CELEX: 62008CJ0470
Kopējā lauksaimniecības politika
Integrēta pārvaldības un kontroles sistēma noteiktām atbalsta shēmām
Regula (EK) Nr. 1782/2003
Vienreizējo maksājumu shēma
Tiesību uz maksājumu nodošana
Nomas līguma izbeigšanās
Nomnieka un iznomātāja pienākumi

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (
OV L 270, 1. lpp.
, un grozījums —
OV 2004, L 94, 70. lpp.
), un Komisijas Regulu (EK) Nr. 795/2004, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienreizējo maksājumu shēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003 (
OV L 141, 1. lpp.
).
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp van Deiku [
van Dijk
] un
Gemeente Kampen
(Kampenes pašvaldība) par no saimniecības nomas līguma izrietošo pienākumu raksturu un apjomu.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
Regula Nr. 1782/2003
Ar Regulu Nr. 1782/2003 cita starpā ir izveidota lauksaimnieku ienākumu atbalsta shēma. Šī shēma šīs regulas 1. panta otrajā ievilkumā ir apzīmēta kā “vienreizējo maksājumu shēma”.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 preambulas divdesmit pirmo apsvērumu:
“Atbalsta shēmas saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku paredz tiešu atbalstu ienākumiem, jo [it] īpaši, lai nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem. Šis mērķis ir cieši saistīts ar lauku rajonu uzturēšanu. Lai novērstu Kopienas līdzekļu nepareizu sadali, atbalsta maksājumus nemaksā lauksaimniekiem, kuri ir mākslīgi radījuši apstākļus, kas vajadzīgi tādu maksājumu ieguvei.”
Šīs regulas preambulas divdesmit devītajā apsvērumā ir paredzēts:
“Lai noteiktu summu, uz kuru lauksaimniekam jābūt tiesībām saskaņā ar jauno shēmu, ir lietderīgi atsaukties uz summām, kas viņam piešķirtas atskaites perioda laikā [pārskata laikposmā]. Lai ņemtu vērā īpašas situācijas, jāizveido valsts rezerve. Minēto rezervi var izmantot arī, lai atvieglotu jaunu lauksaimnieku dalību shēmā. Vienreizējais maksājums jānosaka saimniecības līmenī.”
Šīs regulas preambulas trīsdesmitajā apsvērumā tostarp ir noteikts:
“Kopējā summa, uz ko saimniecībai ir tiesības, jāsadala daļās (tiesībās uz maksājumu) un jāpiesaista konkrētam nosakāmam skaitam hektāru, par kuriem var pretendēt uz atbalstu, lai atvieglotu tiesību uz piemaksu nodošanu. Lai novērstu spekulatīvu [tiesību] nodošanu, kas noved pie tiesību uz maksājumu uzkrāšanas bez atbilstoša lauksaimnieciska pamata, piešķirot atbalstu, ir lietderīgi paredzēt saikni starp tiesībām un konkrētu skaitu hektāru, par kuriem var pretendēt uz atbalstu [..].”
Saskaņā ar šīs pašas regulas 2. panta tekstu:
“[..] piemēro šādas definīcijas:
a)
“lauksaimnieks” ir fiziska vai juridiska persona vai fizisku vai juridisku personu grupa [..], kura veic lauksaimniecisku darbību;
[..]
c)
“lauksaimnieciska darbība” ir lauksaimniecības produktu ražošana vai audzēšana, ieskaitot ražas novākšanu, slaukšanu, dzīvnieku audzēšanu un turēšanu lauksaimniecības nolūkiem, vai labu lauksaimniecības un vides apstākļu saglabāšana zemē, kā noteikts saskaņā ar 5. pantu;
[..].”
Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļas ar nosaukumu “Vienreizējo maksājumu shēma” 1.–4. nodaļā ir ietverti pamatnoteikumi, kas piemērojami šai ar ražošanu “nesaistītai” ieņēmumu atbalsta shēmai. No šīs regulas 33. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 37. panta 1. punkta, 38. un 41. panta izriet, ka lauksaimniekiem, kas pārskata laikposmā, kas ietver 2000.–2002. gadu, ir saņēmuši maksājumu saskaņā ar vismaz vienu no šīs regulas VI pielikumā norādītajām shēmām, ir tiesības uz atbalstu, kas, pamatojoties uz katra lauksaimnieka saņemto pārskata summu, aprēķināts no gada vidējā šajā laikposmā no visiem saskaņā ar šīm shēmām piešķirtajiem maksājumiem.
Regulas Nr. 1782/2003 36. panta 1. punktā ir noteikts:
“Atbalstu saskaņā ar vienreizējo maksājumu shēmu maksā, ņemot vērā tiesības uz maksājumu, kā noteikts 3. nodaļā, kā arī līdzvērtīgu to hektāru skaitu, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, kā noteikts 44. panta 2. punktā.”
Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļas 3. nodaļā ir 1. iedaļa “Tiesības uz platībatkarīgo maksājumu”. Šīs regulas 43. panta 1. punktā, kurš ietilpst šajā iedaļā, tostarp ir noteikts:
“Neierobežojot 48. pantu, lauksaimnieks saņem tiesības uz maksājumu par hektāru, ko aprēķina, pamatsummu dalot ar trīs gadu vidējo lielumu, kurš attiecas uz visiem hektāriem, kas pārskata periodā deva tiesības uz tiešajiem maksājumiem, kuri uzskaitīti VI pielikumā.
Tiesību uz maksājumu kopējais skaits ir vienāds ar iepriekšminēto hektāru vidējo skaitu.
[..]”
Saskaņā ar šīs regulas 44. pantu:
“1.   Jebkuras tiesības uz maksājumu[..] saistībā ar hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, dod tiesības uz tādas summas maksājumu, kas noteikta ar tiesībām uz maksājumu.
2.   “Hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu” ir jebkura saimniecības lauksaimniecības zeme, ko aizņem aramzeme un pastāvīgās ganības, izņemot zemes, uz kurām atrodas ilggadīgās kultūras, meži vai kuras izmanto ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām.
3.   Lauksaimnieks deklarē zemes gabalus, kuri atbilst hektāram, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, saistībā ar visām tiesībām uz maksājumu. Izņemot
force majeure
[nepārvaramas varas] gadījumu vai ārkārtas apstākļus, minētie zemes gabali ir lauksaimnieka rīcībā vismaz 10 mēnešus no datuma, kas jānosaka dalībvalstij, bet ne agrāk kā tā kalendārā gada 1. septembrī, kas ir pirms gada, kad iesniedz pieteikumu par dalību vienreizējā maksājuma shēmā.
4.   Dalībvalstis attiecīgi pamatotos gadījumos atļauj lauksaimniekam koriģēt deklarāciju, ja viņš ievēro to hektāru skaitu, kas atbilst viņa tiesībām uz maksājumu, un nosacījumus vienreizējā maksājuma piešķiršanai par attiecīgo platību.”
Regulas Nr. 1782/2003 46. pantā ar nosaukumu “Tiesību uz maksājumu nodošana” ir noteikts:
“1.   Tiesības uz maksājumu var nodot tikai tādam citam lauksaimniekam, kurš reģistrējies tajā pašā dalībvalstī, izņemot faktiska vai sagaidāma mantojuma nodošanas gadījumu.
[..]
2.   Tiesības uz maksājumu var nodot, pārdodot vai izmantojot jebkuru citu galīgu nodošanu, kopā ar zemi vai bez tās. Turpretim nomu vai līdzīgus darījumu veidus atļauj tikai tad, ja līdz ar nodotajām tiesībām uz maksājumu ir nodots arī līdzvērtīgs skaits hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu.
Izņemot
force majeure
gadījumu vai ārkārtas apstākļus, kas minēti 40. panta 4. punktā, lauksaimnieks var nodot savas maksājumu tiesības bez zemes tikai pēc tam, kad viņš 44. panta nozīmē ir izmantojis vismaz 80% no savām tiesībām uz maksājumu vismaz viena kalendārā gada laikā, vai pēc tam, kad viņš brīvprātīgi ir atdevis valsts rezervei visas tiesības uz maksājumu, kuras viņš nav izmantojis vienreizējo maksājumu shēmas piemērošanas pirmajā gadā.
3.   Gadījumā, kad tiesības uz maksājumu tiek pārdotas kopā ar zemi vai bez tās, dalībvalstis, rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgajiem principiem un atbilstīgi kritērijiem, kas jānosaka Komisijai saskaņā ar 144. panta 2. punktā minēto procedūru, var nolemt, ka daļa pārdoto tiesību uz maksājumu jānodod atpakaļ valsts rezervē vai ka to vienības vērtība jāsamazina par labu valsts rezervei.”
Šīs regulas III sadaļas 5. nodaļas ar nosaukumu “Reģionālā un fakultatīvā izpilde” noteikumos dalībvalstīm ir atļauts līdz 2004. gada 1. augustam pieņemt lēmumu piemērot šīs pašas III sadaļas 1.–4. nodaļā paredzēto vienreizējo maksājumu, tostarp reģionālā līmenī vai daļēji.
Saskaņā ar šīs regulas 58. panta 1. un 3. punktu un 59. panta 1. un 2. punktu dalībvalsts var veikt vienreizējā maksājuma shēmas reģionalizāciju, sadalot valsts pieejamo maksimālo daudzumu nevis individuāli šīs valsts lauksaimnieku starpā, pamatojoties uz to attiecīgajiem pārskata daudzumiem, bet starp dažādiem tās teritorijā esošiem reģioniem un sadalot šādi iegūto katra reģiona maksimālo daudzumu saskaņā ar noteiktu likmi visiem attiecīgā reģiona lauksaimniekiem, katram no viņiem saņemot tiesības, kuru kopējā vērtība tiek aprēķināta, sadalot šo reģionālo maksimālo daudzumu ar hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, skaitu, kas noteikts reģionālā līmenī.
Regula (EK) Nr. 1234/2007
Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulas (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (
OV L 299, 1. lpp.
), 74. panta 4. punktā ir noteikts:
“Ja pušu starpā nepastāv vienošanās, tad gadījumā, kad beidzas lauku nomas termiņš un nav iespējams turpināt nomu saskaņā ar līdzīgiem noteikumiem, vai gadījumos, kas rada līdzvērtīgas tiesiskās sekas, attiecīgās individuālās kvotas saskaņā ar noteikumiem, kurus pieņēmušas vai pieņems dalībvalstis, ņemot vērā pušu likumīgās intereses, pilnībā vai daļēji nodod tiem ražotājiem, kas kvotas pārņem.”
Valsts tiesiskais regulējums
Ne noteikumos par kopējo lauksaimniecības politiku — atbalsts ienākumiem 2006 (
Regeling GLB — inkomenssteun 2006
), kas pieņemts, piemērojot Regulas Nr. 1782/2003 un Nr. 795/2004, ne Civilkodeksa 7. grāmatas 5. sadaļā par saimniecības nomu nav īpašu noteikumu par nosakāmo rīcību, beidzoties nomai, attiecībā uz saskaņā ar Regulu Nr. 1782/2003 piešķirtajiem maksājumiem vai to vērtību.
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
Kopš 1982. gada van Deiks ir nomājis no
Gemeente Kampen
lauksaimniecības zemes gabalus, kuru kopējā platība ir 34 hektāri 2 āri un 36 āra simtdaļas. Tos saistošajā nomas līgumā nav neviena noteikuma par atbalsta ienākumiem shēmām vai tiesībām uz maksājumu.
Pamatojoties uz Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1765/92, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu ražotājiem (
OV L 181, 12. lpp.
), un Padomes Regulu (EK) Nr. 1251/1999, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem (
OV L 160, 1. lpp.
), van Deiks vairākus gadus saņēma kompensējošus [kompensācijas] maksājumus ražotāju atbalsta shēmas ietvaros, kas bija saistīta ar dažu kultūraugu ražošanu. Pēc tam, kad stājās spēkā Regula Nr. 1782/2003, viņam tika piešķirtas tiesības uz maksājumu saskaņā ar šīs regulas 33. panta 1. punktu, 38. pantu, 43. panta 1. punktu un 43. panta 2. punkta a) apakšpunktu.
Starp van Deiku un
Gemeente Kampen
radās strīds par no tos saistošā nomas līguma izrietošo pienākumu raksturu un apjomu.
Ar 2007. gada 25. septembra spriedumu
Rechtbank Zwolle-Lelystad
[Zvolles-Lelistades tiesa] nosprieda, ka, beidzoties nomas līgumam, van Deikam ir jāatdod nomātā zeme, tostarp iegūtās vai ar zemi saistītās tiesības uz maksājumu, saņemot pretī atlīdzinājumu, kas vienāds ar pusi no šo tiesību vērtības. Šī tiesa arī nosprieda, ka van Deikam nebija ļauts nodot šīs tiesības uz maksājumu bez iepriekšējas
Gemeente Kampen
atļaujas.
Ar 2007. gada 24. oktobra pavēsti van Deiks
Gerechtshof te Arnhem
[Arnemas apelācijas tiesā] iesniedza apelācijas sūdzību par šo spriedumu. Kā viņš uzskata, no Regulas Nr. 1782/2003 un Nr. 795/2004 izriet, ka, beidzoties nomas līgumam, tiesībām uz maksājumu jāpaliek nomniekam. Van Deiks turklāt norāda, ka atšķirībā no piena kvotām, kuras principā ir saistītas ar piena ražotāja vai ražotāja izmantotajām zemēm pārskata laikposmā, tiesības uz maksājumu ir saistītas ar lauksaimnieku personīgi.
Gemeente Kampen
norāda, ka ne Regulā Nr. 1782/2003, ne Regulā Nr. 795/2004 nav precizēts, kam būtu jānotiek ar tiesībām uz maksājumu, beidzoties nomas līgumam. Tādējādi tā secina, ka juridiskās attiecības starp nomnieku un iznomātāju regulē valsts tiesības.
Uzskatot, ka tajā izskatāmā strīda atrisināšana ir atkarīga no piemērojamā Kopienu tiesiskā regulējuma interpretācijas,
Gerechtshof te Arnhem
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regula Nr. 1782/2003 un Regula Nr. 795/2004 vai Kopienu tiesību vispārējie principi, it īpaši netaisnas iedzīvošanās aizlieguma princips, liek nomniekam, beidzoties nomas līgumam, ja šajā sakarā valsts noteikumu nav, atdot nomāto zemi, ieskaitot uz tās vai sakarā ar to iegūtās tiesības uz maksājumu, iznomātājam?
2)
Ja atbilde uz [pirmo] jautājumu ir apstiprinoša, vai Regula Nr. 1782/2003 un Regula Nr. 795/2004 vai vispārējie Kopienu tiesību principi, it īpaši netaisnas iedzīvošanās aizlieguma princips, liek iznomātājam, ja šajā sakarā valsts noteikumu nav, izmaksāt nomniekam kompensāciju par iznomātājam nodotajām tiesībām uz maksājumu un, ja tā, vai iznomātājam ir jākompensē nomniekam pilna šo tiesību vērtība vai tikai daļa no šīs vērtības, un, ja daļa, tad kādā apmērā?
3)
Ja atbilde uz [pirmo] jautājumu ir negatīva, vai Regula Nr. 1782/2003 un Regula Nr. 795/2004 vai Kopienu tiesību vispārēji principi, it īpaši netaisnas iedzīvošanās aizlieguma princips, liek nomniekam, ja šajā sakarā valsts noteikumu nav, izmaksāt iznomātājam kompensāciju par nomnieka paturētajām tiesībām uz maksājumu un, ja tā, vai nomniekam ir jākompensē iznomātājam pilna šo tiesību vērtība vai tikai daļa no šīs vērtības, un, ja daļa, tad kādā apmērā?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar saviem trīs jautājumiem, kas jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Kopienu tiesībās ir noteikts, ka nomniekam, beidzoties nomas līgumam, ir jāatdod atpakaļ iznomātājam nomātā zeme, ieskaitot uz tās vai sakarā ar to iegūtās tiesības uz maksājumu, vai viņam maksājama kompensācija.
Vispirms ir jākonstatē, ka nevienā Regulas Nr. 1782/2003 un Regulas Nr. 795/2004 noteikumā nav paredzēts, ka nomniekam, beidzoties nomas līgumam, būtu pienākums nodot iznomātājam iznomāto zemi kopā ar uz tās vai sakarā ar to iegūtajām tiesībām uz maksājumu. Šajā sakarā vienreizējā maksājuma shēma atšķiras no piena kvotām, kuras saskaņā ar Regulas Nr. 1234/2007 74. panta 1. punktu regulē princips par kvotu nodošanu kopā ar saimniecību.
Savukārt gan no Regulas Nr. 1782/2003 mērķiem, gan sistēmas izriet, ka, ja nav pretēju priekšrakstu, beidzoties nomas līgumam, tiesības uz maksājumu paliek nomniekam.
Pirmkārt, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 1. panta otro ievilkumu vienreizējo maksājumu shēma veido ieņēmumu atbalstu lauksaimniekiem, kura mērķis, kā tas norādīts šīs regulas preambulas divdesmit pirmajā apsvērumā, nodrošināt pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem. Saskaņā ar šīs regulas 33. panta 1. punktu pieeja vienreizējo maksājumu shēmai ir lauksaimniekiem, kuriem pārskata laikposmā ir piešķirts maksājums saskaņā ar vismaz vienu no šīs pašas regulas VI pielikumā minētajām atbalsta shēmām.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 43. panta 1. punktu vienreizējā maksājuma shēmas ietvaros lauksaimniekam piešķirtās tiesības uz maksājumu ir atkarīgas no to hektāru skaita, kas viņam ir pārskata laikposmā, kā arī no maksājumiem, kas viņam piešķirti šo atbalsta shēmu ietvaros.
Turklāt šīs regulas 44. panta 1. punktā ir atzīts, ka starp tiesībām uz maksājumu un lauksaimniecības zemes platību pastāv saikne tādā ziņā, ka jebkuras tiesības uz maksājumu saistībā ar hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, dod tiesības uz tādas summas maksājumu, kas noteikta ar šīm tiesībām [uz maksājumu].
Tieši šādā kontekstā Regulas Nr. 1782/2003 36. panta 1. punktā ir noteikts, ka atbalstu saskaņā ar vienreizējo maksājumu shēmu maksā, ņemot vērā tiesības uz maksājumu, kā arī līdzvērtīgu to hektāru skaitu, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka saiknes starp tiesībām uz maksājumu un hektāriem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, mērķis, kā arī izriet no Regulas Nr. 1782/2003 preambulas trīsdesmitā apsvēruma, ir novērst spekulatīvu tiesību nodošanu, uzkrājot [tās] bez atbilstoša lauksaimnieciska pamata.
Savukārt no šī 36. panta 1. punkta nekādi neizriet, ka tiesības uz maksājumu ir saistītas ar noteiktiem zemes gabaliem, it īpaši ar tiem, kuri ir lauksaimnieka rīcībā pārskata laikposmā.
Tādēļ noteikti svarīgi ir tas, ka atbalsta piešķiršanai lauksaimniekam esošo tiesību uz maksājumu skaits atbilst hektāru skaitam, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, nevis konkrēto zemes gabalu skaitam. Regulas Nr. 1782/2003 44. panta 4. punktā turklāt ir skaidri paredzēta iespēja dalībvalstīm attiecīgi pamatotos gadījumos atļaut lauksaimniekam koriģēt deklarāciju par zemes gabaliem, kas atbilst platībai, kas var pretendēt uz atbalstu, ja viņš ievēro to hektāru skaitu, kas atbilst viņa tiesībām uz maksājumu, un paredzētos nosacījumus vienreizējā maksājuma piešķiršanai par attiecīgo platību.
Otrkārt, ir jānorāda, ka Regulas Nr. 1782/2003 46. pantā ir ierobežota iespēja nodot tiesības uz maksājumu atbilstoši šīs regulas preambulas trīsdesmitajā apsvērumā paredzētajam mērķim.
Konkrētāk, šī panta 2. punktā ir paredzēts, ka tiesības uz maksājumu var nodot bez zemes, tās nododot tikai galīgi. Šādā gadījumā lauksaimnieks, kurš līdz tam ir saņēmis tiesības uz maksājumu, noteikti atsakās no saviem prasījumiem (pretenzijām), pārdodot tiesības citam lauksaimniekam, kurš pēc tam aktivizē šīs tiesības sev par labu. Lai varētu pretendēt uz tiesībām uz maksājumu, attiecīgajam lauksaimniekam saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 44. panta 1. punktu būtu jābūt pietiekamam skaitam lauksaimniecības zemes hektāru, kas var pretendēt uz atbalsta saņemšanu, tādēļ, lai nodrošinātu tiesībām uz maksājumu atbilstošo lauksaimniecisko pamatu.
Turpretim nomas vai līdzīgu darījumu gadījumā tiesību uz maksājumu nodošana ir atļauta tikai ar nosacījumu, ka līdz ar nodotajām tiesībām uz maksājumu ir nodots arī līdzvērtīgs skaits hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu. Šī Regulas Nr. 1782/2003 46. panta 2. punktā ietvertā noteikuma nolūks atbilstoši šīs regulas preambulas trīsdesmitajā apsvērumā noteiktajam mērķiem ir novērst [tiesību] nodošanu spekulatīviem mērķiem, kas var radīt tiesību uz maksājumu uzkrāšanu bez atbilstoša lauksaimnieciska pamata.
Regulas Nr. 1782/2003 46. panta 1. punktā turklāt ir noteikts, ka tiesības uz maksājumu var nodot tikai tādam lauksaimniekam, kurš reģistrējies tajā pašā dalībvalstī, izņemot faktiska vai sagaidāma mantojuma nodošanas gadījumu. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 1782/2003 33. panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumiem kopsakarā ar šīs regulas 2. panta a) un c) punkta noteikumiem vienreizējā maksājuma shēma ir paredzēta lauksaimniekiem, citiem vārdiem sakot, personām, kuras veic “lauksaimniecisku darbību”, ko veido lauksaimniecības produktu ražošana, audzēšana vai kultivēšana vai labu lauksaimniecības un vides apstākļu saglabāšana zemē.
Zemes nomnieks ne vienmēr ir lauksaimnieks Regulas Nr. 1782/2003 2. panta a) punkta izpratnē. Šādos apstākļos, ja Kopienu likumdevējs būtu vēlējies, lai, beidzoties nomas līgumam, tiesības uz maksājumu vienmēr tiktu atdotas iznomātājam, tas būtu paredzējis šādu noteikumu.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jākonstatē, ka Regulā Nr. 1782/2003 un Regulā Nr. 795/2004 nav ietverts neviens pienākums lauksaimniekam, kas nomā zemi, beidzoties nomas līgumam, nodot savas tiesības uz maksājumu iznomātājam.
Turklāt nav arī jāuzskata, ka netaisnas iedzīvošanās aizlieguma princips liktu lauksaimniekam, beidzoties nomas līgumam, nodot savas tiesības uz maksājumu iznomātājam vai maksāt tam kompensāciju.
Atbilstoši dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgajiem principiem tiesības uz atlīdzinājuma saņemšanu no personas, kura ir iedzīvojusies, ir pakārtotas tam, ka attiecīgā iedzīvošanās nav juridiski pamatota (2008. gada 16. decembra spriedums lietā
C-47/07 P
Masdar (UK)
/Komisija, Krājums, I-9761. lpp.
, 44.–46. un 49. punkts).
Nevar uzskatīt, ka lauksaimniekam piešķirtās tiesības uz maksājumu ir bez juridiska pamata, ja tās viņam ir piešķirtas saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 noteikumiem.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Kopienu tiesībās nav noteikts, ka, beidzoties nomas līgumam, nomniekam būtu jāatdod atpakaļ iznomātā zeme kopā ar uz tās vai sakarā ar to iegūtajām tiesībām uz maksājumu, ne arī, ka iznomātājam būtu maksājama kompensācija.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

Kopienu tiesībās nav noteikts, ka, beidzoties nomas līgumam, nomniekam ir jāatdod atpakaļ iznomātā zeme kopā ar uz tās vai sakarā ar to iegūtajām tiesībām uz maksājumu, ne arī, ka iznomātājam ir maksājama kompensācija.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — holandiešu.