CELEX: 62004CJ0209
Fördragsbrott
Direktiv 79/409/EEG
Bevarande av vilda fåglar
Kornknarr
Särskilda skyddsområden i Lauteracher Rieds nationalpark
Platserna Soren och Gleggen-Köblern undantagna
Direktiv 92/43/EEG
Bevarande av livsmiljöer
Vilda djur och växter
Förfarande avseende en plan eller ett byggnadsprojekt
Förfarande för fastställande av sträckningen för en motortrafikled
Förfarande för miljökonsekvensbeskrivning
Fel i förfarandet avseende ett projekt avseende byggandet av den federala motortrafikleden S 18 på österrikiskt territorium
Tillämpning i tiden av direktiv 92/43

1       Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Österrike har underlåtit att
uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 4.1 och 4.2 i rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda
fåglar (EGT L 103, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 161), i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 97/49/EG
av den 29 juli 1997 (EGT L 223, s. 9) (nedan kallat fågeldirektivet), och artikel 6.4 jämförd med artikel 7 i rådets direktiv
92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, s. 7; svensk specialutgåva,
område 15, volym 11, s. 114) (nedan kallat livsmiljödirektivet), genom att
–       underlåta att i det område i nationalparken Lauteracher Ried (nedan kallad Lauteracher Ried)
,
som klassificerats som särskilt skyddsområde (nedan kallat SSO), inkludera platserna Soren och Gleggen-Köblern, vilka enligt
vetenskapliga kriterier på samma sätt som detta SSO ingår bland de områden som är mest lämpade till antal och storlek enligt
artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet, och
–       vid godkännandet av ett projekt avseende byggandet av den federala motortrafikleden S 18 vid Bodensjön (nedan kallad S 18),
inte korrekt och fullständigt iaktta de krav som uppställs i artikel 6.4 i livsmiljödirektivet för det fall att projektet
genomförs trots en negativ miljökonsekvensbeskrivning.

Tillämpliga bestämmelser

Akten om Republiken Österrikes anslutning till Europeiska unionen
2       Akten om villkoren för Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges anslutning till de fördrag som
ligger till grund för Europeiska unionen och om anpassning av fördragen (EGT C 241, 1994, s. 21, och EGT L 1, 1995, s. 1;
svensk version, onumrerat specialnummer, ISSN 1022-9256) undertecknades den 24 juni 1994 och trädde i kraft den 1 januari
1995.
3       I artikel 2 i anslutningsakten föreskrivs följande: ”Från dagen för anslutningen är bestämmelserna i de grundläggande fördragen
och i rättsakter som har antagits av institutionerna före anslutningen bindande för de nya medlemsstaterna och skall tillämpas
i dessa på de villkor som fördragen och denna anslutningsakt anger.”
4       I artikel 168 i anslutningsakten föreskrivs följande:
”De nya medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att från dagen för anslutningen följa bestämmelser i
direktiv och beslut enligt artikel 189 i Romfördraget och artikel 161 i Euratomfördraget och bestämmelser i rekommendationer
och beslut enligt artikel 14 i Parisfördraget, om någon annan dag för detta inte anges i förteckningen i bilaga XIX eller
i någon annan bestämmelse i denna anslutningsakt.”

Fågeldirektivet
5       I artikel 1.1 i fågeldirektivet stadgas att detta ”behandlar bevarandet av samtliga fågelarter som naturligt förekommer inom
medlemsstaternas europeiska territorium på vilket fördraget tillämpas. Det omfattar skydd, skötsel, förvaltning och kontroll
av dessa arter och fastställer regler för exploatering av dem.”
6       Kornknarren (
crex crex
) är en art som intogs i bilaga 1 till fågeldirektivet (nedan kallad bilaga 1) genom kommissionens direktiv 85/411/EEG av
den 25 juli 1985 om ändring av rådets direktiv 79/409 (EGT L 233, s. 33; svensk specialutgåva, område 15, volym 7, s. 61).
7       I artikel 4 i fågeldirektivet föreskrivs följande:
”1.      För de arter som anges i bilaga 1 skall särskilda åtgärder för bevarande av deras livsmiljö vidtas för att säkerställa deras
överlevnad och fortplantning inom det område där de förekommer.
I samband med detta skall hänsyn tas till:
a)      utrotningshotade arter,
b)      arter som är känsliga för vissa förändringar i livsmiljön,
c)      arter som anses som sällsynta på grund av att populationerna är små eller den lokala utbredningen begränsad,
d)      andra arter som kräver speciell uppmärksamhet på grund av den särskilda karaktären hos deras livsmiljö.
Vid utvärdering skall hänsyn tas till tendenser och variationer i populationsnivåerna.
Medlemsstaterna skall som särskilda skyddsområden i första hand klassificera sådana områden som vad gäller antal och storlek
är mest lämpade för bevarandet av dessa arter, med hänsyn till arternas behov av skydd inom det geografiska havs- och landområde
som omfattas av detta direktiv.
2.      Med hänsyn till deras behov av skydd inom det geografiska havs- och landområde som omfattas av detta direktiv, skall medlemsstaterna
vidta liknande åtgärder för regelbundet förekommande flyttfåglar som inte anges i bilaga 1 med avseende på deras häcknings-,
ruggnings- och övervintringsområden samt rastplatser längs deras färdväg. ...
…
4.      Med avseende på de skyddsområden som avses i punkterna 1 och 2 ovan skall medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att
undvika förorening och försämring av livsmiljöer samt störningar som påverkar fåglarna, i den mån denna påverkan inte saknar
betydelse för att uppnå syftet med denna artikel. Medlemsstaterna skall även utanför dessa skyddsområden sträva efter att
undvika förorening och försämring av livsmiljöer.”

Livsmiljödirektivet
8       I artikel 6.3 och 6.4 första stycket i livsmiljödirektivet föreskrivs följande:
”3.      Alla planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område,
men som enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt kan påverka området på ett betydande sätt, skall på lämpligt
sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för målsättningen vad gäller bevarandet av området. Med ledning av slutsatserna
från bedömningen av konsekvenserna för området och om inte annat följer av punkt 4, skall de behöriga nationella myndigheterna
godkänna planen eller projektet först efter att ha försäkrat sig om att det berörda området inte kommer att ta skada och,
om detta är lämpligt, efter att ha hört allmänhetens åsikt.
4.      Om en plan eller ett projekt, på grund av att alternativa lösningar saknas, trots en negativ bedömning av konsekvenserna för
området måste genomföras av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk
karaktär, skall medlemsstaten vidta alla nödvändiga kompensationsåtgärder för att säkerställa att Natura 2000 totalt sett
förblir sammanhängande. Medlemsstaten skall underrätta kommissionen om de kompensationsåtgärder som vidtagits.”
9       Artikel 7 i samma direktiv innehåller följande bestämmelser:
”Förpliktelser som uppstår till följd av artikel 6.2–4 i detta direktiv skall ersätta alla förpliktelser som uppstår till
följd av artikel 4.4 första meningen i direktiv 79/409/EEG vad gäller områden som klassificerats i enlighet med artikel 4.1
eller som på samma sätt erkänts i enlighet med artikel 4.2 i det direktivet, från och med dagen för genomförandet av det här
direktivet eller den dag då en medlemsstat i enlighet med direktiv 79/409/EEG har klassificerat eller erkänt ett område, om
den dagen infaller senare.”

Bakgrunden till tvisten
10     Lauteracher Ried är beläget i delstaten Vorarlberg. Efter Republiken Österrikes anslutning till Europeiska unionen skickade
denna medlemsstats regering för första gången en underrättelse till kommissionen angående klassificeringen av SSO i denna
nationalpark för att senare även inge vissa kompletterande handlingar. Platserna Soren och Gleggen‑Köblern ingår inte i detta
SSO.
11     När det gäller projektet att bygga led S 18 inleddes förfarandet för att fastställa dess sträckning redan år 1992. Efter en
diskussion den 29 april 1992 med myndigheterna i kantonen Dornbirn omarbetades projektet helt, så att hänsyn skulle tas till
den rapport som sammanställts av delstaten Vorarlbergs officiella expert på natur- och landskapsskydd. Förfarandet för att
presentera projektet och för att höra berörda parter i syfte att fastställa nämnda leds sträckning inleddes den 8 mars 1994
med stöd av 1971 års lag om federala vägar. Förfarandet avslutades genom att sträckningen fastställdes i förordning som utfärdades
av förbundsministern för näringslivsfrågor den 8 april 1997. I detta skede av projektets fortskridande kom de österrikiska
myndigheterna fram till att det inte fanns några alternativa sträckningar för led S 18.
12     Den 27 januari 1999 inleddes tillståndsförfarandet för denna led. I beslut av den 6 juli 2001 meddelade myndigheterna i kantonerna
Bregenz och Dornbirn med stöd av delstaten Vorarlbergs lagstiftning tillstånd för projektet att bygga leden. Detta beslut
fick med hänsyn till den förordning som utfärdats av förbundsministern för näringslivsfrågor inte avse någon annan sträckning
än den som fastställts i förordningen.
13     Nämnda beslut överklagades till delstaten Vorarlbergs regering. Denna fattade den 21 februari 2003 ett beslut om tillstyrkande
av det tidigare beslutet. Verwaltungsgerichtshof beslutade den 29 augusti 2003 att verkställigheten av delstatsregeringens
beslut skulle uppskjutas. Projektet att bygga led S 18 kan för närvarande inte genomföras.

Det administrativa förfarandet
14     Efter att ett klagomål kommit in till kommissionen skickade denna den 12 november 2001 en skrivelse till de österrikiska myndigheterna
som rörde den otillräckliga klassificeringen, i ornitologiskt hänseende, av SSO för Lauteracher Ried, de negativa konsekvenser
som kunde befaras för kornknarren och andra skyddsvärda fågelpopulationer inom området i samband med projektet att bygga led
S 18, samt andra frågor om skyddet av nämnda område.
15     Efter att ha gått igenom den österrikiska regeringens svar till kommissionen den 1 februari 2002, skickade denna en formell
underrättelse till Republiken Österrike den 27 juni 2002. Kommissionen var inte tillfreds med svaret från nämnda regering
och skickade därför den 11 juli 2003 ett motiverat yttrande med en uppmaning till denna medlemsstat att vidta nödvändiga åtgärder
för att rätta sig efter yttrandet inom två månader efter att den tagit del av detta.
16     Kommissionen fann att de argument som Republiken Österrike anfört i sitt svar av den 26 september 2003 på nämnda motiverade
yttrande inte var övertygande och att det av kommissionen konstaterade fördragsbrottet därmed bestod, varför kommissionen
beslutade att väcka förevarande talan.

Talan
17     Kommissionen har anfört två anmärkningar till stöd för sin talan. För det första har kommissionen gjort gällande att Republiken
Österrike inte har iakttagit bestämmelserna i artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet, vilka rör urvalsförfarandet och klassificeringen
av ett SSO. För det andra har kommissionen anfört att de krav som anges i artikel 6.4 i livsmiljödirektivet inte har beaktats
när tillståndet för projektet att bygga led S 18 beviljades.

Den första anmärkningen, avseende underlåtenheten att iaktta bestämmelserna i artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet
Parternas argument
18     Kommissionen har med sin första anmärkning gjort gällande att klassificeringen och den aktuella avgränsningen av SSO i Lauteracher
Ried inte uppfyller kraven på skydd och varaktigt bevarande av de fågelarter som finns på denna plats, däribland kornknarren
och andra arter av flyttfåglar som häckar på ängsmarkerna. Enligt kommissionen måste storleken på SSO utvidgas till att omfatta
platserna Soren och Gleggen-Köblern för att kraven i artikel 4.1 och 4.2 skall uppfyllas.
19     Kommissionen har till stöd för denna anmärkning för det första åberopat att den avgörande faktorn vid avgränsningen av SSO
är förekomsten av skyddsvärda fågelarter. Enligt vetenskaplig information och resultat från kontroller som utfördes åren 2000–2002
utgör dessa platser inte enbart livsmiljöer utan de ingår också i den huvudsakliga platsen för fortplantning för kornknarren
och andra flyttfågelarter som häckar på ängsmarkerna. Kommissionen har även betonat att de ängsmarker som är belägna i Lauteracher
Ried och runt däromkring erbjuder en naturlig och enhetlig livsmiljö när det gäller fågelskydd, och att strukturen på området
är särskilt lämpat för detta, samt att det är samma fågelpopulationer som använder ängsmarkerna. Kommissionen har tillagt
att de exemplar av kornknarr som finns i den del av Rehndalen som är belägen i delstaten Vorarlberg utgör en flock av fåglar
som lever nära tillsammans.
20     Kommissionen har vidare hävdat att skyldigheten att SSO-klassificera alla områden som förefaller vara de mest lämpade enligt
ornitologiska kriterier inte har uppfyllts redan genom den första klassificering som företas. Målet att bevara hotade arter
innebär ett krav på att klassificeringen omprövas med beaktande av de senaste forskningsresultaten och att nya avgränsningar
av redan befintliga SSO eventuellt företas.
21     Slutligen ändrar inte Republiken Österrikes SSO-klassificering av platserna Bangs och Matschels, som också är belägna i delstaten
Vorarlberg och som avser att bevara kornknarren, skyldigheten för denna medlemsstat att göra samma sak i fråga om platserna
Soren och Gleggen-Köblern, vilka ligger i anslutning till det fastställda SSO.
22     Republiken Österrike har gjort gällande att den nuvarande avgränsningen av SSO i Lauteracher Ried på bästa sätt tillgodoser
kraven i fågeldirektivet när det gäller skydd och bevarande av kornknarren och flyttfågelarter som regelbundet uppehåller
sig i den del av Rehndalen som ligger i delstaten Vorarlberg.
23     Medlemsstaten anser att den har uppfyllt sina skyldigheter enligt fågeldirektivet genom att den har avgränsat nämnda SSO tillsammans
med skyddsområdet för flora, fauna, livsmiljöer och fåglar i Bangs och Matschels, varigenom den SSO‑klassificerat och erkänt
de områden i Rehndalen inom delstaten Vorarlberg som är mest lämpade till antal och storlek för bevarandet av den art av kornknarr
som avses i bilaga 1, samt av de flyttfågelarter som är regelbundet förekommande.
24     Republiken Österrike har preciserat att ifrågavarande SSO avgränsades utifrån vetenskapliga bevis som fanns vid tidpunkten
för val och klassificering av detta område, att domstolen i sin rättspraxis funnit dessa bevis tillförlitliga, och att bevisen
lett till klassificeringen av detta enda område som det viktigaste området för fortplantningen hos ängsfåglar i delstaten
Vorarlberg.
25     Republiken Österrike har tillagt att den uteslutande grundade sin klassificering av nämnda område på ornitologiska eller ekologiska
aspekter i enlighet med artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet. Medlemsstaten har i detta sammanhang hävdat att det är inom
SSO i Lauteracher Ried som man finner en sammanhängande orörd natur vilken är nödvändig för kornknarrens utveckling, och att
denna sammanhängande natur inte sträcker sig till de höängar som finns på platserna Soren och Gleggen-Köblern.
26     Enligt Republiken Österrike måste flera kriterier undersökas vid fastställandet av de områden som är mest lämpade, däribland
det faktum att två fågelarter besöker ett visst område eller en del av detta. Sistnämnda kriterium är emellertid inte i sig
avgörande för huruvida kraven i fågeldirektivet är uppfyllda. För att ingå bland de mest lämpade områdena i direktivets mening
måste området också uppfylla andra ornitologiska och ekologiska krav. Likaså bör det prövas och utvärderas huruvida området
är lämpligt i fråga om storlek och i kvantitativt hänseende, skick och omgivningar. Därvid avses de störningar som redan finns
inom området till följd av friluftsaktiviteter, återvinningssystem eller andra omständigheter, och den försämring av området
som följer av detta. Enligt nämnda medlemsstat medför redan befintliga olägenheter och påfrestningar samt rådande kvalitet
på de två platserna Soren och Gleggen-Köblern att dessa inte uppfyller relevanta krav enligt fågeldirektivet för att SSO‑klassificeras.
27     Republiken Österrike har i detta sammanhang angivit att hänsyn, åtminstone indirekt sådan, till socio-ekonomiska intressen
kan spela en roll vid bedömningen av om ett område är lämpligt i fråga om yta, och den har också betonat att detta även är
fallet i fråga om kränkningar av enskilda personers rättsliga integritet.
28     Enligt Republiken Österrike har anmärkningen att den var skyldig att senare kontinuerligt ändra och anpassa SSO i Lauteracher
Ried inte något rättsligt stöd. En sådan skyldighet skulle kunna visa sig vara svår att förena med principen om den administrativa
åtgärdens lagenlighet och strida mot domstolens rättspraxis.
29     Den österrikiska regeringen har också förtydligat att även om platserna Soren och Gleggen-Köblern inte ingår bland de mest
lämpade områdena enligt artikel 4.1 fjärde stycket i fågeldirektivet, är de likväl inte helt oskyddade. Enligt regeringen
erhöll de nämligen, i samband med överklagandet av projektet att bygga led S 18, ett sådant skydd som föreskrivs i artikel
4.4 andra meningen i nämnda direktiv.
Domstolens bedömning
30     För avgörandet av förevarande tvist skall det inledningsvis erinras om de principer som rör medlemsstaternas skyldigheter
enligt fågeldirektivet i fråga om val och klassificering av SSO.
31     Av artikel 4.1 fjärde stycket i direktivet framgår att medlemsstaterna skall SSO‑klassificera sådana områden som vad gäller
antal och storlek är mest lämpade för bevarandet av de skyddade arter som nämns i bilaga 1. De skall därvid ta hänsyn till
arternas behov av skydd inom det geografiska havs- och landområde som omfattas av direktivet. Enligt artikel 4.2 skall medlemsstaterna
vidta liknande åtgärder för regelbundet förekommande flyttfåglar som inte anges i bilaga 1 med avseende på deras häcknings-,
ruggnings- och övervintringsområden samt rastplatser längs deras färdväg.
32     Enligt domstolens fasta rättspraxis skall medlemsstaterna, enligt artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet, ge SSO en rättsligt
skyddad ställning som gör det möjligt att bland annat säkerställa överlevnad och fortplantning för de fågelarter som nämns
i bilaga 1 samt fortplantning, ruggning och övervintring av regelbundet förekommande flyttfågelarter som inte anges i nämnda
bilaga (se dom av den 18 mars 1999 i mål C‑166/97, kommissionen mot Frankrike, REG 1999, s. I-1719, punkt 21 och där citerad
rättspraxis).
33     Domstolen har för övrigt slagit fast att medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning vid val av de områden som är mest
lämpade för klassificering som SSO inte avser frågan huruvida det är lämpligt att SSO‑klassificera områden som förefaller
vara de mest lämpade enligt ornitologiska kriterier, utan enbart avser tillämpningen av dessa kriterier vid avsättandet av
de områden som är mest lämpade för bevarande av de arter som förekommer i bilaga I till direktivet (se, bland annat, dom av
den 19 maj 1998 i mål C‑3/96, kommissionen mot Nederländerna, REG 1998, s. I‑3031, punkt 61).
34     Domstolen erinrar också om att enligt resultaten av de vetenskapliga studierna och av en kontroll som kommissionen presenterade
under förfarandet, och som inte har ifrågasatts av den österrikiska regeringen, observerades 4 respektive 5, 4 och 3 spelande
hanar av arten kornknarr inom Lauteracher Rieds SSO, vilket omfattade en yta på 580 hektar under åren 2000–2002. Observationerna
angående platserna Soren och Gleggen-Köblern med en yta på vardera 64 respektive 352 hektar, var något mindre intensiva då
de fåglar som där observerades i antal uppgick till 4, 2 och 3.
35     I enlighet med kommissionens obestridda uppgift skedde även omfattande fortplantning av flyttfågelarterna enkelbeckasin (
gallinago gallinago
), tofsvipa (
vanellus vanellus
), och storspov (
numenius arquata
) på de två platser som inte SSO‑klassificerats av de österrikiska myndigheterna. Antalet häckande par inom SSO i Lauteracher
Ried uppgick till mellan 3 och 5 för enkelbeckasin, 11 och 12 för tofsvipa och 3 för storspov. På platserna Soren och Gleggen-Köblern
uppgick de till mellan 3 och 3–4 för enkelbeckasin, 6 och 9 för tofsvipa och 1 (förmodligen) och 8 för storspov.
36     Som generaladvokaten påpekade i punkt 32 i sitt förslag till avgörande, är platserna Soren och Gleggen-Köblern för såväl kornknarren
som för flyttfåglar som inte förekommer i bilaga 1, såsom enkelbeckasin, tofsvipa och storspov, av en betydelse som åtminstone
är jämförbar med de områden som ligger inom SSO i Lauteracher Ried. De siffror som den österrikiska regeringen angett i standardformuläret
för uppgifter om de tre sistnämnda arterna av flyttfåglar erhålls bara om man samtidigt tar hänsyn till de områden som är
belägna utanför nämnda SSO.
37     När det gäller den österrikiska regeringens argument att platserna Soren och Gleggen-Köblern inte är de mest lämpade för skyddet
av ovannämnda fågelarter eftersom det redan förekommer olägenheter och påfrestningar och på grundval av skicket och kvaliteten
på dessa platser, erinrar domstolen om att platserna i enlighet med vad som angivits i punkterna 34 och 35 i förevarande dom
tar emot lika många häckande fåglar som nämnda SSO, och detta på en yta som är mindre än ytan inom detta SSO.
38     Domstolen konstaterar därför att platserna Soren och Gleggen-Köblern i likhet med SSO i Lauteracher Ried ingår bland de områden
som enligt ornitologiska kriterier är mest lämpade till antal och storlek för att SSO‑klassificeras i enlighet med artikel
4.1 och 4.2 i fågeldirektivet.
39     Detta konstaterande kan inte ifrågasättas genom den österrikiska regeringens argument att det, om så även indirekt, måste
tas hänsyn till ekonomiska och sociala kriterier vid den bedömning som måste göras av egenskaperna hos det område som är tänkt
att SSO‑klassificeras.
40     Enligt domstolens rättspraxis kan en medlemsstat, vid valet och avgränsningen av ett särskilt skyddsområde, nämligen inte
beakta ekonomiska krav vare sig som ett allmänintresse som är överordnat det allmänintresse som motsvarar den ekologiska målsättningen
med fågeldirektivet eller i den mån dessa utgör tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse såsom avses i artikel
6.4 i livsmiljödirektivet (se, bland annat, dom av den 11 juli 1996 i mål C‑44/95, Royal Society for the Protection of Birds,
REG 1996, s. I‑3805, punkterna 31 och 42).
41     När det gäller den österrikiska regeringens argument att det av resultaten av den kontroll som genomfördes på plats inte gick
att dra slutsatsen att platserna var lämpade för bevarandet av skyddsvärda fågelarter, konstaterar domstolen att kontrollen
inte är av det slaget att den kan utgöra vetenskaplig grund för att inte SSO‑klassificera dessa platser. Tvärtom skulle en
SSO‑klassificering av platserna säkerställa bevarandet av kornknarren som är en art som finns upptagen i bilaga 1, och även
andra regelbundet förekommande flyttfågelarter, i enlighet med ändamålen med fågeldirektivet.
42     Domstolen underkänner också nämnda regerings argument att kommissionen saknar rättsligt stöd för sitt krav att SSO i Leuteracher
Ried kontinuerligt skall ändras och anpassas och att kommissionens krav därför är felaktigt.
43     Även om det är ostridigt att skyldigheten att SSO‑klassificera de mest lämpade områdena inträdde fullt ut den 1 januari 1995
för Republiken Österrikes del, då den anslöt sig till Europeiska unionen, upphör nämligen inte en sådan skyldighet vid denna
tidpunkt. Varken fågeldirektivet eller lydelsen i artikel 4 däri innehåller nämligen någon som helst angivelse för att precisera
att skyldigheten att införliva detta direktiv upphörde vid denna tidpunkt. Som generaladvokaten påpekade i punkt 39 i sitt
förslag till avgörande vore det knappast heller förenligt med ändamålet att effektivt skydda fåglarna att inte skydda exceptionella
platser för bevarandet av skyddsvärda arter, bara därför att deras exceptionella karaktär visat sig först efter införlivandet
av fågeldirektivet.
44     När det gäller den österrikiska regeringens argument att den stödde sig på den studie som genomfördes år 1995 av den federala
miljöskyddsbyrån i samarbete med BirdLife och som gavs titeln
Important Bird Areas in Österreich
, då denna utgjorde den enda sammanställningen och den enda trovärdiga vetenskapliga utvärderingen vid tidpunkten för valet
och klassificeringen av Lauteracher Ried som SSO, räcker det att konstatera att klassificeringsskyldigheten inte är begränsad
till vad som är känt inom vetenskapen vid en viss tidpunkt, vilket kommissionen också på goda grunder har hävdat.
45     Av handlingarna i målet framgår nämligen att andra ornitologiska studier och expertutlåtanden av vetenskaplig karaktär, samt
resultaten av kontroller av senare datum än de som låg till grund för SSO‑klassificeringen av Lauteracher Ried, finns tillgängliga.
Det var alltså på grundval av dessa fakta, vilka inte bestritts av Republiken Österrike, som SSO‑klassificeringen borde ha
omprövats.
46     Republiken Österrike kan inte heller hävda att den genom att som skyddsområden klassificera platserna Bangs och Matschels,
där kornknarren också förekommer, inte skulle behöva SSO klassificera områdena Soren och Gleggen-Köblern.
47     Som domstolen redan slagit fast är medlemsstaterna skyldiga att SSO-klassificera varje område som med tillämpning av ornitologiska
kriterier framstår som det mest lämpade för bevarandet av de ifrågavarande arterna (se, bland annat, domen i det ovannämnda
målet kommissionen mot Nederländerna, punkt 62).
48     Vad slutligen gäller den österrikiska regeringens argument att platserna Soren och Gleggen Köblern inte är helt oskyddade
skall det endast påpekas att medlemsstaterna genom artikel 4.1 åläggs en skyldighet att SSO-klassificera de områden som vad
gäller antal och storlek är mest lämpade för bevarande av de arter som förekommer i bilaga I. Det är inte möjligt att kringgå
denna skyldighet genom att vidta andra särskilda åtgärder för bevarande (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Nederländerna,
punkt 55).
49     Med hänsyn till vad som anförts ovan skall kommissionens första anmärkning godtas.

Den andra anmärkningen avseende underlåtenheten att uppfylla kraven i artikel 6.4 i livsmiljödirektivet
50     Kommissionen har genom sin andra anmärkning hävdat att Republiken Österrike, när det gäller de krav på skydd av biotoper och
livsmiljöer som gäller för SSO i Lauteracher Ried, inte iakttog sina skyldigheter enligt artikel 6.4 jämförd med artikel 7
i livsmiljödirektivet när den godkände projektet att bygga led S 18.
51     Enligt kommissionen gjordes för det första inte någon konkret och detaljerad bedömning i överensstämmelse med ändamålen i
fågeldirektivet före maj månad år 2000. Kommissionen har hävdat att miljöstudien ledde till att delstaten Vorarlbergs officiella
expert avgav ett negativt utlåtande under maj månad år 2000 på grund av de konsekvenser som projektet att bygga led S 18 skulle
få på ifrågavarande SSO, och att det därför inte gjordes någon studie för att undersöka om det fanns möjlighet att ändra sträckningen
av leden. Kommissionen har därefter betonat att den, efter det att beslut om tillstånd att bygga leden fattades den 6 juli
2001, inte erhöll någon direkt information om de kompensationsåtgärder som vidtagits för att avhjälpa de negativa inverkningarna
av byggnationen. Kommissionen har slutligen gjort gällande att det inte heller har visats att alla nödvändiga kompensationsåtgärder
för att säkerställa att Natura 2000 totalt sett förblir sammanhängande verkligen har vidtagits.
52     Republiken Österrike bestrider samtliga de grunder som kommissionen åberopat till stöd för sina anmärkningar.
Tillämpligheten i tiden av livsmiljödirektivet
53     Eftersom det framgår av punkt 11 i förevarande dom att vissa faktiska omständigheter avseende projektet att bygga led S 18
inträffade innan Republiken Österrike anslöt sig till Europeiska unionen, måste det, innan det avgörs huruvida påståendet
om åsidosättande av livsmiljödirektivet stämmer, undersökas om detta direktiv är tillämpligt på de omständigheter i målet
som givit upphov till kommissionens talan.
54     Det är i detta avseende ostridigt att projektet att bygga led S 18 inleddes år 1992. Förfarandet avbröts för att därefter
återupptas den 8 mars 1994 när projektet officiellt presenterades och undergick ett konsekvensförfarande enligt 1971 års lag
om federala vägar.
55     Av handlingarna i målet framgår vidare att den federala övergripande expertrapporten offentliggjordes under samma år, alltså
före den 1 januari 1995, vilket var det datum då Republiken Österrike anslöt sig till Europeiska unionen.
56     Av domstolens rättspraxis följer att principen att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan skall bli föremål
för en miljökonsekvensbeskrivning inte är tillämplig, när dagen för en formell ansökan om tillstånd för ett projekt ligger
före det datum när fristen för införlivande av direktivet löper ut (se, beträffande rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni
1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EGT L 175, s. 40; svensk specialutgåva, område
15, volym 6, s. 226), dom av den 11 augusti 1995 i mål C-431/92, kommissionen mot Tyskland, REG 1995, s. I-2189, punkterna
29 och 32, samt dom av den 18 juni 1998 i mål C-81/96, Gedeputeerde Staten van Noord-Holland, REG 1998, s.-I 3923, punkt 23).
57     Enligt domstolen är nämligen detta formella kriterium det enda som är förenligt med rättssäkerhetsprincipen och som möjliggör
ett direktivs ändamålsenliga verkan. Skälet för domstolens ståndpunkt är att ett sådant direktiv som livsmiljödirektivet i
stor utsträckning avser projekt av viss omfattning som ofta tar lång tid att genomföra. Det skulle således inte vara lämpligt
att redan komplicerade nationella förfaranden som formellt har inletts före den sista dagen för direktivets införlivande skulle
belastas och försenas av särskilda krav i direktivet och att situationer som redan har skapats skulle beröras av detta (se,
analogt, domen i det ovannämnda målet Gedeputeerde Staten van Noord Holland, punkterna 23 och 24).
58     Såväl direktiv 85/337 som livsmiljödirektivet rör bedömningen av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt.
I båda fallen sker bedömningen av inverkan på miljön före det slutgiltiga valet av projekt. Resultaten av denna bedömning
skall beaktas när beslut om projektet fattas och projektet kan komma att ändras på grundval av nämnda resultat. De olika stadierna
av projektbedömningen knyter an till varandra så att projektet utgör ett komplext företag. Att innehållet i vissa bestämmelser
skiljer sig åt medför inte att bedömningen kan ifrågasättas. Av detta följer att anmärkningen skall prövas med utgångspunkt
i det datum när projektet formellt presenterades, det vill säga det datum som nämns i punkt 54 i förevarande dom.
59     Domstolen erinrar vidare om att enligt bestämmelserna i anslutningsakten är de rättigheter och skyldigheter som följer av
gemenskapsrätten omedelbart tillämpliga i de nya medlemsstaterna om inte annat föreskrivits (se, för ett liknande resonemang,
dom av den 15 januari 2002 i mål C 179/00, Weidacher, REG 2002, s. I-501, punkt 18).
60     Av anslutningsakten framgår att de skyldigheter som följer av fågeldirektivet och livsmiljödirektivet började gälla den 1
januari 1995 för Republiken Österrikes del och att denna medlemsstat inte beviljats något undantag eller någon övergångsperiod.
61     Domstolen konstaterar följaktligen att förfarandet för godkännande av projektet för att bygga led S 18 formellt inleddes före
det datum då Republiken Österrike anslöt sig till Europeiska unionen.
62     Enligt den rättspraxis som angivits i punkt 56 i förevarande dom följer härav i förevarande mål att Republiken Österrike inte
omfattas av de skyldigheter som föreskrivs i livsmiljödirektivet och att skyldigheterna i direktivet inte heller gäller för
projektet att bygga led S 18.
63     Mot bakgrund av vad som anförts ovan finner domstolen att kommissionens andra anmärkning saknar grund.
64     Domstolen konstaterar följaktligen att Republiken Österrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 4.1
och 4.2 i fågeldirektivet genom att underlåta att i SSO i Lauteracher Rieds nationalpark inkludera platserna Soren och Gleggen-Köblern,
vilka enligt vetenskapliga kriterier ingår på samma sätt som detta SSO bland de områden som enligt dessa bestämmelser i fågeldirektivet
är mest lämpade till antal och storlek.

Rättegångskostnader
65     Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Enligt punkt 3 första stycket i samma artikel kan dock domstolen, om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter
eller om särskilda skäl motiverar det, besluta att kostnaderna skall delas eller att vardera parten skall bära sin kostnad.
Eftersom både kommissionen och Republiken Österrike delvis har tappat målet skall vardera parten bära sin kostnad.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1)
Republiken Österrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 4.1 och 4.2 i rådets direktiv 79/409/EEG
av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar, i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 97/49/EG av den 29 juli 1997,
genom att underlåta att i det särskilda skyddsområdet i Lauteracher Rieds nationalpark inkludera platserna Soren och Gleggen-Köblern,
vilka enligt vetenskapliga kriterier ingår på samma sätt som detta särskilda skyddsområde bland de områden som enligt dessa
bestämmelser i fågeldirektivet är mest lämpade till antal och storlek.
2)
Talan ogillas i övrigt.
3)
Europeiska gemenskapernas kommission och Republiken Österrike skall bära sina rättegångskostnader.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: tyska.