CELEX: 62005CJ0243
Överklagande
Gemensam organisation av marknaden för bearbetade frukt- och grönsaksprodukter
Produktionsstöd för bearbetade tomatprodukter
Beräkningssätt för stödbeloppet
Gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar
Säker skada

1       Klagandena har yrkat att domstolen skall upphäva vissa delar av den dom som meddelades av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt
den 17 mars 2005 i mål T-285/03, Agraz m.fl. mot kommissionen (REG 2005, s. II-1063) (nedan kallad den överklagade domen).
Genom denna dom ogillade förstainstansrätten klagandenas talan om skadestånd för den skada som de påstod sig ha lidit till
följd av den metod som använts för att beräkna det produktionsstöd som föreskrivs i kommissionens förordning (EG) nr 1519/2000
av den 12 juli 2000 om fastställande för regleringsåret 2000/2001 av minimipris och stödbelopp för bearbetade produkter av
tomater (EGT L 174, s. 29), med motiveringen att den påstådda skadan inte bevisats och att villkoren för att aktualisera gemenskapens
utomobligatoriska skadeståndsansvar följaktligen inte var uppfyllda.

Tillämpliga bestämmelser

Förordning nr 2201/96
2       I artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 2201/96 av den 28 oktober 1996 om den gemensamma organisationen av marknaden för bearbetade
produkter av frukt och grönsaker (EGT L 297, s. 29) (nedan kallad grundförordningen) föreskrivs följande:
”1. Ett stödsystem för produktionen skall tillämpas för de produkter som anges i bilaga I och som framställs av frukt och
grönsaker som odlas inom gemenskapen.
2. Produktionsstödet skall beviljas den bearbetningsindustri som till producenten har betalat ett pris för råvaror som lägst
motsvarar minimipriset enligt avtal mellan de producentorganisationer som erkänts eller erkänts på förhand enligt förordning
(EG) nr 2200/96 och bearbetningsindustrin.
…”
3       I artikel 4 i grundförordningen föreskrivs följande:
”1. Produktionsstödet får inte överstiga skillnaden mellan det minimipris som erläggs till en producent inom gemenskapen och
råvarupriset i de viktigare producerande och exporterande tredje länderna.
2. Produktionsstödets belopp skall fastställas så att avsättning möjliggörs för gemenskapens produkter till ett minimipris
inom de gränser som fastställs i punkt 1. Vid bestämmande av detta belopp skall, utan att det påverkar tillämpningen av artikel
5, hänsyn särskilt tas till
a)       skillnaden mellan kostnaden för råvara som erhålls inom gemenskapen och råvara som erhålls från viktigare konkurrerande tredje
länder,
b)       det stödbeloppet som bestämts för föregående regleringsår, eller som räknats fram före den minskning som anges i punkt 10,
om den är tillämplig,
[och]
c)       för de produkter för vilka gemenskapens produktion utgör en väsentlig del av marknaden: utvecklingen av den externa handelsvolymen
och deras pris, om det sistnämnda kriteriet leder till en sänkning av stödbeloppet.
3. .Produktionsstödet skall fastställas i förhållande till nettovikten för den bearbetade produkten. De koefficienter som
uttrycker förhållandet mellan vikten på insatsråvaran och nettovikten på den bearbetade produkten skall fastställas schablonmässigt.
De skall uppdateras regelbundet på grundval av gjorda erfarenheter.
…
5. Råvarupriset i de viktigaste konkurrerande tredje länderna skall principiellt fastställas på grundval av det faktiskt använda
priset vid försäljning från jordbruksledet såvitt avser färska produkter av jämförbar kvalitet som används för bearbetning,
vägda i förhållande till de kvantiteter slutprodukter som dessa tredje länder exporterar.
6. Såvitt avser produkter där gemenskapsproduktionen utgör minst 50 % av konsumtionen på gemenskapsmarknaden, skall utvecklingen
av priserna och volymen av importen och exporten uppskattas på grundval av uppgifterna för det kalenderår som föregår ingången
av regleringsåret, jämförda med uppgifterna för föregående kalenderår.
7. För bearbetade tomatprodukter skall produktionsstöd fastställas för
a) tomatkoncentrat som hänförs till KN-nummer 2002 90,
…
9. Kommissionen skall fastställa beloppet på produktionsstödet … före ingången av varje regleringsår. Enligt samma förfarande
skall den fastställa de koefficienter som avses i punkt 3, de kvalitetsmässiga minimikraven, liksom övriga tillämpningsföreskrifter
för den här artikeln.
10. För bearbetade tomatprodukter får de totala kostnaderna för varje regleringsår inte överstiga det belopp som skulle ha
uppnåtts om de franska och portugisiska kvoterna för koncentrat för regleringsåret 1997/98 hade bestämts enligt följande:
–       Frankrike: 224 323 ton,
–       Portugal: 670 451 ton.
I detta syfte skall det stöd som bestäms för tomatkoncentrat och produkter som framställs härur i enlighet med punkt 9 minskas
med 5,37 %. Ett eventuellt tillägg skall utbetalas efter regleringsårets utgång om ökningen av de franska och portugisiska
kvoterna inte används fullt ut.”

Förordning nr 1519/2000
4       I artikel 2.1 i kommissionens förordning nr 1519/200 fastställs slutligen att ”[f]ör regleringsåret 2000/2001 skall det produktionsstöd
som avses i artikel 4 i [grundförordningen] fastställas i enlighet med bilaga II”. Produktionsstödet har fastställts till
17,178 euro per 100 kg netto av tomatkoncentrat, med ett innehåll av löslig torrsubstans på 28 procent eller mer, men mindre
än 30 procent.

Bakgrund till tvisten
5       Bakgrunden till tvisten beskrivs i den överklagade domen på följande sätt:
”5      Genom skrivelse av den 4 februari 2000 begärde kommissionen att kinesiska myndigheter, genom att fylla i ett bifogat frågeformulär,
så snabbt som möjligt skulle tillhandahålla den information som behövdes för fastställande av stödbeloppen för regleringsåret
2000/2001 för bearbetade produkter av frukt och grönsaker. Denna skrivelse besvarades aldrig.
6      Efter det att förordning nr 1519/2000 hade antagits tillställdes kommissionen invändningar från delegationer och sammanslutningar
i Spanien, Frankrike, Grekland, Italien och Portugal som företrädde producenter av bearbetade tomatprodukter. Dessa producenter
protesterade mot att priset på kinesiska tomater inte hade beaktats när beloppet på det beviljade stödet fastställdes.
7      Den europeiska organisationen för tomatkonservindustrin (nedan kallad OEICT) och Associação Portuguesa dos Industriais de
Tomate ansökte vid flera tillfällen om att kommissionen skulle ändra beloppet på det beviljade stödet. En av dessa ansökningar
åtföljdes av en kopia på ett avtal som innehöll det pris som den kinesiske producenten erhållit för produkten.
8      Genom skrivelse av den 5 mars 2001, riktad till den portugisiske jordbruksministern som svar på hans begäran om att stödbeloppet
skulle räknas om, uppgav kommissionen att fastställandet av stödbeloppet för bearbetning av tomater för regleringsåret 2000/2001
hade skett under strikt iakttagande av artiklarna 3 och 4 i grundförordningen. Kommissionen bekräftade vidare att den mottagit
en skrivelse den 13 december 2000 från OEICT i vilken priset angavs på ett avtal som ingåtts i Kina. Kommissionen tillade
dock att det var omöjligt för den att ändra sitt beslut med hänsyn till ett pris som fastställts i ett enda avtal och som
inte bekräftats av berörda nationella myndigheter.
9      Den spanska diplomatiska beskickningen i Peking erhöll i september 2001 ett intyg från de kinesiska myndigheterna i vilket
det fanns angett hur stort det genomsnittliga tomatpris var som erlagts till producenterna i provinsen Xinjing under regleringsåren
1999 och 2000. Omkring 88 procent av den totala kinesiska produktionen av bearbetade tomater kommer från denna provins. Denna
handling överlämnades den 9 november 2001 till den ansvarige kommissionsledamoten Franz Fischler av den portugisiske jordbruksministern
och även den 7 december 2001 av OEICT.
10      Kommissionen översände den 31 januari 2002 ett svar till OEICT och underströk härvid på nytt att stödbeloppet hade fastställts
i överensstämmelse med artiklarna 3 och 4 i grundförordningen. Kommissionen ansåg vidare att det inte var nödvändigt att ändra
förordning nr 1519/2000, eftersom gemenskapens tomatindustri enligt kommissionen nått en rekordhög bearbetningsnivå och inte
hade ålagts någon straffavgift.
11      Efter ett möte som ägde rum den 6 november 2002 och efter det att olika skrivelser riktats av sökandena till kommissionen,
förklarade denna genom skrivelse av den 7 januari 2003 att det inte fanns någon som helst anledning att revidera förordning
nr 1519/2000.”

Förfarandet vid förstainstansrätten och den överklagade domen
6       Klagandena väckte genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 18 augusti 2003 talan och yrkade att kommissionen
skulle förpliktas att betala skadestånd för den skada som de vållats av att förordning nr 1519/2000 antagits.
7       Efter att ha erinrat om att gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar förutsätter att ett antal villkor är uppfyllda,
nämligen att gemenskapsinstitutionen agerat rättsstridigt, att det föreligger en skada och att det finns ett kausalsamband
mellan det rättsstridiga agerandet och den åberopade skadan, fann förstainstansrätten att kommissionen hade agerat rättsstridigt.
8       Förstainstansrätten påpekade nämligen i punkt 54 i den överklagade domen att ”kommissionens passivitet efter det att skrivelsen
av den 4 februari 2000 hade avsänts utgör ett tillräckligt klart åsidosättande, i den mening som avses i rättspraxis, av omsorgsprincipen
och principen om god förvaltningssed”.
9       Förstainstansrätten uttalade i punkt 61 i samma dom att ”såvitt det i förordning nr 1519/2000 inte tas någon som helst hänsyn
till råvarupriset i ett av de viktigare producerande och exporterande tredje länderna, nämligen Kina, åsidosätts genom denna
förordning de tvingande villkor som fastställts i artikel 4.1 och 4.2 i grundförordningen. En sådan rättsstridighet utgör
ett tillräckligt klart åsidosättande av en bestämmelse som syftar till att ge enskilda rättigheter och kan med anledning av
sina skadliga följder leda till att utomobligatoriskt skadeståndsansvar uppstår för gemenskapen.”
10     Förstainstansrätten gjorde följande bedömning vad beträffar den påstådda skadan:
”70      Förstainstansrätten erinrar om att den skada som det begärs ersättning för skall vara verklig och bestämd (domstolens domar
av den 27 januari 1982 i mål 51/81, De Franceschi mot rådet och kommissionen, REG 1982, s. 117, punkt 9, och i de förenade
målen 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 och 5/81, Birra Wührer m.fl. mot rådet och kommissionen, REG 1982, s. 85, punkt 9, och
förstainstansrättens dom av den 18 maj 1995, i mål T‑478/93, Wafer Zoo mot kommissionen, REG 1995, s. II‑1479, punkt 49).
71      Det ankommer på sökanden att lägga fram bevis vid gemenskapsdomstolen i syfte att visa att det föreligger en skada samt hur
omfattande denna skada är (domstolens dom av den 21 maj 1976 i mål 26/74, Roquette Frères mot kommissionen, REG 1976, s. 677,
punkterna 22–24, förstainstansrättens dom av den 9 januari 1996 i mål T‑575/93, Koelman mot kommissionen, REG 1996, s. II‑1,
punkt 97, och av den 28 april 1998 i mål T‑184/95, Dorsch Consult mot rådet och kommissionen, REG 1998, s. II‑667, punkt 60).
72      Sökandena bedömer att deras skada precis motsvarar skillnaden mellan det stödbelopp som fastställts inom ramen för förordning
nr 1519/2000 och det stödbelopp som skulle ha fastställts om kommissionen hade beaktat de kinesiska priserna.
73      Förstainstansrätten framhåller för det första att de kinesiska priser som sökandena baserar sig på är de priser som de erhöll
genom den spanska diplomatiska beskickningen i Peking. Det rör sig om det genomsnittliga tomatpris som erläggs till producenterna
i provinsen Xinjang som enligt sökandena står för omkring 88 procent av den kinesiska produktionen av beredda tomater. Kommissionen
har bestridit dessa sifferuppgifter såvitt de utgör ett lågt genomsnitt. Kommissionen var för övrigt inte i stånd att bedöma
om sifferuppgifterna var förenliga med bestämmelserna i grundförordningen. När en komplicerad ekonomisk situation skall bedömas
omfattar kommissionens befogenhet att göra skönsmässiga bedömningar även i viss utsträckning fastställandet av de grundläggande
sakförhållandena (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 29 oktober 1980 i mål 138/79, Roquette mot rådet,
REG 1980, s. 3333, punkt 25, svensk specialutgåva, volym 5, s. 411).
74      Eftersom kommissionen genom grundförordningen tillerkänns ett visst utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av
stödbeloppet är det omöjligt att med säkerhet bestämma inverkan på stödbeloppet av att det pris som erläggs till de kinesiska
tomatproducenterna beaktas. Det föreskrivs inte i artikel 4.1 [i grundförordningen] att produktionsstödets belopp skall vara
lika stort som skillnaden mellan det minimipris som betalas till en producent inom gemenskapen och råvarupriset i de viktigare
producerande tredje länderna. Det anges endast en maximigräns i artikel 4.1 i grundförordningen.
75      Förstainstansrätten finner att den omständigheten att kommissionen tidigare kunnat fastställa stödbeloppet på en nivå som
exakt avspeglar skillnaden mellan det minimipris som erläggs till en producent inom gemenskapen och råvarupriset i de viktigare
producerande och exporterande tredje länderna inte medför någon som helst skyldighet för kommissionen att vidmakthålla stödet
på denna nivå. Det skulle till och med strida mot grundförordningens ordalydelse och ändamål om kommissionen inte tog hänsyn
till den internationella marknadssituationens utveckling och på så sätt eventuellt försvårade avsättningen av gemenskapens
produkter.
76      Sökandena kan således inte göra gällande att de har rätt till ett maximalt stöd som är lika stort som skillnaden mellan det
minimipris som betalas till en producent inom gemenskapen och råvarupriset i de viktigare producerande och exporterande tredje
länderna efter det att hänsyn tagits till de kinesiska priserna.
77      Den skada som sökandena räknat ut och som detaljerat återges i tabellen i bilaga A.27 till ansökan är följaktligen inte bestämd.”
11     Eftersom samtliga villkor som skall vara uppfyllda för att gemenskapen skall bli utomobligatoriskt skadeståndsskyldig inte
var uppfyllda, ogillade förstainstansrätten talan.

Parternas yrkanden och förfarandet inför domstolen
12     Klagandena har yrkat att domstolen skall
–       delvis upphäva den överklagade domen, i den del som det i domen fastställdes att skadan inte var säker och talan ogillades,
och, avgöra målet på nytt,
–       i första hand, fastställa att de villkor som skall vara uppfyllda för att det skall uppstå ett utomobligatoriskt skadeståndsansvar
för kommissionen är uppfyllda i förevarande fall, förplikta kommissionen att till vart och ett av klagandebolagen utge återstoden
av produktionsstödet jämte ränta som skall fastställas av domstolen och som skall löpa från och med den 12 juli 2000, eller
i andra hand från och med den 13 juli 2000 eller i tredje hand från och med den 16 juli 2000 fram till det datum då betalning
erläggs, och förplikta kommissionen att ersätta samtliga rättegångskostnader avseende förfarandena i första och andra instans,
vilket inbegriper klagandenas rättegångskostnader, och
–       i andra hand, återförvisa målet till förstainstansrätten för att den skall avgöra hur stort skadestånd som skall betalas till
klagandena, efter att ha hört dem på nytt, och förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna (vilket inbegriper
klagandenas rättegångskostnader) avseende förfarandet för överklagande och förfarandet vid förstainstansrätten.
13     Kommissionen har yrkat att domstolen skall
–       avvisa överklagandet till viss del och ogilla det i övriga delar, och i andra hand ogilla överklagandet i dess helhet, och
–       förplikta klagandena att ersätta rättegångskostnaderna.
14     Domstolens ordförande beslutade den 19 oktober 2005 att bolagen Carmine Tagliamonte & C. Srl, Cbcotti Srl, Cirio del Monte
Italia SpA, Fratelli Longobardi Srl, G3 Srl, La Regina del Pomodoro Srl, La Regina di San Marzano di Antonio, Felice e Luigi
Romano Snc, Lodato Gennaro & C. SpA, Pelati Sud di De Stefano Catello Sas, Prodakta SA, Rispoli Luigi & C. Srl, Saviano Pasquale
Srl, Sevath SA, Silaro Conserve Srl och Transformaciones Agrícolas de Badajoz, SA, som återkallat sitt överklagade, skulle
avskrivas från mål C-243/05 P och att de skulle bära kostnaderna för sin del av överklagandet.

Bedömning av överklagandet

Parternas argument
15     Klagandena har anfört fyra grunder till stöd för överklagandet. Den första grunden avser att förstainstansrätten har gjort
en felaktig rättstillämpning när den fastställde skadan. Den andra grunden utgörs av att den kontradiktoriska principen och
klagandenas rätt att yttra sig har åsidosatts. Den tredje grunden avser att klagandenas yrkanden har missuppfattats. Den fjärde
grunden avser att förstainstansrätten underlät att beakta sin fulla prövningsrätt och sin skyldighet att döma samt att det
föreligger en vägran att döma.
16     Den första grunden består av två delgrunder. Som första delgrund har klagandena gjort gällande att förstainstansrätten inte
beaktade gemenskapsdomstolarnas rättspraxis och de principer som erkänts i medlemsstaternas rättsordningar på området för
utomobligatoriskt skadeståndsansvar, genom att den tolkade begreppet ”säker skada” felaktigt och blandade samman fastställandet
av skadans karaktär med beräkningen av skadebeloppet. Som andra delgrund har klagandena framfört argument i syfte att visa
att förstainstansrätten, när det gäller klagandenas rätt till skadestånd, inte tog konsekvenserna av sina konstateranden avseende
kommissionens rättsstridiga agerande.
17     Klagandena har i den första grundens första del gjort gällande att den omständigheten att kommissionen har ett utrymme för
skönsmässig bedömning när den fastställer produktionsstödsbeloppet inte medför att den åberopade skadan inte kan anses som
säker. Under förutsättning att skadan kan uppskattas och bedömas med tillräcklig säkerhet kan den ge rätt till skadestånd
fastän dess omfattning ännu inte har beräknats. I förevarande fall har den åberopade skadan för övrigt avgränsats och beräknats
noggrant. Den eventuella kvardröjande osäkerheten avser endast fastställandet av själva skadebeloppet. Klagandena anser att
om inte förstainstansrätten har de nödvändiga upplysningarna för att kunna beräkna detta belopp borde rätten ha vidtagit åtgärder
för bevisupptagning eller processledning eller ha meddelat ett interimistiskt avgörande i frågan.
18     Klagandena har gjort gällande att det förvisso inte kan vara fråga om en faktisk och säker skada när inte en rättighet eller
ett berättigat intresse har åsidosatts, men att en sådan skada däremot föreligger när den åberopade skadan, som i förevarande
fall, följer av att en gemenskapsinstitution har agerat felaktigt och att utövandet av en fastställd rättighet därför har
hindrats.
19     Klagandena har påpekat att förstainstansrättens bedömning strider mot de principer som tillämpas i de nationella rättsordningarna
vad beträffar begreppet säker skada.
20     Klagandena anser, vad beträffar den invändning som kommissionen gjort i sitt svaromål och som innebär att klagandena inte
har visat att den åberopade skadan faktiskt föreligger, eftersom de inte kunnat bevisa att det stödbelopp som fastställs i
förordning nr 1519/2000 inte gjorde det möjligt att uppnå syftet med produktionsstöd, nämligen att avsätta gemenskapens produktion,
är en ny invändning och därför inte kan tas upp till sakprövning.
21     Ovannämnda syfte kan hur som helst inte vara det enda syfte som skall beaktas, eftersom det skulle innebära att all annan
skada omotiverat uteslöts från ersättning från det ögonblick när gemenskapsproduktionen avsatts i dess helhet, trots att det
stödbelopp som beviljats odlarna för att beakta skillnaden mellan det minimipris som fastställts av kommissionen och priset
i de viktigaste tredjeländerna har fastställts till en lägre nivå än den som anses följa av en tillämpning av de berörda bestämmelserna.
22     Kommissionen har bestritt att det skett en felaktig rättstillämpning i den överklagade domen.
23     Kommissionen har, mot bakgrund av det utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen har på detta område, påpekat att
den skada som klagandena har åberopat inte kan anses som säker. Det finns för övrigt inte något som tyder på att kommissionen
vid den berörda tidpunkten skulle avstå från att använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning. Kommissionen har framför
allt aldrig lämnat någon form av garanti som skulle kunna ge upphov till en berättigad förväntning hos bearbetningsföretagen
att kommissionen skulle beakta de kinesiska priserna när den fastställde stödet för regleringsåret 2000/2001.
24     Kommissionen har dessutom gjort gällande att klagandenas invändning att förstainstansrätten varken har fastställt skadebeloppet
eller vidtagit några bevisupptagningsåtgärder utgör en ny grund som avser huruvida det uppstått en faktisk skada. Denna invändning
skall följaktligen inte tas upp till sakprövning
25     För att den faktiska skada som klagandena påstår sig ha lidit skall kunna fastställas borde klagandena enligt kommissionens
uppfattning ha visat att syftet med stödet, det vill säga att avsätta gemenskapens produktion, inte har respekterats. Klagandena
har aldrig visat, eller ens framfört inför förstainstansrätten, att det stödbelopp som fastställts av kommissionen inte möjliggjorde
att detta syfte uppnåddes.

Domstolens bedömning
26     Enligt fast rättspraxis förutsätter gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar enligt artikel 288 andra stycket EG att
flera villkor är uppfyllda nämligen att det agerande som läggs institutionen till last är rättsstridigt, att det verkligen
föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan agerandet och den åberopade skadan (se bland annat domen i
det ovannämnda målet Birra Wührer m.fl. mot rådet och kommissionen, punkt 9, och dom av den 30 juni 2005 i mål C-295/03 P,
Alessandrini m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-5673, punkt 61).
27     Enligt det andra villkoret, som avser skadestånd, krävs det att skadan skall vara faktisk och säker när skadestånd begärs
(se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen De Franceschi mot rådet och kommissionen, punkt 9, och Birra
Wührer m.fl. mot rådet och kommissionen, punkt 9). Det är klaganden som skall bevisa detta (se domarna i de ovannämnda målen
Roquette Frères mot kommissionen, punkt 24, och av den 16 september 1997 i mål C-362/95 P, Blackspur DIY m.fl. mot rådet och
kommissionen, REG 1997, s. I-4775, punkt 31).
28     Förstainstansrätten har i förevarande fall funnit att den skada som klagandena har åberopat inte är säker.
29     Förstainstansrätten fann dels att eftersom kommissionen genom grundförordningen tillerkänns ett visst utrymme för skönsmässig
bedömning vid fastställandet av stödbeloppet är det omöjligt att med säkerhet bestämma inverkan på stödbeloppet av att det
pris som erläggs till de kinesiska tomatproducenterna beaktas. Förstainstansrätten erinrade även om att kommissionen har bestritt
att de kinesiska sifferuppgifter som klagandena har åberopat för att beräkna sin skada är representativa.
30     Den omständigheten att en gemenskapsinstitution har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning på det berörda området medför
inte heller i sig att den åberopade skadan med automatik inte kan anses säker om ovannämnda institution agerat rättsstridigt.
31     En motsatt slutsats skulle medföra att det vore utsiktslöst att väcka talan om skadestånd på områden såsom den gemensamma
organisationen av marknader, där gemenskapsinstitutionerna vid utövandet av sin lagstiftnings- och beslutsbefogenhet har ett
stort utrymme för skönsmässig bedömning, särskilt mot bakgrund av de stora penningbelopp som står på spel och de ekonomiska
val som är förbundna härmed.
32     Den omständigheten att den berörda institutionen har ett utrymme för skönsmässig bedömning har emellertid inte hindrat domstolen
från att i vissa fall slå fast att det föreligger en reparerbar skada (se, bland annat, domarna av den 14 maj 1975 i mål 74/74,
CNTA mot kommissionen, REG 1975, s. 533; svensk specialutgåva, volym 2, s. 461, och av den 4 oktober 1979 i mål 238/78, Ireks-Arkady
mot rådet och kommissionen, REG 1979, s. 2955; svensk specialutgåva, volym 4, s. 567).
33     Det skall således prövas, mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i detta mål (se, för ett liknande resonemang, dom
av den 15 juni 2000 i mål C-237/98 P, Dorsch Consult mot rådet och kommissionen, REG 2000, s. I- 4549, punkt 25), om det var
korrekt av förstainstansrätten att anse att kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av produktionsstödsbeloppet
enligt grundförordningen medför att det är uteslutet att den skada som klagandena har åberopat anses som säker.
34     Det skall erinras om att förekomsten av detta utrymme för skönsmässig bedömning liksom de reservationer som kommissionen har
framfört avseende representativiteten hos de sifferuppgifter om de kinesiska priserna som klagandena har lagt fram, förvisso
hindrade förstainstansrätten från att med säkerhet fastställa den exakta betydelsen av att kommissionen rättsstridigt underlåtit
att beakta de kinesiska priserna med avseende på det berörda stödbeloppet.
35     Med hänsyn till ovannämnda utrymme för skönsmässig bedömning är det dessutom inte säkert att klagandena hade rätt till precis
det belopp som de har uppskattat skadan till inför förstainstansrätten, nämligen – vilket påpekas i punkt 72 i den överklagade
domen – ett belopp som motsvarar ”skillnaden mellan det stödbelopp som fastställts inom ramen för förordning nr 1519/2000
och det stödbelopp som skulle ha fastställts om kommissionen hade beaktat de kinesiska priserna”.
36     Sådana överväganden medför emellertid endast att förstainstansrätten kan slå fast att det föreligger en osäkerhet om den berörda
skadans exakta omfattning men inte att förstainstansrätten kan bedöma att skadan inte är säker eller ens att den föreligger.
37     Det är nämligen utrett, vilket förstainstansrätten påpekade i punkt 50 i den överklagade domen, att Kina vid tidpunkten för
stödets fastställande ansågs vara en av de viktigaste tredjeländerna vars produktion konkurrerade med gemenskapsproduktionen.
38     Dessutom medförde den omständigheten att kommissionen rättsstridigt underlät att beakta de kinesiska priserna att det beräknade
priset på tomater i de viktigaste producerande och exporterande tredjeländerna uppskattades ligga påtagligt högre än de priser
som skulle ha fastställts om de kinesiska priserna hade beaktats. Förstainstansrätten konstaterade även i punkt 67 i den överklagade
domen att kommissionen påpekat att det pris som beaktats kunde leda till att det uppskattade råvarupriset ”påtagligt” sjönk
i de viktigaste producerande och exporterande tredjeländerna.
39     Klagandena har, med beaktande av dessa omständigheter, inför förstainstansrätten försökt att visa att, när något rättsstridigt
handlande inte kunde läggas kommissionen till last, produktionsstödet nödvändigtvis borde ha fastställts till ett högre belopp
än vad som föreskrivs i förordning nr 1519/2000.
40     Liksom generaladvokaten påpekade i punkt 32 i förslaget till avgörande ankommer det under dessa omständigheter på kommissionen
att, för att kunna fastställa att den höjning av stödet som klagandena har åberopat inte var säker, visa att vidmakthållandet
av stödnivån på exakt den nivå som föreskrivs i förordning nr 1519/2000 var förenligt med en korrekt tillämpning av artikel
4.2 i grundförordningen. En sådan bedömning saknas uppenbarligen, eftersom kommissionen endast har hänvisat till sitt utrymme
för skönsmässig bedömning vilket följer av punkt 67 i den överklagade domen.
41     Förstainstansrätten har följaktligen gjort en felaktig rättstillämpning när den, i enlighet med vad som erinras i punkt 29
i denna dom, fastslog att den åberopade skadan inte var säker.
42     Om nu, såsom kommissionen har hävdat vid förhandlingen inför domstolen, en omständighet som den som avses i artikel 4.2 c
i grundförordningen, avseende utvecklingen av varuutbytet på de internationella marknaderna, skulle medföra att det gjordes
en annan avvägning vid beräkningen av stödbeloppet där de kinesiska priserna beaktats skall det, mot bakgrund av vad som sagts
i punkterna 37–40 i denna dom, konstateras att klagandena hade gynnats av att kommissionen inte rättsstridigt underlät att
beakta de kinesiska priserna när den fastställde produktionsstödsbeloppet. Den skada som klagandena har åberopat är således
obestridbar och långt ifrån hypotetisk eller bara tänkbar. Även om det fortfarande råder osäkerhet om det exakta skadebeloppet
är det möjligt att uppskatta skadans ekonomiska omfattning.
43     Denna bedömning påverkas inte heller av kommissionens invändning att det inte var svårt att avsätta gemenskapsproduktionen
under det berörda regleringsåret.
44     Utan att det egentligen är nödvändigt att pröva huruvida denna invändning kan tas upp till sakprövning, erinrar domstolen
om att det stödsystem som införts till förmån för bearbetningsföretagen enligt grundförordningen, i syfte att kompensera för
skillnaden mellan det minimipris som betalas till gemenskapsproducenterna och det genomsnittspris som betalas i tredjeländer,
enligt ovannämnda förordning och enligt kommissionens förordning (EG) nr 504/97 av den 19 mars 1997 om tillämpningsföreskrifter
för förordning (EG) nr 2201/96 när det gäller systemet med produktionsstöd för bearbetade produkter av frukt och grönsaker
(EGT L 78, s. 14), är förenat med ett system som vilar på föresatsen att det ingås preliminära avtal mellan bearbetningsföretagen
och producenterna innan grödorna har planterats, samt att det fastställs produktionsvolymer för att säkerställa ett samband
mellan produktionsvolymen och volymen bearbetade produkter och för att undvika de svårigheter att avsätta produktionen som
annars kan följa av en betydande produktionsökning (se skäl 5 i grundförordningen och sjunde skälet i förordning nr 504/97).
45     Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 39 i förslaget till avgörande uppmuntras bearbetningsindustrin genom systemet med
preliminära avtal att avyttra gemenskapsproduktionen som begränsats i förhållande till bearbetningsindustrins verkliga behov.
I gengäld erhåller de ett stöd avsett att, i enlighet med de tvingande villkor som anges i artikel 4.2 i grundförordningen,
kompensera hela eller en del av den ekonomiska risk det innebär att köpa tomater i gemenskapen till ett pris som är högre
än det pris som betalas av producenter i tredjeländer.
46     Den omständigheten att detta planförvaltningssystem säkerställer att gemenskapsproduktionen avyttras under det berörda regleringsåret
innebär under dessa omständigheter inte att det kan uteslutas att klagandena har lidit ekonomisk skada av att stödbeloppet
under detta regleringsår har fastställts på en otillräcklig nivå på grund av att kommissionen vid detta tillfälle, i strid
med bestämmelserna i artikel 4.2 i grundförordningen, avstod från att beakta de kinesiska priserna.
47     Mot bakgrund av vad som anförts ovan och utan att det finns anledning att pröva den andra delgrunden skall överklagandet bifallas
i enlighet med den första grunden.
48     Domstolen upphäver således, utan att det är nödvändigt att pröva de andra grunderna i överklagandet, den överklagade domen,
i den del förstainstansrätten ogillade den talan som klagandena i detta överklagande hade väckt med motiveringen att den åberopade
skadan inte var säker, och varigenom klagandena förpliktades att bära fem sjättedelar av sina rättegångskostnader och varigenom
kommissionen förpliktades att utöver sin egen rättegångskostnad bära en sjättedel av klagandenas rättegångskostnader.

Huruvida målet skall återförvisas till förstainstansrätten
49     Domstolen kan, i enlighet med artikel 61 första stycket i domstolens stadga, om förstainstansrättens avgörande upphävs antingen
själv slutligt avgöra målet, när det är färdigt för avgörande, eller återförvisa målet till förstainstansrätten för avgörande.
50     Eftersom det är nödvändigt att göra komplicerade bedömningar av de faktiska omständigheterna för att kunna fastställa den
exakta omfattningen av klagandenas skada, skall målet återförvisas till förstainstansrätten för att denna skall kunna fastställa
det skadestånd som skall utgå på grund av den skada som klagandena lidit.
51     Målet återförvisas till förstainstansrätten. Beslut om rättegångskostnaderna i detta överklagande kommer att meddelas senare.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
1)
Den dom som meddelades av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt den 17 mars 2005 i mål T-285/03, Agraz m.fl. mot kommissionen,
upphävs i den del förstainstansrätten ogillade den talan som klagandena i detta överklagande hade väckt med motiveringen att
den åberopade skadan inte var säker, och varigenom klagandena förpliktades att bära fem sjättedelar av sina rättegångskostnader
och varigenom kommissionen förpliktades att utöver sin egen rättegångskostnad bära en sjättedel av klagandenas rättegångskostnader.
2)
Målet återförvisas till Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt.
3)
Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: franska.