CELEX: 62002CJ0350
Nesplnenie povinnosti štátom
Spracovávanie osobných údajov a ochrana súkromia v oblasti telekomunikácií
Články 6 a 9 smernice 97/66/ES
Nutnosť presného stanovenia dôvodov v odôvodnenom stanovisku

Žalobou podanou do kancelárie Súdneho dvora 1. októbra 2002 Komisiou Európskych spoločenstiev, v súlade s článkom 226 ES,
sa začalo súdne konanie, ktorého predmetom je určenie nesplnenia povinnosti Holandským kráľovstvom, ktoré mu vyplývajú z ustanovení
Zmluvy ES, pretože neprijalo nevyhnutnú zákonnú a podzákonnú právnu úpravu s cieľom prebrať do vnútroštátneho práva články
6 a 9 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/66/ES z 15. decembra 1997 o spracovávaní údajov osobného charakteru a ochrany
súkromného života v oblasti telekomunikácií (Ú. v. ES L 24, 1998, s. 1), alebo aspoň neoznámilo tieto ustanovenia Komisii.

Právny rámec

Ustanovenia práva Spoločenstva
Podľa článku 1 ods. 1 smernice 97/66, účinnej v čase skutkových okolností veci, táto smernica upravovala „zosúlaďovanie ustanovení
členských štátov nevyhnutných pre zabezpečenie porovnateľnej úrovne ochrany základných práv a slobôd a zvlášť práva na súkromný
život, pokiaľ sa týka spracovávania údajov, ktoré majú osobný charakter v oblasti telekomunikácií, ako aj slobody obehu týchto
údajov a telekomunikačných zariadení a služieb v spoločenstve“.
Článok 6 smernice 97/66 ustanovuje:
„1.      Údaje o telekomunikačnej prevádzke týkajúcej sa predplatiteľov a používateľov, ktoré sú spracovávané na účely uskutočnenia
komunikácie a ktoré sú uchovávané prevádzkovateľom verejnej telekomunikačnej siete a/alebo prevádzkovateľom telekomunikačných
služieb prístupných verejnosti, musia byť zničené alebo zmenené tak, že budú mať anonymný charakter, akonáhle je komunikácia
skončená. Týmto nie sú dotknuté ustanovenia odsekov 2, 3 a 4.
2.      Na účely vyhotovenia faktúr predplatiteľov a na účely zaplatenia vzájomných a súčasných spojení možno spracovávať údaje uvedené
v prílohe. Takto možno spracovávať údaje len do uplynutia obdobia, v rámci ktorého možno v súlade s právom vzniesť námietku
voči faktúre, alebo v rámci ktorej možno podať návrh na začatie konania s cieľom jej zaplatenia.
3.      Na účely obchodovania so svojimi vlastnými telekomunikačnými službami poskytovateľ telekomunikačných služieb prístupných verejnosti
môže spracovávať údaje uvedené v odseku 2, ak s tým predplatiteľ vyjadril súhlas.
4.      Spracovávanie údajov o telekomunikačnej prevádzke a o vyhotovovaní faktúr musí byť obmedzené na osoby, ktorých činnosť je
podriadená prevádzkovateľom verejných telekomunikačných sietí a/alebo prevádzkovateľom telekomunikačných služieb prístupných
verejnosti, ktoré sú poverené zabezpečovaním vyhotovovania faktúr alebo riadenia telekomunikačnej prevádzky, vybavovaním žiadostí
klientov, zisťovaním podvodov alebo obchodovaním s telekomunikačnými službami poskytovateľov. Takéto spracovávanie sa musí
obmedziť na to, čo je nevyhnutné v záujme výkonu týchto činností.
5.      Odseky 1, 2, 3 a 4 sa uplatňujú bez toho, aby tým bola dotknutá možnosť vyžiadať si údaje o vyhotovovaní faktúr a telekomunikačnej
prevádzke, ktorú majú príslušné orgány v súlade s platnou právnou úpravou s cieľom riešiť spory, najmä v oblasti vzájomných
prepojení a vyhotovovania faktúr.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 9 smernice 97/66 je sformulovaný takto:
„Členské štáty dohliadajú na existenciu transparentných konaní upravujúcich postupy, vďaka ktorým prevádzkovateľ verejných
telekomunikačných sietí a/alebo telekomunikačných služieb prístupných verejnosti nemusí brať do úvahy odstránenie označenia
totožnosti volajúceho:
a)      dočasne, ak predplatiteľ žiada o určenie totožnosti zlomyseľných a vyrušujúcich volaní; v tomto prípade v súlade s vnútroštátnym
právom údaje umožňujúce určenie totožnosti volajúceho predplatiteľa budú uchované a oznámené prevádzkovateľom verejnej telekomunikačnej
siete a/alebo telekomunikačných služieb prístupných verejnosti;
b)      linku za linkou v prípade inštitúcií odpovedajúcich na naliehavé hovory a na také, ktoré sú za takéto uznané členským štátom,
vrátane služieb polície, prvej pomoci, požiarnikov a cieľom odpovedať na takéto volania.“ [
neoficiálny preklad
]
Príloha smernice 97/66 určuje:
„Na účely článku 6 ods. 2 môžu byť spracovávané nasledujúce údaje:
–        číslo alebo linka predplatiteľa,
–        adresa predplatiteľa a druh linky,
–        celkový počet jednotiek, na ktoré sa majú vyhotoviť faktúry za fakturačné obdobie,
–        číslo volaného predplatiteľa,
–        druh volania, hodina, kedy sa začalo volanie, a dĺžka volania a/alebo množstvo prenesených údajov,
–        dátum volania alebo služby,
–        ďalšie informácie súvisiace s platbami, ako napríklad zálohová platba, platba vo forme splátok, odpojenie a opätovné volania.“
[
neoficiálny preklad
]
Článok 15 ods. 1 pododsek 1 smernice 97/66 stanovuje, že členské štáty prijmú právne normy nevyhnutné na dosiahnutie súladu
s touto smernicou, ktoré nadobudnú účinnosť najneskôr 24. októbra 1998. Odsek 4 tohto istého článku určuje, že členské štáty
oznámia Komisii text ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré prijali v oblasti upravenej uvedenou smernicou.

Vnútroštátne právne normy
Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (zákon upravujúci oblasť telekomunikácií, ďalej len „Telekomunikačný zákon“),
uverejnený 19. októbra 1998 (
Staatsblad
1998, s. 610), obsahuje kapitolu 11, ktorej cieľom je prebratie smernice 97/66.
Článok 11.5 Telekomunikačného zákona týkajúci sa článku 6 smernice 97/66 je sformulovaný takto:
„1.      S cieľom chrániť údaje osobného charakteru a súkromný život budú prevádzkovateľ verejnej telekomunikačnej siete a prevádzkovateľ
verejných telekomunikačných služieb postupovať tak, že po skončení komunikácie, budú spracované údaje o telekomunikačnej prevádzke
týkajúce sa predplatiteľov a používateľov, určené všeobecným správnym opatrením, buď zmazané alebo zmenené tak, že budú mať
anonymný charakter.
2.      Odchylne od odseku 1, údaje o telekomunikačnej prevádzke môžu byť spracovávané, len ak je to nevyhnutné:
a.      na účely vyhotovenia faktúry predplatiteľovi alebo osobe, ktorá je právne zaviazaná na úhradu tejto faktúry voči prevádzkovateľovi,
alebo na účely vzájomných prepojení alebo na účely zvláštneho prístupu;
b.      na účely umožnenia prevádzkovateľovi uskutočniť prieskum trhu a uvedenia na trh svojich vlastných telekomunikačných služieb,
ale len ak s tým predplatiteľ vyjadril súhlas;
c.      na účely prešetrovania sporov alebo ich riešenia v zmysle článku 12.1, alebo na účely stanovenia pravidiel v zmysle článku
6.3;
d.      na účely riadenia telekomunikačnej prevádzky;
e.      na účely poskytovania informácií klientom, pokiaľ sa týkajú údajov o telekomunikačnej prevádzke, ktorá súvisí so samotnými
klientmi;
f.      na účely zisťovania podvodov;
alebo tiež
g.      ak je to povolené zákonom alebo na základe zákona.
3.      Ustanovenia vykonávajúce tento článok budú prijaté na základe všeobecných správnych opatrení. Tieto ustanovenia sa môžu týkať
len údajov, ktoré budú spracovávané spoločne s údajmi o telekomunikačnej prevádzke, ďalej účelu, na ktorý sa vykonalo spoločné
spracovávanie, povolenej dĺžky spracovania, ako aj osôb poverených spracovávaním dotknutých údajov.“

Postup pred začatím konania
Listom zo 7. januára 1999 Holandské kráľovstvo doručilo Komisii text Telekomunikačného zákona a uviedlo, že jeho obsah treba
považovať za prebratie smernice 97/66.
Keďže sa Komisia domnievala, že Telekomunikačný zákon neprevzal správne články 6, 9, 11 a 12 smernice 97/66 vyzvala v súlade
s článkom 226 ES Holandské kráľovstvo na predloženie pripomienok.
Listom z 8. januára 2001 holandská vláda odpovedala na tento list v tom zmysle, že zákonné opatrenia boli v procese prípravy
preto, aby v plnej miere splnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 97/66.
Dňa 18. júla 2001 Komisia zaslala Holandskému kráľovstvu odôvodnené stanovisko, v ktorom uviedla, že po preskúmaní sporných
vnútroštátnych ustanovení a zákonných opatrení, ktoré sú v procese prípravy, vyvodzuje záver, že tento členský štát porušil
svoje povinnosti vyplývajúce mu z článkov 6 a 9 smernice 97/66. Súčasne vyzvala Holandské kráľovstvo, aby vyhovelo uvedenému
odôvodnenému stanovisku v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
Holandské kráľovstvo odpovedalo na odôvodnené stanovisko listom z 29. októbra 2001. Vzhľadom na skutočnosť, že Komisia sa
neuspokojila s touto odpoveďou, rozhodla sa podať túto žalobu.

O žalobe

O prípustnosti
Na podporu svojej žaloby Komisia uviedla štyri dôvody smerujúce proti právnym predpisom Holandska, ktorými bola prebratá právna
úprava Spoločenstva. Tri z nich súvisia s článkom 6 smernice 97/66 a štvrtý súvisí s článkom 9.
Jeden z dôvodov súvisiacich s článkom 6 smernice 97/66 vyplýva z nesprávneho prebratia článku 6 ods. 2 až 5 tejto smernice
do článku 11.5 ods. 2 Telekomunikačného zákona. Komisia tiež zastáva názor, že ustanovenie holandského práva nie je v súlade
so smernicou 97/66 z toho dôvodu, že určuje väčší počet výnimiek z princípu uvedeného v článku 6 ods. 1, ako to umožňuje smernica.
Holandské kráľovstvo odpovedá v tom zmysle, že tento dôvod nebol spomenutý v odôvodnenom stanovisku, a preto je neprípustný.
Počas pojednávania Komisia uviedla, že odôvodnené stanovisko sa musí čítať v súvislosti s výzvou na predloženie pripomienok,
ktoré sa zmieňuje výslovne o spornom žalobnom dôvode.
V tomto smere je potrebné pripomenúť, že pokiaľ ide o žalobu o nesplnenie povinnosti, účelom postupu pred začatím súdneho
konania je dať príležitosť dotknutému členskému štátu, na strane jednej, splniť si svoje povinnosti vyplývajúce mu z práva
Spoločenstva a na strane druhej umožniť tomuto členskému štátu užitočné uplatnenie prostriedkov obrany voči žalobným dôvodom
vysloveným Komisiou (pozri najmä rozsudky z 2. februára 1988, Komisia/Belgicko, 293/85, Zb. s. 305, bod 13; z 20. marca 1997,
Komisia/Nemecko, C-96/95, Zb. s. I‑1653, bod 22 a z 15. januára 2002, Komisia/Taliansko, C-439/99, Zb. s. I‑305, bod 10).
Súlad tohto konania s právom predstavuje základnú záruku vyžadovanú Zmluvou nielen s cieľom ochrany práv tohto členského štátu,
ale tiež s cieľom zabezpečiť to, že predmetom prípadného sporového konania je jasne určený spor. (pozri najmä rozsudky z 13.
decembra 2001 Komisia/Francúzsko, C‑1/00, Zb. s. I‑9989, bod 53 a z 20. júna 2002, Komisia/Nemecko, C-287/00, Zb. s. I‑5811,
bod 17).
Z toho vyplýva, že predmet žaloby podanej na základe článku 226 ES je ohraničený postupom pred začatím súdneho konania upraveným
v tomto ustanovení. Odôvodnené stanovisko Komisie a žaloba musia byť založené na tých istých žalobných dôvodoch a na tom istom
odôvodnení tak, že Súdny dvor nemôže skúmať žalobný dôvod, ktorý nebol uvedený v odôvodnenom stanovisku (rozsudok z 11. mája
1989 Komisia/Nemecko, C-76/86, Zb. s. 1021, bod 8). Žalobný dôvod skúmaný Súdnym dvorom musí obsahovať súvislý a podrobný
výklad dôvodov, ktoré vedú Komisiu k presvedčeniu, že dotknutý členský štát si nesplnil jednu z povinností, ktorá mu vyplýva
zo Zmluvy (pozri najmä už citované rozsudky z 15. januára 2002, Komisia/Taliansko, bod 12 a z 20. júna 2002, Komisia/Nemecko,
bod 19).
Rovnako je potrebné zdôrazniť, že ak výzva na predloženie pripomienok, v ktorej sa prvýkrát stručne zhrnie vyčítané nesplnenie
povinnosti, môže byť užitočná preto, aby sa porozumelo odôvodnenému stanovisku, napriek tomu Komisia musí presne určiť v tomto
stanovisku dôvody, ktoré už uviedla globálnejšie vo výzve na predloženie pripomienok určenej dotknutému členskému štátu potom,
čo vzala na vedomie pripomienky prípadne podané týmto štátom na základe článku 226 ods. 1 ES. Táto požiadavka sa ukazuje ako
nevyhnutná pre jasné vyčlenenie predmetu sporu pred tým, než sa prípadne začne sporové konanie uvedené v článku 226 ods. 2
ES, a to preto, aby sa zabezpečilo, že členský štát v spore bude presne poznať dôvody uvedené Komisiou a mohol takto buď skončiť
uvádzané nesplnenie povinností alebo uviesť svoje tvrdenia na obranu pred tým, než Komisia podá prípadne žalobu na Súdny dvor.
V danom prípade je potrebné konštatovať, že vo výzve na predloženie pripomienok zo 6. novembra 2000, Komisia uviedla 3 osobitné
dôvody týkajúce sa prebratia článku 6 smernice 97/66 do holandského práva. Prvý dôvod súvisí s prebratím článku 6 ods. 1 smernice
97/66 článkom 11.5 ods. 1 Telekomunikačného zákona. Druhý dôvod sa týka nesúladu článku 11.5 ods. 2 Telekomunikačného zákona
s článkom 6 ods. 2 až 5 smernice 97/66 a spočíva v tvrdení, že ustanovenie holandského práva obsahuje viac výnimiek oproti
tým, ktoré sú stanovené uvádzanými odsekmi článku 6. Tretí dôvod sa zakladá na neexistencii oznámenia spomenutých ustanovení,
ktoré vykonávajú článok 11.5 ods. 3 Telekomunikačného zákona.
Vo svojej odpovedi z 8. januára 2001 na výzvu na predloženie pripomienok holandská vláda uznala opodstatnenosť dôvodov súvisiacich
s prebratím článku 6 ods. 1 smernice 97/66, ako aj to, že neoznámila vykonávajúce ustanovenia, na ktoré sa odvoláva článok
11.5 ods. 3 Telekomunikačného zákona. Vo svojej odpovedi súčasne holandská vláda zdôraznila, že zákonné opatrenia boli v procese
prípravy s cieľom napraviť toto nesplnenie povinnosti. Uvedená vláda naopak popiera, že článok 11.5 ods. 2 Telekomunikačného
zákona obsahuje viac výnimiek oproti tým, ktoré sú povolené článkom 6 ods. 2 až 5 uvedenej smernice.
Je potrebné konštatovať, že Komisia neprevzala do svojho odôvodneného stanoviska z 18. júla 2001 dôvod založený na nesprávnom
prebratí článku 6 ods. 2 až 5 smernice 97/66 článkom 11.5 Telekomunikačného zákona. Okrem toho, uvedené odôvodnené stanovisko
neobsahuje žiadne hodnotenie vypracované holandskými orgánmi verejnej moci súvisiace s námietkami vyjadrenými k tomuto dôvodu
v odpovedi na výzvu na predloženie pripomienok.
V tomto odôvodnenom stanovisku sa Komisia opiera výlučne o neúplný charakter prebratia článku 6 smernice 97/66 vzhľadom na
skutočnosť, že zákonné opatrenia, o ktorých sa zmieňuje holandská vláda v odpovedi na výzvu na predloženie pripomienok, jej
neboli oznámené. Naopak, oproti výzve na predloženie pripomienok neobsahuje uvedené odôvodnené stanovisko žiadnu zmienku o
tom, že článok 11.5 ods. 2 Telekomunikačného zákona nie je v súlade s ustanoveniami článku 6 ods. 2 až 5 uvedenej smernice.
Predmetom tohto odôvodneného stanoviska je článok 6 ods. 1 tejto smernice, ako aj sporné vykonávajúce ustanovenia k článku
11.5 ods. 3 Telekomunikačného zákona, ale odôvodnené stanovisko sa ani náznakom nedotýka ani odsekov 2 až 5 toho istého článku
6, ani odseku 2 spomenutého článku 11.5.
Vo svojom odôvodnenom stanovisku Komisia dala jasne na vedomie, že na rozdiel od dvoch ďalších dôvodov týkajúcich sa článku
6 smernice 97/66 uvedených vo výzve na predloženie pripomienok Komisia upustila od dôvodu založeného na nesprávnom prebratí
odsekov 2 až 5 tohto ustanovenia článkom 11.5 ods. 2 Telekomunikačného zákona, rovnako ako v prípade dôvodov súvisiacich s
prebratím článkov 11 a 12 uvedenej smernice. Holandské štátne orgány sa v odpovedi na odôvodnené stanovisko z 29. októbra
2001 obmedzili na to, že oboznámili Komisiu so stavom legislatívnych prác spomenutých v ich liste z 8. januára 2001, a to
bez toho, aby sa vyjadrili k spornému dôvodu.
Všeobecné odvolanie sa na výzvu na predloženie pripomienok uvedené v odôvodnenom stanovisku, pokiaľ sa týka článku 6 smernice,
nemôže byť v tejto súvislosti považované za dostatočné označenie, ktoré by umožňovalo Holandskému kráľovstvu pochopiť, že
Komisia naďalej trvala na dôvode založenom na nesprávnom prebratí článku 6 ods. 2 až 5 tejto smernice.
Za týchto podmienok tvrdenie v žalobe Komisie o dôvode založenom na nesprávnom prebratí článku 6 ods. 2 až 5 smernice 97/66
článkom 11.5 ods. 2 Telekomunikačného zákona musí byť považované v rozpore s právom, pretože predstavuje rozšírenie predmetu
sporu vzhľadom k jeho rozsahu, tak ako je upresnený v odôvodnenom stanovisku a pretože, na strane druhej, Holandské kráľovstvo,
keďže neexistovala zmienka o tomto dôvode v uvedenom stanovisku, bolo zbavené možnosti skončiť s nesplnením povinnosti, ktorá
sa mu vyčítala, alebo vyjadriť sa k tomuto bodu pred tým, než Komisia podá žalobu na Súdny dvor.
Z uvedeného vyplýva, že žaloba musí byť vyhlásená za neprípustnú, pokiaľ sa týka dôvodu založenom na nesprávnom prebratí článku
6 ods. 2 až 5 smernice 97/66 do článku 11.5 ods. 2 Telekomunikačného zákona.

O veci samej
Z troch dôvodov uvedených v žalobe sú prvé dva dôvody založené na neúplnom prebratí článku 6 smernice 97/66 a tretí na neúplnom
prebratí článku 9 tejto smernice.
Pred tým, než sa preskúmajú tieto dôvody, je potrebné na úvod pripomenúť, že, ako Súdny dvor o tom opakovane rozhodol, nesplnenie
povinnosti musí byť posudzované vzhľadom na stav, ktorý je po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku (pozri najmä
rozsudky z 25. mája 2000, Komisia/Grécko, C-384/97, Zb. s. I‑3823, bod 35 a z 10. mája 2001, Komisia/Holandsko, C-152/98,
Zb. s. I‑3463, bod 21).
Posúdenie týkajúce sa splnenia povinností Holandským kráľovstvom nemôžu teda ovplyvniť skutočnosti, ktoré nastali po uplynutí
dvojmesačnej lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku a ktoré uvádza Holandsko vo svojich písomných vyjadreniach. Tieto
skutočnosti sa pritom zakladajú, na strane jednej, na zrušení smernice 97/66 článkom 19 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu
a Rady 2002/28/ES z 12. júla 2002 o spracovávaní údajov osobného charakteru a ochrany súkromného života v sektore elektronických
komunikácií (smernica o súkromnom živote a elektronických komunikáciách) (Ú. v. ES L 201, s. 73) s účinnosťou od 31. októbra
2003 a, na strane druhej, na existencii návrhu zákona, ktorého cieľom je prebratie posledne menovanej smernice do holandského
práva.
O dôvodoch súvisiacich s neúplným prebratím článku 6 smernice 97/66
Po prvé, Komisia zastáva názor, že ustanovenie článku 11.5 ods. 1 Telekomunikačného zákona je výnimkou zo všeobecného princípu
uvedeného v článku 6 ods. 1 smernice 97/66. Komisia zdôrazňuje, že preto, aby vnútroštátne ustanovenie bolo v súlade s touto
smernicou všeobecné správne opatrenie musí obsahovať taxatívny zoznam údajov. Komisia zdôrazňuje, že žiadne opatrenie obsahujúce
takýto zoznam jej nebolo oznámené, a preto sa domnieva, že článok 6 97/66 nebol úplne prebratý.
Holandská vláda uznáva, že všetky ustanovenia nevyhnuté na prebratie článku 6 ods. 1 smernice 97/66 neboli prijaté, teda dôvod
uvádzaný Komisiou musí byť považovaný za dôvodný.
Po druhé, Komisia uvádza, že hoci článok 11.5 ods. 3 Telekomunikačného zákona odkazuje na vykonávajúce ustanovenia, žiadne
z nich jej nebolo oznámené. V dôsledku toho považuje prebratie článku 6 smernice 97/66 za neúplné.
Holandské štátne orgány odpovedajú tak, že spomínané vykonávajúce ustanovenia neboli prijaté, a preto nemohli byť oznámené
Komisii.
Je však potrebné zdôrazniť, že holandská vláda nepopiera, že prijatie vykonávajúcich ustanovení uvedených v odseku 3 článku
bolo nevyhnutné preto, aby bolo možné úplne prebrať článok 6 smernice 97/66, a to s ohľadom na účinný text článku 11.5 Telekomunikačného
zákona.
Vzhľadom na to, že na strane jednej holandská vláda uznala, že k dátumu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku
sporné vykonávajúce ustanovenia neboli oznámené Komisii a že, na strane druhej, sa nemožno rozumne dovolávať neprijatia týchto
ustanovení k tomuto dátumu na účely odôvodnenia tohto nesplnenia, treba vyvodiť záver, že dôvod, na ktorý sa odvoláva Komisia
je opodstatnený.
Z predchádzajúceho vyplýva, že Komisia dôvodne považovala prebratie článku smernice 97/66 do holandského práva za neúplné
a to preto, že na strane jednej článok 11.5 ods. 1 Telekomunikačného zákona odkazuje na zoznam údajov, ktoré budú určené všeobecným
správnym opatrením, ktoré Komisii nebolo oznámené a, na strane druhej, vykonávajúce ustanovenia spomenuté v odseku 3 uvedeného
článku 11.5 jej neboli oznámené.
O dôvode založenom na neúplnom prebratí článku 9 smernice 97/66
Komisia uvádza, že článok 9 písm. a) smernice 97/66 nebol prebratý do holandského práva tak, že je opodstatnené vyvodiť záver
o neúplnom prebratí tohto článku.
Opatrenia na účely prebratia článku 9 písm. a) smernice 97/66 v skutočnosti neboli urobené v holandskom právnom poriadku,
ako to mimochodom uznala aj holandská vláda.
Je teda dôvodné konštatovať, že Holandské kráľovstvo si nesplnilo povinnosti ktoré mu vyplývajú z tejto smernice, pretože
prebralo neúplne článok 6 smernice 97/66/ES, a to z toho dôvodu, že na strane jednej článok, 11.5 ods. 1 Wet houdende regels
inzake de telecommunicatie (Telekomunikačný zákon) odkazuje na všeobecné správne opatrenie, ktoré nebolo oznámené Komisii,
a, na strane druhej, vykonávajúce ustanovenia spomínané v článku 11.5 ods. 3 Telekomunikačného zákona neboli oznámené Komisii
a tiež preto, že neprebralo úplne článok 9 už citovanej smernice.

O trovách
V súlade s ustanovením článku 69 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je
povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa článku 69 ods. 3 toho istého rokovacieho poriadku
však môže Súdny dvor rozdeliť náhradu trov konania medzi účastníkov konania, alebo rozhodnúť tak, že každý z účastníkov znáša
svoje vlastné trovy, ak účastníci majú úspech v niektorých častiach predmetu konania a súčasne v iných častiach predmetu konania
nemajú úspech. Holandské kráľovstvo malo neúspech v troch zo štyroch dôvodov, na ktoré sa odvoláva Komisia, potom v súlade
s návrhmi Komisie je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v rozsahu troch štvrtín.
Z týchto dôvodov
Súdny dvor (prvá komora)
rozhodol a vyhlásil:
1)
Holandské kráľovstvo si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice Európskeho parlamentu a Rady č. 97/66/ES z 15.
decembra 1997 o spracovávaní údajov osobného charakteru a ochrane súkromného života v oblasti telekomunikácií, pretože prebralo
neúplne článok 6 vyššie uvedenej smernice, a to z toho dôvodu, že na strane jednej článok 11.5 ods. 1 Wet houdende regels
inzake de telecommunicatie (Telekomunikačný zákon) odkazuje na všeobecné správne opatrenie, ktoré nebolo oznámené Komisii
Európskych spoločenstiev, a, na strane druhej, vykonávajúce ustanovenia spomínané v článku 11.5 ods. 3 Telekomunikačného zákona
neboli oznámené Komisii a tiež preto, že neprebralo úplne článok 9 uvedenej smernice.
2)
Žaloba sa vo zvyšnej časti zamieta.
3)
Holandské kráľovstvo okrem toho, že znáša vlastné trovy, je povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii v rozsahu
troch štvrtín.
4)
Vo zvyšnej časti Komisia znáša trovy konania, ktoré jej vznikli.
Jann
La Pergola
von Bahr
Silva de Lapuerta

Lenaerts
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 24. júna 2004.
Tajomník

Predseda prvej komory
R. Grass

P. Jann
*
Jazyk konania: holandčina.