CELEX: 62003TJ0300
Tukia koskevat tutkimukset
Intiasta peräisin olevat kirjoitettavat CD-levyt
Tuen määrän laskeminen
Vahingon määrittäminen
Syy-yhteys
Puolustautumisoikeudet

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1       Muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 6 päivänä lokakuuta 1997 annetun
neuvoston asetuksen (EY) N:o 2026/97 (EYVL L 288, s. 1; jäljempänä perusasetus) 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tasoitustoimenpiteiden alaisen tuen määrän laskeminen
Tasoitustoimenpiteiden alaisen tuen määrä lasketaan tässä asetuksessa vastaanottajalle annettavan sen edun mukaan, joka on
tutkimusajanjaksona todettu ja määritelty. Tämä jakso vastaa tavallisesti vastaanottajan viimeisintä tilikautta, mutta se
voi olla mikä tahansa muu vähintään kuuden kuukauden jakso, joka edeltää tutkimuksen vireillepanoa ja jonka osalta on käytettävissä
luotettavia rahoitusta ja muita asiaa koskevia tietoja.”
2       Perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tuen myöntäminen voidaan liittää käyttöomaisuuden hankintaan tai tulevaan hankintaan, tasoitustoimenpiteiden alaisen
tuen määrä lasketaan jakamalla tuki ajanjaksolle, joka vastaa tämän omaisuuden tavanomaista kuolettamisaikaa kyseisellä tuotantoalalla.
– – ”
3       Perusasetuksen 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Vahingon määrittäminen
– –
2. Vahingon määrittäminen perustuu sitä tukevaan näyttöön, ja siihen kuuluu puolueeton tarkastelu, joka kohdistuu
a)      sekä tuetun tuonnin määrään ja tämän tuonnin vaikutukseen samankaltaisten tuotteiden hintoihin yhteisön markkinoilla
että
b)      tämän tuonnin vaikutuksiin yhteisön tuotannonalaan.
3. Tuetun tuonnin määrän osalta tutkitaan, onko se lisääntynyt merkittävästi joko absoluuttisesti tai suhteessa yhteisön tuotantoon
tai kulutukseen. Tuetulla tuonnilla hintoihin olevan vaikutuksen osalta tutkitaan, onko tuetun tuonnin osalta esiintynyt merkittävää
alihinnoittelua suhteessa yhteisön tuotannonalan valmistaman samankaltaisen tuotteen hintaan tai onko tällaisen tuonnin vaikutuksesta
muutoin aiheutunut merkittävää hintojen alenemista tai onko tuonti merkittävästi estänyt sellaisia hinnankorotuksia, joita
muuten olisi tehty. Yksi tai useampi näistä tekijöistä ei välttämättä ole ratkaiseva peruste.
– –
5. Tutkittaessa tuetun tuonnin vaikutusta kyseessä olevaan yhteisön tuotannonalaan on arvioitava kaikki asiaa koskevat taloudelliset
tekijät ja seikat, jotka vaikuttavat kyseisen teollisuuden tilanteeseen, mukaan luettuna se, että ala ei ole vielä täysin
toipunut aikaisemman tuetun viennin ja polkumyynnin vaikutuksista, tasoitustullin alaisen tuen määrän suuruus ja myynnin,
voittojen, tuotannon, markkinaosuuden, tuottavuuden, investointien tuoton tai kapasiteetin käyttöasteen tosiasiallinen ja
mahdollinen pieneneminen; yhteisön hintoihin vaikuttavat tekijät; tosiasialliset ja mahdolliset kielteiset vaikutukset kassavirtoihin,
varastoihin, työllisyyteen, palkkoihin, kasvuun, pääoman saantiin ja investointeihin sekä maataloudessa se, onko julkisten
viranomaisten tukiohjelmien käyttö lisääntynyt. Tämä luettelo ei ole tyhjentävä, eikä yksi tai useampi näistä tekijöistä välttämättä
ole ratkaiseva peruste.
6. Edellä 2 kohtaan liittyen esitetyillä ja asiaa koskevilla todisteilla on osoitettava, että tuettu tuonti aiheuttaa tässä
asetuksessa tarkoitettua vahinkoa. Erityisesti tämä merkitsee sen osoittamista, että 3 kohdassa tarkoitetut määrät ja/tai
hinnat vaikuttavat yhteisön tuotannonalaan 5 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että tätä vaikutusta voidaan pitää merkittävänä.
7. Tuetun tuonnin lisäksi on tutkittava muut tunnetut tekijät, jotka samaan aikaan aiheuttavat vahinkoa yhteisön tuotannonalalle,
jotta näiden tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa ei pidetä tuetusta tuonnista johtuvana vahinkona 6 kohdan mukaisesti. Tältä osin
huomioon otettavina tekijöinä voidaan pitää muun muassa muun kuin tuetun tuonnin määrää ja hintoja, kysynnän supistumista
tai kulutustottumusten muutoksia, kolmansien maiden ja yhteisön tuottajien rajoittavia kauppakäytäntöjä sekä kyseisten tuottajien
välistä kilpailua, tekniikan kehittymistä sekä yhteisön tuotannonalan vientitulosta ja tuottavuutta.”
4       Perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
” – – Tässä tutkimuksessa selvitetään samanaikaisesti sekä tukea että siitä aiheutunutta vahinkoa. Jotta määritys olisi edustava,
valitaan tutkimusajanjakso, joka tukitapauksissa tavallisesti vastaa 5 artiklan 1 kohdassa säädettyä tutkimusajanjaksoa. Tutkimusajanjakson
jälkeistä aikaa koskevia tietoja ei tavallisesti oteta huomioon.”
5       Komissio julkaisi tiedonannollaan 98/C 394/04 (EYVL 1998, C 394, s. 6) ohjeet tuen määrän laskemiseksi tasoitustulleja koskevissa
tutkimuksissa (jäljempänä suuntaviivat).
6       Suuntaviivojen A kohdassa vahvistetaan seuraavaa:
”[Perusasetuksen] 5, 6 ja 7 artiklassa säädetään tuen määrän laskemisesta. Tämän tiedonannon tarkoituksena on antaa yksityiskohtaisemmat
ohjeet näiden säännösten soveltamisesta, – – ja näin selkeyttää niitä menetelmiä, joita komissio tavallisesti käyttää tuen
määrän laskemiseksi tasoitustullitapauksissa, elleivät erityiset olosuhteet anna aihetta niistä poikkeamiseen. Tavoitteena
on lisätä laskentamenetelmien avoimuutta ja vähentää niitä epävarmuustekijöitä, joita kyseisiin tapauksiin liittyy taloudellisten
toimijoiden ja kolmansien maiden julkisten viranomaisten kannalta. Tässä tiedonannossa annetaan lähinnä ohjeita [perusasetuksen]
perusteella suoritettavia tasoitustullitutkimuksia varten, eikä se sido yhteisön toimielimiä millään tavoin.”
7       Suuntaviivojen F kohdan a alakohdan ii alakohdassa vahvistetaan seuraavaa:
”Kun kyse on kertaluonteisista tuista, jotka voidaan liittää käyttöomaisuuden hankintaan, tuen kokonaisarvo on jaettava kyseisen
omaisuuden tavanomaiselle käyttöajalle (perusasetuksen 7 artiklan 3 kohta). Tästä syystä – – avustuksena – – myönnetyn tuen
määrä voidaan jakaa ajanjaksolle, joka vastaa käyttöomaisuuden tavanomaista kuolettamisaikaa kyseisellä tuotannonalalla. Tämä
tehdään tavallisesti tasapoistomenetelmää käyttäen.”

Asian tausta
8       Kantaja on yhtiö, jonka kotipaikka on Intiassa ja joka valmistaa erimuotoisia tallennusvälineitä, muun muassa kirjoitettavia
CD-levyjä (jäljempänä CD-R-levyt).
9       Committee of European CD-R Manufacturersin (CECMA) tekemän valituksen jälkeen komissio pani 17.5.2002 vireille tukia koskevan
tutkimuksen Intiasta peräisin olevien CD-R-levyjen tuontiin liittyen (EYVL C 116, s. 4).
10     Komissio esitti 4.3.2003 päivätyllä kirjeellä kantajalle ne pääasialliset tosiseikat ja näkökohdat, joiden perusteella se
aikoi ehdottaa lopullisten tasoitustullien vahvistamista. Komission toteama tuki muodostui kantajan tuomien tuotantohyödykkeiden
tullittomasta tuonnista. Tuen määrän laskemisessa komissio tukeutui perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti kolmen vuoden
ajanjaksoon. Ehdotuksessa suunniteltiin 10 prosentin tasoitustullin käyttöön ottamista.
11     Kantaja vastasi kahdella 19.3.2003 päivätyllä kirjeellä edellä mainittuun ehdotukseen kiistäen yhtäältä tuen määrän laskemiseksi
käytetyn menetelmän ja toisaalta vahingon olemassaolon ja sen syyt.
12     Kahdella 9.4.2003 päivätyllä kirjeellä komissio yhtäältä hylkäsi kantajan väitteet, jotka koskivat vahingon ja syy-yhteyden
olemassaoloa, ja toisaalta lähetti kantajalle lisäehdotuksen, joka sisälsi sellaisen uuden laskelman tuen määrästä, jossa
se tukeutui 4,2 vuoden ajanjaksoon. Lisäehdotuksessa suunniteltiin 7,3 prosentin tasoitustullin käyttöön ottamista.
13     Kantaja kiisti 14.4.2003 päivätyllä kirjeellä uuden laskelman tuen määrästä. Komissio lähetti kantajalle 5.5.2003 päivätyllä
kirjeellä lisäselvityksiä tästä laskelmasta. Kantaja vastasi tähän kirjeeseen 9.5.2003 esittäen täydentäviä huomautuksia.
14     Komission 20.5.2003 tekemän ehdotuksen pohjalta neuvosto antoi 2.6.2003 asetuksen (EY) N:o 960/2003 lopullisen tasoitustullin
käyttöön ottamisesta Intiasta peräisin olevien kirjoitettavien CD-levyjen tuonnissa (EUVL L 138, s. 1; jäljempänä riidanalainen
asetus). Tässä asetuksessa otettiin käyttöön lopullinen 7,3 prosentin tasoitustulli Intiasta peräisin olevien CD-R-levyjen
tuonnissa.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
15     Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 29.8.2003 toimittamallaan kannekirjelmällä.
16     Komissio hyväksyttiin neljännen jaoston puheenjohtajan 23.1.2004 antamalla määräyksellä väliintulijaksi tukemaan neuvoston
vaatimuksia. Se ei esittänyt kirjallisia vaatimuksia.
17     Neljännen jaoston puheenjohtajan 18.4.2005 antamalla määräyksellä Committee of European CD-R Manufacturers (CECMA), josta
on tullut Committee of European CD-R and DVD+/-R Manufacturers (CECMA), hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan neuvoston vaatimuksia.
CECMA toimitti väliintulokirjelmänsä asetetussa määräajassa. Kantaja esitti huomautuksia tästä kirjelmästä.
18     Kantaja vaati 13.4. ja 30.6.2004 päivätyillä kirjeillä, että kannekirjelmässä, vastineessa ja vastauksissa olevia tiettyjä
luottamuksellisia tietoja ei toimitettaisi CECMAlle. Se esitti ei-luottamuksellisen version näistä kirjelmistä. Neuvosto vaati
5.4.2004 päivätyllä kirjeellä, että vastineessa olevia tiettyjä luottamuksellisia tietoja ei toimitettaisi CECMAlle. Se toimitti
vastineesta ei-luottamuksellisen version, joka oli sen oman ja kantajan esittämän luottamuksellista käsittelyä koskeneen vaatimuksen
mukainen. CECMAlle toimitettiin kyseisistä kirjelmistä yksinomaan tämä ei-luottamuksellinen versio. CECMA ei vastustanut tätä.
19     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn, ja
se esitti prosessinjohtotoimena asianosaisille ja muille osapuolille tiettyjä kirjallisia kysymyksiä, joihin nämä vastasivat
asetetussa määräajassa.
20     Asianosaisten ja komission lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin
10.5.2006 pidetyssä istunnossa. CECMA ilmoitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, ettei se osallistuisi suulliseen
käsittelyyn.
21     Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen asetuksen sikäli kuin se koskee kantajaa
–       velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut
–       velvoittaa joka tapauksessa CECMAn korvaamaan omat oikeudenkäyntikulunsa.
22     Neuvosto, jota komissio tukee, vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       toissijaisesti kumoaa riidanalaisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan sikäli kuin siinä otetaan käyttöön lopullinen tasoitustulli,
joka on korkeampi kuin tulli, jota olisi sovellettu, jos tuen määrä olisi vahvistettu kuuden vuoden poistoajan perusteella
–       velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
23     CECMA vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       velvoittaa kantajan korvaamaan väliintulijan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
24     Kantaja esittää väitteensä viidessä kanneperusteessa, jotka koskevat yhtäältä tuodun käyttöomaisuuden tavanomaisen poistoajan
määrittämistä tuen määrän laskemisen yhteydessä ja toisaalta vahingon ja syy-yhteyden arvioimista.
25     Tavanomaisen poistoajan määrittämisen osalta kantaja vetoaa ilmeiseen arviointivirheeseen ja perusasetuksen 5 artiklan, 7
artiklan 3 kohdan ja 11 artiklan 1 kohdan rikkomiseen (ensimmäinen kanneperuste) sekä puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen
ja perustelujen puuttumiseen (toinen kanneperuste).
26     Vahingon ja syy-yhteyden arvioimisen osalta kantaja vetoaa ilmeiseen arviointivirheeseen ja perusasetuksen 8 artiklan 2, 6
ja 7 kohdan rikkomiseen ensinnäkin mitä tulee vahingon ja syy-yhteyden määrittämistä koskevien seikkojen tutkimiseen (kolmas
kanneperuste), toiseksi Taiwanista peräisin olevan tuonnin vaikutusten tutkimiseen (neljäs kanneperuste) ja CD-R-levyjä koskevien
patenttien haltijan kilpailunvastaisen käyttäytymisen vaikutusten tutkimiseen (viides kanneperuste).

Perusasetuksen 5 artiklan, 7 artiklan 3 kohdan ja 11 artiklan 1 kohdan rikkomista ja ilmeistä arviointivirhettä käyttöomaisuuden
tavanomaisen poistoajan arvioinnissa koskeva ensimmäinen kanneperuste
Alustavia huomautuksia
27     Ensimmäisellä kanneperusteellaan kantaja väittää, että tuodun käyttöomaisuuden tavanomaisen poistoajan määrittämiseen, joka
toteutettiin riidanalaisessa asetuksessa, liittyy oikeudellisia virheitä sekä ilmeinen arviointivirhe.
28     On muistutettava, että kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden alalla valvonnan, jota yhteisöjen tuomioistuimet kohdistavat
toimielinten arviointeihin, on kohdistuttava vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun
perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti
tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (ks. asia T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomio 28.10.2004,
Kok. 2004, s. II-3663, 48 ja 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29     Sama pätee myös käsiteltävänä olevassa asiassa tarkoitetun poistoajan arviointiin perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan nojalla.
Kyseisen säännöksen mukaan käyttöomaisuuden hankintaan liittyvä tuki jaetaan ”ajanjaksolle, joka vastaa tämän omaisuuden tavanomaista
kuolettamisaikaa kyseisellä tuotantoalalla”. Tämän säännöksen, jossa edellytetään muun muassa asianomaisen tuotannonalan tavanomaisen
käytännön arvioimista, sanamuodosta ja yleisestä rakenteesta ilmenee, että kyseessä olevan ajanjakson määrittäminen kuuluu
siihen laajaan harkintavaltaan, joka toimielimillä on niiden analysoidessa monitahoisia taloudellisia tilanteita.
30     Edellä esitetyn perusteella on tutkittava jokainen kantajan käsiteltävänä olevassa asiassa esittämä väite.
Poistoaikaa koskevien seikkojen arviointi (ensimmäinen osa)
–       Asianosaisten lausumat
31     Kantaja väittää, että perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan nojalla, sellaisena kuin sitä on tulkittu suuntaviivojen F kohdan
a alakohdan ii alakohdassa, tuki olisi pitänyt jakaa ”kyseisen omaisuuden tavanomaiselle käyttöajalle” tai ”ajanjaksolle,
joka vastaa tämän omaisuuden tavanomaista kuolettamisaikaa kyseisellä tuotantoalalla”. Lisäksi yhteisöjen toimielinten käytäntönä
on kantajan mukaan määrittää asianomaisen maan kyseisen tuotannonalan tuottajien kirjanpitoaineistoon perustuvien poistoaikojen
painotettu keskiarvo.
32     Käsiteltävänä olevassa asiassa neuvoston olisi siis kantajan mukaan pitänyt ottaa huomioon kaikki asiakirjoissa esitetyt seikat,
jotka koskevat kyseisen omaisuuden tavanomaista käyttöaikaa. Tämän osalta kantaja esittää, että kun neuvosto katsoi, että
tämän omaisuuden tavanomainen poistoaika eli sen tavanomainen käyttöaika oli 4,2 vuotta, se käytti lyhyempää aikaa kuin sitä,
joka ilmenee tutkimuksessa esitetyistä todisteista. Näiden todisteiden perusteella poistoaika oli kantajan mukaan 13 vuotta
(kantajan kirjanpitoaineiston mukaan) tai jopa 15–20 vuotta (kantajan tavarantoimittajien mukaan). Yhteisön tuotannonalan
tietojen mukaan se oli kuusi vuotta.
33     Neuvosto katsoi kantajan mukaan niin ikään virheellisesti, että kyseessä olevan omaisuuden tavanomainen poistoaika oli 4,2
vuotta Intian lainsäädännössä säädetyn degressiivisen poistomenetelmän mukaisesti. Degressiviisessä poistomenetelmässä ei
itse asiassa tunneta poistoaikaa. Lisäksi kantajan laskelmista ilmenee sen mukaan, että tämän menetelmän mukaisesti omaisuutta
ei poisteta kokonaan neuvoston määrittämän ajan päättyessä, koska jäännösarvo on aina jäljellä.
34     Neuvosto väittää, että perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan nojalla tuki, joka liittyy käyttöomaisuuden hankintaan, on jaettava
tavanomaiselle poistoajalle. Omaisuuden tavanomainen käyttöaika, joka on eri käsite, voi mahdollisesti olla yksi niistä tekijöistä,
jotka voivat olla merkitseviä määritettäessä poistoaikaa. Tämä on neuvoston mukaan myös toimielinten käytäntö, johon kantaja
viittaa.
35     Neuvosto väittää, että kantaja sekoittaa nämä kaksi käsitettä keskenään, kun se väittää virheellisesti, että toimielimet käyttivät
4,2 vuoden ajanjaksoa paitsi poistoaikana myös omaisuuden käyttöaikana. Kantajan mainitsemien todisteiden osalta neuvosto
esittää, että kantajan tavarantoimittajien kirjeet osoittavat yksinomaan asianomaisen omaisuuden fyysisen käyttöajan eivätkä
asianmukaista poistoaikaa. Käsiteltävänä olevassa asiassa neuvosto joka tapauksessa tukeutui Intian yrityslakiin, jossa sen
mukaan säädetään sitovasta poistoajasta, joka on riippumaton omaisuuden käyttöajasta.
36     Mitä tulee degressiivistä poistomenetelmää koskevaan viittaukseen, neuvosto väittää tukeutuneensa siihen määrittääkseen eron
tämän menetelmän mukaisen poistoajan ja yhteisön tuotannonalan keskimäärin käyttämän kuuden vuoden poistoajan välillä. Tämän
osalta kantajan esittämä vaihtoehtoinen laskelma ei neuvoston mukaan ole asianmukainen, koska siinä ei oteta huomioon jatkuvia
investointeja.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
37     Kantaja esittää ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa lähinnä kaksi väitettä. Se väittää ensiksi, että käytetty
poistoaika on ilmeisen virheellinen, kun otetaan huomioon tiedot, jotka ovat peräisin siltä itseltään, asianomaisten tavaroiden
toimittajilta sekä yhteisön tuotannonalalta. Se väittää toiseksi, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen arvioidessaan
poistoaikaa Intian lainsäädännössä säädetyn degressiivisen poistomenetelmän perusteella.
38     Ensimmäisen väitteen osalta muun muassa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 43 ja 45 perustelukappaleesta ilmenee, että
poistoajan määrittämisen yhteydessä neuvosto otti huomioon kantajan maan lainsäädännössä kirjanpidon alalla säädetyn poistomenetelmän.
39     Aluksi on siis tutkittava, saattoiko neuvosto tukeutua lainmukaisesti tähän tekijään kantajan esittämien tietojen sijaan.
40     Perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdassa ei ole erityisiä sääntöjä, jotka koskevat huomioon otettavia seikkoja poistoajan määrittämisessä.
Näin ollen yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta niiden seikkojen osalta, joita voidaan pitää merkityksellisinä.
41     Edellisessä kohdassa mainitun säännöksen tavoitteen osalta perusasetuksen 5 artiklasta yhdessä sen 7 artiklan 3 kohdan kanssa
ilmenee, että asianomaisen tuotannonalan tavanomaisen poistoajan määrittämisellä pyritään laskemaan edun, jonka viejä on saanut
käyttöomaisuutta hankkiessaan, tutkimusajanjaksoon kohdistuva osuus. On todettava, että kantaja ei väitä, että viejän maan
lainsäädännössä säädetty poistomenetelmä olisi tältä osin merkityksetön.
42     Kantaja huomauttaa kuitenkin, että tämän seikan huomioon ottaminen poikkeaa suuntaviivoista ja yhteisön toimielinten aikaisemmasta
käytännöstä.
43     Suuntaviivojen osalta on todettava, että F kohdan a alakohdan ii alakohdan mukaan tuen kokonaisarvo jaetaan ”kyseisen omaisuuden
tavanomaiselle käyttöajalle” ja ”tästä syystä – – tuen määrä voidaan jakaa ajanjaksolle, joka vastaa käyttöomaisuuden tavanomaista
kuolettamisaikaa kyseisellä tuotannonalalla”. Vaikka on siis todettava, että suuntaviivoissa viitataan samanaikaisesti ”tavanomaiseen
kuolettamisaikaan” ja kyseisen omaisuuden ”tavanomaiseen käyttöaikaan”, näiden kahden viittauksen olemassaolosta ei seuraa,
että komissio olisi supistanut perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan soveltamisen yhteydessä käytettyjen seikkojen soveltamisalaa.
44     Lisäksi kantaja itse väittää, että yhteisön toimielinten aikaisemmassa käytännössä, joka koskee perusasetuksen ja suuntaviivojen
edellä mainittujen säännösten soveltamista, otettiin huomioon asianomaisen maan tuotannonalan kirjanpitoaineistossa käytetty
keskimääräinen poistoaika. Sikäli kuin tässä maassa säännellään poistoa, kansallisessa lainsäädännössä säädetty poistomenetelmä
voi olla tältä osin merkityksellinen.
45     Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan yhteisön toimielimet eivät ole milloinkaan viitanneet tuen laskemisen yhteydessä
asianomaisen maan lainsäädännössä säädettyyn poistomenetelmään, on muistutettava, että perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdassa
toimielimille jätetään harkintavaltaa niiden seikkojen osalta, jotka on otettava huomioon tavanomaisen poistoajan määrittämisessä.
Se, että yhteisön toimielimet eivät ole käyttäneet kyseistä menetelmää muissa tasoitustulleja koskevissa tutkimuksissa, ei
sinällään merkitse tämän säännöksen rikkomista (ks. vastaavasti asia T-132/01, Euroalliages ym. v. komissio, tuomio 8.7.2003,
Kok. 2003, s. II-2359, 68 ja 69 kohta).
46     Lisäksi vaikka aikaisempaa käytäntöä koskevan kantajan väitteen olisi katsottava perustuvan oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen,
on huomautettava, että kun sovellettavassa lainsäädännössä jätetään toimielimille tiettyä harkintavaltaa, se, että ne käyttävät
tätä harkintavaltaa selittämättä yksityiskohtaisesti ja etukäteen niitä arviointiperusteita, joita ne aikovat kussakin konkreettisessa
tapauksessa soveltaa, ei loukkaa tätä periaatetta edes siinä tapauksessa, että ne kehittävät uusia vaihtoehtoisia toimintatapoja
(asia 250/85, Brother v. neuvosto, tuomio 5.10.1988, Kok. 1988, s. 5683, 28 ja 29 kohta; asia C-69/89, Nakajima v. neuvosto,
tuomio 7.5.1991, Kok. 1991, s. I-2069, 118 kohta ja asia T-118/96, Thai Bicycle v. neuvosto, tuomio 17.7.1998, Kok. 1998,
s. II-2991, 67–69 kohta).
47     On näin ollen katsottava, että yhteisön toimielimet saattoivat perusasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa rikkomatta ottaa huomioon
asianomaisen viejän maan lainsäädännössä säädetyn poistomenetelmän kyseessä olevan omaisuuden tavanomaisen poistoajan määrittämiseksi.
48     Seuraavaksi mitä tulee kantajan tietoihin, joiden mukaan se sovelsi keskimääräistä 13 vuoden poistoaikaa kirjanpidossaan,
riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 40 perustelukappaleesta ilmenee, että näiden tietojen luotettavuutta horjuttaa se, että
omaisuuden luokittelu ei ollut sama sen kirjanpitoaineistossa ja veroasiakirjoissa.
49     Tavarantoimittajien todistusten, joiden mukaan kyseessä olevia laitteita voidaan käyttää 15–20 vuotta, osalta on huomautettava,
kuten neuvosto tekee, että nämä todistukset eivät osoita näiden laitteiden poistoaikaa asianomaisella tuotannonalalla, vaan
ne osoittavat yksinomaan niiden fyysisen käyttöajan.
50     Yhteisön tuotannonalan käyttämän kuuden vuoden poistoajan osalta riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 44 ja 45 perustelukappaleesta
ilmenee, että tämän tuotannonalan taloudellinen tilanne ei ollut verrattavissa asianomaisen intialaisen tuotannonalan taloudelliseen
tilanteeseen.
51     Näin ollen kantajan mainitsemat tiedot eivät osoita, että neuvoston käsiteltävänä olevassa asiassa tekemä arviointi olisi
ilmeisen virheellinen.
52     Mitä tulee kantajan toiseen väitteeseen, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä Intian lainsäädännössä säädetyn poistomenetelmän
soveltamisessa, on huomautettava, että tämä degressiivinen poistomenetelmä ei merkitse turvautumista tiettyyn poistoaikaan
sellaisenaan.
53     Käsiteltävänä olevassa asiassa neuvosto käytti sellaista kaavaa kyseisen poistoajan laskemiseksi, joka vastaa kantajan tilanteessa
olevan yrityksen soveltamaa degressiivistä poistomenetelmää. Se totesi riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 45 perustelukappaleessa
muun muassa, että tämän menetelmän soveltaminen investoimisen ollessa säännöllistä ja jatkuvaa mahdollistaa poiston ”30 prosenttia
nopeammin” kuin tasapoistomenetelmä, kun tasapoistomenetelmässä käytetään edustavaa kuuden vuoden poistoaikaa, mikä vastaa
käsiteltävänä olevassa asiassa käytettyä 4,2:ta vuotta.
54     Tämän osalta kantaja ei ole osoittanut, että tällainen lähestymistapa olisi itsessään ilmeisen virheellinen. Se kuitenkin
pyrkii kyseenalaistamaan neuvoston suorittamien laskelmien oikeellisuuden esittämällä vaihtoehtoisen laskelman, jonka mukaan
degressiivisen poiston soveltaminen johtaa jäännösarvoon viidennen vuoden lopussa.
55     Tämän osalta on todettava, että kantajan esittämä vaihtoehtoinen laskelma perustuu ensimmäisenä vuonna hankitun omaisuuden
poistoon eikä jatkuviin investointeihin. Koska tämä laskelma perustuu neuvoston huomioon ottamista arviointiperusteista poikkeaviin
arviointiperusteisiin, siihen ei voida vedota neuvoston tekemän arvioinnin oikeellisuuden kiistämiseksi.
56     Edellä esitetyn perusteella kantajan esittämiä väitteitä ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan yhteydessä ei voida hyväksyä.
Omaisuuden luokittelu muoteiksi ja kantajan kirjanpitoaineistoon perustuvien tietojen huomiotta jättäminen (toisen osan ensimmäinen
ja toinen väite)
–       Asianosaisten lausumat
57     Kantaja vetoaa neuvoston käytäntöön, jonka mukaan viejän kirjanpitoaineisto on tärkein tietolähde. Tämä käytäntö on sen mukaan
verrattavissa asianomaisessa maassa yleisesti hyväksyttyjen periaatteiden mukaisesti pidetyn kirjanpidon huomioon ottamiseen
laskettaessa tuotantokustannuksia polkumyyntitapauksissa. Neuvoston olisi näin ollen pitänyt kantajan mukaan perustaa arviointinsa
kirjanpitoaineistoon perustuvaan poistoaikaan.
58     Kantajan mukaan neuvosto rikkoi perusasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa, sellaisena kuin sitä on tulkittu sen käytännössä, kun
se kieltäytyi ottamasta huomioon tätä aikaa ja kun se luokitteli kyseessä olevan omaisuuden muoteiksi, vaikka tämä omaisuus
mainittiin kantajan kirjanpidossa koneina. Kantaja myöntää, että saman omaisuuden luokittelu sen kirjanpitoaineistossa ja
veroasiakirjoissa poikkesi toisistaan. Kun poikkeama on olemassa, veroasiakirjoissa esiintyvällä luokittelulla ei kuitenkaan
sen mukaan ole etusijaa kirjanpitoaineistoon nähden.
59     Kantajan mukaan riidanalaista asetusta rasittaa niin ikään tätä koskevien perustelujen virheellisyys. Neuvoston olisi kantajan
mukaan pitänyt perustella valintansa kyseessä olevan omaisuuden luokittelun osalta objektiivisilla seikoilla, jotka liittyvät
sen luonteeseen, eikä pelkällä ristiriidalla kantajan kirjanpitoaineiston ja veroasiakirjojen välillä.
60     Lisäksi kantaja totesi 14.4.2003 päivätyssään kirjeessään komissiolle, että ainoastaan osa asianomaisesta omaisuudesta oli
luokiteltu uudelleen muoteiksi veroasiakirjoissa. Tätä tietoa tuki kantajan mukaan kantajan veroilmoitus, jota komissio tarkasteli
tutkimuksen yhteydessä. Komissiolla oli näin ollen käytössään kaikki tarvittavat tiedot kantajan suorittamien laskelmien tarkastamiseksi.
61     Neuvosto väittää, että vaikka viejän kirjanpito on periaatteessa tärkein tietolähde, nämä tiedot eivät sido toimielimiä, vaan
niiden on tarkasteltava asiaa asiaomaisen tuotannonalan tavanomaisesta poistoajasta käsin. Käsiteltävänä olevassa asiassa
ei neuvoston mukaan ollut asianmukaista tukeutua kantajan kirjanpitoaineistoon perustuvaan poistoaikaan. Yhtäältä omaisuuden
luokittelu tässä kirjanpitoaineistossa ei ollut yhdenmukainen sen verotusta varten tapahtuneen luokittelun kanssa. Toisaalta
yhteisön tuotannonala, joka teki tappiota, sovelsi neuvoston mukaan keskimäärin noin kuuden vuoden poistoaikaa, ja kantajan,
joka on kannattava yritys, joka investoi jatkuvasti ja huomattavasti, käyttämän poistoajan olisi pitänyt olla selvästi tätä
keskiarvoa alhaisempi.
62     Neuvoston mukaan kantaja luokitteli asianomaisen omaisuuden uudelleen muoteiksi veroilmoituksessaan. Intian lainsäädännöstä
ilmenee kuitenkin, että sama omaisuus on luokiteltava yhdenmukaisesti kirjanpitoaineistossa ja veroasiakirjoissa. Riittävän
poistoajan määrittämiseksi neuvosto lähti siis olettamasta, jonka mukaan muutoksen, joka koski luokittelua verotusta varten,
olisi pitänyt myös merkitä samanlaista muutosta kantajan kirjanpitoaineistossa.
63     Tätä päättelyä perustellaan neuvoston mukaan riittävästi muun muassa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 41 perustelukappaleessa.
Nämä perustelut huomioon ottaen neuvoston ei tarvinnut alkaa käsitellä kysymystä asianomaisen omaisuuden objektiivisesta luonteesta.
Neuvoston mukaan myöskään kantaja ei ole osoittanut, että omaisuuden uudelleen luokittelu verotusta varten olisi perustunut
sen objektiiviseen luonteeseen eikä yksinomaan kantajan verotuksellisiin etuihin.
64     Neuvosto vastaa kantajan väitteeseen, jonka mukaan uudelleen luokittelu verotusta varten ei koskenut kaikkea asianomaista
omaisuutta, että kantaja ei ole esittänyt 14.4.2003 päivätyssä kirjeessään komissiolle eikä kannekirjelmässään todisteita
tämän tosiseikan tukemiseksi. Komission 8.5.2003 päivätystä vastauksesta ilmenee neuvoston mukaan lisäksi, että 14.4.2003
päivätyssä kirjeessä mainitut tiedot, eli tuotujen tavaroiden kokonaisarvo, olivat ristiriidassa aikaisemmin toimitettujen
ja tutkimuksen yhteydessä tarkastettujen tietojen kanssa. Komissio ei siis voinut neuvoston mukaan tarkastaa uusia tietoja
eikä näin ollen ottaa niitä huomioon.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
65     Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 39–43 perustelukappaleesta ilmenee, että neuvosto arvioi asianomaisen omaisuuden poistoaikaa
viittaamalla Intian lainsäädännössä säädettyyn poistomenetelmään muottien kaltaisten laitteiden osalta. Se kieltäytyi täten
perustamasta tätä arviota kantajan kirjanpitoaineistossa, jossa tämä omaisuus mainittiin koneina, esitettyyn poistoaikaan.
66     Kantaja myöntää luokitelleensa asianomaisen omaisuuden uudelleen muoteiksi tutkimusajanjaksoon liittyvässä veroilmoituksessaan.
Se kuitenkin väittää, että neuvosto rikkoi perusasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa perustaessaan arvionsa kantajan veroasiakirjoista
ilmenevään luokitukseen sen sijaan, että se olisi ottanut huomioon kantajan kirjanpitoaineistosta ilmenevät tiedot.
67     Ensiksi on muistutettava, kuten edellä 45 kohdassa todettiin, että pelkästään se, että yhteisön toimielimet eivät ole käyttäneet
samaa menetelmää muissa tukia koskevissa tutkimuksissa, ei sinänsä merkitse edellä mainitun säännöksen rikkomista. Käsiteltävänä
olevassa asiassa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 40 ja 41 perustelukappaleesta ilmenee myös, että verotietojen huomioon
ottaminen perusteltiin sillä, että asianomaista omaisuutta ei ollut luokiteltu yhdenmukaisesti kantajan kirjanpitoaineistossa
ja veroasiakirjoissa. Ei siis voida väittää, että neuvosto olisi jättänyt mielivaltaisista syistä huomiotta tiedot, jotka
perustuvat kantajan kirjanpitoaineistoon.
68     Seuraavaksi on huomautettava, että riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 38 perustelukappaleesta ilmenee, että yhteisön toimielimet
perustivat arviointinsa kirjanpidossa käytettävään poistoaikaan. Tämän tutkimuksen yhteydessä kantajan veroilmoitukseen viitattiin
ainoastaan kyseisen omaisuuden luokittelemiseksi asianmukaisesti kirjanpitoa varten. Kuten riidanalaisen asetuksen johdanto-osan
41 perustelukappaleesta ilmenee, kyseinen viittaus perusteltiin sillä, että sama omaisuus olisi pitänyt luokitella samalla
tavalla kirjanpitoaineistossa ja veroasiakirjoissa. Kantaja väittää näin ollen virheellisesti, että yhteisön toimielimet antoivat
lainvastaisesti veroasiakirjoille etusijan kirjanpitoaineistoon nähden.
69     Lopuksi on yhtäältä todettava, että kantaja ei ole asettanut kyseenalaiseksi neuvoston näkemystä siitä, että vaikka yritys
voi käyttää erilaisia poistomenetelmiä kirjanpitoaineistossa ja veroasiakirjoissa, sama omaisuus on luokiteltava molemmissa
samalla tavalla. Se ei toisaalta väitä, että omaisuuden luokittelu sen veroasiakirjoissa oli virheellinen. Komission suorittama
tutkimus ei sitä paitsi osoittanut, että intialaisviranomaiset olisivat kiistäneet omaisuuden luokittelun veroilmoituksessa
tai että kantaja olisi korjannut sen.
70     Tässä tilanteessa neuvosto saattoi katsoa lainmukaisesti, että koska kantaja oli muuttanut kyseessä olevan omaisuuden luokittelua
veroasiakirjoissaan, sama muutos oli otettava huomioon kirjanpitotarkoituksessa.
71     Kyseisen toteamuksen puutteellista perustelemista koskevan kantajan toissijaisen väitteen osalta on muistutettava, että vakiintuneen
oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklassa edellytetyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen
tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta ne voivat puolustaa
oikeuksiansa, ja että yhteisöjen tuomioistuimet voivat tutkia toimenpiteen laillisuuden (ks. asia T‑89/00, Europe Chemi-Con
(Deutschland) v. neuvosto, tuomio 12.9.2002, Kok. 2002, s. II‑3651, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72     Tämän osalta riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 40–42 perustelukappaleesta ilmenee, että kantajan toimittamat tiedot, jotka
koskevat omaisuuden luokittelua kirjanpitoaineistossa, olivat ristiriidassa sen luokittelua veroasiakirjoissa koskevan muutoksen
kanssa, vaikka saman omaisuuden luokittelun olisi pitänyt olla sama kummassakin yhteydessä. Näin ollen riidanalaisessa asetuksessa
ilmoitetaan riittävän selvästi ne syyt, joiden vuoksi neuvosto ei perustanut arviointiaan kantajan kirjanpitoon perustuvaan
omaisuuden luokitteluun vaan viittasi muihin merkityksellisiin seikkoihin.
73     Kantaja väittää lopuksi, että omaisuuden luokittelu muotteihin ei koskenut koko asianomaista omaisuutta, minkä se väittää
ilmoittaneensa komissiolle 14.4.2003 päivätyllä kirjeellä.
74     Neuvosto vastaa tähän väitteeseen, että sen tueksi esitetyt tiedot eivät olleet yhdenmukaiset muiden tutkimuksessa saatujen
tietojen kanssa ja että näin ollen kyseistä väitettä ei voitu ottaa huomioon.
75     Seikoista, jotka asianosaiset ovat esittäneet vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen
kysymykseen, ilmenee, että kyseessä olevan väitteen tueksi kantaja viittasi tietoihin, jotka perustuvat sen veroilmoitukseen
tutkimusajanjakson osalta. On kiistatonta, että tähän ilmoitukseen merkitty omaisuuden arvo ei vastaa tuen laskemiseksi käytettyä
omaisuuden arvoa. Neuvosto toteaa, että toimielimet eivät kyenneet yksinomaan näiden seikkojen perusteella vertaamaan kyseessä
olevaa väitettä muihin tutkimuksessa tarkastettuihin tietoihin.
76     Kantaja väittää kuitenkin, että tähän perustuva arvojen ero, joka on selitettävissä kuljetus- ja asennuskustannusten lisäämisellä,
ei estänyt yhteisön toimielimiä havaitsemasta, että luokittelun muutos ei koskenut tuotua omaisuutta kokonaisuudessaan.
77     Neuvosto täsmensi tämän osalta, että yhteisön toimielimet eivät voineet arvioida muoteiksi luokitellun omaisuuden täsmällistä
arvoa, sillä yhtäältä kantaja ei ollut selittänyt omaisuutensa luokitteluperusteita veroilmoituksessa ja toisaalta se ei ollut
toimittanut täydellistä ja tarkastettavissa olevaa luetteloa tästä omaisuudesta. Näiden seikkojen puuttuessa yhteisön toimielimet
eivät voineet tarkastaa kantajan väitteensä tueksi esittämiä lukuja.
78     Näiden jälkimmäisten seikkojen valossa, joita kantaja ei ole kiistänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, on katsottava,
että tämä ei ole esittänyt yhteisön toimielimille seikkoja, joiden perusteella nämä olisivat voineet tarkastaa sen väitteen
oikeellisuuden ja mahdollisesti ottaa huomioon asianomaisen omaisuuden osan, jota ei ollut luokiteltu muoteiksi. Näin ollen
se ei voi yksinomaan tällä väitteellä kiistää riidanalaisessa asetuksessa tehtyä arviointia.
79     Näin ollen neuvosto saattoi perusasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa rikkomatta katsoa, että kyseessä oleva omaisuus, joka on luokiteltu
muoteiksi verotusta varten, olisi pitänyt ottaa tällaisina huomioon myös sen poistoajan arvioimiseksi kirjanpidossa ja että
näin ollen ei ollut asianmukaista perustaa tätä arviointia tietoihin, jotka esitetään kantajan kirjanpidossa. Kantaja ei lisäksi
ole osoittanut tätä koskevien perustelujen puuttumista.
80     Kantajan toisen osan kahden ensimmäisen väitteen yhteydessä esittämät vaatimukset on näin ollen hylättävä perusteettomina.
Kantajan kannattavuuden ja investointien huomioon ottaminen (toisen osan kolmas väite)
–       Asianosaisten lausumat
81     Kantajan mukaan neuvosto rikkoi perusasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa, kun se teki eron kannattavien ja kannattamattomien yritysten
välillä määrittääkseen poistoajan. Yhtäältä tällainen erottelu ei kantajan mukaan perustu mitenkään perusasetukseen. Toisaalta
se on kantajan mukaan epälooginen, koska omaisuuden tavanomainen käyttöaika sekä sen tavanomainen poistoaika liittyvät sen
luonteeseen eivätkä omistajayrityksen kannattavuuteen tai sen investointisuunnitelmaan.
82     Kun neuvosto oletti, että kantaja investoisi huomattavasti kuuden vuoden kuluessa, se rikkoi kantajan mukaan myös perusasetuksen
5 artiklaa ja 11 artiklan 1 kohtaa. Se, että kantaja oli kannattava ja että se investoi tutkimusajanjaksolla sekä kahtena
aikaisempana vuonna, ei osoita, että se oli yhtä kannattava ja investoi samalla tavalla kuuden vuoden ajan. Neuvoston lähestymistapa
merkitsee siis kantajan mukaan spekulointia tutkimusajanjakson jälkeisillä seikoilla.
83     Neuvosto vastaa, että se ei tehnyt eroa kannattavien ja kannattamattomien yhtiöiden välillä. Se väittää tukeutuneensa yksinomaan
siihen tosiseikkaan, että kantaja investoi jatkuvasti ja huomattavasti, päätelläkseen, että tämä poisti omaisuuttaan hyvin
nopeasti. Neuvosto selvitti näin ollen, mikä oli tavanomainen poistoaika kantajan kanssa samassa tilanteessa olevan yhtiön
osalta. Kantaja väittää neuvoston mukaan virheellisesti, että kannattavuus ei vaikuta poistoaikaan, vaikka sillä, että yhtiö
on kannattava, on merkitystä tämän ajan valintaan.
84     Katsoakseen, että kantaja on kannattava ja että se investoi huomattavasti, neuvosto väittää tukeutuneensa tutkimuksessa vahvistettuihin
seikkoihin, joita ei ole kiistetty. Se väittää, että perusasetuksen 5 artiklan ja 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti se ei käyttänyt
mitään tutkimusajanjakson jälkeistä seikkaa.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
85     On kiistatonta, että neuvosto otti huomioon tutkimuksessa vahvistetun seikan, jonka mukaan kantaja oli hyvin kannattava ja
investoi säännöllisesti ja jatkuvasti. Tähän tosiseikkaan vedottiin kahdella tavalla. Neuvosto viittasi ensinnäkin Intian
lainsäädännössä hyväksytyistä kahdesta poistomenetelmästä degressiiviseen poistomenetelmään, jossa poistot voidaan tehdä nopeammin.
Toiseksi neuvosto laski poistoajan tämän menetelmän mukaisesti investoimisen ollessa säännöllisistä ja jatkuvaa.
86     Nämä näkemykset esitetään riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 45 perustelukappaleessa:
”Vientiä harjoittavan tuottajan asema on kuitenkin hyvin erilainen keskivertoyritykseen verrattuna. Se toimii erittäin kannattavasti
ja se investoi koko ajan voimakkaasti, minkä vuoksi on syytä olettaa, että poistoaika olisi huomattavasti edellä mainittua
keskiarvoa lyhyempi. Tästä syystä pidettiin tarkoituksenmukaisena käyttää [degressiivisen] poiston menetelmää, jossa poistot
voidaan tehdä nopeammin kuin tasapoistomenetelmässä. On paikallaan huomata, että investoimisen ollessa jatkuvaa [degressiivisen]
poiston menetelmä, jonka käyttöön Intian yrityslaki antaa mahdollisuuden, kuten johdanto-osan 43 kappaleessa todetaan, mahdollistaa
poiston 30 prosenttia nopeammin kuin vastaava tasapoistomenetelmä, kun tasapoistomenetelmässä käytetään edustavaa kuuden vuoden
poistoaikaa. Tällöin tasapoistomenetelmässä käytettävä kuusi vuotta lyhenisi 4,2 vuodeksi.”
87     Kantaja väittää, että kun neuvosto otti huomioon sen kannattavuuden ja investoinnit, se rikkoi perusasetuksen 7 artiklan 3
kohtaa sekä kyseisen asetuksen 5 artiklaa ja 11 artiklan 1 kohtaa.
88     Perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan osalta on huomautettava, että tämän säännöksen nojalla neuvoston on arvioitava poistoaikaa
kyseisellä tuotannonalalla. Tämä arviointi voi siis merkitä asianomaisen viejän ominaistilanteen huomioon ottamista. Kuten
edellä 40 kohdassa on jo todettu, jos tätä koskevia erityissääntöjä ei ole, yhteisön toimielimillä on harkintavaltaa huomioon
otettavien merkityksellisten seikkojen osalta.
89     Tämän osalta kantaja ei esitä mitään todisteita sen väitteensä tueksi, jonka mukaan viejän kannattavuus ei voi vaikuttaa sen
omaisuuden poistoaikaan. Neuvosto puolestaan totesi perustellusti, että viejä voi valita poistomenetelmän muun muassa suunniteltujen
investointien ja siis asianomaisen yrityksen kannattavuuden mukaan.
90     Tässä tilanteessa kantaja ei ole osoittanut, että neuvosto olisi rikkonut perusasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa.
91     Perusasetuksen 5 artiklassa säädetään, että tuen määrä lasketaan vastaanottajalle annettavan sen edun mukaan, joka on tutkimusajanjakson
osalta todettu ja määritelty. Käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisön toimielimet päättelivät, että kantajan edullinen tilanne
tarkasteltujen kolmen tilikauden aikana oli saattanut vaikuttaa sen poistomenetelmän valintaan. Seuraavaksi ne viittasivat
tällä tavoin valittuun menetelmään määrittääkseen tuen sen osan, joka kohdistuu tutkimusajanjaksoon. Kantaja väittää näin
ollen virheellisesti, että yhteisön toimielimet sisällyttivät tuen määrän laskemiseen edun, joka kohdistuu muuhun kuin tutkimusajanjaksoon.
92     Perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa säädetään muun muassa, että tutkimusajanjakson jälkeistä aikaa koskevia tietoja ei tavallisesti
oteta huomioon tuen ja vahingon arvioimiseksi. Näin ollen merkitykselliset tiedot yhteisön toimielinten analyysiä varten ovat
tavanomaisesti tiedot, jotka koskevat tutkimusajanjaksoon päättyvää aikaa. Tässä säännöksessä ei kuitenkaan suljeta pois tulevia
tapahtumia koskevien ennusteiden huomioon ottamista näitä tietoja analysoitaessa sikäli kuin ne ovat merkityksellisiä ja perustuvat
tutkimuksen kuluessa ilmenneisiin objektiivisiin seikkoihin.
93     Tällaisten ennusteiden merkityksellisyyden osalta käsiteltävänä olevassa asiassa on muistutettava, että kantaja ei ole onnistunut
osoittamaan virheelliseksi komission arviointia, jonka mukaan asianomaisen viejän kannattavuus ja sen suunnitellut investoinnit
saattoivat olla merkityksellisiä käytettävän poistotavan määrittämisessä.
94     Neuvoston huomioon ottamien ennusteiden perusteltavuuden osalta on huomautettava, että kantaja ei kiistä investoineensa säännöllisesti
huomattavia summia sellaisen kolmen vuoden ajanjakson aikana, joka päättyi tutkimusajanjakson päättyessä. Vaikka tämä tosiseikka
ei välttämättä johda päätelmään siitä, että asianomainen poisto tapahtui investoimisen ollessa säännöllistä ja jatkuvaa, kuten
neuvosto katsoo, on todettava, että tämä taloudellinen arviointi kuuluu yhteisön toimielimillä olevaan laajaan harkintavaltaan
niiden analysoidessa monitahoisia taloudellisia tilanteita. Kantaja ei ole osoittanut, että neuvoston arviointia rasittaisi
tältä osin ilmeinen virhe.
95     Kantaja ei näin ollen ole osoittanut, että neuvosto olisi rikkonut perusasetuksen 5 artiklaa tai 11 artiklan 1 kohtaa.
96     Edellä esitetyn perusteella tämä väite on perusteeton.
Degressiivisen poistomenetelmän käyttäminen (toisen osan neljäs väite)
–       Asianosaisten lausumat
97     Kantaja väittää, että neuvosto rikkoi perusasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa, kun se käytti degressiivistä poistomenetelmää tuen
määrän laskemiseksi. Suuntaviivoissa sekä toimielinten käytännössä viitataan kantajan mukaan tasapoistomenetelmään. Kantajan
mukaan riidanalaisessa asetuksessa ei tämän osalta selitetä syitä, joiden vuoksi yhteisön toimielimet ovat poikenneet vakiintuneesta
käytännöstään, vaikka kantaja oli käyttänyt tasapoistomenetelmää kirjanpitoaineistossaan.
98     Neuvosto vastaa, että perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdassa ei suljeta pois jonkin muun poistomenetelmän kuin tasapoistomenetelmän
käyttöä, vaikka tätä jälkimmäistä käytetään yleisesti. Sillä, että aiemmin ei ole käytetty degressiivistä poistomenetelmää,
ei neuvoston mukaan ole merkitystä.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
99     Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 45 perustelukappaleesta ilmenee, että yhteisön toimielimet määrittivät poistoajan käyttäen
Intian lainsäädännössä säädettyä degressiivistä poistomenetelmää kyseessä olevaan omaisuuteen.
100   Kantaja väittää tämän osalta, että degressiivisen poistomenetelmän käyttäminen rikkoo sellaisenaan perusasetuksen 7 artiklan
3 kohtaa, sellaisena kuin sitä on komission suuntaviivoissa tulkittu ja sen aikaisemmassa käytännössä sovellettu.
101   On huomautettava, että perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan sanamuodossa ei suljeta pois degressiivisen poistomenetelmän käyttämistä.
102   Suuntaviivojen F kohdan a alakohdan ii alakohdan mukaan tuen määrän jakamiseksi komissio käyttää tavallisesti tasapoistomenetelmää.
Tästä toteamuksesta ei puolestaan ilmene, että jonkin muun poistomenetelmän käyttö olisi poissuljettua. Lisäksi suuntaviivojen
A kohdan mukaan niiden sisältämiä ohjeita ei sovelleta, jos erityiset olosuhteet antavat aihetta niistä poikkeamiseen.
103   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio selitti riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 44 ja 45 perustelukappaleessa, että
Intian lainsäädännössä säädetyn degressiivisen poistomenetelmän, jossa poistot voidaan tehdä nopeammin kuin samassa lainsäädännössä
säädetyssä tasapoistomenetelmässä, käyttö oli tarkoituksenmukaisempaa, kun otetaan huomioon yhteisön tuotannonalan käyttämä
poistoaika ja kantajan erityiset olosuhteet. Tässä tilanteessa yhteisön toimielimet saattoivat lainmukaisesti omaksua jonkin
muun kuin yleisesti suuntaviivoissa vahvistetun lähestymistavan.
104   Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan yhteisön toimielimet eivät ole käyttäneet degressiivistä poistomenetelmää muissa
tasoitustulleja koskevissa tutkimuksissa, on muistutettava, että tämä väite ei itsessään riitä kyseenalaistamaan sen käytön
lainmukaisuutta käsiteltävänä olevassa asiassa (ks. edellä 45 ja 46 kohta).
105   Mitä tulee kantajan kritiikkiin, jonka mukaan neuvosto ei käyttänyt kantajan kirjanpitoaineistossa käytettyä menetelmää, on
muistutettava, että neuvosto katsoi perustellusti, että kyseisessä kirjanpitoaineistossa käytetyn poistomenetelmän käyttäminen
ei ollut käsiteltävänä olevassa asiassa asianmukaista (ks. edellä 65–67 ja 79 kohta).
106   Kantajan ei näin ollen ole perusteltua väittää, että yhteisön toimielimet ovat rikkoneet perusasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa
jo pelkästään siksi, että ne ovat poikenneet suuntaviivoissa vahvistetusta ja aikaisemmissa tasoitustulleja koskevissa tutkimuksissa
omaksutusta lähestymistavasta.
107   Nämä seikat huomioon ottaen tämä väite on hylättävä perusteettomana.
Laskelmien väitetty mielivaltaisuus (toisen osan viides väite)
–       Asianosaisten lausumat
108   Kantaja väittää, että neuvoston käyttämä menetelmä 4,2 vuoden ajanjaksoon päätymiseksi oli mielivaltainen. Kantajan mukaan
toimielimet muun muassa valitsivat mielivaltaisesti kuuden vuoden ajanjakson kahden poistomenetelmän eli tasapoiston ja degressiivisen
poiston vertailemiseksi sekä sen kuuden vuoden ajanjakson, jonka aikana kantajan oletettiin investoineen jatkuvasti. Jos toimielimet
olisivat käyttäneet erilaista vuosimäärää, ne olisivat voineet päätyä eri lopputulokseen.
109   Kyseessä olevan poistoajan määrittämisen mielivaltaisuutta kuvaa kantajan mukaan se, että ensimmäisessä ehdotuksessaan komissio
suunnitteli kolmen vuoden ajanjaksoa, joka sittemmin korvattiin 4,2 vuodella samojen sen käytettävissä olleiden tietojen perusteella.
110   Neuvoston mukaan se, että se olisi voinut laskennassa käytettyjä muuttujia muuttamalla päätyä eri poistoaikaan, ei osoita,
että sen lähestymistapa olisi ollut mielivaltainen. Kantaja ei tämän osalta ole neuvoston mukaan osoittanut, että tämä olisi
ylittänyt harkintavaltansa rajat.
111   Neuvoston mukaan komissio saattoi muuttaa lähestymistapaansa tutkimuksen aikana, vaikka tämä muutos ei perustunut uusiin seikkoihin.
Tämä ei sen mukaan merkitse sitä, että uusi lähestymistapa olisi mielivaltainen.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
112   Tässä yhteydessä kantaja väittää, että asianomaisen tavanomaisen poistoajan määrittäminen ei tapahtunut objektiivisesti. Se
esittää ensiksi, että yhteisön toimielimet valitsivat mielivaltaisesti laskennassa käytetyt muuttujat Intian lainsäädännössä
säädettyjen kahden vaihtoehtoisen menetelmän vertailemiseksi, ja toiseksi, että ne muuttivat poistoaikaa tutkimuksen myöhäisessä
vaiheessa ja ilman uusia todisteita.
113   Ensimmäisen väitteen osalta riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 45 perustelukappaleesta ilmenee, että käsiteltävänä olevassa
asiassa käytetty edustava kuuden vuoden ajanjakso vastasi samanaikaisesti yhteisön tuotannonalan käyttämää keskimääräistä
poistoaikaa ja Intian lainsäädännössä säädettyyn tasapoistomenetelmään, joka oli yksi käytettävissä olevista menetelmistä,
perustuvaa aikaa. Ei siis voida katsoa, että toimielimet tekivät mielivaltaisen valinnan käyttäessään tätä ajanjaksoa. Kantajan
väitteellä, jonka mukaan muun ajanjakson kattaneella laskelmalla olisi päädytty eri lopputulokseen, ei voida kyseenalaistaa
edeltävää toteamusta käytetyn ajanjakson ei-mielivaltaisesta luonteesta.
114   Toisen väitteen, jonka mukaan komissio olisi ehdottanut alun perin kolmen vuoden ajanjaksoa, osalta on muistutettava, että
kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden alalla tehtävä tutkimus on jatkuva prosessi, jonka kuluessa lukuisia päätelmiä tarkistetaan
koko ajan uudelleen. Näin ollen ei ole mahdotonta, että yhteisön toimielinten lopulliset päätelmät eroavat tutkimuksen tiettynä
ajankohtana esitetyistä päätelmistä (em. asia Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomion 182 kohta). Kantaja ei siis
voi väittää, että poistoajan arviointia koskeva muutos, jolla on ollut vaikutusta tutkimuksen kuluessa, on osoitus tämän arvioinnin
mielivaltaisuudesta. Kuten neuvosto toteaa, kyseessä oleva muutos tapahtui lisäksi kantajan kirjallisten ja suullisten huomautusten
jälkeen, vaikka se ei perustunutkaan uusiin todisteisiin.
115   Kantaja ei näin ollen ole osoittanut, että yhteisön toimielinten arviointi olisi ollut mielivaltaista. Tätä väitettä ei näin
ollen voida hyväksyä.
116   Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.

Puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja perustelujen puuttumista omaisuuden tavanomaisen poistoajan arvioinnissa koskeva
toinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
117   Kantaja väittää, että 9.4.2003 päivätyssä ehdotuksessaan komissio esitti poistoajan uuden laskentamenetelmän, joka poikkesi
huomattavasti 4.3.2003 päivätyssä lopullisessa ilmoituksessa käytetystä menetelmästä. Kantaja väittää, ettei se voinut tämän
ehdotuksen perusteella ymmärtää uutta menetelmää. Kantajan mukaan komissio myönsi tämän implisiittisesti lähettämällä 5.5.2003
lisäselvityksiä.
118   Kantaja väittää, ettei se voinut myöskään kyseisten, 5.5.2003 päivättyjen lisäselvitysten perusteella käyttää puolustautumisoikeuksiaan.
Kantaja väittää ensinnäkin, ettei se voinut esittää asianmukaisesti huomautuksiaan 5.5.2003 jälkeen, koska tässä vaiheessa
olisi ollut mahdotonta muuttaa riidanalaisen asetuksen antamista koskenutta ehdotusta. Toiseksi se ei voinut edes lisäselvitysten
perusteella ymmärtää, miten komissio oli määrittänyt 4,2 vuoden poistoajan. Tämän osalta olisi sen mukaan riittänyt, jos komissio
olisi esittänyt liitteen muodossa laskelmissa käytetyt luvut sisältäneen taulukon, mitä se ei tehnyt.
119   Mitä tulee neuvoston väitteeseen, jonka mukaan kantajan olisi pitänyt pyytää selvityksiä 9.4.2003 päivättyyn ehdotukseen,
kantaja huomauttaa, että kyseisessä ehdotuksessa vahvistettiin erittäin lyhyt vastausaika ja että sen 14.4.2003 päivätyssä
vastauksessa oli hiljainen kehotus esittää seikkaperäisempiä selvityksiä.
120   Kantaja väittää toissijaisesti, että riidanalaista asetusta rasittaa perusteluvirhe, koska siinä toistetaan puutteelliset
perustelut, jotka esitetään 9.4.2003 päivätyssä ehdotuksessa.
121   Neuvosto väittää, että 9.4.2003 päivätty lisäehdotus oli riittävä. Jos kantaja ei ollut ymmärtänyt tässä ehdotuksessa esitettyä
laskentamenetelmää, sen olisi pitänyt pyytää selityksiä. Kantaja kuitenkin ilmaisi 14.4.2003 päivätyssä vastauksessaan yksinomaan
olevansa eri mieltä komission käyttämästä menetelmästä.
122   Lisäksi se, että komissio lähetti lisäselvityksiä 5.5.2003, ei neuvoston mukaan merkitse, että se myönsi 9.4.2003 päivätyn
ehdotuksen puutteellisuuden. Nämä selvitykset olivat itse asiassa pelkkä vastaus kantajan 14.4.2003 esittämään laskelmaan.
Toisin kuin kantaja väittää, ne lähetettiin hyvissä ajoin.
123   Neuvoston mukaan kantaja tunsi komission käyttämät poistomenetelmät eikä sillä olisi pitänyt olla vaikeuksia laskea asianomaisia
määriä. Hallinnollisen menettelyn aikana kantaja ei neuvoston mukaan missään vaiheessa pyytänyt laskelmissa käytettyjä lukuja
taulukon muodossa.
124   Kantaja ei missään tapauksessa ole neuvoston mukaan esittänyt perusteita, joilla voitaisiin osoittaa, että mahdollinen tietojen
puuttuminen olisi estänyt sitä puolustautumasta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
125   On huomautettava, että perusasetuksen 30 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan asianomaiset viejät voivat pyytää lopullista ilmoitusta
niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiotaan suositella lopullisten toimenpiteiden käyttöön
ottamista. Tämän lopullista ilmoitusta koskevan velvollisuuden tarkoituksena on taata asianomaisten yritysten puolustautumisoikeuksien
kunnioittaminen (ks. vastaavasti polkumyynnin alalla asia T-88/98, Kundan ja Tata v. neuvosto, tuomio 21.11.2002, Kok. 2002,
s. II-4897, 131 kohta).
126   Kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden alaa koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan lopullisten toimenpiteiden toteuttamista
edeltävän tutkimuksen kohteena olevien yritysten on saatava hallinnollisen menettelyn aikana ilmaista asianmukaisesti näkemyksensä
esiin tuotujen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä (ks. em. asia Kundan ja Tata v. neuvosto,
tuomion 132 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
127   Tämän osalta on todettava, että lopullisen ilmoituksen puutteellisuus aiheuttaa lopullisten tullien käyttöön ottamisesta annetun
asetuksen lainvastaisuuden vain silloin, kun asianomaiset osapuolet eivät tämän laiminlyönnin vuoksi ole kyenneet tehokkaasti
puolustamaan etujaan (ks. em. asia Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomion 292 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
128   Näiden periaatteiden valossa on tutkittava kantajan kritiikkiä, joka koskee kyseessä olevan ilmoituksen puutteellisuutta.
129   On huomautettava, että tuen laskentamenetelmää, joka esitetään 4.3.2003 päivätyssä viestissä, muutettiin 9.4.2003 päivätyllä
ehdotuksella. Näin ollen sikäli kuin on kyse käytetyn poistoajan määrittämisestä tuen jakamiseksi tietylle ajalle, komissio
esitti lopullisen ilmoituksen 9.4.2003 päivätyssä ehdotuksessa.
130   Edellä mainitun ehdotuksen 28 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Pidettiin tarkoituksenmukaisena käyttää [degressiivisen] poiston menetelmää, jossa poistot voidaan tehdä nopeammin kuin tasapoistomenetelmässä.
On paikallaan huomata, että investoimisen ollessa jatkuvaa [degressiivisen] poiston menetelmä, jonka käyttöön Intian yrityslaki
antaa mahdollisuuden, kuten johdanto-osan 43 kappaleessa todetaan, mahdollistaa poiston 30 prosenttia nopeammin kuin vastaava
tasapoistomenetelmä, kun tasapoistomenetelmässä käytetään edustavaa kuuden vuoden poistoaikaa. Tällöin tasapoistomenetelmässä
käytettävä kuusi vuotta lyhenisi 4,2 vuodeksi. Tätä lyhyempää poistoaikaa käytettiin siis saatuja etuuksia kohdennettaessa.”
131   Kantaja väittää lähinnä, että vaikka mainitussa lopullisessa ilmoituksessa viitataan investoimisen jatkuvuuteen, siitä ei
ilmene, että komissio olisi arvioinut asianomaista poistoaikaa ottamalla huomioon samansuuruiset vuosittaiset investoinnit
kuuden vuoden aikana.
132   Tämän osalta on huomautettava, että asianomainen lopullinen ilmoitus koskee kantajan maan lainsäädännössä säädettyjen kahden
poistomenetelmän vertailua ja että se sisältää kaikki laskentatekijät ja laskelman tulokset. Tässä tilanteessa vaikka on myönnettävä,
että lause ”investoimisen ollessa jatkuvaa” ei välttämättä merkitse, että vuosittaiset investoinnit ovat samat asianomaisella
ajanjaksolla, tästä muotoilusta mahdollisesti aiheutuva epäselvyys ei voinut estää kantajaa ymmärtämästä käytettyä menetelmää.
Jos kantajalla oli epäilyjä asianomaisen lauseen täsmällisestä merkityksestä, se olisi voinut, koska sillä oli käytössään
kaikki laskentatekijät ja koska se tunsi asianomaiset poistomenetelmät, tarkastaa sen merkityksen suhteessa muihin laskentatekijöihin.
133   On myös todettava, että kantaja ei milloinkaan tiedustellut komissiolta tämän lauseen merkitystä. Asianomaiseen ehdotukseen
antamassaan 14.4.2003 päivätyssä vastauksessa kantaja tyytyi kiistämään komission laskelman oikeellisuuden esittämällä vaihtoehtoisen
laskelman. Vaihtoehtoisesta laskelmasta ilmenee, että kantaja ehdotti poiston laskemista suhteessa alkuperäisinvestointiin
pikemminkin kuin jatkuvien investointien tarkastelua. Tämä kirjeenvaihto ei siis osoita, että kantaja ei kyennyt ymmärtämään
käytettyä menetelmää vaan että se kiisti erään laskentatekijän.
134   Tässä tilanteessa on todettava, että kantaja ei ole osoittanut, että 9.4.2003 päivätty ehdotus oli puutteellinen asianomaisen
omaisuuden poistoajan arvioinnin osalta.
135   On joka tapauksessa todettava, että 5.5.2003 päivätyssä kirjeessään komissio vastasi kantajan vaihtoehtoista laskelmaa koskeneeseen
ehdotukseen toteamalla, että toimielinten toteuttama laskelma perustui samansuuruisiin vuosittaisiin investointeihin koko
edustavan ajanjakson ajan. Koska nämä tiedot toimitettiin kantajalle ennen kuin komissio teki riidanalaista asetusta koskeneen
ehdotuksen, kantaja ei voi väittää, ettei sitä lähetetty ajoissa (ks. vastaavasti asia T-147/97, Champion Stationery ym. v.
neuvosto, tuomio 19.11.1998, Kok. 1998, s. II-4137, 82 kohta).
136   Perustelujen puuttumista koskevan kantajan toissijaisen väitteen osalta on todettava, että 9.4.2003 päivätyn ehdotuksen 28
kohta toistettiin riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 45 perustelukappaleessa. Koska kantaja ei ole osoittanut, että tämä
ehdotus olisi ollut puutteellinen, riidanalaisen asetuksen perustelut on katsottava tältä osin riittäviksi.
137   Edellä esitetty huomioon ottaen kantaja ei ole osoittanut, että lopullinen ilmoitus olisi ollut puutteellinen ja että sen
puolustautumisoikeuksia olisi tämän vuoksi loukattu.
138   Toista kanneperustetta ei näin ollen voida hyväksyä.

Ilmeistä arviointivirhettä ja perusasetuksen 8 artiklan 2 ja 6 kohdan rikkomista vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevien seikkojen
määrittämisen tutkinnassa koskeva kolmas kanneperuste
Alustavia huomautuksia
139   On muistettava, että kysymys siitä, onko yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinkoa ja johtuuko se tuetusta tuonnista, edellyttää
monitahoisten taloudellisten kysymysten arviointia, jossa toimielimillä on laaja harkintavalta. Tuomioistuinten harjoittama
valvonta tämän harkintavallan osalta on näin ollen toteutettava edellä 28 kohdassa mainituissa rajoissa.
140   Lisäksi kantajan on esitettävä sellainen näyttö, jonka perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi todeta, että
neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen vahingon arvioinnissa (ks. em. asia Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto,
tuomion 119 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
141   Tämän kanneperusteen yhteydessä kantaja väittää, että yhteisön toimielinten suorittama analyysi merkityksellisistä taloudellisista
indikaattoreista vahingon ja syy-yhteyden määrittämiseksi oli mielivaltainen ja siihen liittyi ilmeisiä arviointivirheitä,
ja toissijaisesti, että sitä rasittaa perusteluvirhe. Se esittää neljä väitettä tähän liittyen.
Käytetty menetelmä taloudellisten kehityssuuntien vertailemiseksi (ensimmäinen väite)
–       Asianosaisten lausumat
142   Kantaja väittää, että analysoidessaan vahinkoon liittyviä indikaattoreita yhteisön toimielimet aliarvioivat yhteisön tuotannonalalle
positiivisten kehityssuuntien merkityksen. Se ei kiistä tosiseikkoja koskevia toteamuksia vaan niiden vertailun ja tästä vertailusta
tehdyt johtopäätökset.
143   Ensinnäkin yhteisön toimielimet arvioivat kantajan mukaan virheellisesti tuonnin vaikutusta vuosiin 1998–2000 liittyvien tietojen
perusteella.
144   Tämän osalta yhteisön toimielimet ottivat ensinnäkin kantajan mukaan virheellisesti huomioon Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston
(Eurostat) tiedot, jotka koskevat vuotta 1998. Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 62 perustelukappaleessa olevassa taulukossa
esitetyistä tiedoista ilmenee sen mukaan, että kantaja, joka on ainoa kyseessä olevan tavaran intialainen vientiä harjoittava
tuottaja, aloitti viennin tilikaudellaan 1999–2000.
145   Toiseksi Eurostatin vuosia 1998–2000 koskevat tiedot eivät kantajan mukaan ole luotettavia. Tilastoja varten laaditun nimikkeistön
asianomainen luokka sisältää kantajan mukaan monia muita tavaroita kuin CD-R-levyjä, ne tuodaan erityyppisissä pakkauksissa
ja niiden määrä esitetään tonneina, joten tuotujen CD-R-levyjen määrän arvioimiseksi Eurostatin tietoihin piti kantajan mukaan
soveltaa matemaattista kaavaa. Koska määrät olivat hyvin pieniä, tällainen kaava ei kantajan mukaan ole tilastollisesti luotettava.
146   Kolmanneksi riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 55–64 perustelukappaleesta ilmenee kantajan mukaan, että vuosina 1998–2000
tuonti Intiasta ei ylittänyt 1 prosentin markkinaosuutta yhteisön markkinoista koskevaa kynnystä. Se oli siis perusasetuksen
14 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla merkityksetöntä.
147   Neljänneksi sitä, että tuonti oli vähäistä tarkastelujakson kolmena ensimmäisenä vuonna, ei kantajan mukaan otettu riittävästi
huomioon yhteisön tuotannonalan tilanteen arvioinnissa. Näin ollen yhteisön toimielimet vertailivat kantajan mukaan vuoden
1998 tietoja ja tutkimusajanjaksoa katsoakseen, että yhteisön tuotannonalan markkinaosuus yhteisön markkinoista kasvoi 3,7
prosenttiyksikköä, kun taas vertailu vuoden 2000, joka oli ensimmäinen vuosi, jonka kuluessa tuonti ei ollut merkityksetöntä,
ja tutkimusajanjakson välillä osoitti sen markkinaosuuden kasvaneen enemmän eli 5 prosenttiyksikköä.
148   Toiseksi yhteisön toimielimet tekivät kantajan mukaan virheen, kun ne perustivat päätelmänsä osittain päällekkäisten ajanjaksojen
vertailuun.
149   Ensinnäkin vertailu yhtäältä kalenterivuosien ja toisaalta tutkimusajanjakson välillä oli kantajan mukaan virheellinen. Kalenterivuosi
2001 ja tutkimusajanjakso, joka ulottuu huhtikuusta 2001 maaliskuuhun 2002, ovat yhdeksällä kuukaudella päällekkäiset, mikä
ei mahdollista kausivaihtelujen huomioon ottamista niiden vertailussa.
150   Toiseksi neuvosto vertaili kantajan mukaan virheellisesti kehityssuuntia, jotka liittyvät useisiin peräkkäisiin vuosiin ennen
vuotta 2001, kyseisen vuoden ja tutkimusajanjakson välillä tai tutkimusajanjakson kuluessa todetun kehityssuunnan kanssa.
Esimerkiksi vertailtaessa yhteisön tuotannon kehittymistä riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 73 perustelukappaleessa päätelmä,
jonka mukaan kasvu hidastui tutkimusajanjakson aikana, on kantajan mukaan virheellinen, koska siihen liittyvä luku koski paljon
lyhyempää ajanjaksoa kuin ajanjaksoa, johon muut vertailussa käytetyt luvut liittyivät. Tämä koskee kantajan mukaan myös päätelmiä,
jotka liittyvät hinnanlaskuun, tuotantokapasiteetin vähäiseen lisäykseen ja myyntimäärien hitaaseen kasvuun, jotka esitetään
riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 59, 74 ja 76 perustelukappaleessa.
151   Neuvosto toteaa ensiksi, että vahingon määrittäminen edellyttää yhteisön toimielinten käytännön mukaan taloudellisten indikaattorien
arviointia vahingon tutkimusta koskevalla ajanjaksolla, joka vaihtelee neljästä viiteen vuoteen ja päättyy tutkimusajanjaksoon.
Käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisön toimielimet tutkivat neuvoston mukaan vahinkoa kuvaavien tekijöiden kehittymistä vuosina
1998–2001 ja tutkimusajanjakson aikana.
152   Kantaja väittää neuvoston mukaan ensinnäkin virheellisesti, että tässä tutkimuksessa olisi pitänyt sulkea pois vuodet 1998,
1999 ja 2000, joiden kuluessa tuonti oli vähäistä.
153   Ensinnäkin siitä riippumatta, että kantaja ei vienyt yhteisöön vuonna 1998, yhteisön toimielinten on analysoitava tietoja
asianomaisen maan tasolla eikä viejän tasolla.
154   Toiseksi kantaja ei neuvoston mukaan ole osoittanut, että Eurostatin tiedot asianomaisten vuosien osalta olisivat olleet virheellisiä.
Yhteisön toimielimet tutkivat joka tapauksessa myös tuontiin liittyvien indikaattorien kehittymistä kantajan toimittamien
lukujen perusteella ja päätyivät Eurostatin tietoihin perustuviin tuloksiin verrattavissa oleviin tuloksiin.
155   Kolmanneksi asianomaisiin vuosiin liittyvien tietojen vertailu ei neuvoston mukaan riko perusasetuksen 14 artiklan 3 ja 4
kohtaa, jotka koskevat tapauksia, joissa tuonti on ollut merkityksetöntä tutkimusajanjakson aikana.
156   Neljänneksi neuvosto väittää ottaneensa huomioon sen, että tuonti oli vähäistä 1998–2000. Kantajan sen väitteen osalta, joka
liittyy yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden kasvuun, tämän indikaattorin kehitystä pidettiin neuvoston mukaan positiivisena,
eikä kantaja osoita, miten vaadittu lisäanalyysi olisi voinut vaikuttaa vahingon arvioimiseen.
157   Kantaja väittää toiseksi neuvoston mukaan virheellisesti, että niiden kehityssuuntien vertailu, jotka liittyvät osittain päällekkäisiin
ajanjaksoihin, saattoi johtaa arviointivirheeseen.
158   Ensinnäkin mitä tulee vertailuun, joka tehtiin kalenterivuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä, yhteisön toimielimet ottivat
neuvoston mukaan tavanomaisesti tutkimusajanjaksoksi perusasetuksen 5 artiklan mukaisesti viejän viimeisen tilikauden, joka
voi poiketa kalenterivuodesta. Tällaisessa tapauksessa mikään ei estä yhteisön toimielimiä vertailemasta tutkimusajanjakson
kehityssuuntia edeltävän vuoden, joka on osittain sama kuin tutkimusajanjakso, kehityssuuntien kanssa. Kantaja ei lisäksi
ole neuvoston mukaan osoittanut, että CD-R-levyjen tuontiin liittyisi kausivaihteluita, joiden vuoksi asianomaisten kahden
ajanjakson vertailu ei ollut asianmukaista.
159   Toiseksi kantaja ei neuvoston mukaan mainitse mitään tosiseikkoja koskevaa virhettä, joka vaikuttaisi toimielinten käyttämiin
tietoihin tai niiden tekemään analyysiin. Se ei erityisesti kiistä tosiseikkoja koskevia toteamuksia, jotka esitetään riidanalaisen
asetuksen johdanto-osan 59, 73, 74 ja 76 perustelukappaleessa. Kantaja ei lisäksi selitä, miten väitetyt virheet tietojen
vertailussa olisivat vaikuttaneet vahingon kokonaisarviointiin.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
160   Ensimmäisessä väitteessään kantaja lähinnä kiistää eri ajanjaksoja koskevien tietojen huomioon ottamisen taloudellisten kehityssuuntien
kehittymisen vertailemiseksi.
161   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta vahingon tutkimiseksi huomioon otettavan
ajanjakson määrittämiseksi (ks. em. asia Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomion 277 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
162   On myös huomautettava, että yhteisön toimielimet voivat tutkia vahinkoa tutkimusajanjaksoa pidemmän ajanjakson kuluessa. Tämä
mahdollisuus on perusteltavissa sillä, että taloudellisten kehityssuuntien tutkimus on tehtävä riittävän pitkältä ajanjaksolta
(em. asia Nakajima v. neuvosto, tuomion 87 kohta).
163   Käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 10 perustelukappaleesta ilmenee, että tutkimusajanjakso
oli 1.4.2001–31.3.2002 ja vastasi kantajan viimeistä tilikautta. Vahingon tutkimiseksi tarkasteltu ajanjakso kattoi tutkimusajanjakson
ja neljä edeltävää kalenterivuotta eli siis ajanjakson 1.1.1998–31.3.2002.
164   Kantaja toteaa, että se ei kiistä asianomaisen ajanjakson valintaa sellaisenaan. Se väittää sen sijaan ensinnäkin, että yhteisön
toimielimet eivät voineet perustaa päätelmiään tietoihin, jotka koskivat vuosia 1998, 1999 ja 2000, joiden kuluessa tuonti
oli sen mukaan erittäin vähäistä.
165   Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 55 ja 57 perustelukappaleesta ilmenee, että tuonti oli erittäin vähäistä, kun on kyse
määristä ja markkinaosuuksista, vuodesta 1998 vuoteen 1999 ja että sillä oli ainoastaan 1 prosentin markkinaosuus yhteisön
markkinoista vuonna 2000.
166   On tutkittava, ottivatko yhteisön toimielimet tämän seikan huomioon arvioidessaan vahinkoa kuvaavia tekijöitä.
167   Kantaja toteaa tämän osalta ensiksi, että se oli ainoa intialainen viejä ja että se aloitti viennin yhteisöön vuoden 1999
huhtikuussa.
168   Aluksi on todettava, että vahingon olemassaoloa on arvioitava yleisesti tarvitsematta yksilöidä kunkin vastuussa olevan yhtiön
toteuttaman tuonnin vaikutusta (ks. vastaavasti polkumyynnin alalla em. asia Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomion
163 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Oikeuskäytännöstä ilmenee sitä paitsi, että yhteisön toimielimet eivät tee ilmeistä
arviointivirhettä tässä arvioinnissa, kun ne nojautuvat sellaisiin tietoihin, jotka kohtuudella voivat olla niiden käytettävissä
(ks. em. asia Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomion 229 ja 230 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
169   Lisäksi jopa olettaen, että kantajan komissiolle esittämät tiedot, joiden mukaan se oli aloittanut viennin 1.4.1999, olisivat
saattaneet asettaa kyseenalaiseksi Eurostatin vuotta 1998 ja vuoden 1999 alkua koskeneiden tietojen edustavuuden, käsiteltävänä
olevassa asiassa on huomautettava, että yhteisön toimielimet totesivat riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 64 perustelukappaleessa,
että tuontia koskevien indikaattorien arvioinnissa keskityttiin vuonna 2000 alkaneeseen ajanjaksoon, jonka kuluessa kantaja
harjoitti vientiä yhteisöön.
170   Kantaja väittää toiseksi, että tuonnin vähäinen määrä vaikutti Eurostatin vuosia 1998–1999 koskeneiden tietojen edustavuuteen.
171   Tämän osalta on todettava, että kantaja ei esitä minkäänlaisia todisteita sen väitteensä tueksi, jonka mukaan Eurostatin soveltama
tilastollinen menetelmä asianomaisten tietojen keräämiseksi ei olisi luotettava, kun on kyse pienistä määristä. Tässä tilanteessa
pelkästään väitteellä, joka liittyy tuonnin vähäiseen määrään asianomaisena ajanjaksona, ei voida osoittaa, että Eurostatin
tätä koskevat tiedot eivät olisi luotettavia. Joka tapauksessa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 61 ja 62 perustelukappaleesta
ilmenee, että yhteisön toimielimet vertailivat Eurostatin tietoja kantajan esittämiin lukuihin ja päätyivät samankaltaisiin
johtopäätöksiin asianomaisen ajanjakson osalta.
172   On näin ollen katsottava, että neuvosto saattoi ilmeistä arviointivirhettä tekemättä ottaa huomioon Eurostatin vuosia 1998,
1999 ja 2000 koskeneet tiedot.
173   Kantaja väittää kolmanneksi, että perusasetuksen 10 artiklan 11 kohdassa ja 14 artiklan 3 ja 4 kohdassa suljetaan pois asianomaisia
vuosia koskeneiden tietojen huomioon ottaminen, koska tuonti oli merkityksetöntä kyseisinä vuosina.
174   Perusasetuksen 10 artiklan 11 kohdan ja 14 artiklan 3 ja 4 kohdan nojalla tukien vastaista menettelyä ei voida aloittaa tai
se on välittömästi päätettävä, kun vahinko on merkityksetön eli kun tuonnin markkinaosuus on alle 1 prosentin.
175   Käsiteltävänä olevassa asiassa kantaja ei väitä, että tuonnin markkinaosuus olisi alittanut edellä mainitun 1 prosentin kynnyksen
missään vaiheessa 1.4.2001–31.3.2002 välisen tutkimusajanjakson aikana. Sillä, että kyseisen tuonnin markkinaosuus alitti
tämän kynnyksen sen pidemmän ajanjakson alussa, joka otettiin huomioon taloudellisten kehityssuuntien arvioimiseksi, ei ole
merkitystä edellä mainittujen säännösten valossa. Kantajan väite, joka perustuu näihin säännöksiin, on siis tehoton.
176   Lopuksi ja neljänneksi kantajan sen väitteen osalta, joka koskee niiden indikaattorien arviointia, jotka liittyvät yhteisön
tuotannonalan tilanteeseen vuosina 1998–2000, on todettava, että taloudellisia kehityssuuntia koskevan tutkimuksen tekemiseksi
yhteisön toimielimet voivat ottaa lainmukaisesti huomioon kehityksen, joka on todettu yhteisön tuotannonalalla koko tarkastelujakson
aikana ne vuodet mukaan lukien, joina tuonti ei vielä ollut merkittävää.
177   Käsiteltävänä olevassa asiassa kantaja ei ole osoittanut, että taloudelliset kehityssuunnat esitettiin virheellisesti asianomaisen
ajanjakson alkamispäivän valinnan vuoksi, kun on kyse asianomaisen tuonnin markkinoille tulon ja yhteisön tuotannonalan negatiivisen
kehityksen samanaikaisuudesta. Vaikka kantajan antaman esimerkin mukaan yhteisön tuotannonalan markkinaosuus kasvoi enemmän
vuoden 2000 ja tutkimusajanjakson kuin vuoden 1998 ja tutkimusajanjakson välillä, on todettava, että tätä indikaattoria pidettiin
joka tapauksessa positiivisena. Tämän osalta kantaja ei ole osoittanut, miten neuvoston päätelmiin vahingon ja syy-yhteyden
olemassaolon osalta olisi vaikuttanut, jos tarkastelujakso olisi alkanut vuonna 2000.
178   Näin ollen kantajan väitteet, jotka koskevat vuosia 1998, 1999 ja 2000 koskevien tietojen huomioon ottamista, on hylättävä.
179   Kantaja kritisoi toiseksi niiden tietojen arviointia, jotka koskevat osittain päällekkäisiä ajanjaksoja.
180   Tämän osalta se toteaa ensiksi, että yhteisön toimielimet tekivät ilmeisen arviointivirheen, kun ne vertailivat tietoja, jotka
liittyvät kalenterivuosiin ja muun muassa vuosiin 1998 ja 2001, tietoihin, jotka koskevat tutkimusajanjaksoa, josta yhdeksän
kuukautta kuuluu vuoteen 2001.
181   Tämän osalta on huomautettava, että käsiteltävänä olevassa asiassa valittu tutkimusajanjakso on vuoden pituinen. Vertailu,
joka tehtiin kalenterivuosia ja tätä vastaavan pituista ajanjaksoa koskevien tietojen välillä, ei siis voi johtaa virheelliseen
kuvaan taloudellisista kehityssuunnista, ellei ole osoitettu, että CD-R-levyjen markkinoilla oli kausivaihteluita. Kantaja
ei kuitenkaan totea, että CD-R-levyjen markkinoilla olisi ollut tällaisia vaihteluita.
182   Kantaja moittii toiseksi neuvostoa siitä, että tämä vertaili vuodesta toiseen tapahtunutta kehitystä kehitykseen, joka todettiin
vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä. Tämä kritiikki koskee hintatason, yhteisön tuotannon, tuotantokapasiteetin ja myyntimäärien
arviointia, joka tehtiin tässä järjestyksessä riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 59, 73, 74 ja 76 perustelukappaleessa.
183   Tämän osalta on todettava, että tutkittujen peräkkäisten kalenterivuosien aikana tapahtunut kehitys ei ole suoraan verrattavissa
kehitykseen, joka tapahtui vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson lopun välillä, sillä tämä jälkimmäinen kehitys liittyy eripituiseen
ajanjaksoon.
184   Riidanalaisen asetuksen 59, 73, 74 ja 76 perustelukappaleen analyysistä ei kuitenkaan ilmene, että päätelmät, jotka liittyvät
asianomaisten indikaattorien kehitykseen, olisivat perustuneet kehityssuuntiin, jotka ilmenivät vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson
lopun välillä. Vaikka neuvosto totesi johdanto-osan 73, 74 ja 76 perustelukappaleessa, että ”tutkimusajanjakson aikana [yhteisön
tuotannon] kasvu hidastui”, että sen kapasiteetin lisäys vuodesta 2001 lähtien ”[oli vähäistä]” ja että yhteisön tuotannonalan
myynnin määrän kasvu ”vuodesta 2001 tutkimusajanjaksoon oli vain 6 prosenttia”, se ei päätellyt näistä toteamuksista, että
näihin indikaattoreihin perustunut yhteisön tuotannonalan tilanne olisi huonontunut. Vaikka neuvosto totesi johdanto-osan
59 perustelukappaleessa, että tuontihinnat nousivat 17 prosenttia vuodesta 2001 tutkimusajanjaksoon, se kuitenkin perusti
vahinkoa koskevat päätelmänsä johdanto-osan 102 perustelukappaleessa maailmanlaajuisen 59 prosentin hinnanlaskuun vuoden 2000
ja tutkimusajanjakson välillä. On todettava, että kantaja ei kiistä ensimmäistäkään näistä tosiseikkoja koskevista toteamuksista.
185   Lisäksi vaikka kantaja kritisoi sitä, että yhteisön toimielimet eivät ekstrapoloineet vuotta 2002 koskevia tietoja, se ei
osoita, miten tällaisen ekstrapoloinnin puuttuessa neuvosto olisi antanut virheellisen kuvan asianomaisten indikaattorien
kehityksestä. Kantaja ei näin ollen osoita, että tällainen väitetty laiminlyönti tietojen esittämisessä olisi johtanut näiden
indikaattorien arviointivirheeseen.
186   On huomautettava, että kantaja ei millään tavoin totea, mikä vaikutus neuvoston tekemäksi väitetyllä virheellä asianomaisten
tietojen vertailussa saattoi olla sen päätelmiin vahingon ja syy-yhteyden olemassaolosta (ks. vastaavasti em. asia Shanghai
Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomion 167 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Se ei edes totea, miten kyseisiä päätelmiä
olisi voitu merkittävästi muuttaa, jos neuvosto olisi ottanut huomioon vuotta 2002 koskeneet ekstrapoloidut tiedot.
187   On näin ollen katsottava, että kantaja ei ole osoittanut, että neuvosto olisi tehnyt tosiseikkoja koskevan virheen tai ilmeisen
virheen asianomaisten indikaattorien arvioinnissaan.
188   Tämän väitteen yhteydessä kantaja vetoaa lopuksi perusasetuksen 8 artiklan 2 ja 6 kohtaan ja väittää, että yhteisön toimielimet
eivät analysoineet objektiivisesti eri ajanjaksoja koskevia tietoja.
189   Koska kantaja ei ole osoittanut tosiseikkoja koskevaa virhettä eikä asianomaisten tietojen ilmeistä arviointivirhettä, se
ei voi väittää, että vertailuajanjaksot olisi valittu mielivaltaisesti. Tätä koskevan objektiivisuuden puuttumista koskevaa
väitettä ei siis voida hyväksyä.
190   Tämä väite on siis hylättävä perusteettomana.
Varastojen suuruutta koskeva arviointi (toinen väite)
–       Asianosaisten lausumat
191   Kantaja väittää, että yhteisön toimielimet tekivät ilmeisen virheen päätellessään riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 103
perustelukappaleessa, että yhteisön tuotannonalan varastojen kehittyminen oli voimakkaasti heikentynyt indikaattori. Yhteisön
tuotannonalan varastot vähenivät sen mukaan vuoden 2000 ja tutkimusajanjakson välillä, mikä osoittaa päinvastoin positiivisen
kehityssuunnan. Pelkästään tämä virhe voi kantajan mukaan aiheuttaa riidanalaisen asetuksen kumoamisen.
192   Neuvosto väittää, että riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 103 perustelukappaleessa suoritettu varastojen arviointi on oikea,
koska siinä viitataan tämän tekijän heikentymiseen vahingon tutkimusajanjakson aikana, vuoden 1998 ja tutkimusajanjakson välillä,
eikä tutkimusajanjakson aikaiseen tilanteeseen. Varastojen suuruus ei sen mukaan ollut missään tapauksessa ratkaiseva tekijä
vahingon kannalta. Mahdollinen virhe ei siis voi merkitä riidanalaisen asetuksen kumoamista, sillä se ei vaikuta vahinkoa
koskevan tutkimuksen lopputulokseen.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
193   Kantaja väittää tämän väitteen yhteydessä, että yhteisön tuotannonalan varastojen kehittymistä on arvioitu ilmeisen virheellisesti.
Se ei kiistä tähän liittyviä yksityiskohtaisia lukuja, jotka esitetään riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 80 perustelukappaleessa.
Se toteaa kuitenkin, että neuvosto ei voinut todeta riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 103 perustelukappaleessa näiden
tietojen perusteella, että varastoja koskeva indikaattori heikkeni voimakkaasti asianomaisena ajanjaksona.
194   On muistutettava, että käsiteltävänä olevassa asiassa tarkasteluajanjakso ulottuu vuodesta 1998 tutkimusajanjakson loppuun.
Tiedoista, joita kantaja ei ole kiistänyt, ilmenee, että koko tämän ajanjakson ajan yhteisön tuotannonalan varastot kasvoivat
huomattavasti.
195   Tämän osalta kantaja ei ole osoittanut, että prosenttimääränä tuotannosta ilmaistun varastoja koskevan indikaattorin parantuminen
vuodesta 2000 lähtien olisi kääntänyt koko tarkasteluajanjaksona todetun negatiivisen kehityssuunnan. Riidanalaisen asetuksen
johdanto-osan 80 perustelukappaleesta ilmenee, että varastot pysyivät erittäin suurina koko tarkasteluajanjakson ajan ja ne
nousivat absoluuttisesti mitattuna vuoden 2001 loppua kohden, siis samanaikaisesti tuonnin määrän kasvun kanssa, ja edustivat
suhteellisesti tarkasteltuna korkeaa osuutta eli 15:tä prosenttia tuotannosta tutkimusajanjakson aikana.
196   Tämä väite on siis perusteeton.
Tuontihintojen arviointi (kolmas väite)
–       Asianosaisten lausumat
197   Kantaja väittää, että kun yhteisön toimielimet katsoivat, että tuontihinnat olivat laskeneet, ne tukeutuivat tietoihin, jotka
koskivat vuosia 1998, 1999 ja 2000 ja jotka eivät olleet merkityksellisiä eivätkä luotettavia. Ainoa luotettava seikka tuontihintojen
kehityssuunnan osalta oli sen mukaan se, että ne olivat nousseet 15 prosenttia vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä.
Tämä nousu oli sen mukaan itse asiassa vielä merkittävämpi, koska kyseiset kaksi ajanjaksoa olivat osittain päällekkäiset.
198   Se, että tuontihintoja analysoitiin niin ikään kantajan toimittamien lukujen perusteella, ei tuo sen mukaan mitään lisää tähän.
Lisäksi yhteisön toimielimet eivät kantajan mukaan esittäneet asianomaisia tietoja asianmukaisella tavalla. Tiedot, jotka
koskevat kantajan tilikausia, liitettiin kokonaisuudessaan viimeisimpiin kalenterivuosiin. Näin ollen hinnat, jotka koskevat
tilikautta 1999/2000, joka kattaa ainoastaan kolme kuukautta vuodesta 2000, liitettiin vuoteen 2000 eikä vuoteen 1999, jonka
kuluessa suurin osa tuloista saatiin.
199   Neuvosto vastaa, että kantaja toteaa virheellisesti, että tuontihintojen analyysi olisi pitänyt tehdä ajanjaksolla vuodesta
2001 tutkimusajanjaksoon eikä vahingon koko tutkimusajanjakson aikana. Sillä, että tuonnin taso ei aluksi ylittänyt 1 prosentin
kynnystä yhteisön markkinoista, ei neuvoston mukaan ole merkitystä.
200   Yhteisön toimielimet ovat neuvoston mukaan myöntäneet, että Eurostatin hinnat vuosille 1998 ja 1999 eivät olleet edustavia
tuonnin vähäisen määrän vuoksi. Ne tekivät näin ollen riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 59 perustelukappaleessa vuoden
2000 ja tutkimusajanjakson välisen hintakehityksen vertailun. Lisäksi ne tekivät neuvoston mukaan toisen hinta-analyysin niiden
tietojen perusteella, jotka kantaja toimitti tilikautensa 1999/2000 ja tutkimusajanjakson osalta. Tulokset olivat neuvoston
mukaan vertailukelpoiset.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
201   Tuontihintojen tason arviointi oli käsiteltävänä olevassa asiassa keskeinen tekijä, johon päätelmä yhteisössä sovellettujen
hintojen alhaisuudesta ja näin ollen vahingon olemassaolosta perustui. Yhteisön toimielimet analysoivat tätä indikaattoria
riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 58–64 perustelukappaleessa Eurostatin tietojen ja kantajan toimittamien lukujen perusteella.
202   Eurostatin tietojen osalta toimielimet katsoivat ensisijaisesti, että hinta oli laskenut huomattavasti eli 59 prosenttia vuoden
2000 ja tutkimusajanjakson lopun välisenä aikana. Kantaja kiistää vuotta 2000 koskevien tietojen huomioon ottamisen ja väittää,
että tuonti oli edelleen merkityksetöntä. Tätä väitettä tutkittiin, ja se hylättiin jo edellä 170–175 kohdassa.
203   Kantajan toimittamien lukujen analyysin osalta on muistutettava, että se johti tuloksiin, jotka ovat hyvin vertailukelpoisia
Eurostatin tietoihin perustuvien tulosten kanssa, eli 54 prosentin hinnanlaskuun. Kantaja väittää kuitenkin, että nämä luvut
esitettiin virheellisesti.
204   Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 62 perustelukappaleessa olevasta taulukosta ilmenee, että prosenttimäärä 54 prosenttia
liittyy hintojen kehitykseen kantajan kahden tilikauden välillä. Jopa olettaen, että johdanto-osan 63 perustelukappale ei
ole riittävän täsmällinen, kun siinä todetaan, että tämä prosenttimäärä koskee kehitystä vuoden 2000 ja tutkimusajanjakson
välillä, tämä epätäsmällisyys ei myöskään ole virhe. Asianomaista perustelukappaletta edeltävästä taulukosta ilmenee selvästi,
että kyseessä on tilikauden 2000 ja tutkimusajanjakson välinen kehitys. Kantaja ei siis ole osoittanut, että sen toimittamat
luvut olisi esitetty virheellisesti.
205   Lisäksi vaikka kantajan toimittamat tiedot liittyvät ajanjaksoon, joka alkoi 1.4.1999, kun taas Eurostatin tiedot koskevat
1.1.2000 alkanutta ajanjaksoa, neuvoston toteamus, jonka mukaan Eurostatin luvut ja kantajan luvut osoittavat yhdenmukaisia
kehityssuuntia, ei pelkästään tämän vuoksi ole virheellinen. Kantaja ei totea, että muun alkamispäivän huomioon ottaminen
sen tietojen osalta olisi voinut johtaa erilaisiin päätelmiin tuontihintojen osalta.
206   Näin ollen kantaja ei ole osoittanut tosiseikkoja koskevan virheen tai ilmeisen arviointivirheen olemassaoloa, kun on kyse
tuontihintojen analyysistä.
207   Tämä väite on siis hylättävä perusteettomana.
Positiivisten ja negatiivisten kehityssuuntien arviointi (neljäs väite)
–       Asianosaisten lausumat
208   Kantaja väittää, että perusasetuksen 8 artiklan 2 ja 5 kohdan vastaisesti yhteisön toimielimet eivät ole verranneet vahingon
positiivisia ja negatiivisia indikaattoreita. Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 104 ja 105 perustelukappaleessa esitetty
yleisarviointi ei sen mukaan sisällä kaikkia positiivisia ja negatiivisia indikaattoreita. Kantajan mukaan neuvosto katsoi
lähinnä, että tuonnin alihinnoittelu oli vaikuttanut yhteisön tuotannonalan kykyyn kerätä pääomaa, mistä oli osoituksena investointien
tuoton, kannattavuuden ja kassavirran negatiivinen kehitys. Näin ollen neuvosto tukeutui kantajan mukaan yleisarvioinnissaan
läheisessä yhteydessä oleviin muutamiin indikaattoreihin ja jätti huomiotta positiiviset tekijät.
209   Vaikka tarkasteluajanjakso sijoittui vuodesta 1998 tutkimusajanjaksoon, toimielinten olisi kantajan mukaan pitänyt ottaa huomioon
se, että vuotta 2000 edeltänyt tuonti oli ollut vähäistä. Ne eivät kuitenkaan selittäneet, miksi useat positiiviset kehityssuunnat
vuoden 2000 ja tutkimusajanjakson välillä eli yhteisön tuotannon, yhteisön tuotannonalan liikevaihdon, sen markkinaosuuden
ja tuottavuuden kasvu ja tuotantokustannusten samanaikainen pieneneminen kumoutuivat negatiivisilla kehityssuunnilla.
210   Neuvosto muistuttaa, että vahingon tutkimusta koskeva ajanjakso alkoi vuonna 1998. Näin ollen vuotta 2000 seurannutta ajanjaksoa
koskevilla kehityssuunnilla, jotka kantaja mainitsee, on sen mukaan vähäinen merkitys. Yhteisön toimielimet eivät lisäksi
ole sen mukaan milloinkaan kiistäneet positiivisten kehityssuuntien olemassaoloa. Niitä ei kuitenkaan voida neuvoston mukaan
merkitä kirjanpitoon tai verrata negatiivisten kehityssuuntien kanssa, vaan niitä on arvioitava yleisesti käsiteltävänä olevan
asian olosuhteissa.
211   Käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisön toimielimet päättelivät neuvoston mukaan vahingon olemassaolon sellaisten tekijöiden
perusteella, jotka liittyivät tuotannonalan kykyyn kerätä pääomaa. Ne ottivat neuvoston mukaan huomioon yhtäältä yhteisön
tuotannonalan hintoja, kannattavuutta ja kassavirtaa koskevan negatiivisen kehityksen, joka merkitsi investointien huomattavaa
pienenemistä, ja toisaalta sen, että tämä tuotannonala ei kyennyt hyötymään kustannustensa pienenemisestä. Positiivisia kehityssuuntia,
jotka liittyvät lähinnä kasvuun, pidettiin vähemmän tärkeinä yhteisön kulutuksen voimakkaan kasvun valossa. Yhteisön tuotannonalan
myynnin kasvu ja kustannusten pieneneminen eivät neuvoston mukaan riittäneet kompensoimaan hintojen laskua ja näin ollen johtamaan
sen kannattavuuden positiiviseen kehitykseen. Näin ollen yhteisön toimielinten oli perusteltua päätellä, että negatiiviset
kehityssuunnat kumosivat positiiviset kehityssuunnat.
212   Eri tekijöiden painotus tässä yleisanalyysissä kuuluu neuvoston mukaan yhteisön toimielinten harkintavaltaan, eikä kantaja
ole osoittanut tähän liittyvää ilmeistä virhettä.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
213   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vahinkoa tutkittaessa on otettava huomioon kaikki tekijät, joista ainoastaan yksi ei voi
olla ratkaiseva peruste. Yhden tekijän positiivinen kehitys ei estä merkittävän vahingon toteamista, koska tämä toteamus perustuu
eri tekijöihin, joiden huomioon ottamisesta säädetään perusasetuksessa (ks. vastaavasti asia T-51/96, Miwon v. neuvosto, tuomio
30.3.2000, Kok. 2000, s. II-1841, 105 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
214   Päätelmissään käsiteltävänä olevassa asiassa aiheutuneesta vahingosta neuvosto otti muun muassa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan
103–105 perustelukappaleessa huomioon positiivisten kehityssuuntien olemassaolon yhteisön tuotannonalan tilanteessa. Se selitti
myös syyt, joiden vuoksi muut indikaattorit, jotka kehittyivät negatiivisesti, johtivat kuitenkin merkittävään vahinkoon.
215   Kantaja ei ole kyseenalaistanut ensimmäistäkään tähän arviointiin liittyvää tosiseikkoja koskevaa toteamusta eikä osoittanut
ilmeistä virhettä vahinkoa kuvaavien eri tekijöiden arvioinnissa. Tämän väitteen yhteydessä se kuitenkin väittää, että yhteisön
toimielimet eivät tutkineet asianmukaisesti positiivisia ja negatiivisia eri indikaattoreita.
216   Tämän osalta on huomautettava, että vahingon yleisarvioinnin kiistämisen yhteydessä kantaja ei voi tyytyä esittämään tulkintaansa
eri taloudellisista tekijöistä, vaan sen on täsmennettävä syyt, joiden vuoksi neuvoston olisi pitänyt näiden tekijöiden perusteella
päätyä eri johtopäätökseen vahingon olemassaolosta (ks. vastaavasti em. asia Miwon v. neuvosto, tuomion 103 kohta).
217   Vaikka kantaja toteaa käsiteltävänä olevassa asiassa, että tietyt yhteisön tuotannonalan tilannetta koskevat indikaattorit
– muun muassa tämän tuotannonalan tuotannon, liikevaihdon, markkinaosuuden ja tuottavuuden kasvu sekä sen tuotantokustannusten
aleneminen – olivat positiivisia, tämä ei yksinään osoita, että asianomaiselle tuotannonalalle ei ole aiheutunut merkittävää
vahinkoa, joka muodostuu neuvoston mukaan muun muassa kannattavuuden negatiivisesta kehityksestä ja tutkimusajanjakson aikana
kirjatuista huomattavista tappioista, jotka johtivat investointien hidastumiseen.
218   Kantaja ei esitä väitteitä, joilla voitaisiin osoittaa, että neuvosto päätteli virheellisesti, että tuotannonalalle oli aiheutunut
edellisessä kohdassa mainittua vahinkoa, kun otetaan huomioon merkityksellisten tekijöiden yleisanalyysi.
219   Lisäksi kantajan väitettä, joka koskee tarkasteluajanjakson alkamispäivää, tarkasteltiin ja se hylättiin jo edellä 176 ja
177 kohdassa.
220   Näin ollen tätä väitettä, joka koskee vahinkoa koskevien indikaattorien yleisarviointia, ei voida hyväksyä.
221   Kolmas kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.

Ilmeistä arviointivirhettä perusasetuksen 8 artiklan 6 ja 7 kohdan soveltamisessa Taiwanista peräisin olevan tuonnin vaikutusten
tutkimisessa koskeva neljäs kanneperuste
Asianosaisten lausumat
222   Kantaja väittää, että riidanalaisessa asetuksessa neuvosto tutki, saattoiko yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtua
muista tekijöistä kuin intialaistuonnista, erityisesti Taiwanista peräisin olevasta, polkumyynnillä tehdystä tuonnista, johon
liittyen oli otettu käyttöön väliaikainen polkumyyntitulli joulukuussa 2001.
223   Ennen tämän tullin käyttöön ottamista taiwanilaistuonnilla oli ollut 62 prosentin markkinaosuus ja sen keskihinta oli ollut
huomattavasti alhaisempi kuin intialaistuonnin. Tutkimusajanjakson aikana tämä 27,5 prosentin hinnanero oli suurempi kuin
taiwanilaisviejille Princo Corpia ja niitä viejiä lukuun ottamatta, jotka eivät tehneet yhteistyötä, asetettu polkumyyntitulli.
Näin ollen kyseisenä ajanjaksona aiheutunut vahinko ei voinut kantajan mukaan johtua intialaistuonnista.
224   Taiwanilaistuonnin vaikutusten poissulkemiseksi neuvosto saattoi kantajan mukaan perustaa arviointinsa yksinomaan sen 3,5
kuukauden ajanjakson tutkimiseen, joka alkoi väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta ja jatkui tutkimusajanjakson
loppuun. Neuvosto ei kyennyt kantajan mukaan kuitenkaan osoittamaan, että yhteisön tuotannonalaan olisi kohdistunut intialaistuonnin
hintapaine tämän ajanjakson aikana. Vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä taiwanilaistuonti menetti kantajan mukaan 6
prosenttia markkinaosuudestaan, kun taas yhteisön tuottajat, intialaistuottajat ja muista kolmansista maista peräisin olevat
tuottajat kasvattivat markkinaosuuttaan 2 prosenttia. Tutkimusajanjakson aikana intialaistuonnin määrä kasvoi yksinomaan 16
187 000 yksikköä, joka oli noin 0,73 prosenttia markkinoista. Nämä seikat eivät kantajan mukaan riittäneet päätelmään siitä,
että intialaistuonti saattoi yksinään aiheuttaa merkittävää vahinkoa.
225   Lisäksi saman ajanjakson aikana muista kolmansista maista eli Hongkongista, Sveitsistä ja Kiinasta peräisin olevan tuonnin
kasvu oli kantajan mukaan suurempaa kuin intialaistuonnin kasvu, ja tällaisen tuonnin hinnat intialaishintoja alhaisemmat.
226   Neuvosto väittää, että riidanalaisen tuonnin ja vahingon välinen syy-yhteys on olemassa, vaikka tämä tuonti olisi osa laajempaa
tekijäkokonaisuutta, jos nämä muut tekijät eivät poista syy-yhteyttä tämän tuonnin ja vahingon välillä.
227   Käsiteltävänä olevassa asiassa neuvosto väittää katsoneensa, että taiwanilaistuonnin aiheuttama vahinko ei poistanut tätä
syy-yhteyttä. Ensinnäkin intialaistuottajan markkinaosuus kasvoi yli 8 prosenttia vuoden 2000 ja tutkimusajanjakson välillä
eli ennen Taiwania vastaan käyttöön otettujen polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimaantuloa. Toiseksi polkumyynnin vastaisten
toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen intialaistuottaja sai neuvoston mukaan osan taiwanilaisviejien menettämästä markkinaosuudesta.
Kolmanneksi intialaistuonnin alhainen hinta johti siihen, että yhteisön hinnat alenivat huomattavasti.
228   Kantajan väite perustuu neuvoston mukaan virheellisesti tutkimusajanjakson jakamiseen kahtia eli Taiwania vastaan käyttöön
otettua polkumyyntitullia edeltävään ja sen jälkeiseen aikaan. Lisäksi sen väitteillä, jotka koskevat Taiwania koskevien toimenpiteiden
käyttöönoton jälkeistä ajanjaksoa, ei neuvoston mukaan ole merkitystä. Kantaja väittää neuvoston mukaan, että intialaistuonnin
vaikutus rajoittui markkinaosuuden kasvuun, joka perustui tuontimäärän kasvuun 16 187 000 yksiköllä ja näin ollen yhteisön
tuotannonalan tämän markkinaosuuden hypoteettiseen menetykseen. Käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä oleva vahinko ei kuitenkaan
neuvoston mukaan muodostunut markkinoiden menettämisestä vaan yhteisön tuotannonalan taloudellisista tappioista, jotka heijastuivat
sen investointikykyyn. Tämän osalta 9 prosenttia markkinoista muodostaneen intialaistuonnin vuoksi tapahtuneella hintojen
laskulla oli huomattava vaikutus näihin taloudellisiin tappioihin.
229   Mitä tulee kantajan huomautuksiin, jotka koskevat Hongkongista, Sveitsistä ja Kiinasta peräisin olevaa tuontia, sen edustama
markkinaosuus oli neuvoston mukaan liian pieni, jotta se olisi vaikuttanut yhteisön hintoihin.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
230   Perusasetuksen 8 artiklan 7 kohdassa säädetään velvollisuudesta tutkia tunnetut tekijät, jotka samaan aikaan tuetun tuonnin
kanssa aiheuttavat vahinkoa yhteisön tuotannonalalle. Tällä tutkimuksella on voitava sulkea pois se, että näiden muiden tekijöiden
aiheuttaman vahingon katsottaisiin johtuneen kyseessä olevasta tuonnista. Kyseisiin tekijöihin kuuluvat muun muassa sen tuonnin
määrä ja hinta, jota tuki ei koske.
231   Käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 116 perustelukappaleesta ilmenee, että tarkasteluajanjaksona
asianomainen yhteisön tuotannonala kohtasi Taiwanista peräisin olevaa tuontia, joka oli polkumyynnin kohteena ja joka aiheutti
sille merkittävää vahinkoa 1997–2000. Ei sitä paitsi voitu sulkea pois sitä, että tämän tuonnin negatiiviset vaikutukset jatkuivat
väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Taiwanista peräisin olevien kirjoitettavien CD-levyjen tuonnissa 17 päivänä
joulukuuta 2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2479/2001 (EYVL L 334, s. 8) vuoden 2001 joulukuussa tapahtuneeseen
väliaikaisten toimenpiteiden käyttöön ottamiseen saakka.
232   Tämän tunnetun tekijän valossa yhteisön toimielinten piti määrittäessään intialaistuonnin aiheuttamaa vahinkoa tutkia sitä,
poistiko taiwanilaistuonnin vaikutus syy-yhteyden intialaistuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välillä
(ks. vastaavasti asia T-166/94, Koyo Seiko v. neuvosto, tuomio 14.7.1995, Kok. 1995, s. II-2129, 81 kohta; asia T-97/95, Sinochem
v. neuvosto, tuomio 29.1.1998, Kok. 1998, s. II-85, 98 kohta ja yhdistetyt asiat T-33/98 ja T‑34/98, Petrotub ja Republica
v. neuvosto, tuomio 15.12.1999, Kok. 1999, s. II‑3837, 176 kohta).
233   On huomautettava, että neuvosto todellakin tutki taiwanilaistuonnin vaikutukset riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 116–118
perustelukappaleessa ja että se katsoi, että vaikka tämä tuonti vaikutti yhteisön markkinoihin tarkasteluajanjakson kuluessa,
tämä vaikutus ei kuitenkaan poistanut syy-yhteyttä.
234   Kantaja moittii yhteisön toimielimiä siitä, että ne tekivät ilmeisen arviointivirheen tämän tutkimuksen yhteydessä.
235   Ensiksi on huomautettava, että kantaja esittää väitteensä tekemällä eron niiden ajanjaksojen välillä, jotka koskevat aikaa
ennen ja jälkeen taiwanilaistuontiin kohdistettujen väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönottoa, ja väittää siis, että yhteisön
toimielinten oli tutkittava kyseistä kahta ajanjaksoa erikseen. Perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdan mukaan määritettävä vahinko
on kuitenkin vahinko, joka on aiheutunut tutkimusajanjakson aikana. Näin ollen vaikka neuvoston piti ottaa huomioon väliaikaisten
toimenpiteiden käyttöön ottaminen tutkimusajanjakson aikana, minkä se teki muun muassa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan
116 ja 117 perustelukappaleessa, sen päätelmät vahingosta ja syy-yhteydestä liittyvät perustellusti koko kyseiseen ajanjaksoon.
236   Seuraavaksi on kiistatonta, että taiwanilaistuonti saattoi myötävaikuttaa yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon
tarkastelujakson tiettynä aikana. Kantaja väittää virheellisesti, että pelkästään tämän seikan vuoksi on suljettava pois mahdollisuus
siitä, että myös intialaistuonti aiheutti merkittävää vahinkoa samana ajanjaksona.
237   Oikeuskäytännön mukaan asianomaisen tuonnin voidaan katsoa aiheuttaneen vahingon, vaikka sen vaikutukset olisivat vain osa
laajemmasta, muiden tekijöiden aiheuttamasta vahingosta (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 277/85 ja 300/85, Canon ym. v. neuvosto,
tuomio 5.10.1988, Kok. 1988, s. 5731, 62 kohta). Suoralta kädeltä ei siis voida sulkea pois sitä, että vahingon aiheuttavat
samanaikaisesti useat tekijät, joista kukin erikseen tarkasteltuna on merkittävän vahingon syy.
238   Näin ollen tärkeän ulkoisen tekijän, jollaisen taiwanilaistuonti muodosti käsiteltävänä olevassa asiassa, olemassaolo ei automaattisesti
merkitse riidanalaisen tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välisen syy-yhteyden poistumista. On kuitenkin
tutkittava, saattoivatko yhteisön toimielimet todeta perustellusti, että tästä ulkoisesta tekijästä huolimatta tuettu tuonti
aiheutti merkittävää vahinkoa.
239   Kantaja toteaa tämän osalta ensiksi, että taiwanilaistuonnilla oli 62 prosentin markkinaosuus ja että sen keskihinta oli huomattavasti
intialaistuonnin hintaa alhaisempi. Tämän tuonnin määrä ja hinnat huomioon ottaen intialaistuonnin ei kantajan mukaan voitu
katsoa aiheuttaneen minkäänlaista vahinkoa, koska sen markkinaosuus oli vain 9 prosenttia ja sitä harjoitettiin huomattavasti
korkeammin hinnoin.
240   Ensiksi olettaen, että kantaja vetoaa täten siihen, että sen oli mukautettava hintojaan polkumyynnin kohteena olleen taiwanilaistuonnin
hintoihin, tämä seikka ei sulje pois sitä, että sen tuonti aiheutti merkittävää vahinkoa yhteisön tuotannonalalle.
241   Seuraavaksi on todettava, että kantaja ei kiistä sitä, että intialaistuonti muodosti merkittävän osan markkinoista, että sen
hinta oli yhteisön hintoja alhaisempi ja että se kilpaili taiwanilaistuottajien kanssa. Näiden seikkojen valossa sen väite,
jonka mukaan huomattavasti suuremman ja halvemman taiwanilaistuonnin olemassaolo sulki pois sen mahdollisuuden alihinnoitteluun,
on perusteeton. Suoralta kädeltä ei voida sulkea pois sitä, että merkittävä vahinko, joka muodostui yhteisön hintojen laskusta
aiheutuneista tappioista, johtui eri maista peräisin olevista tuonneista, joilla oli mahdollisesti erilainen vaikutus.
242   Lopuksi on huomautettava, että yhteisön toimielimet selittivät syyt, joiden vuoksi jopa erittäin halvan ja määrältään suuren
taiwanilaistuonnin olemassaolo ei sulkenut pois sitä, että intialaistuonti erikseen tarkasteltuna oli aiheuttanut painetta
yhteisön hintoihin. Muun muassa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 117 perustelukappaleesta ilmenee, että intialaistuonti
saattoi paitsi vastata taiwanilaiskilpailuun myös kasvattaa markkinaosuuttaan yli 8 prosenttia vuoden 2000 ja tutkimusajanjakson
välillä ja saada osuuden taiwanilaisviejien menettämästä markkinaosuudesta vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä. Näiden
seikkojen, joita kantaja ei kiistä, perusteella neuvosto saattoi päätellä perustellusti samassa perustelukappaleessa, että
intialaishintojen alhainen taso vaikutti huomattavasti yhteisön hintoihin.
243   Kantaja väittää näin ollen virheellisesti, että taiwanilaistuonnin määrä ja hinnat huomioon ottaen kantajan tuonnista ei voida
katsoa aiheutuneen minkäänlaista vahinkoa.
244   Kantaja väittää toiseksi, että se, että intialaistuonti kykeni saamaan samanaikaisesti yhteisön tuotannon kanssa osan taiwanilaisviejien
menettämistä markkinoista väliaikaisten toimenpiteiden käyttöön ottamisen jälkeen, ei riitä päätelmään siitä, että se vaikutti
huomattavasti yhteisön markkinoihin.
245   Tämän osalta on todettava, että riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 117 perustelukappaleessa esitetyt neuvoston päätelmät
eivät perustu yksinomaan siihen, että intialaistuonti kykeni saamaan osan taiwanilaisviejien menettämästä markkinaosuudesta,
vaan myös siihen, että se kykeni taiwanilaiskilpailua kohdatessaan saamaan huomattavan osan yhteisön markkinoista ja että
sen hintojen alhaisuus vaikutti yhteisön hintoihin.
246   Sillä, että muut markkinaosapuolet ja muun muassa yhteisön tuottajat saivat niin ikään osan taiwanilaisviejien menettämistä
markkinoista, ei voida asettaa kyseenalaiseksi neuvoston päätelmää, jonka mukaan intialaistuonti erikseen tarkasteltuna aiheutti
yhteisön tuottajille merkittävää vahinkoa tutkimusajanjakson aikana.
247   Kaikki nämä seikat huomion ottaen on ilmeistä, että kantaja ei ole osoittanut, että yhteisön toimielimet olisivat tehneet
ilmeisen arviointivirheen todetessaan, että Taiwanista peräisin oleva tuonti ei poistanut syy-yhteyttä käsiteltävänä olevassa
asiassa.
248   Kantaja huomauttaa lisäksi, että Hongkongista, Sveitsistä ja Kiinasta peräisin olevan tuonnin samanaikainen kasvu oli suurempaa
ja että tätä tuontia harjoitettiin alhaisemmin hinnoin kuin intialaistuontia.
249   Tämän osalta on muistutettava, että neuvoston päätelmät eivät perustu yksinomaan siihen, että intialaistuonti kykeni saamaan
huomattavan osan taiwanilaisviejien menettämistä markkinaosuuksista. Kantaja myöntää joka tapauksessa, että intialaistuonnin
saama osuus oli verrattavissa osuuksiin, jotka yhteisön tuottajat ja kaikki muiden kolmansien maiden tuottajat saivat.
250   Lisäksi vaikka kantajan huomautusta olisi tulkittava siten, että sen mukaan toimielimet eivät tutkineet riittävästi Hongkongista,
Sveitsistä ja Kiinasta peräisin olevan tuonnin vaikutuksia, myöskään tällainen väite ei voi menestyä. Riidanalaisen asetuksen
johdanto-osan 121 perustelukappaleesta, jota kantaja ei ole kiistänyt, ilmenee itse asiassa, että Intiasta peräisin oleva
tuonti oli 5–6 kertaa määrällisesti suurempaa kuin tuonti kustakin kyseessä olevista kolmesta maasta ja että näillä kolmella
oli kullakin erikseen 2 prosentin markkinaosuus tutkimusajanjakson aikana, kun taas intialaistuottajan osuus oli 9 prosenttia.
Neuvosto saattoi siis joka tapauksessa katsoa, että tuonti näistä kolmansista maista ei ollut riittävän merkittävää syy-yhteyden
poistamiseksi käsiteltävänä olevassa asiassa.
251   Neljättä kanneperustetta ei näin ollen voida hyväksyä.

Perusasetuksen 8 artiklan 6 ja 7 kohdan rikkomista patenttien haltijan kilpailua rajoittavan käyttäytymisen vaikutusten tutkimisessa
koskeva viides kanneperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
252   Kantaja toteaa, että hallinnollisessa menettelyssä yhteisön tuotannonala väitti, että CD-R-levyjä koskevien patenttien haltija
väärinkäytti määräävää markkina-asemaansa vaatimalla liian suuria rojalteja. Kun yhteisön toimielimet jättivät tämän väitteen
huomiotta riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 135 perustelukappaleessa ainoastaan siksi, että kilpailuviranomaiset eivät
olleet vahvistaneet sitä virallisella päätöksellä, ne rikkoivat kantajan mukaan perusasetuksen 8 artiklan 6 ja 7 kohtaa sellaisena
kuin niitä on tulkittu asiassa C-358/89, Extramet Industrie vastaan neuvosto, tuomio 11.6.1992 (Kok. 1992, s. I-3813) ja asiassa
T-58/99, Mukand ym. vastaan neuvosto, tuomio 19.9.2001 (Kok. 2001, s. II-2521).
253   Kantajan mukaan komissio tiesi tästä määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä koskevasta väitteestä, sillä kuten sen 3.8.2003
päivätystä lehdistötiedotteesta ilmenee, riidanalaisen asetuksen antamishetkellä kilpailusääntöjen tätä rikkomista koskeva
tutkimus oli loppuvaiheessaan.
254   Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 134 perustelukappaleessa tehty rojaltien vaikutusten arviointi ei kantajan mukaan riitä
väitetyn määräävän markkina-aseman väärinkäytön vaikutusten ja erityisesti liian suurien rojaltien vaikutusten poissulkemiseen.
Ensinnäkään sillä, että intialaisviejälle olisi myös voinut aiheutua vahinkoa liian suurten rojaltien vuoksi, ei kantajan
mukaan ole merkitystä, kun on kyse yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon arvioimisesta. Toiseksi vaikka yhteisön tuotannonala
oli kannattavimmillaan vuonna 1999, jolloin rojalteja jo käytettiin, tämä ei sulje pois sitä, että nämä rojaltit myötävaikuttivat
vahinkoon tutkimusajanjakson aikana. Kolmanneksi neuvoston huomautus, jonka mukaan paine hinnanalennuksiin esti yhteisön tuotannonalaa
siirtämästä rojaltikustannuksia kuluttajille, on kantajan mukaan merkityksetön. Yhteisön toimielinten olisi kantajan mukaan
pitänyt tutkia, olisiko yhteisön tuotannonalalle aiheutunut edelleen vahinkoa ilman liian suuria rojalteja. Lisäksi jos yhteisön
tuotannonalan kustannukset olivat keinotekoisesti korkeat liian suurten rojaltien vuoksi, alihinnoittelua koskeva analyysi
ei kantajan mukaan ollut käsiteltävänä olevassa asiassa oikea.
255   Neuvosto väittää tutkineensa yksityiskohtaisesti rojaltien vaikutusta ja näin ollen väitettyä kilpailunvastaista käyttäytymistä
riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 134 ja 135 perustelukappaleessa, vaikka tällaista käyttäytymistä ei ole milloinkaan
vahvistettu. Kantajan väite, jonka mukaan neuvosto jätti tämän seikan huomiotta virallisen päätöksen puuttumisen vuoksi, perustuu
siis neuvoston mukaan riidanalaisen asetuksen virheelliseen tulkintaan.
256   Kilpailunvastaista käyttäytymistä koskevat väitteet koskivat neuvoston mukaan rojaltien vahvistamista. Koska sekä yhteisön
tuottajat että intialaistuottajat maksoivat näitä rojalteja, niiden maksaminen ei neuvoston mukaan voi selittää hinnaneroa.
Lisäksi yhteisön tuotannonalan piti maksaa rojalteja sekä vuonna 1999, jolloin se oli kannattavimmillaan, että vuonna 2000
ja tutkimusajanjakson aikana, jolloin se oli kannattamaton. Näin ollen toisin kuin kantaja väittää, kysymys siitä, aiheutuiko
yhteisön tuotannonalalle vahinkoa väitetysti liian suurten rojaltien vuoksi, on neuvoston mukaan merkityksetön syy-yhteyden
arvioimiseksi käsiteltävänä olevassa asiassa, koska olisi ollut mahdotonta, että yksi ainoa kustannustekijä, joka oli sama
kaikille markkinaosapuolille, olisi voinut poistaa tämän syy-yhteyden. Neuvosto väittää kuitenkin selittäneensä johdanto-osan
135 perustelukappaleessa, että väitettä kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä ei ollut vahvistettu virallisella päätöksellä.
257   Neuvosto huomauttaa, että käsiteltävänä olevan asian olosuhteet eroavat olosuhteista edellä mainitussa asiassa Mukand ym.
vastaan neuvosto annetussa tuomiossa. Tässä kyseessä olevaan käyttäytymiseen liittyviä tosiseikkoja ei neuvoston mukaan ole
missään vaiheessa näytetty toteen, väitetyn käyttäytymisen ja kyseessä olevan tavaran hinnan välillä ei ole automaattista
yhteyttä ja tämä käyttäytyminen vaikuttaa neuvoston mukaan myös asianomaiseen viejään.
258   Vastauskirjelmään liitetyn komission lehdistötiedotteen osalta neuvosto huomauttaa, että kantaja ei ole selittänyt, miksi
se ei esittänyt sitä kannekirjelmän yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdan
mukaisesti. Kyseisessä lehdistötiedotteessa mainitaan lisäksi neuvoston mukaan kirjoitetut CD-levyt eikä CD-R-levyjä, eikä
se sitä paitsi koske määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä eikä liian suurten rojaltien maksamista, joihin kantaja vetoaa.
259   CECMA väittää, että toimielinten ei ollut tutkittava asianomaista väitettä perusasetuksen 8 artiklan 7 kohdan nojalla. Yhtäältä
väitetty käyttäytyminen vaikuttaa sen mukaan samalla tavalla sekä yhteisön tuottajiin että muihin kuin yhteisön tuottajiin.
Se ei siis vaikuta kolmansien maiden ja yhteisön tuottajien väliseen kilpailuun. Toisaalta väitetty kilpailunvastainen käyttäytyminen
ei sen mukaan ole tunnettu tekijä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
260   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön toimielinten on vahinkoa määrittäessään tutkittava, johtuuko vahinko, johon ne
aikovat perustaa päätelmänsä, tosiasiallisesti polkumyynnillä tapahtuneesta tai tuetusta tuonnista, ja niiden on jätettävä
ottamatta huomioon muiden tekijöiden aiheuttama vahinko ja erityisesti vahinko, jonka syynä on yhteisön tuottajien kilpailunvastainen
toiminta (em. asia Extramet Industrie v. neuvosto, tuomion 16 kohta ja em. asia Mukand ym. v. neuvosto, tuomion 39 ja 40 kohta).
261   Käsiteltävänä olevassa asiassa asiakirja-aineistosta ilmenee, että kantelun tehnyt yhteisön tuotannonala esitti 7.1.2003 päivätyssä
kirjelmässä, että eräs CD-R-levyjä koskevien patenttien haltijayhtiö väärinkäytti määräävää markkina-asemaansa vaatimalla
liian suuria rojalteja ja että eurooppalaistuottaja oli vetäytynyt markkinoilta riideltyään tämän yhtiön kanssa. Tuotannonala
esitti tämä huomautuksen kantajan sen väitteen kumoamiseksi, jonka mukaan perusasetuksen 10 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu
tuen taso valitukselle oli laskenut sen kynnyksen alle, jota edellytetään menettelyn jatkamiseksi. Kantaja esitti saman huomautuksen
tutkimuksen kuluessa väittäen, että väitetyn kilpailunvastaisen käyttäytymisen, joka muodostui liian suurien rojaltien vahvistamisesta,
vaikutukset olivat tekijä, jota oli tutkittava vahingon määrittämisen yhteydessä.
262   Tämän kanneperusteen yhteydessä kantaja väittää, että neuvosto jätti tutkimatta tämän tekijän ja tyytyi toteamaan riidanalaisen
asetuksen johdanto-osan 135 perustelukappaleessa, että asianomaista väitettä ei ollut vahvistettu virallisella päätöksellä,
joka perustuu kilpailuviranomaisten tutkimukseen.
263   Tämän osalta on huomautettava, että riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 135 perustelukappaleesta ei ilmene, että yhteisön
toimielimet olisivat todella tutkineet kysymyksen siitä, aiheutuiko vahinko, johon ne perustivat päätelmänsä, väitetystä kilpailunvastaisesta
käyttäytymisestä.
264   Vaikka tämä perustelukappale ei siis riitä kantajan mainitseman tekijän vaikutusten poissulkemiseen, on huomautettava, että
kysymystä siitä, jättikö neuvosto ottamatta huomioon kyseiset vaikutukset, on kuitenkin tutkittava viittaamalla riidanalaisessa
asetuksessa tehtyyn päättelyyn kokonaisuudessaan (ks. vastaavasti em. asia Koyo Seiko v. neuvosto, tuomion 79 kohta).
265   Neuvosto väittää ottaneensa tämän tekijän huomioon riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 134 perustelukappaleessa. Kyseisestä
perustelukappaleesta ilmenee, että neuvosto tutki yleisesti patentteihin perustuvien rojaltien maksamisen vaikutuksia, kun
se totesi, että tämä tekijä ei poistanut syy-yhteyttä käsiteltävänä olevassa asiassa. Neuvosto väittää, että tällä toteamuksella
se vastasi niin ikään väitteeseen, jonka mukaan nämä rojaltit olivat liian suuria ja merkitsivät kilpailunvastaista käyttäytymistä.
266   Tämän osalta on todettava, että vaikka johdanto-osan 134 ja 135 perustelukappale ovat eri alaotsikoiden – eli ”Rojaltit” ja
”Muut tekijät” – alla, asianosaisten väitteistä ilmenee, että kumpikin koskee kuitenkin asian samaa, rojaltien maksamista
koskevaa seikkaa. Lisäksi nämä kaksi perustelukappaletta seuraavat toisiaan, joten riidanalaisen asetuksen rakenne edellyttää,
että niitä tarkastellaan yhdessä.
267   On siis otettava huomioon toteamukset, jotka esitetään johdanto-osan 134 perustelukappaleessa, sen tutkimiseksi, jättikö neuvosto
huomiotta mahdollisen vahingon, joka perustui kantajan mainitsemaan kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen.
268   Kantaja kiistää ensiksi kyseisten toteamusten merkityksen ja väittää, että toimielinten olisi pitänyt arvioida rojaltien vaikutuksia
tarkasti päätelläkseen, että yhteisön tuotannonalalle olisi aiheutunut vahinkoa jopa ilman liian suuria rojalteja.
269   Tämän osalta on todettava, että jotta yhteisön toimielimet voivat jättää huomiotta ulkoisen tekijän vaikutukset, niiden on
tutkittava, ovatko kyseiset vaikutukset voineet poistaa syy-yhteyden asianomaisen tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen
vahingon välillä (ks. edellä 232 kohta). Tämä tutkimus ei välttämättä merkitse asianomaisen tekijän tarkkojen vaikutusten
määrittämistä. Riittää, että yhteisön toimielimet toteavat, että tällaisesta ulkoisesta tekijästä huolimatta asianomaisen
tuonnin aiheuttama vahinko oli merkittävä.
270   Käsiteltävänä olevassa asiassa neuvosto totesi, että intialaistuonti oli aiheuttanut yhteisön tuotannonalalle merkittävää
vahinkoa, joka johtui muun muassa yhteisön hintojen laskemisesta. Se selittää, että vaikka rojaltit olivat vaikuttaneet negatiivisesti
yhteisön tuotannonalan voittoihin, tämä tekijä, joka vaikutti kaikkiin tuottajiin markkinoilla, esiintyi jo vuonna 1999 ennen
kuin tuonti oli merkittävää. Tämän tekijän ei siis voida katsoa aiheuttaneen yhteisön tuottajien tilanteen negatiivista kehitystä
vuodesta 1999 lähtien. Näiden seikkojen valossa neuvoston ei ollut kohtuutonta katsoa, että rojaltien maksaminen ei voinut
vaikuttaa tuetun tuonnin aiheuttamaan vahinkoon.
271   Neuvosto väittää perustellusti, että sen kysymyksen tutkiminen, olivatko rojaltit liian suuret patentinhaltijan kilpailunvastaisen
käyttäytymisen vuoksi, ei voi missään tapauksessa johtaa edellisessä kohdassa esitetyn päätelmän kyseenalaistamiseen.
272   On myös huomattava, että erona tilanteisiin, joista oli kyse edellä mainituissa asioissa Extramet Industrie vastaan neuvosto
ja Mukand ym. vastaan neuvosto annetuissa tuomioissa, tässä väitetty kilpailunvastainen käyttäytyminen ei johdu yhteisön tuottajien
käyttäytymisestä. Tämän tekijän vaikutusten arvioimiseksi käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisön toimielinten ei siis tarvinnut
tutkia, oliko yhteisön tuotannonala itse myötävaikuttanut aiheutuneeseen vahinkoon.
273   Kantaja väittää toiseksi edellä mainitussa asiassa Mukand ym. vastaan neuvosto annettuun tuomioon viitaten, että hintojen
laskemisen perusteella määritettyä vahinkoa ei arvioitu asianmukaisesti, jos yhteisön hinnat olivat keinotekoisesti korkeat
liian suurten rojaltien vuoksi.
274   On muistutettava, että edellä mainitussa asiassa Mukand ym. vastaan neuvosto annetun tuomion taustalla ollut tilanne koski
käyttäytymistä, joka vaikutti yhteisön hintoihin mutta ei tuontihintoihin. Käsiteltävänä olevassa asiassa neuvosto kuitenkin
totesi, että kaikkien tuottajien, kantaja mukaan lukien, oli maksettava asianomaisia rojalteja. Kantaja ei ole kiistänyt tätä
tosiseikkaa.
275   Näin ollen neuvosto saattoi katsoa riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 134 perustelukappaleessa, että asianomainen ulkoinen
tekijä ei voinut selittää eroa yhteisön hintojen ja intialaishintojen välillä ja että näin ollen se ei vaikuttanut alihinnoittelun
tason laskemiseksi huomioon otettuihin seikkoihin. Jopa olettaen, että rojaltit olivat liian suuret kilpailunvastaisen käyttäytymisen
vuoksi, tämä tekijä ei voi vaikuttaa tähän arviointiin.
276   Näiden seikkojen valossa on katsottava, että kantaja ei ole osoittanut, että neuvosto olisi jättänyt huomiotta vahinkoa arvioidessaan
vaikutukset, jotka perustuvat väitettyyn kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen.
277   Tässä tilanteessa ei ole tarpeen lausua kantajan vastauksessa esittämän tosiseikan eli komission 3.8.2003 päivätyn lehdistötiedotteen,
jossa viitataan tutkimukseen, joka koski EY 81 ja EY 82 artiklan soveltamista tietyntyyppisiä CD-levyjä koskevia patentteja
koskevaan vakiosopimukseen, tutkittavaksi ottamisesta. Kantajan väitteistä ilmenee, että tämä seikka esitettiin kantajan sen
väitteen tukemiseksi, jonka mukaan asianomainen tekijä oli yhteisön toimielinten tiedossa. Se ei puolestaan ole selittänyt,
miten kyseinen lehdistötiedote saattoi tukea väitettä, jonka mukaan tämä tekijä poisti syy-yhteyden käsiteltävänä olevassa
asiassa.
278   Viidettä kanneperustetta ei näin ollen voida hyväksyä.
279   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kanne on hylättävä kokonaisuudessaan. Ei näin ollen ole tarpeen lausua neuvoston toissijaisesti
esittämistä vaatimuksista.

Oikeudenkäyntikulut
280   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan
vastaajan oikeudenkäyntikulut tämän vaatimusten mukaisesti.
281   Komissio vastaa työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti omista oikeudenkäyntikuluistaan.
282   Työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä, että muiden
väliintulijoiden kuin jäsenvaltioiden ja toimielinten on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan. Kun otetaan erityisesti
huomioon, että CECMAn, joka on asiassa väliintulijana asianomaisen yhteisön tuotannonalan etuja puolustavana yhdistyksenä,
huomautuksilla ei käsiteltävänä olevassa asiassa lisätty ratkaisevia seikkoja neuvoston väitteisiin, ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin katsoo kohtuulliseksi, että tämä vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan vastaajan oikeudenkäyntikulut.
3)
Väliintulijat vastaavat kukin omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Legal
Lindh
Vadapalas
Julistettiin Luxemburgissa 4 päivänä lokakuuta 2006.
E. Coulon

H. Legal
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
Sisällys
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asian tausta
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
Perusasetuksen 5 artiklan, 7 artiklan 3 kohdan ja 11 artiklan 1 kohdan rikkomista ja ilmeistä arviointivirhettä käyttöomaisuuden
tavanomaisen poistoajan arvioinnissa koskeva ensimmäinen kanneperuste
Alustavia huomautuksia
Poistoaikaa koskevien seikkojen arviointi (ensimmäinen osa)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Omaisuuden luokittelu muoteiksi ja kantajan kirjanpitoaineistoon perustuvien tietojen huomiotta jättäminen (toisen osan ensimmäinen
ja toinen väite)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantajan kannattavuuden ja investointien huomioon ottaminen (toisen osan kolmas väite)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Degressiivisen poistomenetelmän käyttäminen (toisen osan neljäs väite)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Laskelmien väitetty mielivaltaisuus (toisen osan viides väite)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja perustelujen puuttumista omaisuuden tavanomaisen poistoajan arvioinnissa koskeva
toinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ilmeistä arviointivirhettä ja perusasetuksen 8 artiklan 2 ja 6 kohdan rikkomista vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevien seikkojen
määrittämisen tutkinnassa koskeva kolmas kanneperuste
Alustavia huomautuksia
Käytetty menetelmä taloudellisten kehityssuuntien vertailemiseksi (ensimmäinen väite)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Varastojen suuruutta koskeva arviointi (toinen väite)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Tuontihintojen arviointi (kolmas väite)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Positiivisten ja negatiivisten kehityssuuntien arviointi (neljäs väite)
– Asianosaisten lausumat
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ilmeistä arviointivirhettä perusasetuksen 8 artiklan 6 ja 7 kohdan soveltamisessa Taiwanista peräisin olevan tuonnin vaikutusten
tutkimisessa koskeva neljäs kanneperuste
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Perusasetuksen 8 artiklan 6 ja 7 kohdan rikkomista patenttien haltijan kilpailua rajoittavan käyttäytymisen vaikutusten tutkimisessa
koskeva viides kanneperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.