CELEX: 62007FJ0134
Viešoji tarnyba
Direktyva 1999/70

1.
Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Bylos dalyko nustatymas – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka
(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirma pastraipa ir I priedo 7 straipsnio 3 dalis; Tarnautojų teismo procedūros reglamento
35 straipsnio 1 dalies e punktas)
2.
Institucijų aktai – Direktyvos – Tiesioginis pareigų nustatymas Bendrijos institucijoms jų santykiuose su personalu – Netaikymas
– Galimybė remtis
(EB 10 ir 249 straipsniai)
3.
Socialinė politika – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis – Direktyva 1999/70
– Darbo vietos stabilumas
(Pagrindinių teisių chartijos 30 straipsnis; Tarybos direktyva 1999/70)
4.
Pareigūnai – Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygos – Sutartininkas pagalbinėms užduotims
(Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 88 straipsnis)
5.
Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Naujos sutartininkų kategorijos sukūrimas
(EB 253 straipsnis; Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 3a ir 3b straipsniai; Tarybos reglamentas Nr. 723/2004)
1.
Pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 35 straipsnio 1 dalies e punktą ieškinyje, be kita ko, turi būti pateikiama
pagrindų ir faktinių bei teisinių argumentų, kuriais remiamasi, santrauka. Ši informacija turi būti pakankamai aiški ir tiksli,
kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Tarnautojų teismas prireikus galėtų priimti sprendimą dėl ieškinio be papildomos
informacijos. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą, tam, kad ieškinys būtų priimtinas, esminės teisinės
ir faktinės aplinkybės, kuriomis pagrįstas ieškinys, turi būti nuosekliai ir suprantamai nurodytos pačiame ieškinyje. Ši taisyklė
turi būti juo labiau taikoma dėl to, kad pagal Teisingumo Teismo statuto I priedo 7 straipsnio 3 dalį Tarnautojų teismo rašytinę
proceso dalį iš esmės sudaro tik vienas pasikeitimas rašytiniais pareiškimais, nebent Tarnautojų teismas nuspręstų kitaip.
Šia proceso Tarnautojų teisme ypatybe paaiškinama, kodėl, priešingai tam, kas Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmoje
pastraipoje numatyta proceso Pirmosios instancijos teisme ar Teisingumo Teisme atžvilgiu, pagrindų ir argumentų santrauka
neturi būti apibendrinta.
(žr. 76 punktą)
Nuoroda:
Pirmosios instancijos teismo praktika: 1993 m. balandžio 28 d. Nutarties
De Hoe prieš Komisiją
, T‑85/92, Rink. p. II‑523, 20 punktas.
Tarnautojų teismo praktika: 2008 m. birželio 26 d. Nutarties
Nijs prieš Audito Rūmus
, F‑1/08, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, dėl kurios pateiktas apeliacinis skundas Pirmosios instancijos teisme (byla
T‑376/08 P), 24 ir 25 punktai.
2.
Direktyvos, skirtos valstybėms narėms, o ne Bendrijos institucijoms, negali būti laikomos nustatančiomis pareigas šioms institucijoms
esant santykiams su darbuotojais. Vis dėlto šis teiginys neleidžia pašalinti bet kokios galimybės remtis direktyva esant institucijų
ir jų pareigūnų ar tarnautojų santykiams. Iš tiesų direktyvos nuostatos galėtų būti netiesiogiai taikomos institucijai, jeigu
jos yra bendrojo Bendrijos teisės principo, kurį institucija privalo taikyti, išraiška. Antra, direktyva taip pat galėtų susaistyti
instituciją, kai ši, įgyvendindama teisę organizuoti savo tarnybų veiklą ir laikydamasi Tarnybos nuostatų, ketino vykdyti
specialią direktyvoje įtvirtintą pareigą ar kai bendro pobūdžio vidaus akte aiškiai nukreipiama į Bendrijos teisės akto leidėjo
vadovaujantis Sutartimis patvirtintas priemones. Trečia, institucijos pagal lojalumo pareigą, kurios jos privalo laikytis
vadovaudamosi EB sutarties 10 straipsnio antra pastraipa, elgdamosi, kaip darbdavės, turi atsižvelgti į teisės aktų nuostatas,
priimtas Bendrijos lygiu.
(žr. 86 ir 90–93 punktus)
Nuoroda:
Teisingumo Teismo praktika: 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Rinke
, C‑25/02, Rink. p. I‑8349, 24 ir 25–28 punktai.
Pirmosios instancijos teismo praktika: 2008 m. gegužės 21 d. Sprendimo
Belfass prieš Tarybą
, T‑495/04, Rink. p. II‑781, 43 punktas.
Tarnautojų teismo praktika: 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo
Aayhan ir kt. prieš Parlamentą
, F‑65/07, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 116 ir 118 punktai.
3.
Nors darbo stabilumas laikomas pagrindiniu darbuotojų apsaugos elementu, jis nėra bendrasis teisės principas, kuriuo remiantis
būtų galima vertinti institucijos akto teisėtumą. Konkrečiai kalbant, nei iš Direktyvos  1999/70 dėl bendrojo ETUC, UNICE
ir CEEP susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, nei iš šio bendrojo susitarimo nematyti, kad darbo stabilumui suteikiama
privalomos teisės normos galia. Be to, Direktyvos 6 ir 7 konstatuojamosiose dalyse ir bendrojo susitarimo preambulės pirmoje
pastraipoje ir 5 konstatuojamojoje dalyje akcentuojama būtinybė siekti pusiausvyros tarp lankstumo ir apsaugos. Taip pat bendrajame
susitarime nenumatyta bendra pareiga numatyti, kad tam tikrą skaičių kartų pratęsus terminuotas darbo sutartis ar išdirbus
tam tikrą laikotarpį, šios darbo sutartys turi būti pakeistos neterminuotomis darbo sutartimis.
Tačiau darbo stabilumas yra tikslas, kurio siekia bendrojo susitarimo, kurio 1 sąlygos b punkte numatyta, kad juo siekiama
„sukurti bendruosius pagrindus, kurie neleistų piktnaudžiauti paeiliui sudarinėjant terminuotas darbo sutartis ar nustatant
terminuotus darbo santykius“, susitariančiosios šalys.
Be to, nors Pagrindinių laisvių chartijos 30 straipsnyje numatyta, kad „kiekvienas darbuotojas turi teisę į apsaugą <...>
nepagrįsto atleidimo iš darbo atveju“, šiame straipsnyje nedraudžiama sudaryti paeiliui kelias terminuotas darbo sutartis.
Be to, kai pasibaigia terminuota darbo sutartis paprasčiausiai dėl to, kad suėjo jos terminas, tai nėra atleidimas iš darbo
tiesiogine prasme, kuris turėtų būti konkrečiai pagrįstas tinkamumu, elgesiu ar institucijos veiklos poreikiais.
(žr. 99, 100 ir 104 punktus)
Nuoroda:
Teisingumo Teismo praktika: 2005 m. lapkričio 22 d. Sprendimo
Mangold
, C‑144/04, Rink. p. I‑9981, 64 punktas; 2006 m. liepos 4 d. Sprendimo
Adeneler ir kt.
, C‑212/04, Rink. p. I‑6057, 91 punktas; 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
Marrosu ir Sardino
, C‑53/04, Rink. p. I‑7213, 47 punktas; 2008 m. balandžio 15 d. Sprendimo
Impact
, C‑268/06, Rink. p. I‑2483, 87 punktas.
Tarnautojų teismo praktika: minėto Sprendimo
Aayhan ir kt. prieš Parlamentą
115 punktas.
4.
Kiekvienas sutartininko įdarbinimas turi atitikti laikinus arba nereguliarius poreikius. Be to, administracijoje, kuri turi
daug darbuotojų, tokie poreikiai neišvengiamai kartojasi, ypač pareigūnams negalint atlikti pareigų, dėl tam tikromis aplinkybėmis
padidėjusios darbo apimties arba būtinybės kiekviename generaliniame direktorate tam tikrais atvejais turėti specialią kvalifikaciją
ir specialių žinių turinčių asmenų. Visos šios aplinkybės yra objektyvios priežastys, pateisinančios terminuotų sutarčių sudarymą
su pagalbiniais darbuotojais ir šių sutarčių pratęsimą atsiradus šiems poreikiams.
(žr. 132 punktą)
Nuoroda:
Teisingumo Teismo praktika: 2004 m. rugsėjo 23 d. Sprendimui
Hectors prieš Parlamentą
, C‑150/03 P, Rink. p. I‑8691, pateiktos generalinio advokato M. Ruiz‑Jarabo Colomer išvados, Rink. p. I‑8694, 25 punktas.
5.
Kadangi visuotinai taikomo teisės akto motyvavimas gali būti ribojamas nurodant, pirma, bendrą situaciją, dėl kurios reikėjo
jį priimti, ir, antra, bendrus tikslus, kuriuos norima juo pasiekti, ir kadangi jei ginčijamame teisės akte iš esmės nurodyta
institucijų siekiamo tikslo esmė, būtų pernelyg giežta reikalauti konkretaus motyvavimo dėl kiekvieno atskiro pasirinkto techninio
sprendimo, Reglamento Nr. 723/2004, iš dalies keičiančio Pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas,
motyvavimas, nors ir trumpas, yra pakankamas tiek, kiek jis susijęs su sukuriant naują sutartininkų kategoriją, kaip ji suprantama
pagal Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 3a ir 3b straipsnius, siekiamu tikslu.
(žr. 139 ir 141 punktus)
Nuoroda:
Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. sausio 23 d. Sprendimo
Chassagne prieš Komisiją
, F‑43/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 105 ir 106 punktai ir juose nurodyta teismų praktika.