versiju
EC‑Systran Unix
, kuru Komisija norāda, lai attaisnotu savas darbības, ir migrācijas līgumu 13. panta 1. un 2. punkts, kas nosaka Komisijas
pieprasītās īpašumtiesības gadījumā, ja nepastāv iepriekšējas tiesības uz intelektuālo īpašumu (skat. iepriekš 95.–97. punktu).
Attiecībā uz Komisijas citēto izvilkumu no otrā migrācijas līguma II pielikuma 1. papildinājuma 1. panta, tajā ir noteikts:
“Migrācijas darbi, kas aprakstīti šajā tehniskajā pielikumā, kā arī sistēmas, cilvēkresursu un [
Systran Software
] un [
Systran
] zinātības nodošana pušu rīcībā nerada iemeslu nekādiem papildu maksājumiem, ne arī finanšu prasījumiem sakarā ar jebkādām
īpašumtiesībām”. Papildus tam, ka šajā noteikumā ir skaidri atzīta
Systran
zinātība, tāpat ir jākonstatē, ka tas ir spēkā vienīgi attiecībā uz finanšu prasījumiem saistībā ar migrācijas darbiem, ko
Systran Luxembourg
veic Komisijas labā. Šie pasākumi attiecas uz darbiem, kurus Komisija konkursa paziņojuma rezultātā uztic trešajām personām.
Turklāt ir jānorāda, ka pati Komisija ir norādījusi, ka no viņas minētajiem līgumiem skaidri neizriet “pasūtījuma līgumu”
tēze, kas tai ļautu interpretēt līgumus, kas noslēgti starp
WTC
grupas sabiedrībām, vēlāk
Systran
grupas sabiedrībām, kā tādus, ar kuriem šīs sabiedrības būtu vēlējušās tai nodot savas autortiesības. Patiesībā neviens Komisijas
citētais līguma noteikums nav interpretējams šādā veidā, jo šie dažādie noteikumi paredz lietošanas tiesības, nevis īpašumtiesības,
un nepārprotami saglabā iepriekš pastāvējušās tiesības uz intelektuālo īpašumu.
Visbeidzot ir jānoraida Komisijas arguments, kas aizgūts no šo līgumu “filozofijas” tādēļ, ka līgumu filozofija attiecībā
uz informātikas programmatūras nodošanu kāda rīcībā skaidri nozīmē lietotāja tiesību aprobežošanos ar lietošanas licenci,
neļaujot tam iegūt programmatūru savā īpašumā.
Jāsecina, ka Komisija nebija tiesīga secināt, ka prasītājas saskaņā ar līgumiem tai ir atļāvušas lietošanu un izpaušanu, kas
notika pēc apstrīdētā publiskā darījuma piešķiršanas saskaņā ar īpašumtiesībām, kas tai varētu būt uz programmatūras
Systran
versiju
EC‑Systran Unix
.
Pakārtoti Komisija apgalvo, ka tā drīkst veikt versijas
EC‑Systran Unix
pārveidošanu, tādā veidā nepārkāpjot
Systran
grupas iespējamās autortiesības uz versiju
Systran Unix
, jo pārveidošana ir likumīgi atļauta visām personām, kuras gūst labumu no lietošanas licences.
Komisija te atsaucas uz Beļģijas likuma par datorprogrammām 6. pantu, kurā ir norādīts, ka datorprogrammu pavairošanas un
pielāgošanas darbībām, kas paredzētas šā likuma 5. panta a) un b) punktā, nav vajadzīga īpašnieka atļauja, ja tās ir nepieciešamas,
lai persona, kurai pieder programmas lietošanas tiesības, varētu to lietot saskaņā ar mērķi, kam tā domāta, ieskaitot kļūdu
labošanu. Tā atsaucas arī uz Luksemburgas likuma par datorprogrammām 28. panta 4. punktu ar virsrakstu “Atkāpes rīcības ierobežojumu
gadījumā”, kurā ir paredzēts, ka, “izņemot specifiskus līguma noteikumus, darbības, kas minētas 28. panta [3. punkta] a) un
b) apakšpunktā, neprasa tiesību īpašnieka atļauju, ja tās jāveic, lai likumīgais ieguvējs lietotu datorprogrammu saskaņā ar
mērķi, kam tā domāta, ieskaitot kļūdu labošanu”. Tāpat Luksemburgas likuma par autortiesībām 34. pantā ar virsrakstu “Atkāpes
rīcības ierobežojumu gadījumā” noteikts, ka: “izņemot specifiskus līguma noteikumus, darbības, kas minētas 33. pantā, neprasa
tiesību īpašnieka atļauju, ja tās jāveic, lai likumīgais ieguvējs lietotu datorprogrammu saskaņā ar mērķi, kam tā domāta,
ieskaitot kļūdu labošanu un tās iekļaušanu datubāzē, kuras funkcionēšanai tā paredzēta”.
Tomēr jāatzīmē, ka šī likumīgā atkāpe rīcības ierobežojumu, tas ir, rīcības, kam vajadzīga autora piekrišana, gadījumā tiek
interpretēta stingri. Šī atkāpe, kas paredzēta Direktīvas 91/250 5. pantā attiecībā uz darbībām, kas izriet no programmas
autora ekskluzīvām tiesībām, kuras definētas šīs direktīvas 4. pantā, ir piemērojama vienīgi darbiem, ko īsteno datorprogrammas
likumīgais ieguvējs, nevis darbiem, kurus šis ieguvējs uztic trešajām personām (skat. profesora Sirinelli atzinumu par datorprogrammas
likumīgā ieguvēja tiesībām pārveidot šo programmu un Bitana trešo tehnisko piezīmi par sabiedrībai
Gosselies
uzticēto darbu raksturu; skat. arī lietas dalībnieču atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem par lietotāja tiesībām).
Šī atkāpe ir ierobežota arī attiecībā uz darbībām, kas nepieciešamas, lai ļautu likumīgajam ieguvējam lietot datorprogrammu
atbilstoši tās mērķim, ieskaitot kļūdu labošanu. Šajā lietā Komisija nav norādījusi, kādēļ nepieciešamo pārveidi bija jāuztic
trešajām personām un kādā ziņā tā bija nepieciešama kļūdu labošanai vai ļāva programmu izmantot atbilstoši tās mērķim. Neviens
dokumentācijā norādītais fakts neļauj saprast, kādā veidā šī atkāpe ļautu veikt Komisijas lietotās datorprogrammas uzlabojumus, pielāgojumus
vai papildinājumus (par to darbu raksturu, kurus Komisija uzticējusi trešajām personām, skat. turpmāk 227.–250. punktu). Patiesībā
šie darbi ir darbības, kas pakļautas ierobežojumam attiecībā uz datorprogrammas piemērošanu, pārveidošanu un cita veida modificēšanu
Direktīvas 91/250 4. panta izpratnē. Tiesas sēdes laikā prasītājas norādīja, ka pretēji tam, ko apgalvo Komisija, citi viņu
klienti lūdz viņu atļauju, lai veiktu tāda veida pārveidošanu, kāda bija jāveic sabiedrībai
Gosselies
.
Jāsecina, ka Komisija šajā lietā nav spējusi pamatot, kādu iemeslu dēļ tā varētu izmantot likumīgo atkāpi rīcības ierobežojumu
gadījumā, lai apstrīdētā līguma ietvaros uzticētu trešajām personām veikt šos darbus. Ir jāatzīmē, ka Komisija apgalvo, ka
darbības, kuras viņai tiek pārmestas, t.i., viņasprāt, vārdnīcu labošana un uzlabošana, vairāk vai mazāk vismaz daļēji attiecas
uz atkāpi, kas paredzēta Direktīvas 91/250 5. pantā (skat. Komisijas atbildi uz trešo jautājumu kopumu, apsvērumus par programmatūras
Systran
lietošanas licences cenu, 23. punkts), kas netieši nozīmē, ka tā atzīst, ka daži darbi, kas paredzēti apstrīdētajā konkursa
paziņojumā, varētu neattiekties uz šo atkāpi un tādēļ varētu būt darbības, kas pakļautas ierobežojumam saskaņā ar Direktīvas 91/250
4. pantu.
Tādēļ var uzskatīt, pirmkārt, ka prasītājas var atsaukties uz autortiesībām un aizsardzību, kas saistīta ar zinātību attiecībā
uz informāciju un elementiem saistībā ar oriģinālo un agrāk pastāvējušo versiju
Systran Unix
, kas atrodami atvasinātajā versijā
EC‑Systran Unix
; otrkārt, ka Komisija nevar pierādīt, ka prasītājām nepieder minētās tiesības uz versiju
Systran Unix
, ka šīs tiesības tai tieši vai netieši būtu cedētas atbilstoši iepriekšējiem līgumiem ar
Systran
grupu vai sakarā ar finansējumu, kas piešķirts versijām
EC‑Systran Mainframe
un
EC‑Systran Unix
; un, treškārt, ka Komisijai nav izdevies pierādīt arī to, ka tā varēja likt trešajām personām izpildīt pieprasītos darbus,
nesaņemot no grupas
Systran
iepriekšēju atļauju.
Par to darbu raksturu, kurus Komisija uzticējusi trešajām personām
Lai noteiktu prasītāju minēto iebilduma tiesību pārkāpumu, tām ir uzskatāmi jāpierāda, ka darbi, kas minēti konkursa paziņojumā
un attiecībā uz kuriem
Systran
grupa nevarēja sniegt savu piekrišanu, varēja radīt tādas informācijas vai elementu pārveidojumus vai nodošanu, kas saistīti
ar
Systran Unix
un ir atrodami versijā
EC‑Systran Unix
.
Šajā gadījumā, lai noteiktu šādus pārveidojumus vai nelikumīgu izpaušanu, vispirms ir jāatklāj, ka Komisijas konkursa paziņojums
attiecās uz Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmas uzturēšanu un lingvistisko uzlabošanu. Šajā konkursa paziņojumā bija
norādīti šādi pakalpojumi:
“3.1.      Vārdnīcu kodēšana: vārdnīcu kodēšana, pamatojoties uz atgriezenisko informāciju, glosārijiem un tekstiem, kurus lietotāji
automātiski tulko, ieskaitot vārdnīcu saskaņošanu starp valodu pāriem. Lai atvieglotu kodēšanu, tiks nodrošināta utilītprogramma
[..]. Šis uzdevums ietver arī:
automātiskās tulkošanas vārdnīcu datņu, kuras Komisijas automātiskās tulkošanas dienestiem sagatavojuši citi avoti, kodējuma
pārskatīšanu;
lietotāju vārdnīcu datņu apkopošanu – pēc pieprasījuma līgumslēdzējs pārbauda lietotāju ierakstus un, ja termini ir bieži
lietoti, iekļauj tos galvenajās vārdnīcās, pārliecinoties, ka tie nekonfliktē ar jau esošajiem terminiem.
3.2.      Lingvistisko rutīnu uzlabošana, pielāgošana un papildināšana: analīžu programmu, pārnešanas un sintēzes, kas pamatojas uz
atgriezenisko informāciju, specifiski uzlabojumi, glosāriji un teksti, kurus lietotāji tulko automātiski. Piemēram, rindiņu
beigās aprauto vārdu apstrāde avota un mērķa izejas datos, rakstība ar lielo burtu, angļu valodas ģenitīvs ar burtu “s”, homogrāfi
un Komisijas nosacījumu ievērošana (it īpaši skaitļu rakstība).
3.3.      Sistēmas atjaunināšana: esošo vārdnīcu un programmu atjaunināšana pēc Komisijas pieprasījuma. Līgumslēdzējs cieši sadarbojas
ar Komisiju, lai nodrošinātu atjauninājumu saskaņotu integrēšanu.
3.4.      Dokumentācijas atjaunināšana: līgumslēdzējs īsteno nepieciešamo dokumentācijas (piemēram, kodēšanas rokasgrāmatas) atjaunināšanu
attiecībā uz tām sistēmas daļām, par kurām tas ir atbildīgs, un saglabā pārskatītos dokumentus datu centrā. Atjauninātajās
versijās ir iekļauts saskaņā ar līgumu veikto uzlabojumu un pārveidojumu apraksts un skaidrojums [..].”
(3.1      Dictionary coding: Dictionary coding based on feedback, glossaries and texts submitted to MT by users, including the «levelling‑up»
of dictionaries between language pairs. A utility will be provided to help with coding. [..] This task also includes:
The revision and encoding of MT dictionary files which have been prepared for the Commission’s MT service by other sources.
The harvesting of users’ custom dictionary files - if requested, the contractor will review user entries, and where terms
are of general use, include them in the main dictionaries, ensuring that there is no conflict with existing terms.
3.2      Enhancements, Adaptations and Additions to Linguistic Routines: Specific improvements to Analysis, Transfer and Synthesis
programs based on feedback, glossaries and texts submitted to MT by users. For example: the treatment of hyphenated words
in source and target output, capitalisation, the English genitive s, homographs, and respect of Commission conventions (amongst
others, for the writing of numbers).
3.3      System updates: Updates to dictionaries and programs will take place as required by the Commission. The contractor will work
closely with the Commission to ensure the smooth integration of updates.
3.4      Documentation updates: The contractor shall update as required any documentation (e.g. coding manuals) on parts of the system
for which he is responsible and shall store revised documents at the Data Centre. The updated versions shall include a description
of, and explanation for, improvements and changes made under contract [..].)
Prasītājas uzskata, ka, lai veiktu šos uzdevumus, būtu jāpārveido un jāpielāgo programmatūras
Systran
(versijas
EC‑Systran Unix
) sistēmas kodols, valodu programmas un datu struktūra, kas nozīmē pārveidot programmatūras pirmkodu un sākotnējās koncepcijas
materiālu. Nepieciešamība piekļūt pirmkodiem un tos pārveidot, lai izpildītu konkursa paziņojuma uzdevumus, ir nostiprināta
konkursa paziņojuma 3.7.5. punktā, saskaņā ar kuru viens no līgumslēdzēja pienākumiem ir pārliecināties, lai pēdējās pirmkodu,
vārdnīcu un programmu versijas būtu pareizi instalētas un kompilētas uz Komisijas serveriem.
Turklāt Bitana pirmajā piezīmē ir norādīts, un Komisija to neapstrīd, ka, īstenojot darbus, kas saskaņā ar darījumu ir uzticēti
Gosselies
, pārveide attieksies arī uz tām versijas
EC‑Systran Unix
daļām, kas aizgūtas no versijas
Systran Unix
.
Bitana pirmajā tehniskajā piezīmē programmatūras
Systran
elementu funkcionālajā aprakstā ir norādīts šādi:
–        funkcija “vārdu sadalīšana ar defisēm”, kas minēta konkursa paziņojumā (konkursa paziņojuma 3.2. punkts, skat. iepriekš 229. punktu),
tiek īstenota kodolā dokumentu iepriekšējās apstrādes modulī;
–        funkcija “lielais burts”, t.i., vienas valodas lielo burtu apstrāde otrā valodā, kas minēta konkursa paziņojumā (konkursa
paziņojuma 3.2. punkts, skat. iepriekš 229. punktu), tiek īstenota kodolā teksta iepriekšējās apstrādes modulī;
–        tipogrāfiskās formatēšanas likumi (piem., skaitļu vai atstarpju pārvaldīšana), kas minēti konkursa paziņojumā (konkursa paziņojuma
3.2. punkts, skat. iepriekš 229. punktu), tiek īstenoti kodolā teksta pēcapstrādes modulī;
–        vārdnīcu izmantošanas noteikumi (piem., angļu valodas ģenitīva atjaunošana), kas minēti konkursa paziņojumā (konkursa paziņojuma
3.2. punkts, skat. iepriekš 229. punktu), tiek īstenoti kodolā, kurā ietvertas katras valodas specifiskās iezīmes.
Kā jau iepriekš ir norādīts, lietas dalībnieces neapstrīd, ka kodols ir “valodas izstrādes” centrā. To neveido statiskas bibliotēkas,
kas būtu neatkarīgas no “valodas izstrādes” procesa, bet, gluži pretēji, tas ir neatņemama un ļoti būtiska procesa sastāvdaļa.
Attiecībā uz šo punktu Bitana pirmajā tehniskajā piezīmē ir precizēts, ka “normālas valodniecības izstrādes kontekstā” kodols
ir pārveidojams vairākos gadījumos, tostarp veicot tādus darbus, kas paredzēti konkursa paziņojumā “Valodu rutīnu uzlabojumi,
pielāgojumi un papildinājumi” (konkursa paziņojuma 3.2. punkts, skat. iepriekš 229. punktu un Bitana pirmo tehnisko piezīmi).
No iepriekš minētā izriet, ka, lai varētu īstenot uzticētos uzdevumus, konkursa uzvarētājam ir jābūt piekļuvei versijas
EC‑Systran Unix
pirmkodiem, lai viņš varētu tos pielāgot un pārveidot, īstenojot specifiskus analīzes, pārnešanas un sintēzes programmu uzlabojumus,
kas ir definēti uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā 3.2. punktā, un lai viņš varētu veikt atjauninājumus,
kas definēti uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā 3.3., 3.4. un 3.7.5. punktā.
Komisijas izvirzītie argumenti neļauj apšaubīt šo vērtējumu. Ir jāatgādina, ka Komisija kategoriski apstrīd to, ka ir izpaudusi
versijas
EC‑Systran Unix
pirmkodus sabiedrībai
Gosselies
, lai tā veiktu līgumā paredzētos darbus. Tā norāda, ka, lai izpildītu sabiedrībai uzticētos darbus, nav vajadzīga iejaukšanās
programmatūras kodolā.
Šis apgalvojums pamatojas uz
DGT
2008. gada 16. janvāra tehnisko piezīmi, kurai bija jāsniedz atbildes fakti uz Bitana pirmo tehnisko piezīmi, turpmāk tekstā
– “otrā piezīme” jeb “
DGT
otrā piezīme”. Otrās piezīmes ievadā
DGT
uzsver, ka Bitana pirmajā tehniskajā piezīmē lielākoties ir norādīts, ka visi valodas pārveidojumi ir saistīti ar “analīzes
zonu” un ka tie neizbēgami ir saistīti ar kodola apstrādi, līdz ar to arī paša kodola pārveidi. Tomēr
DGT
otrajā piezīmē ir uzsvērts, ka darbi, kas paredzēti konkursa paziņojumā un ir saistīti ar valodu rutīnām, neprasa kodola
pārveidošanu.
Pamatojoties uz šo tēzi,
DGT
norāda, ka nevajadzētu jaukt “analīzes zonas” ietvaru (struktūru, kas definēta kodola līmenī) ar saturu (valodu programmu
piešķirti kodi, kam ir valodas konotācija). Tulkošanas sistēmas sastāvdaļu modularitātes princips prasa skaidru nošķirtību
ne tikai starp dažādiem valodu moduļiem, bet arī starp valodu moduļiem un kodolu.
DGT
uzskata, ka kodola saistība ar valodām ir otršķirīga.
DGT
secina, ka pat tad, ja kodols patiešām kontrolē tulkošanas procesu, mijiedarbojas ar visām sastāvdaļām un tam ir atsevišķas
funkcijas, kuras, iespējams, varētu definēt kā saistītas ar valodu (teikumu segmenti, vārdu ar defisēm vai neatrasto vārdu
apstrāde), tāpat ir taisnība arī tas, ka kodola moduļiem ir vispārējs raksturs, savukārt valodu rutīnas ir specifiskas avota
valodai, valodu pārim vai mērķa valodai.
Pārbaudot piemērus, kas sniegti 2003. gada 4. oktobra konkursa paziņojumā un apkopoti kā elementi, kuriem obligāti ir nepieciešama
iejaukšanās kodola līmenī,
DGT
izsaka šādus divus apsvērumus:
–        “pretēji
Systran
apgalvojumiem atsauce uz [valodu rutīnām] konkursa paziņojumā [..] precīzi raksturo sniedzamos pakalpojumus, t.i., specifiskus
analīzes, pārnešanas un sintēzes programmu uzlabojumus, pamatojoties uz lietotāju atsauksmēm. Konkursa paziņojumā norādītie
problēmu piemēri ir vienīgi orientējoši un acīmredzami saistīti ar valodu”;
–        “ir skaidrs, ka visas valodu problēmas ir jārisina [valodu rutīnās], kuru uzdevums tas ir, kā to norāda nosaukums. Arī tad,
ja dažas no minētajām programmām tika risinātas kodola līmenī, tās tāpat var un arī tiek risinātas [valodu rutīnu] un vārdnīcu
līmenī. Tāpat kā visās kompleksās sistēmās, valodu parādību apstrādes iespējas ir dažādas un kompleksas”.
No iepriekš minētā izriet, ka
DGT
būtībā neapstrīd H. Bitana apgalvojumus, saskaņā ar kuriem noteiktiem uzdevumiem, kas uzticēti līguma ietvaros, ir nepieciešama
iejaukšanās kodola līmenī. Tāpat
DGT
skaidri atzīst, ka programmatūras
Systran
kodolam, kura struktūra
Systran Unix
un
EC‑Systran Unix
versijās ir vienāda, ir noteiktas funkcijas, piemēram, tā, kas apstrādā vārdus ar defisēm, kā ir minēts konkursa paziņojumā.
Tāpat
DGT
netieši atzīst H. Bitana apgalvojumus, vienīgi atzīmējot, ka “arī tad, ja dažas problēmas, kas norādītas [konkursa paziņojumā],
tika risinātas kodola līmenī, tāpat tās varētu risināt arī [valodu rutīnu] un vārdnīcu līmenī”. Patiesi, var vai nu iekodēt
visus vārdus ar defisēm tieši vārdnīcās, vai arī pieprasīt, lai tiktu izveidota vai uzlabota programma, kas ļauj sistemātiski
apstrādāt vārdus ar defisēm pa vienam tieši vārdnīcās, neizmantojot kodēšanu. H. Bitans, nenonākot pretrunā
DGT
, atzīst, ka funkcija “vārdu ar defisēm sadalīšana”, t.i., informātikas programma, kas sistemātiski apstrādā šo jautājumu,
norisinās kodolā, dokumentu iepriekšējas apstrādes modulī. Turklāt
DGT
nevar pārliecinoši apgalvot, ka konkursa paziņojumā nosauktie un H. Bitana apkopotie piemēri, kam nepieciešama iejaukšanās
kodola līmenī, ir vienīgi orientējoši. Saskaņā ar konkursa paziņojuma noteikumiem tie ir
EC‑Systran Unix
lietotāju sniegtie piemēri, kam nepieciešami īpaši uzlabojumi, kas jāīsteno līguma ietvaros.
Kas attiecas it īpaši uz vārdu ar defisēm apstrādi (piemēram, termins “hospital-based”),
DGT
norāda, ka kodola lomu būtu grūti definēt kā tīri lingvistisku, jo vispirms vārdnīcā tiek meklēts vārds, kas atbilst uzrakstītajam,
taču, ja rezultāts ir negatīvs, meklēšana tiek atkārtota, noņemot defisi (termins “hospitalbased”). Ja meklēšana joprojām
nav sekmīga, abi vārdi (“hospital” un “based”) tiek meklēti atsevišķi. Šāda veida vārdus varētu viegli apstrādāt, iekodējot
tos tieši vārdnīcās, kā to izdarīja ar vārdu “medium-sized”, kas bieži parādās Kopienas dokumentos. Ja tas ir iekodēts, vārdam
vairs nav vajadzīga nekāda apstrāde un tas vairs nerada problēmas. Būtiskākā apstrādes daļa notiek valodu programmās un vispirms
analīzes līmenī programmā
Ehmrt000.c
. Pēc tam apstrāde notiek pārnešanas līmenī. Leksikas rutīnas, kas apstrādā vārdus ar defisēm, ir izveidotas lielākajai daļai
valodu pāru no angļu valodas.
Šie fakti tomēr neapšauba nepieciešamību iejaukties kodolā, lai izpildītu līgumu. Nav svarīgi zināt, ka ir iespējama arī cita
pieeja, tāpat kā nav svarīgi zināt, vai pieprasītās funkcijas saturam ir valodas raksturs. Svarīgi ir zināt, ka pieeja, ko
izmanto versijā
EC‑Systran Unix
, ir tāda pati kā tā, ko izmanto versijā
Systran Unix
. Tādēļ netiek apstrīdēts prasītāju informātikas eksperta apgalvojums, saskaņā ar kuru vārdu ar defisi apstrāde, pateicoties
ar šo funkciju saistītai informātikas programmai, notiek kodola līmenī. Gluži pretēji, šo apgalvojumu apstiprina
DGT
otrā piezīme (skat. iepriekš 239. punktu). Turklāt konkursa uzvarētājam netiek prasīts kodēt visus esošos vārdus ar defisi,
bet gan uzlabot informātikas programmu, kas saistīta ar šo funkciju.
Attiecībā uz lielo burtu apstrādi
DGT
atklāj, ka kodola uzdevums nav lingvistisks, bet gan drīzāk mehānisks. Piemēram, kodola programmas
Rtrprint.c
, kas minēta Bitana pirmajā tehniskajā piezīmē, uzdevums ir vienīgi mērķa valodā piemērot lēmumus, kurus pieņēmušas valodu
programmas, tostarp leksikas rutīna
Lefweekd.c
, kas veido valodu rutīnu programmu, rutīnu, kas apstrādā nedēļas dienas. Tāpat arī lēmumu piemērot funkciju “lielais burts”
atkarībā no gramatikas likumiem un valodas konteksta pieņem valodu programmas, un tas visupirms notiek pēc analīzes, kuru
veic programma
Epropnou.c
, kas apstrādā īpašvārdus, abreviatūras, akronīmus utt. Apstrāde var turpināties pārnešanas līmenī leksikas rutīnās, piemēram,
angļu–itāļu valodas pārī. Tāpat
DGT
norāda, ka lēmumu par lielā burta lietošanu var pieņemt arī vārdnīcu līmenī. Piemēram, ar lielo sākuma burtu tiek kodēti
visi īpašvārdi (
Panama
,
Palestine
,
Parkinson
) vai visi lietvārdi vācu valodā.
Šie fakti tomēr neapšauba nepieciešamību iejaukties kodolā, lai izpildītu līgumu. Šajā gadījumā nav svarīgi, kāds ir veiktās
iejaukšanās valodas vai mehāniskais raksturs, jo būtisks ir vienīgi fakts, ka tiek veikta neatļauta pārveide elementiem, kurus
aizsargā autortiesības un zinātība. Tāpat nav būtiski zināt, ka ir iespējama cita pieeja; būtiska ir vienīgi versijā
EC‑Systran Unix
izmantotā pieeja, jo tā ir tāda pati, kāda ir izmantota versijā
Systran Unix
. Šajā gadījumā konkursa uzvarētājam bija jāuzlabo informātikas programma, kas saistīta ar šo funkciju, un nekas neapstrīd
prasītāju informātikas eksperta apgalvojumu, saskaņā ar kuru lielo burtu informātikas apstrāde no vienas valodas otrā notiek
kodolā, teksta pēcapstrādes modulī. Gluži pretēji,
DGT
skaidri atzīst, ka kodols jebkurā gadījumā ir iesaistīts šajā procesā, jo tajā tiek īstenoti lēmumi, kurus pieņem atsevišķās
rutīnās. Galu galā attiecībā uz versiju
Systran Unix
un
EC‑Systran Unix
pirmkodiem ir jānorāda, ka H. Bitans uzskatāmi pierādīja ne tikai to, ka 80 līdz 95 % pirmkodu abu versiju kodolos ir līdzīgi,
bet arī to, ka pastāv citas līdzības valodu rutīnu līmenī, tātad liela daļa versijas
Systran Unix
rutīnu ir atrodamas versijā
EC‑Systran Unix
. Tāpat kā versijā
EC‑Systran Unix
, arī versijā
Systran Unix
ir programma, kas ļauj apstrādāt lielos burtus. Turklāt konkursa paziņojuma saņēmējam nav prasīts kodēt visus esošos vārdus
ar lielo burtu, bet gan uzlabot informātikas programmu, kas saistīta ar šo funkciju.

DGT
neparedz jautājumu par Komisijas vienošanos ievērošanu, kurš, pēc H. Bitana uzskatiem, prasa iejaukšanos kodola līmenī.
Attiecībā uz angļu valodas ģenitīva ar “s” apstrādi (piemēram, termins “operator’s”)
DGT
uzsver, ka kodola loma šāda veida vārdu apstrādē ir ļoti ierobežota, tas tikai noņem “’s”, lai vārdnīcā varētu meklēt vienkāršu
vārdu (tātad, vārdu “operator”). Turklāt, tā kā šī apstrāde darbojas nevainojami, nebija nekāda iemesla to pārveidot.
Šie fakti nekādā veidā nepārliecina par to, ka nav nepieciešams piekļūt kodolam, lai īstenotu piešķirto darījumu. Gluži pretēji,
DGT
skaidri apstiprina kodola lomu angļu valodas ģenitīva apstrādē un norāda vienīgi to, ka informātikas programma, kas paredzēta
šīs funkcijas nodrošināšanai, darbojas nevainojami, lai gan no konkursa paziņojuma teksta ir skaidrs, ka ir minēti īpaši uzlabojumi,
kas būs jāveic, lai līgumu izpildītu.
Sabiedrībai
Gosselies
pieprasīto iejaukšanās pasākumu raksturs izsauca vairākus jautājumus Vispārējās tiesas otrā jautājumu kopuma ietvaros un
tiesas sēdes laikā. Jo īpaši Vispārējā tiesa lūdza Komisiju norādīt, vai tā jau ir atļāvusi piekļuvi programmatūras
Systran
kodola pirmkodiem, lai dotu iespēju veikt sabiedrībai
Gosselies
uzticētos darbus, neatkarīgi no tā, vai tie attiecas vai neattiecas, galvenokārt vai papildus, uz citām programmatūras
Systran
daļām. Pieņemot, ka Komisijai jāuztur apgalvojumi, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, attiecīgajiem darbiem nav vajadzīga iejaukšanās
pamata kodola līmenī un, otrkārt, tā nav izpaudusi
Gosselies
sistēmas
EC‑Systran Unix
pirmkodus, lietas dalībniecēm lūdza norādīt, vai un kā šos apgalvojumus var pārbaudīt tehniski.
Atbildot uz šiem jautājumiem, Komisija uzturēja savus apgalvojumus, saskaņā ar kuriem “sabiedrībai
Gosselies
nav vajadzīga iejaukšanās pamata kodola līmenī”, un norādīja, ka “tā nav atļāvusi piekļuvi programmatūras
Systran
kodola pirmkodiem vai izpaudusi
Gosselies
sistēmas
EC‑Systran Unix
pirmkodus”. Tā arī atsaucās uz konfidencialitātes vienošanos atbilstoši 2003. gada 4. oktobra konkursa paziņojumam, kuram
gan nav lielas nozīmes jautājumā par Komisijas atbildību šajā lietā. Attiecībā uz apgalvojumu, kuri ir pretrunā ar konkursa
paziņojuma tekstu un Bitana pirmo tehnisko piezīmi, tehnisko pārbaudi Komisija, atbildot uz otro jautājumu kopumu, norāda
šādi:
“Ņemot vērā zināšanu kopumu, kas nepieciešams, lai izpildītu iepriekš minētās darbības, un
Gosselies
darbinieku, kuriem jāpilda līgums ar Komisiju, valodnieku (nevis datorspeciālistu) kvalifikācijas, mēs varam apliecināt,
ka pēdējie minētie nekādā veidā nevarētu iejaukties pamata kodolā. Šajā sakarā mēs varam precizēt, ka darbus, ko tajā laikā
veica sabiedrība
Gosselies
, šobrīd dara Komisijas lingvisti.”
Šī atbilde ir jāsalīdzina ar prasītāju atbildi, kuru eksperts H. Bitans savā trešajā tehniskajā piezīmē par Komisijas tehnisko
apgalvojumu pārbaudes metodi norāda, ka būtu jāsalīdzina divas programmatūras
EC‑Systran Unix
versijas, tā, kas bija pirms konkursa paziņojuma, un tā, kas bija pēc konkursa paziņojuma un apmierināja Komisijas vajadzības.
Par šo punktu diskutēja tiesas sēdē, kuras laikā Komisija norādīja, ka šādas pārbaudes veikšana nemaz nebija tik sarežģīta,
kā tai likās.
Ņemot vērā lietas dalībnieču argumentus un atbildes, kas sniegtas uz Vispārējās tiesas jautājumiem, var uzskatīt, ka Komisijai
nav izdevies apstrīdēt prasītāju iesniegtos datus, kas pamato viņu tēzi, saskaņā ar kuru, lai īstenotu darbus, kas bija uzdoti
Gosselies
, bija vajadzīga piekļuve versijas
EC‑Systran Unix
pirmkodam un tā pārveide. Komisijas pozīcija ir pretrunā gan prasītāju sagatavotajiem datiem šajā jautājumā, gan viņas pašas
konkursa paziņojumam. Prasītājas norāda, ka “sabiedrībai
Gosselies
, kas konkursa paziņojuma brīdī tikai uzsāka savu darbību un bija gandrīz bez darbiniekiem, pateicoties
Systran Luxembourg
bijušo darbinieku pieņemšanai darbā, izdevās iegūt vajadzīgās cilvēku zināšanas un prasmes, lai atsauktos konkursa paziņojumam
un saņemtu līgumu”. No
Systran Luxembourg
darbības pārskatiem, kas pievienoti Komisijas atbildes uz pēdējo jautājumu kopumu 4. un 5. pielikumā, izriet, ka tā drīzāk
pildīja informātikas, nevis valodniecības uzdevumus. Tiesas sēdes laikā Komisija sagatavoja
Gosselies
darbinieku dzīves gājuma aprakstus, kuri ļāva konstatēt, ka viņi bija ne tikai valodnieki, bet arī informātikas speciālisti,
kuri varētu sekmīgi piekļūt programmatūras
Systran
pirmkodiem un strādāt ar minētajiem kodiem, tostarp ar kodola un valodu rutīnu pirmkodiem.
Visbeidzot ir jānorāda, ka, atbildot uz trešo jautājumu kopumu par faktiem, kas jāņem vērā, vērtējot kaitējumu, Komisija pielikumā
iesniedza 2010. gada 3. maija ekspertīzes ziņojumu, kuru sagatavojis civilinženieris, Beļģijas tiesu informātikas eksperts
L. Golverss [
L. Golvers
] par iespējamiem pārkāpumiem, ko tā varētu būt pieļāvusi saistībā ar versijas
EC‑Systran Unix
kodola pārveidošanu un
Systran
zinātības izpaušanu, turpmāk tekstā – “Golversa ziņojums”; skat. arī H. Bitana sagatavoto atzinumu par Golversa ziņojumu,
neskarot Vispārējās tiesas lēmumu par Golversa ziņojuma pieņemamību, kas sagatavots prasītāju atbilžu uz ceturto jautājumu
kopumu pielikumā; kā arī 2010. gada 23. aprīlī iesniegto apliecinājumu, ko sagatavoja sabiedrības
Gosselies
administrators A. Seks [
A. Seck
], kurā apkopots šīs sabiedrības Komisijas labā paveikto darbu saraksts, turpmāk tekstā – “
Gosselies
apliecinājums”.
Tomēr ir jākonstatē, ka Golversa ziņojums, tāpat kā
Gosselies
apliecinājums, tika iesniegti ārkārtīgi novēloti, tātad šo dokumentu sagatavošanas laikā to iesniegšana neradīja nekādu motivāciju.
Šis motivācijas trūkums ir vēl jo mazāk saprotams tādēļ, ka dažādie Komisijas rīcības nelikumības aspekti un jo īpaši aspekti,
kas saistīti ar informātikas ekspertīzi, kuru gaidīja no Komisijas, lai atspēkotu prasītāju informātikas eksperta argumentus
un informāciju, kas varētu būt iesniegta, lai labāk saprastu līguma saņēmēja izpildītos darbus, bija pamatā pirmajiem diviem
jautājumu kopumiem un tika plaši pārrunāti tiesas sēdes laikā.
Tādēļ atbilstoši Reglamenta 48. panta 1. punktam ir uzskatāms, ka Golversa ziņojums, kā arī
Gosselies
apliecinājums nav pieņemami un ka tie nav jāņem vērā, izvērtējot lietas dalībnieču argumentus.
Jebkurā gadījumā attiecībā uz Golversa ziņojumu ir jāuzsver, ka šis ziņojums, lai gan to ir sagatavojis civilinženieris, Beļģijas
tiesu informātikas eksperts, neapstrīd prasītāju iesniegtās informātikas ekspertīzes rezultātus šajā ziņā. Patiešām, L. Golverss
nepamato savu ziņojumu ar atšķirīgām programmatūras
Systran
versijām, vienalga, vai tā būtu
Systran Unix
, vai dažādās
EC‑Systran Unix
versijas pirms un pēc apstrīdētajā konkursa paziņojumā norādīto darbu veikšanas, un viņš Komisijas vajadzībām nav pārbaudījis
sabiedrības
Gosselies
veikto darbu rezultātu. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka, gan atbildot uz Vispārējās tiesas rakstveida jautājumu, gan tiesas
sēdē prasītāju informātikas eksperts skaidri norādīja, kā Komisijai būtu iespējams salīdzināt dažādās
EC‑Systran Unix
versijas, lai apstiprinātu vai noliegtu norādījumus, saskaņā ar kuriem dažādo darbu, kas bija norādīti konkursa paziņojumā,
veikšanai būtu vajadzīga piekļuve kodolam un ar to saistītām valodu rutīnām, kuru dēļ būtu nepieciešama to pārveide. Tā vietā
Komisija vairākkārt izmantoja iespēju izvairīties no atbildības, sniedzot lietisku pierādījumu tam, ka pēc darbu, kas paredzēti
konkursa paziņojumā, īstenošanas nebija pārveidoti nekādi dati, ko aizsargā
Systran
autortiesības un zinātība. Golversa ziņojumā šis lietiskais pierādījums nav iekļauts.
Golversa ziņojums pamatojas vienīgi uz šīs lietas procesuālajiem rakstiem, pielikumiem un procesuālajiem dokumentiem, tostarp
prasītāju informātikas eksperta vairākām tehniskajām piezīmēm, un sarunām ar
DGT
ierēdņiem, kā arī sabiedrības
Gosselies
administratoru un
Systran Luxembourg
bijušo programmētāju D. Buizonī [
D. Buisoni
]. Tehniskā plānā L. Golverss atgādina to, cik lielu nozīmi Komisija piešķir vārdnīcām, kuras tā ir izstrādājusi, par ko netiek
diskutēts un kas nekādā veidā netraucē
Systran
grupai pieprasīt tiesības uz intelektuālo īpašumu uz programmatūras
Systran
kodolu, neatkarīgi no tā, vai tā būtu sākotnējā versija
Systran Mainframe
vai it īpaši versija
Systran Unix
, uz kuru vienīgo attiecas šī lieta.
L. Golverss uzsver arī to, ka teorētiski sabiedrības
Gosselies
personālam nebija vajadzīgo tehnisko zināšanu, lai varētu īstenot iejaukšanos kompleksās programmās, kas rakstītas C valodā,
lai gan viņš norāda, ka sabiedrības
Gosselies
personālu veidoja
Systran Luxembourg
darbinieki, kuri pat bija strādājuši pie dažādām programmatūras
Systran
versijām.
Turklāt to darbu aprakstā, kurus saskaņā ar konkursa paziņojumu īstenoja
Gosselies
, L. Golverss īpaši akcentē darbus, kas paredzēti konkursa paziņojuma 3.1. punktā, jeb vārdnīcu kodēšanu un teju vai nemaz
neaplūko darbus, kas saistīti ar 3.2. punkta īstenošanu, t.i., lingvistisko rutīnu uzlabošana, pielāgošana un papildināšana.
Kodēšanu īstenoja, izmantojot ārējo programmatūru jeb “DMP”, kas konkursa paziņojumā nebija minēta un kas pirmo reizi minēta
šajā procesa posmā, t.i., 2010. gada 5. maijā. Saskaņā ar Golversa ziņojumu vārdnīcu kodēšanas laikā notika 10 577 ierakstu
pievienošana un labošana.
Gosselies
apliecinājumā par to ir norādīts, ka sabiedrības
Gosselies
“uzdevums bija attīrīt elektroniskās vārdnīcas, kuras laika gaitā bija uzkrājušas tūkstošiem apstrādājamu pielāgojumu”, un,
lai to izdarītu, tā “izmantoja programmatūru
DMP
, kas ļauj vieglāk saskatīt neatbilstības, izlabot tās un [..] saglabāt vārdnīcas atvērtā datubāzu formātā”. Ņemot vērā apsvērumus,
kurus iesniedza prasītāju eksperts, ir jākonstatē, ka šķiet maz ticams, ka Komisija varēja samaksāt aptuveni EUR 2 miljonus,
lai lūgtu ārējam pakalpojumu sniedzējam izlabot 10 577 programmas ierakstus, kas saskaņā ar H. Bitana veiktajiem aprēķiniem,
ņemot vērā līguma darbības laiku, ir līdzvērtīgs 2,5 ierakstiem dienā uz vienu
Gosselies
darbinieku, lai gan viens
Systran
leksikogrāfs veic vidēji 400 ierakstus dienā.
Attiecībā uz citiem darbiem Golversa ziņojumā kopsavilkuma veidā ir norādīts, ka sabiedrība
Gosselies
“pārsvarā veica vārdnīcu atjaunināšanas darbus un dažus valodu rutīnu atjauninājumus nevis “kodolā”, bet gan datnēs, kas
automātiski iegūtas no
Mainframe Amdhal
”.
Gosselies
apliecinājumā pat nav minēts šis īstenoto darbu aspekts, vienīgi varbūt neskaidri norādot, ka “pielāgojumu vārdnīcas līmenī
galīgais mērķis bija tulkojumu uzlabošana”. Saskaņā ar L. Golversa izvirzīto tēzi pat tad, ja izrādās, ka “dažiem” valodu
rutīnu pielāgojumiem, kurus īstenoja sabiedrība
Gosselies
, bija nepieciešams izmantot versijas
EC‑Systran Unix
pirmkodu,
Systran
grupai šai ziņā neesot nekādu autortiesību vai zinātības, jo tā izmantoja
Unix
pirmkoda versiju, kas iepriekš pastāvēja vienīgi
EC‑Systran Mainframe
versijā, uz kuru grupai
Systran
nevar būt nekādu tiesību un kas nekādā veidā nav saistāma ar versiju
Systran Unix
. Šai sakarā ir jāatgādina, ka no izmeklēšanas materiāliem izriet, ka versija
Systran Unix
ir versija, kas kvalificējama kā pirmdarbs, oriģināls, kas ir aizsargājams, un versija
EC‑Systran Unix
ir versija, kas atvasināta no
Systran Unix
un kura ietver vairākas būtiskas līdzības kodola un valodu rutīnu līmenī, un ka Komisija nekad nav spējusi pierādīt, uz kādiem
Systran Unix
kodola vai valodu rutīnu elementiem tai ir īpašumtiesības tā iemesla dēļ, ka tai ir piederējušas vārdnīcas un valodu rutīnas,
kas saistītas ar
EC‑Systran Mainframe
, neņemot vērā, ka prasītājas attiecībā uz to var pierādīt savas tiesības uz oriģinālo versiju
Systran Mainframe
.
Savukārt prasītājas apgalvo un pietiekami uzskatāmi pierāda, ka pārveidojumiem, kas prasīti konkursa paziņojuma 3.2. punktā,
ir nepieciešama piekļuve versijas
EC‑Systran Unix
elementiem, kas aizgūti no versijas
Systran Unix
, un tie ir jāmaina. Komisijai nav izdevies pierādīt pretējo, veicot salīdzinājumu starp dažādām programmatūras
Systran
versijām, lai pierādītu, ka, veicot darbus, kas norādīti konkursa paziņojumā, nekādi dati, kas atrodas versijas
Systran Unix
kodolā, nav pārveidoti.
No iepriekš minētā izriet, ka, piešķirot sev tiesības veikt darbus, kas varētu pārveidot elementus, kuri saistīti ar programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
un ir atrodami versijā
EC‑Systran Unix
, iepriekš nesaņemot
Systran
grupas atļauju, Komisija saskaņā ar vispārējiem tiesību principiem, kas šajā jautājumā kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām,
rīkojās nelikumīgi. Šī prettiesiskā rīcība, kas ir pietiekami būtisks pārkāpums,
Systran
grupas autortiesību un zinātības pārkāpums attiecībā uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
, ir tāds, kas rada Kopienas ārpuslīgumisko atbildību.
B –
Par ciesto zaudējumu un cēloņsakarību
1.     Par
Systran Luxembourg
nodarīto kaitējumu un cēloņsakarību
a)     Lietas dalībnieku argumenti
Prasītājas apgalvo, ka
Systran Luxembourg
ciestais zaudējums ir vismaz EUR 1 170 328. Šajā zaudējumā ietilpst vispirms jau EUR 571 000 zaudējums, ko šī sabiedrība
piedzīvoja 2003. gadā. Proti, pirms Komisijas 2003. gada konkursa paziņojuma izsludināšanas Komisija pārtrauca darījumu attiecības
ar
Systran Luxembourg
, kā dēļ tika atlaisti šīs sabiedrības darbinieki. Šie zaudējumi ir jāņem vērā, jo lēmums par darbinieku atlaišanu tika pieņemts
vienīgi pēc tam, kad pārtrauca darījumu attiecības ar Komisiju. Tāpat
Systran Luxembourg
zaudējumus veido ienākumu zaudējums par līgumu, kas konkursa rezultātā, pārkāpjot
Systran
grupas tiesības, piešķirts sabiedrībai
Gosselies
. Prasītājas lēš, ka ienākumu zudumu veido 30 % no neto peļņas. Līgumā ar sabiedrību
Gosselies
paredzētā darījuma summa bija EUR 800 000 gadā uz četriem gadiem, tātad zaudējums sasniegtu 30 % no EUR 3 200 000 jeb EUR 960 000.
Replikas stadijā prasītājas precizē, ka šī summa būtu EUR 599 328, ņemot vērā Komisijas iesniegto aprēķinu, saskaņā ar kuru
30 % ir jārēķina no EUR 1 997 760. Sabiedrības
Systran Luxembourg
ciestais zaudējums tieši izriet no Komisijas rīcības, jo tās dēļ notika sabiedrības darbinieku atlaišana. Tāpat arī
Systran Luxembourg
piedzīvotais ienākumu zudums ir tieši saistīts ar Komisijas lēmumu darījumu piešķirt sabiedrībai
Gosselies
, pārkāpjot
Systran
grupas tiesības.
Komisija uzskata, ka prasītājas nenorāda reālo kaitējumu, kas radīts
Systran Luxembourg
. Turklāt viņai piedēvētā rīcība neradīja šīs sabiedrības zaudējumus 2003. gadā un ienākumu zudumus laikā no 2003. līdz 2007. gadam.
Systran Luxembourg
un
Systran
nemaz neatsaucās uz 2003. gada 4. oktobra konkursa paziņojumu. Pat pieņemot, ka šāds zaudējums pastāv, tā aprēķināšanai esot
jāņem vērā kopējā darījumu summa, kas izriet no līgumiem, kas pēc 2003. gada 4. oktobra konkursa paziņojuma parakstīti ar
sabiedrību
Gosselies
, kas ir EUR 1 997 760 četros gados, nevis EUR 3 200 000, kā to norāda prasītājas. Turklāt
Systran Luxembourg
darbības virziens bija mainījies un paredzēja “informātikas izstrādi, it īpaši dabisko valodu jomā, informātikas pakalpojumu
un programmatūru pārdošanu, apstrādi, teksta uztveršanu un tulkošanu jebkādā formā”. Tādēļ Komisiju nevar vainot
Systran Luxembourg
darbības pārtraukšanā.
b)     Vispārējās tiesas vērtējums
Prasītājas prasa tām atlīdzināt EUR 1 170 328 sakarā ar zaudējumiem, ko ir cietusi
Systran Luxembourg
, tie ir EUR 571 000, kas zaudēti, pārtraucot darbību 2003. gadā, un EUR 599 328 sakarā ar ienākumu zudumu, kas radies tādēļ,
ka konkursa rezultātā līgums ir piešķirts sabiedrībai
Gosselies
.
Tomēr ir jānorāda, ka zaudējumu radījušais fakts, ko izsauca darbības pārtraukšana, kā to tiesas sēdē precizēja prasītājas,
bija Komisijas rīcība, kuras dēļ
Systran Luxembourg
nācās atlaist darbiniekus. Šāda rīcība, ja arī tā bija saistīta ar darījuma attiecību pārtraukšanu, pat ja tā būtu pierādāma,
nav saistīta ar
Systran
autortiesībām vai zinātību attiecībā uz
Systran Unix
, kuru neievērošanu prasītājas ir norādījušas kā nelikumīgu un kas ir apstiprināta šajā lietā. Turklāt zaudējumu, kuru rada
ienākumu zudums, nevar tiešā veidā attiecināt uz Komisiju tādēļ, ka
Systran Luxembourg
neizvirzīja savu kandidatūru apstrīdētajā konkursā, kura rezultātā līgums tika piešķirts sabiedrībai
Gosselies
.
Tā kā trūkst cēloņsakarības starp Komisijai pārmesto rīcību un zaudējumiem, kas esot radušies
Systran Luxembourg
, tai nevar pieprasīt norādītā zaudējuma atlīdzību.
Tādēļ ir jānoraida Systran
Luxembourg
prasība atlīdzināt zaudējumus, kas tai radušies sakarā ar darbības pārtraukšanu 2003. gadā un ienākumu zudumu sakarā ar līguma
piešķiršanu sabiedrībai
Gosselies
.
2.     Par
Systran
ciesto zaudējumu un cēloņsakarību
Attiecībā uz to ir svarīgi atgādināt, ka Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības saistības EKL 288. panta otrās daļas izpratnē
nosaka, ka kaitējumam, kura atlīdzināšana tiek pieprasīta, ir jābūt reālam un droši zināmam (skat. iepriekš 126. punktā minēto
spriedumu lietā
Agraz
u.c./Komisija, 27. punkts un tajā minētā judikatūra) un ir jāpastāv pietiekami tiešai cēloņsakarībai starp iestādes rīcību
un zaudējumiem (šajā ziņā skat. Tiesas 1979. gada 4. oktobra spriedumu apvienotajās lietās 64/76, 113/76, 167/78, 239/78,
27/79, 28/79 un 45/79
Dumortier
u.c./Padome,
Recueil
, 3091. lpp., 21. punkts).
a)     Lietas dalībnieku argumenti
Par zaudējuma dažādajām formām, tā reālumu un cēloņsakarību
Pirmkārt, prasītājas apgalvo, ka
Systran
ciestais materiālais zaudējums kopumā ir EUR 46 804 000. Šis zaudējums tieši izriet no Komisijas rīcības. Vispirms to radīja
Systran Luxembourg
vērtspapīru, kuri pieder
Systran
, vērtības kritums. Šo vērtspapīru, kam izveidots 100 % uzkrājums
Systran
grāmatvedības uzskaitē, vērtība būtu EUR 1 950 000, kam vēl būtu jāpievieno cits uzkrājums EUR 64 000 apmērā, jeb kopumā EUR 2 014 000.
Systran
materiālo zaudējumu veido arī nemateriālo aktīvu ekonomiskās vērtības zudums. Piešķirot darījumu sabiedrībai
Gosselies
un tādā veidā izpaužot
Systran
zinātību, nesaņemot tās piekrišanu, Komisija esot iznīcinājusi aktīvu ekonomisko vērtību, kas ir to slepenība. Zaudējums,
kas Komisijai būtu pilnībā jāatlīdzina, atbilstu izpaustās zinātības vērtībai. Prasītājas uzstāj arī uz faktu, ka iespējamais
autortiesību pārkāpums un zinātības izpaušana radīja tai arī reālu kaitējumu. Tās ir sagatavojušas arī vairākus izplatītāju,
finansistu un revidentu apliecinājumus, kas parāda, cik lielā mērā Komisijas attieksme pret to autortiesībām tām ir nodarījusi
smagus zaudējumus.
Komisija kritizē šo materiālā zaudējuma aprēķinu tādēļ, ka minētā kaitējuma reālais apmērs nav nosakāms, un arī tad, ja tā
būtu nodarījusi tai pārmesto iespējamo ļaunumu, šie pārkāpumi neradītu pilnīgu
Systran Luxembourg
vērtspapīru vērtības samazināšanos un kaitējumu, kas atbilst pilnīgam
Systran
nemateriālo aktīvu vērtības zudumam. Tāpat prasītājām nav izdevies pierādīt nekādu cēloņsakarību starp varbūtējām nelikumībām
un iespējamo materiālo kaitējumu. Turklāt no
Systran
2005. gada pārskata, kurā ir aplūkoti 2001.–2005. gada pārskati, izriet, ka, salīdzinot ar iepriekšējiem gadiem (2001. un
2002. gadu) un nākamajiem gadiem (2004. un 2005. gadu), 2003. gads ir bijis īpaši sekmīgs. Šajā gada pārskatā nebija redzams
apgrozījuma kritums tādēļ, ka būtu zaudēts tāds klients kā Komisija, vai tādēļ, ka, iespējams, Komisija ir pārkāpusi autortiesības.
Attiecībā uz to gada pārskatā ir norādīts:
“Saskaņā ar vispārējām normām informātikas programmas nav patentējami izgudrojumi. Grupa patur sev visas autortiesības, kas
saistītas ar tās tehnoloģijām un produktiem. Šobrīd Grupa nav iesaistīta strīdus situācijās tiesību uz intelektuālo īpašumu
jomā [..]. Nepastāv prāva vai šķīrējtiesas tiesvedība saistībā ar esošu vai nesenā pagātnē notikušu ietekmi uz Grupas finanšu
stāvokli, darbību vai rādītājiem.”
Attiecībā uz dažādajiem apliecinājumiem, kas sagatavoti, lai pierādītu zaudējuma reālumu, Komisija vispirms apstrīd revidentu
apliecinājumu, jo tajā ir norādīts, ka tai pārmestā izpaušana daļēji pamato
Systran
veikto uzkrājumu. Būtībā tā apstiprina, ka tas ir “iespējamību ziņojums”, kas sagatavots par vienu, 2008. gadu, kad visi
uzņēmumi bija piesardzīgi. Tāpat Komisija norāda, ka nav pamata uzskatīt, ka tās rīcība ir traucējusi
Systran
grupas komercattiecībām, jo tieši viņa bija tā, kas par strīdu ziņoja plašsaziņas līdzekļos, un ka ne Komisija, ne
Gosselies
nav grupas
Systran
konkurentes. Ir skaidrs, ka dokumenti, kurus iesniedza
Systran
izplatītāji, ir sagatavoti
a posteriori
, un ir absurdi apgalvot, ka iespējamais autortiesību pārkāpums varēja ietekmēt izplatītājus. Drīzāk komerciālās grūtības
radās tādēļ, ka sāka parādīties konkurējoši risinājumi, atsevišķas programmatūras versijas bija novecojušas vai arī 2008./2009. gada
ekonomiskās krīzes dēļ. Turklāt Komisija uzskata, ka apgalvojums par to, ka tās rīcība varēja radīt būtisku šķērsli, lai piesaistītu
Systran
ieinteresētos investorus, ir nepareizs. Viņu rīcību varētu skaidrot ar faktu, ka
Systran
bija zaudējusi tādu klientu kā Komisija. Attiecībā uz to nav novērojam nekāda cēloņsakarība.
Otrkārt, prasītājas
Systran
ciesto morālo kaitējumu vērtē vismaz EUR 2 miljonu apmērā. Šo morālo kaitējumu var noteikt vienīgi aptuveni, pat ja tas nav
apšaubāms, jo
Systran
grupa cieta lielus zaudējumus tāpēc, ka Komisija bija izpaudusi tās zinātību. Apdraudēta ir arī
Systran
grupas reputācija tādēļ, ka prasītājas bija spiestas ierosināt tiesvedību pret institucionālu klientu, kas varētu būtiski
bojāt tās tēlu un darījumu attiecības. Turklāt Komisijas rīcība varētu iedrošināt arī citus
Systran
grupas klientus vai potenciālos klientus censties iegūt tās sistēmu citādākā veidā, nevis to iegādājoties.
Attiecībā uz to Komisija norāda, ka
Systran
ir vienīgā, kas atbildīga par paziņošanu par strīdu plašsaziņas līdzekļos, un tādēļ nav pamata par to pieprasīt atlīdzināt
morālo kaitējumu. Komisija arī uzsver, ka, ja autortiesību pārkāpuma upuris nespēj pierādīt sev nodarīto kaitējumu vai tā
apmēru, prasība to atlīdzināt ir noraidāma vai ierobežojama līdz simboliskai samaksai. Nav nekādu pierādījumu, kas apliecinātu
morālo kaitējumu EUR 2 miljonu apmērā vai cēloņsakarības starp tai pārmesto rīcību un iespējamiem zaudējumiem.
Par nemateriālo aktīvu vērtības zuduma sākotnējo novērtējumu
Atbildot uz Komisijas apsvērumiem par nemateriālo aktīvu vērtības zudumu, prasītājas iesniedza finanšu eksperta sagatavotu
piezīmi (Francijas grāmatvedības eksperta un revidenta, kas akreditēts dažādās Francijas tiesās, tostarp Kasācijas tiesā,
A. Martēna [
A. Martin
] piezīme par
Systran
nemateriālo aktīvu novērtējumu, turpmāk tekstā – “prasītāju pirmā finanšu piezīme”). Attiecībā uz
Systran
, sabiedrību, kas ražo tikai vienu produktu, vienīgie “vērtīgie” nemateriālie aktīvi varētu būt programmatūra un zinātība,
kuru tā ir daļēji ietvērusi savos pārskatos. Šī grāmatvedības vērtība tomēr neveido reālo aktīvu vērtību, kuru varētu aprēķināt
no sabiedrības biržas vērtības. Šajā gadījumā
Systran
akciju cenas novērtēšana ļautu noteikt tiešu saistību starp Komisijas pieļautajiem pārkāpumiem un šīs sabiedrības biržas
vērtības zudumu un arī nemateriālo aktīvu vērtības zudumu. Prasītāju pirmajā finanšu piezīmē A. Martēns secina: “
Systran
nemateriālos aktīvus var vērtēt, sākot ar biržas kapitalizāciju 2004. gada sākumā EUR 43 [līdz] 45 miljonu apmērā. Šie nemateriālie
aktīvi būtībā ir automātiskās tulkošanas programmatūra,
Systran
vienīgais produkts, un ar to saistītā zinātība. 2004. gada beigās nemateriālo aktīvu vērtība bija vairs tikai EUR 23 [līdz]
24 miljoni, vērtības samazinājumam par EUR 20 [līdz] 21 miljonu nav cita izskaidrojuma, kā vien Komisijas rīcība [..], kas
veicināja šo elementu izpaušanu un apstrīdamu izmantošanu”. Tādēļ prasītājas šajā posmā apgalvo, ka Komisijai par nemateriālo
aktīvu vērtības zudumu būtu jāpiespriež atlīdzināt EUR 44 790 000 tādēļ, ka izpaušanas dēļ tās nemateriālie aktīvi zaudēja
ekonomisko vērtību. Komisijai būtu jāpiespriež atlīdzināt droši zināmo un jau pastāvošo kaitējumu, kuru veido līgumā noteiktās
vērtības zudums, t.i., EUR 21 miljons, kas radies izpaušanas dēļ.
Atbildot uz prasītāju pirmo finanšu piezīmi, Komisija iesniedza savas finanšu ekspertes sagatavotu piezīmi (Beļģijas uzņēmuma
revidentes P. Titgā [
P. Tytgat
] piezīme). Tādējādi, atbildot uz apgalvojumu, saskaņā ar kuru “pēc krituma 2004. gadā, lielākoties zaudējot Komisiju [kā
klienti], 2005. gadā [
Systran
] apgrozījums bija stabils pirms jauna krituma 2006. gadā”, Komisijas eksperte norāda, ka Komisija bija
Systran Luxembourg
, nevis
Systran
kliente un tādēļ šis apgalvojums uzskatāmi pierāda, ka
Systran
apgrozījuma kritums nav radies iespējamā autortiesību pārkāpuma dēļ. Lai atspēkotu apgalvojumus, saskaņā ar kuriem “biržas
kapitalizācijas samazinājumam 2004. gada laikā [..] nav nekāda cita izskaidrojuma kā vien Komisijas rīcība” un “
Systran
[akciju] cenas pastāvīgais kritums 2004. gadā bija saistīts ar to, ka jaunumi par programmatūras un ar to saistītās zinātības
izpaušanu, ko veica Komisija, izplatījās, lai gan biržas vērtība pieauga, Parīzes biržas indekss
CAC 40
pieauga vidēji no 3636 [punktiem] 2004. gada janvārī līdz 3796 [punktiem] decembrī”, Komisijas eksperte norāda, ka
Systran
vērtspapīru vērtējuma salīdzinājums nebūtu veicams attiecībā pret
CAC 40
indeksu, bet gan attiecībā pret Parīzes biržas Programmatūru un informātikas pakalpojumu sektora indeksu. Šāds vērtējums
liecina, ka
Systran
vērtspapīri esot sekojuši sektora indeksam, kas pierādot, ka iespējamais autortiesību pārkāpums nebija minēto zaudējumu pamatā.
Turklāt nemateriāla aktīva vērtība ir atkarīga no finanšu vērtējuma konkrētā brīdī, nevis no akciju kursa, kas atkarīgs no
dažādiem faktoriem. Prasītājas nepamatoti apgalvojot, ka sabiedrības nemateriālo aktīvu vērtība esot automātiski un bez izņēmumiem
atkarīga no biržas kapitalizācijas. Komisijas eksperte uzsver arī to, ka
Systran
aktīvus neveido vienīgi programmatūra
Systran
. Šī sabiedrība tirgo arī citas programmatūras un tai pieder preču zīme, kas, ņemot vērā tās pozīciju tulkošanas programmatūru
tirgū, ir vēl viens būtisks nemateriālo aktīvu elements. Tādēļ
Systran
nav tikai viena produkta sabiedrība un nebūtu jāatbalsta apgalvojums, ka būtu cietusi
Systran
uzņēmējdarbība kopumā.
Par citiem kaitējuma novērtējumiem
Pēc tiesas sēdes un pēc atbilžu sniegšanas uz trešo un ceturto jautājumu kopumu par zaudējuma novērtēšanu prasītājas pieminēja
divas novērtēšanas metodes, kas paredzētas Direktīvas 2004/48 13. pantā; tās ir “negatīvo ekonomisko seku” metode, kad ņem
vērā “visus attiecīgos aspektus”, tostarp zaudēto peļņu un nemateriālo aktīvu vērtības zudumu, un “vienā reizē izmaksājamas
kompensācijas” metode, kas nosaka konkrētu kompensācijas summu, pamatojoties uz tādiem faktiem kā autoratlīdzība, kas būtu
jāmaksā, ja autortiesību pārkāpējs būtu lūdzis atļauju izmantot attiecīgās tiesības uz intelektuālo īpašumu. Prasītāju atbildes
ir pamatotas ar divām viņu finanšu eksperta piezīmēm (A. Martēna 2010. gada 23. aprīļa piezīme un A. Martēna 2010. gada 2. jūnija
piezīme, turpmāk tekstā attiecīgi – “prasītāju otrā finanšu piezīme” un “prasītāju trešā finanšu piezīme”).
Vispirms prasītājas atgriežas pie ciestā zaudējuma reāluma, zaudējot nemateriālo aktīvu vērtību. Tās uzsver, ka 2004. gada
laikā, gandrīz divpadsmit mēnešus pēc darījuma piešķiršanas, viņu aktīvu vērtība kritās par 46 %, t.i., par EUR 20 līdz 21 miljonu,
lai gan tajā pašā periodā saskaņā ar Parīzes biržas Programmatūru un informātikas pakalpojumu indeksa datiem sektora biržas
kapitalizācijas vērtība pieauga par 1,5 %. Šādu viņu akciju cenas kritumu var izskaidrot vienīgi ar to, ka Komisija izpauda
Systran
zinātību. Šis vērtības zudums vēl palielinājās, līdz 2010. gadā sasniedza EUR 43 līdz 45 miljonus.
Prasītājas uzskata, ka nemateriālo aktīvu vērtības zudums ir ņemams vērā, izmantojot gan negatīvo ekonomisko seku metodi,
gan vienreizējā maksājuma metodi. Vērtības zudumu ļauj novērtēt divas pieejas: vērtējums, nosakot nākotnes naudas plūsmu zudumu,
ko tiesas sēdes laikā ierosināja Komisijas finanšu eksperte P. Titgā, vai vērtējums, salīdzinot ar biržas kapitalizāciju,
ko sākotnēji ierosināja A. Martēns. Prasītājas apgalvo, ka pirmā pieeja ir mazāk atbilstīga nekā otrā tādēļ, ka tā ir pamatota
ar provizoriskiem un hipotētiskiem faktiem. Tomēr A. Martēns šo pieeju izmantoja prasītāju otrajā finanšu piezīmē, kurā bija
secināts, ka tādā gadījumā
Systran
ciestais zaudējums būtu EUR 33,5 miljoni (jeb EUR 18,5 miljoni laikā no 2004. līdz 2010. gadam un EUR 15 miljoni turpmākajā
periodā saskaņā ar aktualizētajiem datiem, lai ņemtu vērā 2010. gada pirmo pusgadu). Attiecībā uz otro pieeju prasītājas secina,
ka norāde par to, ka biržas kapitalizācijas zudumu var skaidrot ar kādu citu faktoru, nevis Komisijas nelikumīgo rīcību, ir
tikai teorētiska un uz šo gadījumu neattiecas tādēļ, ka nekādi citi faktori neizskaidro biržas kapitalizācijas samazinājumu
par 46 % 2004. gadā, salīdzinot ar atsauces indeksa pieaugumu par 1,5 %. Katrā ziņā, lai arī kāda būtu izmantotā pieeja, zaudējums,
kas radies nemateriālo aktīvu vērtības zuduma dēļ, ir ne mazāk kā EUR 20 miljonu apmērā.
Atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu par nemateriālo aktīvu zuduma novērtējumu, piemērojot 5 % likmi no apgrozījuma kopš
2004. gada, prasītājas apgalvo, ka šādu pieeju varētu izmantot, vienīgi pielietojot vienreizējā maksājuma metodi, nevis negatīvo
ekonomisko seku metodi. Tomēr, piemērojot vienreizējā maksājuma metodi, būtu jāņem vērā šādi fakti: autoratlīdzības summa,
kas Komisijai būtu jāmaksā, lai tā varētu pārveidot
Systran
pirmkodu (t.i., EUR 10,9 miljoni laika periodā no 2004. gada līdz 2010. gada pirmajam pusgadam) palielinājās, pirmkārt, par
“papildu summu”, ņemot vērā citus faktus, piemēram,
Systran
konkurētspējas pasliktināšanos, klientu zaudēšanu un izstrādes kapacitātes pasliktināšanos, kuru iepriekš paredzētās autoratlīdzības
piešķiršana nevarētu atlīdzināt, – attiecībā uz to A. Martēns norādīja, ka šo papildu summu var noteikt, piemērojot apgrozījuma
procentuālo koeficientu, ar noteikumu, ka vērā tiek ņemts pasaules, nevis Eiropas apgrozījums un par pamatu izmanto 2003. gada
apgrozījumu, piemērojot nevis 5, bet gan 10 % – un, otrkārt, par A. Martēna aprēķināto nākotnes zaudējumu EUR 15 miljonu apmērā.
No savas puses, Komisija, pirmkārt, apstrīd
Systran
grupas ciestā materiālā zaudējuma reālumu tādēļ, ka tas skaidri neizriet no tai pārmestās rīcības. Norādot uz savām tiesībām
uz vārdnīcām, Komisija apgalvo, ka tā drīkstēja veikt sabiedrībai
Gosselies
uzticētos darbus, nesaņemot atļauju no
Systran
grupas. Tāpat Komisija norāda, ka
Gosselies
darbinieki bija arī
Systran Luxembourg
darbinieki, tātad viņiem bija zināšanas par zinātību, kuras izpaušana tai tiek pārmesta. Komisijas atbildes ir pamatotas
ar tās finanšu ekspertes piezīmi (P. Titgā 2010. gada 3. maija piezīme un P. Titgā 2010. gada 10. jūnija piezīme, turpmāk
tekstā attiecīgi – “Komisijas otrā finanšu piezīme” un “Komisijas trešā finanšu piezīme”).
Atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu par zaudējuma daļas vērtējumu, piemērojot 5 % likmi no apgrozījuma kopš 2004. gada,
Komisija atkārto P. Titgā analīzi, saskaņā ar kuru “atsauce uz 5 % no
Systran
apgrozījuma kopš 2004. gada nav atbilstīga”. P. Titgā uzsver, ka neviens fakts neļauj secināt, ka
Systran
uzņēmuma vērtība kopš 2004. gada būtu mainījusies. Tas, ka tā 2004. gadā nepieteicās Komisijas konkursam, radīja
Systran
“sliktu pozīciju vienā no tās darbības virzieniem noteiktā brīdī”. Sarežģītajā
Systran
darbību, izmaksu, peļņas un apgrozījuma matricā nav iespējams precīzi, nepārprotami un skaidri noteikt minētās rīcības finanšu
ietekmi, tāpat kā nav iespējams novērtēt kaitējumu biržas kapitalizācijas zaudējuma dēļ. Turklāt kopš 2005. gada
Systran
grupas vērtību varēja ietekmēt dažādi faktori. Vienīgais veids, kā novērtēt iespējamu zaudējumu, ir atsaukties uz “nākotnes
naudas plūsmas zudumu zaudēta aktīva dēļ”, pateicoties lejupējai pieejai, “tas ir, uz līgumiem, izmaksu pozīcijām un kādu
naudu radošu vienību”, nevis augšupējai pieejai – “apkopotu apgrozījumu par visiem produktiem, visiem līgumiem, visām valstīm,
kur nav norādīti konkrēti koeficienti”. Turklāt
Systran
darbība ir saistīta ar “daudziem produktiem, daudziem segmentiem, daudzām teritorijām, daudziem portāliem un tātad daudziem
klientiem”. Saskaņā ar
Systran
2008. gada pārskatu programmatūras izlaišana, kurai ir ciklisks raksturs, bija samazinājusies tādēļ, ka
Systran
programmatūras 6. versija jau bija novecojusi un visi gaidīja 7. versiju. P. Titgā norādītā daudzdimensionālā matrica un
dažu produktu, kurus tirgo
Systran
, īsais dzīves cikls liecina, ka noteiktas apgrozījumu veidojošās daļas ir svārstīgas, tādēļ atsauce uz to ir riskanta. Visbeidzot,
Systran
apgrozījuma būtiskākā daļa bija no lielākajiem interneta operatoriem, kas pierāda kaitējuma neesamību, jo šie klienti tai
joprojām ir.
b)     Vispārējās tiesas vērtējums
Šajā gadījumā prasītājas pieprasa atlīdzināt tām materiālo zaudējumu EUR 46 804 000 apmērā, ko
Systran
radīja Komisija, t.i., EUR 2 014 000 sakarā ar
Systran Luxembourg
vērtspapīru vērtības samazināšanos un EUR 44 790 000 sakarā ar nemateriālo aktīvu vērtības zudumu, ieskaitot jau konstatētos
zaudējumus EUR 21 miljona apmērā.
Par
Systran Luxembourg
vērtspapīru vērtības samazināšanos
Attiecībā uz kaitējumu, kas saistīts ar
Systran Luxembourg
vērtspapīru vērtības samazināšanos sakarā ar šīs sabiedrības darbības pārtraukšanu, ir jāatzīmē, ka
Systran
nevar pieprasīt šādu atlīdzību, ņemot vērā, ka
Systran Luxembourg
darbības pārtraukšanas pamatā, pēc prasītāju domām, ir Komisijas rīcība, liekot tai atlaist savus darbiniekus (skat. iepriekš
265. punktu). Šāda rīcība, pat pieņemot, ka tāda ir bijusi, nav saistīta ar
Systran
autortiesībām un zinātību attiecībā uz
Systran Unix
, kuru pārkāpums šajā gadījumā ir uzskatāms par nelikumīgu darbību. Turklāt, ja attiecīgais manevrs bija saistīts ar apstrīdētā
līguma piešķiršanu citai sabiedrībai, ar to saistīto kaitējumu nevar tieši piedēvēt Komisijai, jo
Systran Luxembourg
nebija pieteikusi savu kandidatūru uz apstrīdēto konkursu, kura rezultātā darījumu piešķīra sabiedrībai
Gosselies
.
Tā kā trūkst cēloņsakarības starp Komisijai pārmesto rīcību un iespējamiem zaudējumiem,
Systran
prasība par to, lai tiktu atlīdzināti zaudējumi, kas saistīti ar
Systran Luxembourg
vērtspapīru vērtības samazināšanos, ir jānoraida.
Par nemateriālo aktīvu vērtības zudumu
Attiecībā uz zaudējumu, kas saistīts ar
Systran
nemateriālo aktīvu vērtības zudumu, prasītājām ir jāsaņem atlīdzība, ja izrādās, ka zaudējums, kura atlīdzību tās pieprasa,
ir reāls un droši zināms un ka pastāv pietiekami tieša cēloņsakarība starp Komisijas rīcību un zaudējumiem.
–       Par prasītāju sākotnēji piedāvāto novērtējumu
Vispirms ir jānorāda, ka prasītāju sākotnēji piedāvātais novērtējums, lai aprēķinātu
Systran
nemateriālo aktīvu vērtību, nav pieņemams. Šis novērtējums patiesībā pamatojas uz
Systran
biržas vērtības salīdzinājumu attiecībā pret indeksu, kas apvieno 40 galvenās Parīzes biržā kotētās sabiedrības (
CAC 40
indekss) (skat. iepriekš 274. punktu un prasītāju pirmo finanšu piezīmi). Šajā gadījumā šāds salīdzinājums nav pārliecinošs
tādēļ, ka tas ir pārāk vispārīgs, lai ļautu pietiekami apzināt Komisijai pārmestās rīcības radītos zaudējumus.
Kā to jau norādīja Komisijas finanšu eksperts, biržas kapitalizācijas zudumu var izskaidrot ar ļoti daudziem faktoriem, nevis
vienīgi ar Komisijas rīcību.
Prasītāju finanšu eksperts šajā sakarā norādīja, ka, viņaprāt, neviens cits fakts kā vien kļūdaina
Systran
zinātības izpaušana nevar izskaidrot akciju cenu kritumu, kas notika 2004. gadā, kas būtu būtisks arī tad, ja tiktu salīdzināts
ar atbilstīgā sektora, tas ir Parīzes biržas Programmatūru un informātikas, pakalpojumu indeksu, nevis
CAC 40
indeksu.
Tomēr pretēji tam, ko apgalvo prasītājas, nav izdevies pierādīt, ka
Systran
akciju cenas pastāvīgais kritums 2004. gadā notika vienlaikus ar ziņu izplatīšanos, ka Komisija ir izpaudusi programmatūru
un ar to saistīto zinātību. Lasot dažādos lietas materiālus, atklājas, ka šis jaunums drīzāk izplatījās 2005. gadā un publiski
kļuva zināms 2006. gadā. Tā 2005. gada 28. jūlijā Eiropas ombudam tika iesniegta sūdzība par Komisiju, un 2006. gada 28. septembrī
tas paziņoja savas izmeklēšanas rezultātus. Tāpat Komisijas otrajā finanšu piezīmē P. Titgā pēc tam, kad ir norādījusi, ka
“neviens fakts nav ļāvis secināt, ka
Systran
uzņēmuma [..] vērtība kopš 2004. gada būtu mainījusies (skat. vietni un citus paziņojumus)”, atklāj, ka “toties ir zināms,
ka grupas vērtību negatīvi ietekmēja, piemēram,
Systran
paziņojums par strīda esamību viņu paziņojumā presei 2006. gada 18. oktobrī, plkst. 6.48 un viņu 2006. gada pārskats”.
Systran
2005. gada pārskatā nav nekādu norāžu par šo strīdu (skat. iepriekš 270. punktu). Turklāt dažādie preses raksti, kas pievienoti
prasības pielikumā, lai ilustrētu šīs lietas atspoguļojumu plašsaziņas līdzekļos, visi ir no 2005. gada beigām vai 2006. gada.
Tādējādi, ņemot vērā lietas dalībnieču sagatavotos datus, nav noraidāms pieņēmums, ka attiecīgajā periodā
Systran
akciju cena bija atkarīga no ļoti daudziem faktoriem, kas varēja to ietekmēt, tādēļ prasītājas nevar pilnībā atsaukties uz
Systran
nemateriālo aktīvu zudumu, ko tās pašas ir novērtējušas EUR 43 līdz 45 miljonu apmērā kopš 2004. gada.
–       Par
Systran
ciestā zaudējuma reālumu un cēloņsakarību starp zaudējumu un Komisijas rīcību
Šis nepietiekami precīzais sākotnējais novērtējums tomēr neļauj Vispārējai tiesai neņemt vērā faktu, ka
Systran
grupa šajā gadījumā ir piedzīvojusi reālu un droši zināmu zaudējumu, kas pietiekami tieši ir saistāms ar Komisijai pārmesto
rīcību.
Atbildot uz otro jautājumu kopumu, lai novērtētu Komisijas rīcības ietekmi uz
Systran
grupas darbību citādāk, nevis tikai salīdzinot ar
Systran
biržas vērtību, prasītājas iesniedza veselu virkni faktu, lai ilustrētu
Systran
zinātības vērtības zudumu realitāti pēc tam, kad Komisija to bija izpaudusi.
Pirmkārt, prasītājas iesniedza divus savu izplatītāju apliecinājumus, kuros ir norādīts, cik lielā mērā Komisijas attieksme
apstrīdētā līguma piešķiršanas laikā un pēc tā ir radījusi kaitējumu
Systran
grupai tās komercdarbībā. Šis kaitējums materializējas kā potenciālo klientu zaudēšana un grūtības sarunās ar jau esošajiem
klientiem, kuri nesaprot, kādēļ tiem būtu jāmaksā par kaut ko, kas Komisijai nav bijusi nekāda vērtība (skat. divus apliecinājumus,
kas iesniegti izplatītāju vārdā, prasītāju atbilžu uz otro jautājumu kopumu pielikumā).
Pretēji tam, ko apgalvo Komisija (skat. iepriekš 271. punktu), šie apliecinājumi ticami atspoguļo faktu, ka tiesvedība pret
uzņēmumu, kurš tirgo informātikas programmatūru, kuras autors tas ir, vienam no saviem institucionālajiem klientiem, kurš
uzskata, ka tam ir tiesības uzticēt informātikas darbus pie programmatūras, kas atvasināta no iepriekšējās minētās, trešajām
personām, pirms tam nesaņemot oriģināldarba autora piekrišanu, padara sarežģītākas šā uzņēmuma attiecības ar saviem esošajiem
un potenciālajiem klientiem. Komisija nevar pārmest
Systran
, sabiedrībai, kas kotējas biržā, ka tā atbilstoši savām saistībām ir publiski paziņojusi, ka strīds attiecas uz tiesībām
uz intelektuālo īpašumu, kas tai ir uz informātikas programmatūru, kuru tā tirgo. Tāpat fakts, ka Komisija netirgo informātikas
programmatūru, nekādā veidā nav saistīts ar faktu, ka Komisijas rīcības dēļ
Systran
grupas klienti var šaubīties, cik lielā mērā
Systran
pieder tiesības uz tās tirgoto informātikas programmatūru. Nekas neliecina par to, ka prasītāju sagatavotie apliecinājumi
būtu noraidāmi tādēļ, ka tie, iespējams, kādam ir izdevīgi. Gluži pretēji, šie apliecinājumi skaidri atklāj Komisijas rīcības
īpašo ietekmi uz
Systran
komercdarbību.
Otrkārt, prasītājas ir sagādājušas vairākus apliecinājumus vai liecības, kuras sagatavojušas finanšu sabiedrības, kurās ir
uzskatāmi parādīts, ka Komisijas rīcība ir samazinājusi
Systran
pievilcību akcionāru, esošo vai potenciālo investoru vai uzņēmumu pircēju acīs (skat. dokumentus, kas iesniegti vairāku investīciju
sabiedrību un bankas vārdā, kas pievienoti pielikumos prasītāju atbildei uz otro jautājumu kopumu).
Pretēji tam, ko apgalvo Komisija (skat. iepriekš 271. punktu), šīs dažādās liecības un apliecinājumi pietiekami pārliecinoši
atspoguļo vairāku investoru reakciju, pieņemot lēmumu saglabāt investīcijas, investēt vai iegādāties tādu sabiedrību, kura
tirgo informātikas programmatūru un kuras tiesības ir apstrīdējusi Komisija. Tādēļ daži investori atteicās investēt
Systran
. Citi nolēma pārdot būtisku daļu ar zaudējumiem, skaidri norādot, ka “
Systran
strīds ar Komisiju un jo īpaši tas, ka tā [..] ir apstrīdējusi
Systran
tiesības un zinātību, traucē sabiedrībai komerciāli attīstīties un tādējādi atņem investoriem skaidrību par tās vērtību”.
Ir svarīgi norādīt, ka Komisija nav vienkārši kaut kāds klients, bet gan institucionāls klients, kuram ir īpaši labi attīstīts
juridiskais dienests un būtiskas zināšanas jautājumos par intelektuālo īpašumu. Ir jāņem vērā arī strīda raksturs, tādēļ ka
šis strīds nav tikai komerciāls, bet gan attiecas uz
Systran
autortiesībām un zinātību saistībā ar informātikas programmatūru, kurai ir tās nosaukums un kura ir nozīmīgs šīs sabiedrības
aktīvs, jo visa tās darbība ir saistīta ar automātiskās tulkošanas programmatūras
Systran
izstrādi un tirdzniecību.
Šajā sakarā nav pieņemams Komisijas arguments, ka
Systran
grūtību pamatā ir tas, ka vairākas
Systran
programmatūras versijas ir novecojušas. Kā prasītājas to norāda atbildē uz ceturto jautājumu kopumu, jaunas programmatūras
versijas tirdzniecība neietekmē tās autora intelektuālā īpašuma tiesības uz iepriekšējo versiju, kura saglabā savu ekonomisko
vērtību.
Systran
grupa turpina gūt labumu no iepriekšējām versijām, kuras izmanto klienti, veicot to apkopi, pārdodot papildu licences, lai
iekļautu jaunus valodu pārus, vai citus serverus, pārdodot saistītos servisa pakalpojumus vai piekrītot tās integrēt citās
programmatūrās. Turklāt prasītājas pārliecinoši uzsver, ka versijai
EC‑Systran Unix
, kas atbilst versijai
Systran Unix 4
, ir tāda pati struktūra kā nākamajām versijām (t.i., 5.–7. versijai). Visām šīm versijām ir kopīgs pirmkods, un tās pamatojas
uz vienu un to pašu programmatūru, tas ir,
Systran
programmatūru tās
Unix
versijā. Šīs dažādās versijas atšķiras nevis ar to struktūru, bet gan ar pievienotajām funkcijām, uzlabotajiem tulkošanas
algoritmiem un bagātinātajiem valodu resursiem.
Treškārt, prasītājas uzsvēra, ka
Systran
tiesību uz intelektuālo īpašumu vērtības zudums Komisijas rīcības dēļ laika gaitā aizvien palielinājās. Tās norādīja, ka
2008. gada 31. decembrī
Systran
bija jāveido ievērojams uzkrājums par savu nemateriālo aktīvu vērtības samazināšanu, “ņemot vērā būtisko kaitējumu, kas radās
sakarā ar to, ka Komisija bija pārkāpusi tās tiesības uz intelektuālo īpašumu un izpaudusi tās zinātību, grūtību dēļ, ar kurām
nācās sastapties 2008. gadā un sakarā ar ārkārtējo tā laika ekonomiskās vides nestabilitāti” (skat.
Systran
revidentu 2009. gada 13. oktobra apliecinājumu). Tātad Komisijas rīcība vismaz daļēji ir radījusi nepieciešamību veidot šo
uzkrājumu.
Šis apliecinājums ļauj nepārprotami konstatēt, ka uzkrājums EUR 11,6 miljonu apmērā, lai samazinātu 2008. gadā iegrāmatoto
nemateriālo aktīvu vērtību, ir saistīts ar trīs minētajiem iemesliem, no kuriem pirmais ir strīds ar Komisiju. Neraugoties
uz Komisijas sniegtajiem apsvērumiem (skat. iepriekš 271. punktu), kas ir vērsti uz to, lai uzsvērtu citu iemeslu, kas minēts
šajā apliecinājumā, t.i., ārkārtējo finanšu krīzi, kas aizsākās 2008. gadā, tomēr nevar izslēgt to, ka strīds par tiesību
uz intelektuālo īpašumu pārkāpumu un kļūdainu
Systran
zinātības izpaušanu ietekmē šīs sabiedrības nemateriālo aktīvu novērtējumu.
Tādēļ Komisijas rīcībai šajā lietā ir pietiekami tieša cēloņsakarība ar
Systran
ciesto zaudējumu, pirmkārt, komerciālā ziņā tādēļ, ka tā zaudēja potenciālos klientus, otrkārt, arī finanšu ziņā tādēļ, ka
samazinājās tās pievilcība no akcionāru, investoru vai iespējamo uzņēmuma pircēju viedokļa, un, visbeidzot, tādēļ, ka 2008. gada
beigās
Systran
bija jāpārrēķina daļa uzkrājuma vērtības EUR 11,6 miljonu apmērā, lai Komisijai pārmestās rīcības dēļ samazinātu savu nemateriālo
aktīvu vērtību. Šis kaitējums, kuru radījusi Komisijas rīcība, ir reāls un droši zināms, kā tas izriet no prasītāju iesniegtajiem
dokumentiem, pat ja nebija iespējams veikt precīzu skaitlisku aprēķinu. Jautājums par morālo kaitējumu ir izskatīts turpmāk
324. un 325. punktā.
–       Noteiktas zaudējuma summas novērtējums
Šajā kontekstā lietas dalībnieces iztaujāja par metodi, kuru varētu izmantot, lai aprēķinātu reālā un droši zināmā zaudējuma
summu, kas pietiekami tieši ir saistāma ar Komisijas rīcību šajā lietā.
Atbildot uz trešo jautājumu kopumu, prasītājas atsaucās uz Direktīvas 2004/48 13. pantu, saskaņā ar kuru:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās tiesu iestādes, saņemot cietušās puses iesniegumu, piespriež pārkāpējam, kas apzināti
ir iesaistījies kontrafakta darbībā vai kam ir bijis pamats apzināties, ka minētā darbība ir kontrafakta darbība, izmaksāt
tiesību īpašniekam kompensāciju, kas atbilst pārkāpuma dēļ radītā kaitējuma apmēram.
Nosakot kompensācijas apjomu, tiesu iestādes:
a)      ņem vērā visus attiecīgos aspektus, piemēram, cietušajai pusei radītās negatīvās ekonomiskās sekas, tostarp zaudēto peļņu,
pārkāpēja negodīgi gūto peļņu un attiecīgos gadījumos arī citus faktorus, kas nav ekonomiskie faktori, piemēram, tiesību īpašniekam
pārkāpuma dēļ nodarīto morālo kaitējumu;
vai
b)      kā alternatīvu a) apakšpunktā minētajam attiecīgos gadījumos kaitējuma atlīdzinājumu nosaka kā vienreizēju maksājumu, pamatojoties
uz noteiktiem faktoriem un noteikti ņemot vērā honorāru vai maksājumu summu, kas būtu saņemta, ja pārkāpējs būtu prasījis
atļauju izmantot attiecīgās intelektuālā īpašuma tiesības.
[..]”
Šajā lietā ir ievērojamas grūtības piemērot negatīvo ekonomisko seku metodi tādēļ, ka Komisijas finanšu eksperts sistemātiski
iebilst pret visiem prasītāju finanšu eksperta novērtēšanas mēģinājumiem. Būtībā P. Titgā aprobežojas ar to, ka kritizē A. Martēna
izmantotos novērtējumus un kritērijus, lai novērtētu
Systran
piedzīvotās negatīvās ekonomiskās sekas un it īpaši zaudēto peļņu, neveicot paralēlu novērtējumu.
Piemēram, kad A. Martēns cenšas novērtēt kaitējumu, kas saistīts ar nemateriālo aktīvu vērtības zudumu, atsaucoties uz metodi,
kuru tiesas sēdē ierosināja P. Titgā, t.i., ņemot vērā nākotnes naudas plūsmas zudumu, kas saistīts tieši ar attiecīgajiem
aktīviem, viņam tiek pārmests, ka viņš izmanto datus, kas iegūti analītiskā biroja veiktā finanšu analīzē, kur “savstarpējās
atbilstības precizitāte” nav pierādīta (Komisijas trešā finanšu piezīme, 4. lpp.). Tomēr netiek piedāvāts neviens konkrēts
aizvietošanas kritērijs, lai gan A. Martēns ir norādījis, ka minētā finanšu analīze, kuru īstenojis neatkarīgs analītiskais
birojs, tika veikta sakarā ar plānu emitēt 7 miljonus vērtas obligācijas ar parakstīšanos uz tām, ko
Systran
bez panākumiem centās īstenot 2004. gada sākumā, laikā, kas atbilst aplūkotajam laika periodam (prasītāju otrā finanšu piezīme,
piezīme 2. lapas apakšā un pielikums šai piezīmei).
Lai arī prasītājas, nesaņemot būtiskus Komisijas iebildumus, norāda, ka, pirmkārt,
Systran
autortiesības uz
Systran
programmatūras versiju
Systran Unix
ir šīs sabiedrības darbības pamatā un, otrkārt, ka Komisijas atteikšanās atzīt šīs tiesības ir ietekmējusi šīs sabiedrības
apgrozījumu un attīstību, P. Titgā joprojām uzstāj uz detalizētu un augšupēju novērtējumu, “tas ir, no līgumiem, izmaksu pozīcijām
un naudu radošajām vienībām”, lai ņemtu vērā šķietami daudzos produktus, kurus pārdod
Systran
, vai tās veiktās darbības, kuras tomēr visas ir saistītas ar programmatūras
Systran
izstrādi un tirdzniecību (Komisijas otrā finanšu piezīme, 8. lpp.). Kad A. Martēns tomēr mēģina vērtēt kaitējumu, ņemot vērā
darījuma, kuru Komisija piešķīra
Gosselies
, ekonomisko vērtību, kas atbilstu neto peļņai, kura aprēķināta 30 % apmērā no konkrētā līguma summas, kas saskaņā ar prasītāju
iesniegtajiem datiem ir mazāka par
Systran
grupas gūto neto peļņu šāda veida darījumos (prasītāju atbilde uz ceturto jautājumu kopumu, 12. punkts), P. Titgā šo novērtējumu
kritizē ar pamatojumu, ka “ierosinājums aprēķināt neto peļņu, pamatojoties uz iepriekšēju apgrozījuma pieņēmumu no viena darbības
veida nav precīzs [..], jo noteiktu likmi [var] apstiprināt, vienīgi pamatojoties uz pārliecinošiem datiem laika gaitā” (Komisijas
otrā finanšu piezīme, 3. lpp., un Komisijas trešā finanšu piezīme, 5. lpp.). Ņemot vērā Komisijas finanšu eksperta apsvērumus,
praktiski nav iespējams konkrēti aprēķināt
Systran
ciesto zaudējumu Komisijas rīcības dēļ, tāpēc ka attiecībā uz to trūkst izsmeļošu vai pietiekami precīzu datu, neatkarīgi
no tā, kāds kritērijs būtu izvēlēts šā novērtējuma veikšanai.
Tādēļ, ņemot vērā grūtības noteikt kritērijus, kas piemērojami, lai novērtētu
Systran
piedzīvotās negatīvās ekonomiskās sekas, šajā gadījumā zaudējuma atlīdzība jānosaka kā vienreizējs maksājums, pamatojoties
uz noteiktiem faktoriem un noteikti ņemot vērā honorāru vai maksājumu summu, kas būtu saņemta, ja pārkāpējs būtu prasījis
atļauju izmantot attiecīgās intelektuālā īpašuma tiesības. Piemērojot šo metodi, ir jāņem vērā turpmāk izklāstītie fakti.
Pirmais fakts, kas jāņem vērā, ir autoratlīdzības summa, kas būtu jāmaksā, ja autortiesību pārkāpējs būtu lūdzis
Systran
atļauju izmantot attiecīgās tiesības uz intelektuālo īpašumu, lai īstenotu konkursa paziņojumā minētos darbus saistībā ar
uzlabošanu, pielāgošanu un lingvistisko rutīnu pievienošanu, kam nepieciešama piekļuve
Systran Unix
versijas elementiem, kas pārņemti versijā
EC‑Systran Unix
, lai tos pārveidotu.
Ņemot vērā šo darbu raksturu un iemeslus, kurus prasītājas pārliecinoši izklāstījušas savās atbildēs uz trešo un ceturto jautājumu
kopumu, šādas vienreizējas summas noteikšana ir jāveic, ņemot vērā tādas licences cenu, kas ļauj tās ieguvējam pārveidot programmatūras
pirmkodu, nevis vienkāršas programmatūras lietošanas licences cenu. Šāda pirmkoda pārveidošanas licence ir neparasta tādēļ,
ka tāda neietilpst programmatūru ražotāju tradicionālajā ekonomiskajā modelī. Patiesībā šāda licence atņem ražotājam jebkādu
iespēju pārdot licences ieguvējam pārveidojumu licences saistībā ar jaunām programmatūras versijām, kā arī servisa pakalpojumus,
kurus parasti sniedz vienīgi pats programmatūras ražotājs. Turklāt šāda licence varētu apdraudēt ražotāja zinātību, jo tās
dēļ varētu notikt pirmkoda nodošana trešajām personām. Arī tādas pirmkoda pārveidošanas licences pārdošana, kas ļautu tās
ieguvējam pašam attīstīt programmatūru, apdraud nākotnes ienākumus, ko varētu saņemt, pārdodot šīs programmatūras lietošanas
licences.
Šajā gadījumā ir jāvērtē šādas pirmkoda pārveidošanas licences teorētiskā vērtība, izmantojot finanšu pieeju, ko prasītāju
finanšu eksperts ierosināja atbildē uz trešo jautājumu kopumu. Šajā pieejā, lai noteiktu pirmkoda pārveidošanas licences teorētisko
cenu, kā sākuma punktu izmanto Komisijas
Systran
programmatūras gada lietošanas licences cenu.
Prasītāju finanšu eksperts A. Martēns novērtēja Komisijas programmatūras
Systran
gada lietošanas licenci EUR 760 000 apmērā. Šī cena ir novērtēta, pamatojoties uz cenu, kuru katru gadu maksā pasaules mēroga
interneta pakalpojumu sabiedrība par programmatūras
Systran
lietošanas tiesībām, uz ikgadējo cenu, kuru agrāk maksāja divi citi pasaules mēroga amerikāņu uzņēmumi, no kuriem viens pārvalda
interneta meklētājprogrammu, otrs ir specializējies informātikas programmatūru ražošanā, un uz cenu aptuveni EUR 1,3 miljonu
apmērā, ko maksā valsts administrācija, kuras nozīmība ir salīdzināma ar Komisiju, par vienkāršu atjaunināšanu, kas ļauj izmantot
programmatūras 7. versiju; šī administrācija, tāpat kā Komisija, jau izmanto pastāvīgo lietošanas licenci bez pārveidošanas
tiesībām.
Komisijas finanšu eksperte P. Titgā kritizē A. Martēna atsauces uz privātajām sabiedrībām tādēļ, ka šie piemēri neesot atbilstīgi,
jo tiem nav nekā kopīga ar tarifiem, ko piemēro Komisijai. Minēto licenču mērķis ir komerciāls, nevis privāts. Komisija neizmanto
Systran
programmatūru, lai uzlabotu savu komerciālo piedāvājumu plašai sabiedrībai, bet gan lai to piedāvātu vairākiem simtiem ierēdņu.
Tādēļ vērtība, kas izmantota kā sākuma punkts, lai noteiktu pirmkoda pārveidošanas licences cenu, esot kļūdaina un saskaņā
ar pamatojumu esot jānoraida.
Komisija uzskata, ka prasītāju finanšu ekspertam par sākuma punktu bija jāņem cena aptuveni EUR 15 000 apmērā, kas atbilst
nekomerciālas lietošanas licences cenai, kas paredzēta administrācijām, līdzīgi kā cena, kuru Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai
(
OLAF
) piedāvāja programmatūru izplatītājs par programmatūras
Systran Enterprise Server 7, Standard Edition
gada licenci (t.i., aptuveni EUR 15 000 par šīs programmatūras izmantošanu 2500 lietotājiem un aptuveni EUR 15 000 par “English
World Pack”, kurā iekļautas vairākas valodas, tostarp angļu, arābu, ķīniešu, nīderlandiešu, franču, vācu, grieķu, itāļu, japāņu,
korejiešu, poļu, portugāļu, krievu, spāņu un zviedru). Tāpat Komisija savās atbildēs uz trešo un ceturto jautājumu kopumu
atsaucas uz cenu kategoriju no 15 000 (līdz 100 lietotājiem) līdz EUR 150 000 un vairāk (neierobežotam lietotāju skaitam un
sarežģītām lielu uzņēmumu vajadzībām, kam nepieciešama integrācija), kas paredzēta
Systran
paziņojumā presei par programmatūras
Systran Enterprise Server 6
(
Workgroup Edition
,
Standard Edition
un
Global Edition
) dažādu veidu lietošanas licencēm.
Tomēr ir jānorāda, ka lietas dalībnieču finanšu eksperti neiebilst pret iespēju ņemt vērā Komisijas
Systran
programmatūras gada lietošanas licences cenu kā sākuma punktu, lai noteiktu cenu teorētiskai programmatūras pirmkoda pārveidošanas
licencei, bet viņi iebilst pret vērtību, kuru varētu piešķirt šādai licencei. Salīdzināšanai ir jāatzīmē, ka Komisija savās
atbildēs uz trešo un ceturto jautājumu kopumu norāda, ka sabiedrībai
Gosselies
par tai uzticēto darbu izpildi trīs gadu laikā, no 2004. līdz 2006. gadam, samaksāja EUR 1 925 280. Tātad sabiedrība
Gosselies
par Komisijas uzdoto darbu izpildi saņēma vidēji EUR 641 760 gadā.
Attiecībā uz Komisijas kritiku par dažādajām lietošanas licenču cenām, kuras ik gadu samaksā trīs pasaules mēroga uzņēmumi,
kurus minēja prasītāju eksperts (skat. iepriekš 310. punktu),
Systran
grupu finanšu dokumentu pārbaude liecina, ka būtiskākie šīs sabiedrības ienākumi ir no ļoti lieliem klientiem. Atsauces dokuments
par 2008. gadu, kas Francijas Finanšu tirgus uzraudzības iestādei iesniegts 2009. gada 29. aprīlī, liecina, ka 2004. gadā
pirmie pieci
Systran
grupas klienti veidoja 60,9 % no tās apgrozījuma, pirmajam un otrajam klientam ienesot pilnīgi vienādu summu (t.i., 14,8 %),
un ka 2008. gadā šie pirmie klienti veidoja 42,3 % no tās apgrozījuma, kur pirmajam klientam bija 10,9 % no tā apgrozījuma
7,6 miljonu apmērā, t.i., mazliet vairāk nekā EUR 760 000. Šis fakts ir jāņem vērā, novērtējot gada lietošanas licences cenu.
Tas zināmā mērā nosaka augstāko robežu.
Tāpat ir jānorāda, ka pretēji tam, ko apgalvo Komisija, pamatojoties uz
Systran
grupas dokumentiem, kas atsaucas uz programmatūras
Systran Enterprise Server
6. un 7. versijas lietošanas licenci, šis uzņēmums neizplata un neliek izplatīt programmatūru, izmantojot cenu, kas noteikta
administrācijām. Kā Komisija atzīst,
Systran
grupas cenu politika tās programmatūras lietošanas licencēm it īpaši ir atkarīga no pārdotā izdevuma. Piemēram, salīdzinot
datus, kurus Komisija iesniedza attiecībā uz programmatūras
Systran Enterprise Server
6. un 7. versiju, šīs programmatūras vislētākais izdevums ir “Workgroup Edition”, ko var izmantot tikai uz viena ražošanas
servera ar
Windows
operētājsistēmu līdz 100 cilvēkiem, un tas ir pieejams, sākot no EUR 15 000, vidējais izdevums jeb “Standard Edition”, ko
var izmantot uz diviem ražošanas serveriem, ar operētājsistēmām
Windows
un
Linux
, ko var lietot līdz pat 2500 cilvēkiem un kas pieejams, sākot no EUR 30 000, un visattīstītākais izdevums “Global Edition”,
ko var izmantot uz neierobežota skaita ražošanas serveru ar operētājsistēmām
Windows
,
Linux
un
Solaris
, bez lietotāju skaita ierobežojuma, kas pieejams, sākot no EUR 150 000. Savos apsvērumos par Komisijas apgalvojumiem, saskaņā
ar kuriem lietošanas licences cena nevar pārsniegt EUR 150 000, prasītājas uzsver, ka cena, kas minēta, pamatojoties uz
Systran
grupas paziņojumu presē par programmatūras
Systran Enterprise Server
6. versiju, skaidri norāda minimālo cenu, par ko liecina vārdi “sākot no”. Šajā gadījumā, saskaņā ar prasītāju norādīto,
minēta ir sākumcena par vienu valodu pāri un vienu serveri.
Ņemot vērā šos atšķirīgos argumentus un dokumentus, kas minēti to pamatojumam, Komisijas programmatūras
Systran
iespējamās gada lietošanas licences cena, ko izmanto par sākuma punktu, aprēķinot cenu pirmkoda pārveidošanas gada licencei,
ir jānosaka EUR 450 000 apmērā. Prasītāju eksperta ierosinātā summa ir pārāk augsta tādēļ, ka arī tad, ja Komisijas lietoto
versiju izmanto vairāk nekā 2500 lietotāju, šis skaits ir daudz mazāks nekā to lietotāju skaits, kas to izmanto viņa minētajos
trīs pasaules mēroga uzņēmumos, kas, visticamāk, atbilst lielākajiem
Systran
grupas parakstītajiem līgumiem. Savukārt Komisijas ierosinātā summa ir pārāk zema, jo EUR 150 000 atbilst Komisijai vēlamā
risinājuma sākumcenai un, kā to norādīja prasītājas un Komisija neiebilda, valsts administrācija, kas ir vismaz tikpat svarīga
kā Komisija, samaksāja summu, kas līdzvērtīga EUR 1,3 miljoniem, lai atjauninātu tās izmantoto programmatūras
Systran
versiju.
Izmantojot šo sākuma summu EUR 450 000 apmērā, ir jānosaka autoratlīdzības summa, kas būtu jāmaksā, ja autortiesību pārkāpējs
būtu lūdzis
Systran
atļauju izmantot attiecīgās tiesības uz intelektuālo īpašumu, lai varētu īstenot konkursa paziņojumā minētos darbus. Izmantojot
aprēķināšanas metodi, kuru ierosināja prasītāju finanšu eksperts un kuru Komisija nopietni neapstrīdēja (skat. turpmāk 319. punktu),
gada autoratlīdzības summu par pirmkoda pārveidošanu varētu noteikt divas reizes lielāku par gada lietošanas licences summu,
tas ir, EUR 900 000 apmērā, ņemot vērā, atbilstoši prasītāju finanšu eksperta norādītajam, ka Komisijai jau bija šīs programmatūras
lietošanas tiesības, un to, ka programmatūra netiek izmantota plašai sabiedrībai.
Laika posmā no 2004. līdz 2010. gadam šīs autoratlīdzības gada maksas par pirmkoda pārveidošanu tādējādi var noteikt EUR 7 miljonu
apmērā (t.i., EUR 0,9 miljoni, kas atbilst autoratlīdzības gada maksai par pirmkoda pārveidošanu, kas reizināti ar 7,76, kas
atbilst diskonta koeficientam, kuru prasītāju finanšu eksperts aprēķināja, ņemot vērā 4 % bezriska likmi par 2004.–2010. gada
periodu, kas kopumā ir EUR 6 984 000, noapaļoti līdz EUR 7 miljoniem).
Jānorāda, ka Komisija patiesībā neapstrīd prasītāju finanšu eksperta ierosināto un Vispārējās tiesas pieņemto metodi. Komisija
tikai atkārto savas finanšu ekspertes apgalvojumu, kas vienīgi atbildē uz ceturto jautājumu virkni norāda, ka prasītāju eksperts
“drīzāk veic aprēķinu kapitalizācijai, nevis aktualizācijai ar noteiktiem termiņiem” un ka “ieteicamākā finanšu doktrīna ir
sadalīt novērošanas periodus dažādās perspektīvās ar noteiktiem parametriem, nevis visu nepārdomāti kapitalizēt”. Tomēr jāsecina,
ka prasītāju finanšu eksperta piemērotā metode nepamatojas uz Komisijas finanšu ekspertes piesaukto “kapitalizāciju”, bet
gan uz datu aktualizāciju, piemērojot bezriska likmi 4 % apmērā laika periodam no 2004. līdz 2010. gadam, kas atbilst saprātīgai
likmei, kas varētu būt piemērojama šim periodam. Komisija nesniedz atbilstīgus iemeslus, lai paskaidrotu, kādēļ Vispārējā
tiesa nevarētu izmantot šo metodi, lai noteiktu autoratlīdzības summu, kas būtu jāmaksā, ja tā būtu lūgusi
Systran
atļauju, kas bija vajadzīga, lai īstenotu apstrīdētos darbus.
Otrs fakts, kas jāņem vērā, ir tā dēvētā “papildu” summa, kas vajadzīga, lai ņemtu vērā citus būtiskus faktus, kurus iepriekš
minēto autoratlīdzību piešķiršana neatlīdzinātu. Patiesībā autoratlīdzības summu, kas būtu jāmaksā Komisijai, ja tā būtu lūgusi
Systran
atļauju izmantot attiecīgās tiesības uz intelektuālo īpašumu, lai īstenotu apstrīdētos darbus, maksājums
a posteriori
atlīdzinās tam vienīgi zaudējumu, ko šis uzņēmums cietis kopš 2004. gada.
Ņemot vērā lietas materiālus un it īpaši dažādos apliecinājumus, kurus sagatavojušas prasītājas, lai konstatētu Komisijas
nelikumīgās rīcības ietekmi uz
Systran
darbību un attīstību, ir jāuzskata, ka šā uzņēmuma darbība un attīstība katru gadu kopš 2004. gada ietekmēja vienreizējas
summas EUR 650 000 apmērā (t.i., aptuveni 6 % no 2003. gadā īstenotā apgrozījuma).
Šo papildu summu, kas aktualizēta 2004.–2010. gadam, var noteikt EUR 5 miljonu apmērā (t.i., EUR 0,65 miljoni, kas atbilst
iepriekš minētajai vienreizējai gada maksai, kas reizināti ar 7,76, kas atbilst diskonta koeficientam, kuru prasītāju finanšu
eksperts aprēķināja, ņemot vērā 4 % bezriska likmi par 2004.–2010. gada periodu, kas kopumā ir EUR 5 044 000, noapaļoti līdz
EUR 5 miljoniem).
Savukārt, ņemot vērā lietas materiālus, nav pamata atzīt, ka šajā lietā, novērtējot ciesto iepriekšējo zaudējumu summu, būtu
jāņem vērā tā dēvētais “nākotnes” kaitējums, ko prasītāju finanšu eksperts ir aprēķinājis EUR 15 miljonu apmērā. Aplēses,
kas uz to attiecas, nav pamatotas ar pietiekami pārliecinošiem datiem, lai attaisnotu piešķiršanu.
Pēdējais fakts, kas jāņem vērā kompensācijas summas aprēķināšanā, ir ciestais morālais kaitējums. Attiecībā uz to ir jānorāda,
ka Komisija ar savu rīcību liedza
Systran
tiesības, kuras tā varēja izmantot saistībā ar savu izgudrojumu. Šī rīcība ir vēl jo smagāka tādēļ, ka, būdama iestāde, Komisija
ir izdevusi dažādus noteikumus Kopienas tiesību saskaņošanai autortiesību jomā, kuri šajā lietā netika ievēroti. Tādēļ ir
pamats atlīdzināt
Systran
morālo kaitējumu, kuru tā piedzīvojusi Komisijas rīcības dēļ.
Tomēr, tā kā prasītājas nav norādījušas iemeslus, kādēļ šai atlīdzībai ir jābūt EUR 2 miljonu apmērā, šajā gadījumā šķiet
atbilstīgi noteikt kompensācijas summu, kas Komisijai ir jāsamaksā par morālo kaitējumu, kuru radījusi tās rīcība, kā simbolisku
summu EUR 1000 apmērā.
No iepriekš minētā izriet, ka
Systran
ir jāizmaksā vienreizēja kompensācija EUR 12 001 000 apmērā, lai atlīdzinātu tās ciesto zaudējumu, kas radies Komisijas rīcības
dēļ, t.i.:
–        EUR 7 miljoni, kas atbilst autoratlīdzības summām, kuras būtu jāmaksā laikā no 2004. līdz 2010. gadam, ja Komisija būtu lūgusi
atļauju izmantot
Systran
tiesības uz intelektuālo īpašumu, lai īstenotu darbus, kas saistīti ar uzlabojumiem, pielāgojumiem un valodu rutīnu pievienošanu,
kam nepieciešama piekļuve
Systran Unix
versijas elementiem, kas pārņemti versijā
EC‑Systran Unix
, lai tos pārveidotu;
–        EUR 5 miljoni, kas atbilst papildu summai, t.i., par ietekmi, kas Komisijas rīcībai varētu būt uz
Systran
apgrozījumu laikā no 2004. līdz 2010. gadam un plašākā nozīmē – uz šīs sabiedrības attīstību;
–        EUR 1000, lai atlīdzinātu morālo kaitējumu.
C –
Par citiem pasākumiem, izņemot kompensācijas piešķiršanu
1.     Lietas dalībnieku argumenti
Prasītājas pretēji Komisijas apgalvojumiem uzskata, ka vispārējie principi, kas minēti EKL 288. panta otrajā daļā, ir paredzēti,
lai atlīdzinātu jau radušos kaitējumu, kā arī lai pārtrauktu kaitējošo rīcību. Pieprasot nekavējoties pārtraukt autortiesību
pārkāpšanu, prasītājas vēlējās nodrošināt pieņemamā sprieduma efektīvu iedarbību.
Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa nevar pieņemt prasītāju pieprasītos pasākumus, kā arī finanšu atlīdzības piešķiršanu.
Vispārējā tiesa, īstenojot savas pilnvaras, nevar izdot pavēli iestādēm vai tās aizstāt.
2.     Vispārējās tiesas vērtējums
Prasītājas lūdz Tiesu, pirmkārt, likt nekavējoties izbeigt to tiesību uz intelektuālo īpašumu pārkāpumus un izpaušanas darbības,
ko veic Komisija; otrkārt, konfiscēt visu Komisijas un sabiedrības
Gosselies
rīcībā esošo tehnisko nodrošinājumu, ar kura palīdzību sabiedrība
Gosselies
no informātikas viedokļa ir uzlabojusi
EC‑Systran Unix
un
Systran Unix
versijas, pārkāpjot viņu [
Systran
] tiesības, un nodot to
Systran
rīcībā vai vismaz to uzraudzīti iznīcināt; un, treškārt, uz Komisijas rēķina publicēt spriedumu specializētajos laikrakstos,
specializētajos žurnālos un specializētajās interneta vietnēs pēc
Systran
izvēles.
Jāatgādina, ka iestādei, kuras rīcība ir atzīta par nelikumīgu, ir jāveic pasākumi, kas saistīti ar Vispārējās tiesas sprieduma
izpildi (pēc analoģijas skat. LESD 266. pantu). Tādēļ Komisijai ir jāizdara visi secinājumi, kas saistīti ar to, lai nodrošinātu
Systran
tiesības uz programmatūras
Systran
versiju
Systran Unix
, t.i., attiecībā uz darbiem saistībā ar šīs programmatūras versiju
EC‑Systran Unix
, kas pārkāpj
Systran
autortiesības un zinātību. Ja tas netiks ņemts vērā, tā kā šajā lietā paredzētais atlīdzināmais kaitējums attiecas tikai
uz periodu no 2004. gada līdz sprieduma pasludināšanai,
Systran
būs tiesības vērsties Vispārējā tiesā ar jaunu prasību atlīdzināt kaitējumu, kādu tā vēl varētu ciest.
Visbeidzot, attiecībā uz prasību par publicēšanu dažādos žurnālos un avīzēs, kā arī interneta vietnēs Vispārējā tiesa attiecīgajā
dienā izplatīs preses paziņojumu par šo spriedumu. Šo preses paziņojumu varēs izmantot un izplatīt specializētajā presē. Tādējādi
prasītājām būs tiesas spriedums par Komisijas rīcību attiecībā pret tām un preses paziņojums, kuru varēs plaši izplatīt un
kas prasītājas šajā jautājumā varētu apmierināt. Šis preses paziņojums arī ļauj Vispārējai tiesai natūrā atlīdzināt morālo
kaitējumu, kas izpaužas kā
Systran
reputācijas graušana Komisijas nelikumīgās rīcības dēļ.
Tādējādi Vispārējā tiesa uzskata, ka
Systran
intereses tiek pietiekami aizsargātas ar finanšu atlīdzību un ka tās prasības par zaudējumu atlīdzību natūrā nav jāapmierina.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisijai spriedums vairumā prasījumu
ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar prasītāju prasījumiem.
Turklāt ir jānorāda, ka dažādo dokumentu sagatavošana, kurus iesniedza prasītājas, lai pamatotu savu procesuālo rakstu saturu
vai atbildētu uz Vispārējās tiesas jautājumiem par programmatūras
Systran
tehniskajiem aspektiem (ziņojumi, tehniskās piezīmes un H. Bitana novērojumu piezīmes), juridiskajiem aspektiem (profesora
Sirinelli atzinums), kā arī nodarīto zaudējumu novērtēšanu (A. Martēna finanšu piezīmes), ir nepieciešami izdevumi, kas radušies
šīs tiesvedības sakarā, un tādēļ ir jāuzskata par atlīdzināmiem izdevumiem saskaņā ar Reglamenta 91. panta b) punktu.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta)
nospriež:
1)
Eiropas Komisija samaksā
Systran SA
zaudējumu kopsummu EUR 12 001 000 apmērā;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2010. gada 16. decembrī.
[Paraksti]
Satura rādītājs
Tiesvedības rašanās fakti
I –  Par dažādām programmatūras Systran versijām
II –  Lietas dalībnieku attiecību vēsture
A –  Pirmais periods: no Systran Mainframe līdz EC‑Systran Mainframe
1.  Sākotnējie līgumi starp WTC (un citām sabiedrībām) un Komisiju
2.  Sadarbības līgums starp Systran grupu un Komisiju
B –  Otrais periods: no Systran Unix līdz EC‑Systran Unix
C –  Trešais periods: sākot no 2003. gada 4. oktobra uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
I –  Par pieņemamību
A –  Par galvenajiem prasījumiem, lai Vispārējā tiesa piespriestu Komisijai atlīdzināt iespējamo kaitējumu
1.  Par lietas būtību
a)  Lietas dalībnieku argumenti
b)  Vispārējās tiesas vērtējums
Apsvērumi par kompetenci līgumiskos un ārpuslīgumiskos jautājumos
Prasītāju celtās prasības par zaudējumu atlīdzību pārbaude
To faktu pārbaude, kurus Komisija ir pieminējusi, pamatojot līgumisku atļauju izpaust trešām personām informāciju, kas uzskatāma
par aizsargātu autortiesību un zinātības kontekstā
2.  Par prasības neskaidro raksturu
a)  Lietas dalībnieku argumenti
b)  Vispārējās tiesas vērtējums
3.  Par to, ka Vispārējās tiesas kompetencē neietilpst pārkāpuma konstatēšana prasības saistībā ārpuslīgumisko atbildību ietvaros
a)  Lietas dalībnieku argumenti
b)  Vispārējās tiesas vērtējums
B –  Par citiem prasījumiem
II –  Par lietas būtību
A –  Par tiesībām, uz kurām atsaucās prasītāji un par Komisijas rīcības nelikumību
1.  Par programmatūras Systran dažādo versiju salīdzinājumu
a)  Lietas dalībnieku argumenti
b)  Vispārējās tiesas vērtējums
2.  Par Komisijas rīcības prettiesiskumu
a)  Lietas dalībnieku argumenti
Par autortiesību pārkāpumu
Par tiesībām, kas minētas saistībā ar zinātību
b)  Vispārējās tiesas vērtējums
Par prasītāju norādītajām tiesībām attiecībā uz programmatūras Systran versiju Systran Unix
Par apgalvojumu, saskaņā ar kuru Komisijas tiesības ļauj tai ignorēt prasītāju iebilduma tiesības
Par to darbu raksturu, kurus Komisija uzticējusi trešām personām
B –  Par ciesto zaudējumu un cēloņsakarību
1.  Par Systran Luxembourg nodarīto kaitējumu un cēloņsakarību
a)  Lietas dalībnieku argumenti
b)  Vispārējās tiesas vērtējums
2.  Par Systran ciesto zaudējumu un cēloņsakarību
a)  Lietas dalībnieku argumenti
Par zaudējuma dažādajām formām, tā reālumu un cēloņsakarību
Par nemateriālo aktīvu vērtības zuduma sākotnējo novērtējumu
Par citiem kaitējuma novērtējumiem
b)  Vispārējās tiesas vērtējums
Par Systran Luxembourg vērtspapīru vērtības samazināšanos
Par nemateriālo aktīvu vērtības zudumu
–  Par prasītāju sākotnēji piedāvāto novērtējumu
–  Par Systran ciestā zaudējuma reālumu un cēloņsakarību starp zaudējumu un Komisijas rīcību
–  Noteiktas zaudējuma summas novērtējums
C –  Par citiem pasākumiem, izņemot kompensācijas piešķir�anu
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Vispārējās tiesas vērtējums
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – franču.