CELEX: 62002CJ0183
Appel
statsstøtte
skattemæssige foranstaltninger
berettigede forventninger
nye anbringender

I deres appelskrifter har Daewoo Electronics Manufacturing España SA (herefter »Demesa«) og Territorio Histórico de Álava
– Diputación Foral de Álava (herefter »Territorio Histórico de Álava«) nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af De Europæiske
Fællesskabers Ret i Første Instans den 6. marts 2002 i de forenede sager T-127/99, T-129/99 og T-148/99, Diputación Foral
de Álava m.fl. mod Kommissionen (Sml. II, s. 1275, herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten delvist annullerede Kommissionens
beslutning 1999/718/EF af 24. februar 1999 om den spanske stats støtte til Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa)
(EFT L 292, s. 1, herefter »den anfægtede beslutning«) og i øvrigt frifandt Kommissionen for det annullationssøgsmål, der
var anlagt til prøvelse af denne beslutning.
Retsforskrifter
Skatteforholdene i Baskerlandet i Spanien (herefter »Baskerlandet«) henhører under den økonomiske aftale, der blev gennemført
ved den spanske lov nr. 12/1981 af 13. maj 1981, og som senest blev ændret ved lov nr. 38/1997 af 4. august 1997.
I henhold til denne aftale kan Diputación Foral de Álava på visse betingelser tilrettelægge den skatteordning, der skal finde
anvendelse inden for dens område.
Diputación Foral de Álava har med hjemmel i denne aftale bl.a. gennemført en skattebegunstigelse i form af en skattelempelse
på 45% af investeringsbeløbet (herefter »skattelempelsen på 45%« eller »den anfægtede skattebegunstigelse«).
Sjette tillægsbestemmelse til Norma Foral (provinslov) nr. 22/1994 af 20. december 1994 om gennemførelse af Territorio Histórico
de Álavas budget for 1995 (
Boletín Oficial del Territorio Histórico de Álava
, nr. 5 af 13.1.1995) har følgende ordlyd:
»Investeringer i nye materielle anlægsaktiver, som foretages mellem den 1. januar 1995 og den 31. december 1995, og som overstiger
2,5 mia. ESP ifølge afgørelse truffet af Diputación Foral de Álava, indrømmes en skattelempelse på 45% af det investeringsbeløb,
som Diputación Foral de Álava fastsætter; skattelempelsen finder anvendelse på det skattepligtige beløb.
Nedsættelser, der på grund af et for lavt skattepligtigt beløb ikke udnyttes, kan anvendes inden for ni år efter det år, hvor
Diputación Foral de Álava har truffet den pågældende afgørelse.
I den pågældende afgørelse truffet af Diputación Foral de Álava fastsættes de frister og begrænsninger, der gælder i de enkelte
tilfælde.
De fordele, der indrømmes ved denne bestemmelse, er uforenelige med nogen anden form for skattemæssig fordel for samme investering.
Diputación Foral de Álava fastsætter ligeledes varigheden af investeringsproceduren, som kan omfatte investeringer, der har
fundet sted i forberedelsesfasen for det projekt, der ligger til grund for investeringerne.«
Gyldigheden af denne bestemmelse blev forlænget for 1996 og 1997, og skattelempelsen på 45% blev bevaret i en modificeret
udgave for årene 1998 og 1999 ved efterfølgende Normas Forales.
Sagens faktiske omstændigheder
Den 13. marts 1996 undertegnede de baskiske myndigheder og Daewoo Electronics Co. Ltd (herefter »Daewoo Electronics«) en samarbejdsaftale,
hvorefter Daewoo Electronics forpligtede sig til at etablere en fabrik til fremstilling af køleskabe i Baskerlandet. De baskiske
myndigheder forpligtede sig til gengæld til at støtte projektet ved at yde tilskud.
Den virksomhed, der blev oprettet af Daewoo Electronics, var forpligtet til at udarbejde en forretningsplan, hvis godkendelse
af de baskiske myndigheder var en betingelse for gennemførelsen af aftalen. Denne forretningsplan, der gjaldt for perioden
1996-2001, blev forelagt de baskiske myndigheder i september 1996. Den indebar en investering på 11 835 600 000 ESP og oprettelse
af 745 arbejdspladser.
Den 7. oktober 1996 blev Demesa, der er et helejet datterselskab af Daewoo Electronics, stiftet efter spansk ret.
I henhold til beslutning nr. 737/1997 af 21. oktober 1997 fra Diputación Foral de Álava fik Demesa tildelt den skattelempelse
på 45%, der følger af sjette tillægsbestemmelse til Norma Foral nr. 22/1994.
Den 11. juni 1996 fremsendte den spanske forening af fabrikanter af elektriske husholdningsapparater (Asociación Nacional
de Fabricantes de Electrodomésticos de Línea Blanca, herefter »ANFEL«) en klage over Kongeriget Spanien til Kommissionen for
De Europæiske Fællesskaber. I klagen hævdede man, at Spanien havde ydet støtte til Demesa i form af navnlig skattebegunstigelser.
Conseil européen de la construction d’appareils domestiques (Den Europæiske Forening af Fabrikanter af Elektriske Husholdningsapparater,
herefter »CECED«) fremsendte en lignende klage til Kommissionen.
Efter en brevudveksling underrettede Kommissionen ved skrivelse af 16. december 1997 de spanske myndigheder om dens beslutning
om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2 (nu artikel 88, stk. 2, EF) i relation til navnlig den skattelempelse
på 45%, som var ydet til Demesa.
Efter afslutningen af denne procedure vedtog Kommissionen den anfægtede beslutning.
I henhold til den anfægtede beslutnings artikel 1, litra d), udgør skattelempelsen på 45% til fordel for Demesa statsstøtte,
som er uforenelig med fællesmarkedet.
I beslutningens artikel 2 har Kommissionen pålagt Kongeriget Spanien at trække de fordele, som skyldes den omhandlede støtte,
der ulovligt er ydet støttemodtageren, tilbage.
Søgsmålene for Retten og den appellerede dom
Ved stævninger indleveret til Rettens Justitskontor henholdsvis den 25. maj, den 26. maj og den 18. juni 1999 har Territorio
Histórico de Álava (sag T-127/99), Comunidad Autónoma del País Vasco og Gasteizko Industria Lurra SA (sag T-129/99) samt Demesa
(sag T-148/99) anlagt sager mod Kommissionen.
Alle sagsøgerne har nedlagt påstand om hel eller delvis annullation af den anfægtede beslutning.
Ved kendelser af 25. februar 2000 tillod formanden for Rettens Tredje Afdeling Asociación Nacional de Fabricantes de Electrodomésticos
de Línea Blanca og Conseil européen de la construction d’appareils domestiques at intervenere i sagerne til støtte for Kommissionen.
Ved kendelse afsagt den 5. juni 2001 blev de tre sager forenet med henblik på den mundtlige forhandling og dommen.
Retten har ved den appellerede dom bl.a.:
–
frifundet Kommissionen for den af Territorio Histórico de Álava og Demesa nedlagte påstand om annullation af den anfægtede
beslutning for så vidt angår skattelempelsen på 45%
–
afvist sagerne anlagt af Comunidad Autónoma del País Vasco og Gasteizko Industria Lurra SA, for så vidt som de tilsigter at
opnå samme annullation
–
pålagt hver part at bære sine egne omkostninger.
Appellerne
Ved kendelse af 23. oktober 2002 har Domstolen givet Comunidad Autónoma del País Vasco tilladelse til at intervenere til støtte
for Territorio Histórico de Álavas påstande.
Ved kendelse af 6. marts 2003 har Domstolens præsident afvist en anmodning fra Gobierno Foral de Navarra (regionen Navarras
regering) om at måtte intervenere til støtte for Demesas påstande.
Demesa har nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Domstolen træffer selv afgørelse i sagen, den anfægtede beslutnings artikel 1, litra d), og artikel 2 annulleres.
–
Subsidiært: Sagen hjemvises til Retten.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne både i førsteinstansen og i appelsagen.
Territorio Histórico de Álava har nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Domstolen træffer selv afgørelse i sagen, den anfægtede beslutning annulleres for så vidt som den vedrører skattelempelsen
på 45%.
–
Subsidiært: Sagen hjemvises til Retten.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne både i førsteinstansen og i appelsagen.
Comunidad Autónoma del País Vasco har nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves delvist, for så vidt den fastslår, at skattelempelsen på 45% udgør statsstøtte.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Kommissionen, der under den mundtlige forhandling har frafaldet en formalitetsindsigelse mod Territorio Histórico de Álavas
søgsmål, har i sagerne C-183/02 P og C-187/02 P nedlagt følgende endelige påstande:
–
Frifindelse.
–
Appellanterne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Anbringender til støtte for ophævelse af den appellerede dom
Demesa har i appelskriftet gjort fem anbringender gældende til støtte for påstanden om ophævelse af den appellerede dom:
–
Det er fejlagtigt, at den anfægtede skattebegunstigelse er kvalificeret som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.
–
Manglende begrundelse af den appellerede dom på dette punkt.
–
Retten har begået en retlig fejl ved at bestemme, at den anfægtede skattebegunstigelse ikke udgjorde eksisterende støtte.
–
Manglende begrundelse af den appellerede dom på dette punkt.
–
Retten har begået en retlig fejl ved at bestemme, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke skulle
finde anvendelse.
Ved processkrift indleveret den 20. februar 2004 oplyste Demesa Domstolen om, at selskabet alene ønskede at opretholde anbringendet
vedrørende princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning, og at selskabet frafaldt sine øvrige anbringender.
Territorio Histórico de Álava har i appelskriftet gjort seks anbringender gældende til støtte for påstanden om ophævelse af
den appellerede dom:
–
Det er fejlagtigt, at den anfægtede skattebegunstigelse er kvalificeret som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.
–
Manglende begrundelse af den appellerede dom på dette punkt.
–
Retten har begået en retlig fejl ved at bestemme, at den anfægtede skattebegunstigelse ikke udgjorde eksisterende støtte.
–
Manglende begrundelse af den appellerede dom på dette punkt.
–
Retten har begået en retlig fejl ved ikke at anerkende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning.
–
Manglende begrundelse af den appellerede dom på dette punkt.
Ved processkrift indleveret den 20. februar 2004 oplyste selskabet Domstolen om følgende:
–
Selskabet opretholdt delvist sit første og andet anbringende vedrørende henholdsvis en fejlagtig kvalificering af den anfægtede
skattebegunstigelse som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, og manglende begrundelse af den appellerede dom
på dette punkt.
–
Selskabet opretholdt femte og sjette anbringende vedrørende henholdsvis magtfordrejning og manglende begrundelse af den appellerede
dom på dette punkt.
–
Selskabet frafaldt sine øvrige anbringender.
Om appellerne
Efter at have hørt parterne og generaladvokaten herom skal de foreliggende sager på grund af deres konneksitet forenes med
henblik på dommen i overensstemmelse med Domstolens procesreglements artikel 43.
Demesas anbringende vedrørende princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
Parternes argumentation
Demesa har ved Retten gjort princippet om beskyttelse af den berettigede forventning gældende. Selskabet har henvist til Kommissionens
beslutning 93/337/EØF af 10. maj 1993 om en ordning for investeringsstøtte i form af skattelettelser i Baskerlandet (EFT L 134,
s. 25). Selskabet har anført, at denne beslutning bestemte, at skattelempelsen for de gennemførte investeringer skulle kvalificeres
som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, idet støtten er i strid med EF-traktatens artikel 52 (efter ændring
nu artikel 43 EF). Demesa har anført, at de forskrifter, der var nødvendige for at tilpasse den regionale lovgivning til beslutning
93/337, var blevet udarbejdet, og at Kommissionen havde godkendt den vedtagne løsning. Både de spanske myndigheder og Kommissionen
selv var herefter af den opfattelse, at problemet var løst. Kommissionen har af denne årsag aldrig indledt en procedure vedrørende
statsstøtte eller fremført indvendinger mod lignende skattemæssige bestemmelser, der blev vedtaget efterfølgende. Kommissionen
har således skabt en berettiget forventning hos Demesa samt hos enhver anden erhvervsdrivende, der er underlagt den relevante
nationale lovgivning, om, at de skattemæssige foranstaltninger, som Diputación Foral di Álava havde truffet, var godkendt
af Kommissionen, idet de ikke indebar nogen tilsidesættelse af traktatens artikel 52.
Demesa har anfægtet, at Retten i den appellerede doms præmis 234 ff. forkastede selskabets anbringende, fordi den anfægtede
skattebegunstigelse ikke havde været genstand for en forudgående meddelelse, i strid med kravene i EF-traktatens artikel 93,
stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF).
Selskabet er af den opfattelse, at det i forbindelse med den politik, Kommissionen fulgte på tidspunktet for anmodningen om
anvendelsen af skattelempelsen på 45%, var for vidtgående at kræve af en virksomhed, at den skulle undersøge, om en skattebegunstigelse,
der kunne finde anvendelse på den, opfyldte betingelserne i EF-traktatens artikel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF) og som
følge heraf skulle anmeldes til Kommissionen.
Demesa kunne således med føje gøre princippet om beskyttelse af den berettigede forventning gældende.
Appellanten har anført, at erklæringen om uforenelighed i beslutning 93/337 byggede på konstateringen af en tilsidesættelse
af traktatens artikel 52 og ikke ligeledes, som Retten har anført i den appellerede doms præmis 237, på konstateringen af
en tilsidesættelse af fællesskabsbestemmelserne om statsstøtte.
Under alle omstændigheder blev de foranstaltninger, der blev gennemført ved beslutning 93/337, kvalificeret som statsstøtte
på grundlag af de tre selektivitetskriterier (regional, sektoral og materiel selektivitet), hvilke ifølge Demesa ikke kunne
påberåbes for så vidt angår den anfægtede skattebegunstigelse. Den omhandlede beslutning kunne derfor ikke gøres gældende
til støtte for argumentet om, at skattelempelsen på 45% skulle betragtes som statsstøtte og derfor have været anmeldt til
Kommissionen.
Kommissionen har anført, at ved ydelsen af skattelempelsen til Demesa var der visse forhold, der klart viste, at det drejede
sig om statsstøtte.
Navnlig er lignende foranstaltninger i beslutning 93/337 blevet erklæret uforenelige med fællesmarkedet. Denne erklæring om
uforenelighed var ikke alene forbundet med en tilsidesættelse af etableringsfriheden, men, som Retten har anført i den appellerede
doms præmis 237, ligeledes med en tilsidesættelse af forskellige støttebestemmelser.
Det var endvidere klart, at beslutning 93/337 kun kunne baseres på en forudgående konstatering af, at de omhandlede foranstaltninger
havde karakter af statsstøtte.
Demesa har imidlertid ikke undersøgt, om den støtte, selskabet har modtaget, var blevet godkendt af Kommissionen.
Under alle omstændigheder kan appellanten ikke gøre Kommissionens passivitet gældende, når den omhandlede skattelempelse ikke
er blevet anmeldt forudgående.
Retten kunne således med føje udelukke, at der var tale om berettigede forventninger.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes for det første, at da den kontrol, som Kommissionen i medfør af traktatens artikel 93 fører med statsstøtte,
har sit grundlag i ufravigelige principper, kan der ikke hos støttemodtagerne principielt bestå en berettiget forventning
om, at den støtte, de har modtaget, er lovlig, medmindre den er blevet ydet under iagttagelse af den i nævnte artikel fastlagte
procedure, og for det andet, at en påpasselig erhvervsdrivende normalt må være i stand til at forvisse sig om, at denne procedure
er blevet fulgt (dom af 20.9.1990, sag C-5/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 3437, præmis 14, af 14.1.1997, sag C-169/95,
Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 135, præmis 51, og af 20.3.1997, sag C-24/95, Alcan Deutschland, Sml. I, s. 1591, præmis
25).
Når en støtte gennemføres, uden at Kommissionen på forhånd får underretning herom, således at den er ulovlig i henhold til
traktatens artikel 93, stk. 3, kan støttemodtageren ikke på dette tidspunkt have en berettiget forventning om, at støtten
er lovligt ydet (jf. Alcan Deutschland-dommen, præmis 30 og 31).
Retten har i den appellerede doms præmis 235 bemærket, at det er ubestridt, at skattelempelsen på 45% er blevet indført uden
forudgående anmeldelse til Kommissionen i strid med traktatens artikel 93, stk. 3.
I den appellerede doms præmis 236 udledte Retten, idet den særligt henviste til dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland,
med føje af denne konstatering, at argumentet om beskyttelse af den berettigede forventning skulle forkastes.
I den appellerede doms præmis 237 udtalte Retten med rette, at sagsøgerens argumentation var baseret på en urigtig fortolkning
af beslutning 93/337. I denne beslutning har Kommissionen, som den har understreget, nemlig ikke blot kvalificeret den omtvistede
støtte som værende uforenelig med fællesmarkedet, fordi den var i strid med traktatens artikel 52, men også, i beslutningens
punkt V, foretaget en undersøgelse af muligheden for at tillade en af undtagelserne i traktatens artikel 92, fordi den ikke
overholdt de forskellige bestemmelser om støtte.
Det skal tilføjes, at Kommissionen nærmere i beslutning 93/337:
–
har anført, at den omhandlede støtte udgjorde en skattegodtgørelse på 20% af investeringerne (punkt I)
–
har anført, at med henblik på anvendelsen af undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), var de betingelser, der
følger af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (SMV) af 19. august 1992 (EFT
C 213, s. 2), ikke opfyldt; i rammebestemmelserne præciseres i punkt 4.1, femte afsnit, efter at det i punkt 2.2 er defineret,
hvad der forstås ved små og mellemstore virksomheder, at Kommissionen havde besluttet alene at tillade investeringsstøtte
på op til 15% af investeringerne til små virksomheder og 7,5% af investeringerne til andre SMV (punkt V)
–
har pålagt de spanske myndigheder at sikre, at støtten særligt ydes på de betingelser, der er fastsat i Fællesskabets rammebestemmelser
for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (artikel 1, stk. 4).
Det følger heraf, at Demesa ikke kunne udlede af beslutning 93/337, at en skattelempelse på 45%, der var tildelt en virksomhed
af en størrelse, der gav mulighed for at gennemføre den minimumsinvestering på 2,5 mia. ESP, som kræves efter sjette tillægsbestemmelse
til Norma Foral nr. 22/1994, ikke kunne anses for støtte i traktatens artikel 92’s forstand.
Henset til indholdet af beslutning 93/337 kunne appellanten således ikke gøre krav på den mulighed, som ikke kan udelukkes
(jf. dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland, præmis 16), at en virksomhed, der har modtaget en ulovlig støtte, vil kunne
henvise til ekstraordinære omstændigheder, der hos den retmæssigt har kunnet skabe en berettiget forventning om, at denne
støtte var lovlig.
Hvad angår Kommissionens påståede passivitet har Kommissionen med rette gjort gældende, at enhver tilsyneladende passivitet
er uden betydning, når en støtteordning ikke er anmeldt til den.
Det følger heraf, at det af Demesa fremførte anbringende om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning skal
forkastes.
De af Territorio Histórico de Álava fremførte anbringender dels om en fejlagtig kvalificering af den anfægtede skattebegunstigelse
som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, dels om en manglende begrundelse af den appellerede dom på dette punkt
Parternes argumentation
Territorio Histórico de Álava har for Retten gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat traktatens artikel 92 ved at betragte
skattelempelsen på 45% som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, fordi Norma Foral nr. 22/1994 udgør en særlig
foranstaltning, der favoriserer »visse virksomheder eller visse produktioner«. Territorio Histórico de Álava har gjort gældende,
at denne foranstaltnings eventuelle selektive karakter under alle omstændigheder var berettiget ved skattesystemets art og
opbygning.
Territorio Histórico de Álava har foreholdt Retten at have forkastet denne argumentation i den appellerede doms præmis 148-170,
hvorved den begik en retlig fejl ved anvendelsen af traktatens artikel 92.
I processkrift indleveret den 20. februar 2004 har Territorio Histórico de Álava anført, at myndigheden opretholder sit annullationsanbringende,
men på et tidligere stadie end kvalificeringen af den anfægtede skattebegunstigelse som statsstøtte. Territorio Histórico
de Álava har anført, at under retssagen i første instans har den gjort gældende, at skattelempelsen på 45% var udelukket fra
anvendelsesområdet for traktatens artikel 92, for så vidt som foranstaltningen som skattemæssigbegunstigelse var begrundet
i forbindelse med forfølgelsen af et politisk økonomisk formål. Retten fandt, at dette ikke udelukkede en kvalificering som
statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet. Denne konklusion er fejlagtig, fordi den er formuleret på et forkert sted
i fortolkningsforløbet. Retten burde forud for et eventuelt spørgsmål om kvalificering som statsstøtte have antaget, at en
skattebegunstigelse, der var vedtaget tidligere i konklusioner vedtaget af Rådet (ECOFIN) den 1. december 1997 vedrørende
skattepolitik (EFT 1998 C 2, s. 1) og i Kommissionens meddelelse af 10. december 1998 om anvendelsen af statsstøttereglerne
på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne (EFT C 384, s. 3), var udelukket fra kontrollen med statsstøtte.
Da foranstaltningen indgik i den industripolitik, der var iværksat af den pågældende medlemsstat, burde den fra begyndelsen
have været udelukket fra anvendelsesområdet for traktatens artikel 92.
I samme processkrift har Territorio Histórico de Álava tilføjet, at myndigheden ligeledes opretholder sit anbringende om manglende
begrundelse af den appellerede dom for så vidt angår det rejste retsspørgsmål.
Kommissionen har anført, at sådan som anbringendet om fejlagtig kvalificering af den anfægtede skattebegunstigelse som statsstøtte,
der er uforenelig med fællesmarkedet, er opretholdt, kræver det fortsat, at Domstolen tager stilling til spørgsmålet om foranstaltningens
karakter af støtte, på trods af ændringerne i anbringendets fremsættelse. Analysen i henhold til traktatens artikel 92 indebærer
ikke noget stadium forud for vurderingen af kvalificeringen som statsstøtte, idet en foranstaltnings skattemæssige karakter
ikke er relevant ved vurderingen af, om det drejer sig om støtte. Konklusionerne vedtaget af Rådet (ECOFIN) den 1. december
1997 vedrørende skattepolitik og det adfærdskodeks, der er indeholdt i bilaget hertil, har ikke kunnet ændre den kompetencefordeling,
der følger af traktaten. Herefter har Territorio Histórico de Álava, idet den har anfægtet Kommissionens kompetence, fortsat
rejst tvivl om kvalificeringen af den anfægtede skattebegunstigelse som statsstøtte.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, at en parts adgang til først for Domstolen at fremføre et anbringende, der ikke er blevet fremført for Retten,
er ensbetydende med en adgang til at forelægge Domstolen – der har en begrænset kompetence i appelsager – en mere omfattende
tvist end den, der blev forelagt Retten. Under en appel har Domstolen således kun kompetence til at tage stilling til den
retlige afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender, der er blevet behandlet i første instans (jf. bl.a. dom
af 1.6.1994, sag C-136/92 P, Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., Sml. I, s. 1981, præmis 59, af 28.5.1998, sag C-7/95 P,
Deere mod Kommissionen, Sml. I, s. 3111, præmis 62, og af 10.4.2003, sag C-217/01 P, Hendrickx mod Cedefop, Sml. I, s. 3701,
præmis 37).
I det foreliggende tilfælde har Territorio Histórico de Álava ikke under sagen i første instans gjort følgende gældende:
–
Den anfægtede skattebegunstigelse er som sådan undtaget fra det retlige anvendelsesområde for statsstøtte.
–
Traktatens artikel 92 finder først anvendelse på de skatteretlige bestemmelser efter konklusionerne vedtaget af Rådet (ECOFIN)
den 1. december 1997 vedrørende skattepolitik og Kommissionens meddelelse af 10. december 1998 om anvendelsen af statsstøttereglerne
på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne.
Territorio Histórico de Álava har reelt henvist til det politiske økonomiske formål med den anfægtede skattebegunstigelse
inden for rammerne af drøftelsen om dennes berettigelse ud fra arten og opbygningen af skattesystemet, dvs. på stadiet for
drøftelsen om foranstaltningens kvalificering som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens
artikel 92.
Retten har taget stilling til den tilsvarende argumentation i den appellerede doms præmis 167 og 168.
Det argument, der er fremført for Domstolen inden for rammerne af nærværende appel, hvorefter den anfægtede skattebegunstigelse
fra begyndelsen – på et tidspunkt forud for den juridiske argumentation – var udelukket fra anvendelsesområdet for traktatens
artikel 92 og dermed fra Kommissionens kontrol, udgør en anbringende, der er fremsat for første gang inden for rammerne af
appellen.
Dette nye anbringende kan ikke antages til realitetsbehandling, hvilket også gælder anbringendet om manglende begrundelse
af den appellerede dom for så vidt angår det rejste retsspørgsmål, idet det andet anbringende ikke kan adskilles fra det første.
De af Territorio Histórico de Álava fremførte anbringender dels om, at Retten har begået en retlig fejl ved ikke at anerkende,
at Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning, dels om manglende begrundelse af den appellerede dom på dette punkt
Parternes argumentation
Territorio Histórico de Álava har bekræftet, at myndigheden ved Retten havde anført, at Kommissionen havde anvendt statsstøtteproceduren
– et område, hvor Kommissionen har enekompetence og vide beføjelser – til at gennemføre en skatteharmonisering. En sådan harmonisering
henhører imidlertid under proceduren i EF-traktatens artikel 101 (efter ændring nu artikel 96 EF) og EF-traktatens artikel
102 (nu artikel 97 EF), hvorefter kompetencen ligger hos Rådet for Den Europæiske Union.
Territorio Histórico de Álava har foreholdt Retten at have begrænset sig til:
–
i præmis 84 i dom af 6. marts 2002 (forenede sager T-92/00 og T-103/00, Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen,
Sml. II, s. 1385) angående støtte tildelt en anden virksomhed at henvise til retspraksis om, at en beslutning kun er behæftet
med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier fremgår, at den må antages at
være truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfølge andre formål end dem, der er angivet
–
at fastslå, at det ikke er påvist, at der har fundet en faktisk harmonisering sted som følge af den anfægtede beslutning.
Kommissionen har anført, at anbringendet ikke skal antages til realitetsbehandling, idet det ikke er blevet gjort gældende
for Retten.
Kommissionen har understreget, at Retten ikke i den appellerede dom har taget stilling til spørgsmålet om en eventuel magtfordrejning.
Retten har taget stilling til dette spørgsmål i en anden dom, nemlig ovennævnte dom i sagen Diputación Foral de Álava m.fl.
mod Kommissionen, der er afsagt samme dag som den appellerede dom.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, at Territorio Histórico de Álava ikke ved Retten inden for rammerne af nærværende appelsagers behandling i første
instans har fremført et anbringende om magtfordrejning.
Af de grunde, der er anført i denne doms præmis 59, kan anbringendet ikke antages til realitetsbehandling, da det er et nyt
anbringende, hvilket også gælder anbringendet om manglende begrundelse af den appellerede dom på dette punkt, idet det andet
anbringende ikke kan adskilles fra det første.
Det følger af de foregående bemærkninger, at appellerne bør forkastes.
Sagsomkostningerne
Det bestemmes i artikel 122, stk. 1, i Domstolens procesreglement, at såfremt der ikke gives appellanten medhold, træffer
Domstolen afgørelse om sagens omkostninger.
I henhold til Domstolens procesreglements artikel 69, stk. 2, der i medfør af artikel 118 finder anvendelse i appelsager,
pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Appellanterne har tabt sagen
og bør derfor pålægges at bære deres egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger i henhold til dennes påstand herom.
I henhold til Domstolens procesreglements artikel 69, stk. 4, tredje led, der i medfør af artikel 118 finder anvendelse i
appelsager, bør Comunidad Autónoma del País Vasco, der har interveneret til støtte for Territorio Histórico de Álavas påstande
i sag C-187/02 P, bære sine egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Anden Afdeling):
1)
Sag C-183/02 P og C-187/02 P forenes med henblik på dommen.
2)
Appellerne forkastes.
3)
Appellanterne bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers omkostninger.
4)
Comunidad Autónoma del País Vasco bærer sine egne omkostninger.
Underskrifter.
–
Processprog: spansk.