CELEX: 62008CJ0408
Pritožba
Znamka Skupnosti
Uredba (ES) št. 40/94
Člena 55(1)(a) in 7(1)(c)
Pravni interes za vložitev predloga za ugotovitev ničnosti znamke, ki temelji na absolutnem razlogu za ničnost
Odvetniška pisarna
Besedni znak ‚COLOR EDITION‘
Opisnost besedne znamke, sestavljene iz opisnih delov

Družba Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (v nadaljevanju: Lancôme) s to pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj Splošno sodišče Evropske unije) z dne 8. julija 2008 v zadevi Lancôme proti UUNT – CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION) (T-160/07, ZOdl., str. II-1733, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo zoper odločbo drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne , s katero je bila razveljavljena registracija besedne znamke COLOR EDITION za kozmetične proizvode in ličila.
Pravni okvir
Člen 7(1)(c) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (
UL 1994, L 11, str. 1
, v nadaljevanju: Uredba) določa:
„Kot znamka se ne registrirajo:
[…]
(c)
znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga ali storitve.“
Člen 55(1) Uredbe določa:
„Zahteva za razveljavitev pravic imetnika znamke Skupnosti ali za ugotovitev, da je znamka nična, se lahko vloži pri Uradu v naslednjih primerih:
(a)
če se uporabita člena 50 in 51, katerakoli fizična ali pravna oseba in katerakoli skupina ali telo, ustanovljeno za predstavljanje interesov proizvajalcev, izdelovalcev, izvajalcev storitev, trgovcev ali porabnikov, ki je […] po pravu, ki velja zanj, sposoben biti stranka v postopku;
(b)
če se uporabi člen 52(1), osebe iz člena 42(1);
(c)
če se uporabi člen 52(2), imetniki prejšnjih pravic po isti določbi ali osebe, ki so po pravu zadevne države članice upravičeni do izvrševanja zadevnih pravic.“
Po členu 51(1)(a) Uredbe se znamka Skupnosti razglasi za nično na podlagi zahteve, vložene pri UUNT, če je bila ta znamka registrirana v nasprotju z določbami člena 7.
Člen 42(1) našteva osebe, ki ob navedbi relativnega razloga za zavrnitev lahko vložijo ugovor zoper registracijo znamke, medtem ko člen 52 iste uredbe določa relativne razloge za ničnost.
Dejansko stanje
Družba Lancôme je 9. decembra 2002 pri UUNT vložila zahtevo za registracijo besednega znaka „COLOR EDITION“ kot znamke Skupnosti.
Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija, spadajo v razred 3 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo opisu „kozmetični izdelki in ličila“.
Znamka, ki je bila predmet te prijave, je bila registrirana 11. februarja 2004.
Odvetniška pisarna Norton Rose Vieregge je 12. maja 2004 pri UUNT na podlagi členov 51(1)(a) ter 7(1)(b) in (c) Uredbe vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti te registracije.
Oddelek za izbris UUNT je 21. decembra 2005 to zahtevo zavrnil.
Odvetniška pisarna CMS Hasche Sigle, ki je od Norton Rose Vieregge prevzela primer, je 9. februarja 2006 zoper odločbo oddelka za izbris vložila pritožbo.
Drugi odbor za pritožbe UUNT je z odločbo z dne 26. februarja 2007 tej pritožbi ugodil. Menil je, prvič, da je ta dopustna in, drugič, da je besedni znak „COLOR EDITION“ opisen v smislu člena 7(1)(c) Uredbe in zato nima razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družba Lancôme je 7. maja 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razveljavitev odločbe drugega odbora za pritožbe UUNT z dne .
Družba Lancôme v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge, in sicer v zvezi s kršitvijo členov 55(1)(a), 7(1)(c) in 7(1)(b) Uredbe.
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo tožbo zavrnilo in družbi Lancôme naložilo plačilo stroškov.
Splošno sodišče je po besedni in teleološki analizi člena 55(1) Uredbe prvi tožbeni razlog zavrnilo, ker je menilo, da ta člen, ko gre za zahteve za ugotovitev ničnosti, ki temeljijo na absolutnih razlogih za ničnost, od prijavitelja zahteva le, da je pravna oseba ali da ima sposobnost biti stranka v postopku, ne zahteva pa, da izkaže pravni interes.
Splošno sodišče je v zvezi s tem v točki 25 izpodbijane sodbe menilo zlasti, da je iz člena 55(1) Uredbe razvidno, da je zakonodajalec vsem fizičnim ali pravnim osebam in skupinam, ki so sposobne biti stranka v postopku, želel omogočiti vlaganje zahtev za ugotovitev ničnosti, ki temeljijo na absolutnih razlogih za ničnost, v nasprotju s tem pa je, kar zadeva zahteve za ugotovitev ničnosti, ki temeljijo na relativnih razlogih za ničnost, krog tistih, ki lahko zahtevajo ugotovitev ničnosti, izrecno omejil.
To analizo po navedbah v točki 26 izpodbijane sodbe potrjuje dejstvo, da – drugače kot relativni razlogi za zavrnitev, ki varujejo samo zasebne interese imetnikov nekaterih prejšnjih pravic – absolutni razlogi za zavrnitev temeljijo na več splošnih interesih, njihovo uveljavljanje pa je za zagotovitev varovanja teh interesov treba omogočiti najširšemu krogu oseb.
Splošno sodišče je, glede na to, da ni sporno, da je družba CMS Hasche Sigle pravna oseba, v točki 35 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je odbor za pritožbe njeno zahtevo utemeljeno štel za dopustno.
Splošno sodišče je glede drugega tožbene razloga enako menilo, da odbor za pritožbe ni napačno uporabil prava s tem, da je odločil, da je znamka „COLOR EDITION“ opisna v smislu člena 7(1)(c) Uredbe. V zvezi s tem je menilo, da je bila med znamko kot celoto in kozmetičnimi izdelki ter ličili, ki jih pokriva, dovolj neposredna in konkretna povezava.
V zvezi s tem je v točkah 48 in 49 izpodbijane sodbe zlasti poudarilo, da je znak „COLOR EDITION“ sestavljen izključno iz označb, ki lahko opišejo nekatere značilnosti zadevnega proizvoda, in da pri ciljni javnosti ne ustvarja vtisa, ki bi bil dovolj drugačen od tistega, ki ga ustvari preprost skupek besednih elementov, ki ga sestavljajo.
Splošno sodišče je poudarilo, da je za zavrnitev registracije znaka kot znamke Skupnosti dovolj, da zanj velja le eden od naštetih absolutnih razlogov za zavrnitev, in tožbo zavrnilo, ne da bi preizkusilo tretji tožbeni razlog, ki je bil naveden.
Predlogi strank
Družba Lancôme Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razglasi za nično, tožbo zoper odločbo oddelka za izbris UUNT zavrne, temu naloži plačilo stroškov, ki so nastali v postopku pred Splošnim sodiščem in Sodiščem, družbi CMS Hasche Sigle pa plačilo stroškov, ki so nastali v postopku pritožbe pri UUNT.
UUNT predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev stroškov družbi Lancôme.
Pritožba
Družba Lancôme v utemeljitev pritožbe formalno navaja dva pritožbena razloga, in sicer to, da je Splošno sodišče kršilo člena 55(1)(a) in 7(1)(c) Uredbe.
Prvi pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 55(1)(a) Uredbe
Družba Lancôme v prvem pritožbenem razlogu Splošnemu sodišču očita, da je dopustilo, da ima odvetniška pisarna procesno upravičenje, da v svojem imenu zahteva ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela. Prvič, družba Lancôme v bistvu trdi, da je Splošno sodišče pri razlagi člena 55(1)(a) Uredbe napačno uporabilo pravo s tem, da je menilo, da za vložitev predloga za ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti, ki temelji na absolutnem razlogu za ničnost, pravni interes ni potreben. Drugič, trdi, da dejstvo, da odvetniška pisarna vloži tak zahtevek na svoj račun in v svojem imenu, ni združljivo s profilom odvetniškega poklica, kot ga priznava sistem Unije.
Prvi del prvega pritožbenega razloga, ki se nanaša na napačno razlago člena 55(1)(a) Uredbe v zvezi s procesnim upravičenjem
– Trditve strank
Družba Lancôme trdi, da je
actio popularis
popolnoma tuja pravu Unije. Čeprav se člen 230 ES – po katerem mora biti tožeča stranka, če želi vložiti tožbo, neposredno in posamično prizadeta – v tem primeru ne uporablja neposredno, je treba člen 55(1)(a) po njenem mnenju kljub temu razlagati v skladu z načeli, ki prevladujejo v pravu Unije. Poleg tega naj bi vsi pravni redi razlikovali med pravno in poslovno sposobnostjo ter procesnim upravičenjem, ki je pogojeno s pravnim interesom. Iz dejstva, da zakonodajalec takega interesa ni izrecno zahteval, se torej ne sme sklepati, da ni zahtevan.
Razlikovanje, ki ga je Splošno sodišče razvilo med upravnim in sodnim postopkom, naj ne bi bilo upoštevno, saj naj ne bi bilo logično, da je procesno upravičenje pred upravnim organom širše kot pravica vložitve tožbe zoper odločbe tega organa pri sodišču Unije.
Neupoštevno naj bi bilo tudi razlikovanje Splošnega sodišča med absolutnimi in relativnimi razlogi za ničnost, saj naj iz tega razlikovanja ne bi bilo mogoče sklepati, da nikakor ni mogoče uveljavljati interesa za vložitev zahteve za ugotovitev ničnosti, ki temelji na absolutnem razlogu za ničnost.
V zvezi z zavrnitvijo prijave opisne znamke v smislu člena 7(1)(c) Uredbe naj bi bil splošni interes, ki utemeljuje razlog zavrnitve, tisti, ki ga priznava sodna praksa in ga imajo vsi konkurenti prijavitelja ali imetnika znamke, katerih pravica do uporabe opisne označbe za lastne proizvode ali storitve mora biti varovana pred registracijami, ki so jih konkurenti dosegli protipravno. Zato naj bi že dejanska ali potencialna ovira, nastala dejanskemu ali potencialnemu konkurentu prijavitelja, omogočala uveljavljanje tega razloga za zavrnitev.
To razlago naj bi potrjevalo izrecno pravilo iz člena 55(1)(a) Uredbe, ki pravico vložiti zahtevo za ugotovitev ničnosti daje kateri koli skupini ali telesu, ustanovljenemu za predstavljanje interesov proizvajalcev, izdelovalcev, izvajalcev storitev, trgovcev ali porabnikov, torej subjektom, ki bi jih nepravilna registracija znamke lahko zadevala.
Družba Lancôme iz tega sklepa, da je treba člen 55(1)(a) Uredbe razlagati tako, da poleg procesnega upravičenja zahteva, da je vlagatelj zahteve dejansko ali potencialno gospodarsko prizadet in da ima zato dejanski ali potencialni gospodarski interes, da se ugotovi ničnost sporne znamke. To pa naj ne bi veljalo za odvetniško pisarno, ki zahteva ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti za kozmetične proizvode.
UUNT v odgovoru trdi, da pri njem vložene zahteve za ugotovitev ničnosti urejata le Uredba in njena izvedbena uredba ter da člen 55(1)(a) Uredbe vsem subjektom nedvoumno dovoljuje vložitev tožbe za razveljavitev.
Po mnenju UUNT si družba Lancôme narobe razlaga sodno prakso v zvezi s splošnim interesom, ki utemeljuje absolutni razlog za zavrnitev iz člena 7(1)(c) Uredbe. Ta interes naj namreč ne bi bil le interes gospodarskih subjektov, da lahko uporabljajo opisne znake, ampak interes vseh subjektov, gospodarskih ali negospodarskih, da si opisnih znakov izključno ne prilašča le eno podjetje. To naj bi med drugim potrjevalo dejstvo, da se opisna narava znaka presoja glede na zaznavanje upoštevne javnosti, ki ni omejena le na strokovnjake na zadevnem področju, saj vključuje predvsem potrošnike in končne uporabnike.
Družba Lancôme naj bi si napačno razlagala tudi člen 55(1)(a) Uredbe. Njegovo navezovanje na „skupine ali telesa“ naj bi le dopolnjevalo seznam subjektov, ki lahko vložijo zahtevo za ugotovitev ničnosti. Ta člen naj bi vložitev take zahteve dovoljeval skupinam ali telesom, sposobnim biti stranka v postopku, ki pa po nacionalni zakonodaji niso pravne osebe.
– Presoja Sodišča
Procesno upravičenje za vložitev zahteve za ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti pri UUNT ni podrejeno pravilom o dopustnosti, ki se uporabljajo za pravna sredstva. Zato Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je v točki 32 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se z zahtevo za ugotovitev ničnosti na podlagi člena 55(1)(a) Uredbe ne začne sodni, ampak upravni postopek, in ko je zato v točki 30 navedene sodbe zlasti menilo, da s členom 230 ES povezana sodna praksa v tem primeru ni upoštevna niti neposredno niti po analogiji.
Splošno sodišče je pri odgovoru na vprašanje, ali člen 55(1)(a) Uredbe dopustnost zahteve za ugotovitev ničnosti pogojuje z izkazovanjem pravnega interesa, ta člen pravilno razlagalo.
Jasno je namreč, da, prvič, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 21 izpodbijane sodbe, člen 55(1)(a) Uredbe pravnega interesa ne omenja.
Dalje, točka (a) odstavka 1 člena 55 določa, kot je Splošno sodišče v bistvu navedlo v točkah od 22 do 25 izpodbijane odločbe, da lahko zahtevo za ugotovitev ničnosti, ki temelji na absolutnem razlogu za ničnost, vloži katera koli fizična ali pravna oseba in katera koli skupina ali telo, ustanovljeno za predstavljanje interesov proizvajalcev, izdelovalcev, izvajalcev storitev, trgovcev ali porabnikov, ki je sposobno biti stranka v postopku, medtem ko točki (b) in (c) odstavka 1 člena 55 Uredbe, ki se nanašata na zahteve za ugotovitev ničnosti, ki temeljijo na relativnem razlogu za ničnost, pridržujeta pravico za vložitev take zahteve nekaterim osebam, ki imajo pravni interes. Splošno sodišče je glede tega pravilno ugotovilo, da iz strukture tega člena izhaja, da je zakonodajalec želel omejiti krog subjektov, ki lahko vložijo zahtevo za ugotovitev ničnosti, v drugem primeru, ne pa v prvem.
Nazadnje, pravilno je tudi, da je Splošno sodišče v točki 26 izpodbijane sodbe v bistvu navedlo, da čeprav relativni razlogi za zavrnitev registracije varujejo interese imetnikov nekaterih prejšnjih pravic, je predmet absolutnih razlogov za zavrnitev registracije varovanje splošnega interesa, ki jih utemeljuje, kar pojasnjuje, zakaj člen 55(1)(a) Uredbe od vlagatelja zahteve ne zahteva, da izkaže pravni interes.
Poleg tega trditev družbe Lancôme – da je treba člen 55(1)(a) Uredbe razlagati tako, da se za to, da se lahko pri UUNT vloži zahteva za ugotovitev ničnosti sporne znamke, zahteva dejanski ali potencialni gospodarski interes, da se ugotovi njena ničnost – ni utemeljena.
Na eni strani namreč taka razlaga nasprotno od trditve družbe Lancôme ni podkrepljena z besedilom člena 55(1)(a) o skupinah ali telesih, ustanovljenih za predstavljanje interesov proizvajalcev, izdelovalcev, izvajalcev storitev, trgovcev ali porabnikov, ki so po zanje veljavnem pravu sposobna biti stranka v postopku. Pri tem naštevanju, ki vključuje med drugim tudi potrošnike, ki jim po navadi ni mogoče pripisati gospodarskega interesa, kot ga je opisala družba Lancôme, se želijo na seznam subjektov, ki pri UUNT lahko vložijo zahtevo za ugotovitev ničnosti na podlagi te določbe, vključiti le take skupine in telesa, ki niso pravne osebe, čeprav po nacionalnem pravu, ki se zanje uporablja, imajo procesno upravičenje.
Na drugi strani taka razlaga ni razvidna iz sodbe z dne 4. maja 1999 v združenih zadevah Windsurfing Chiemsee (
C-108/97 in C-109/97, Recueil, str. I-2779
), na katero se je sklicevala družba Lancôme. Sodišče je v točki 25 te sodbe namreč odločilo, da splošni interes zahteva, da opisne znake ali označbe proizvodov ali storitev, za katere se zahteva registracija, lahko vsi prosto uporabljajo. Iz tega izhaja, da splošni interes, ki utemeljuje razlog za zavrnitev registracije znamke zaradi njegove opisne narave, ni izključno interes konkurentov njenega prijavitelja ali imetnika – ki bi jim lahko bila omejena kakšna pravica in ki imajo zato dejanski ali potencialni gospodarski interes, da se ugotovi ničnost sporne znamke – ampak gre za interes vseh.
Iz navedenega je razvidno, da trditve družbe Lancôme v podporo temu delu prvega pritožbenega razloga niso utemeljene in da mora biti zato zavrnjen.
Drugi del prvega pritožbenega razloga, ki se nanaša na nezdružljivost med pravico odvetniške pisarne, da za svoj račun in v svojem imenu pri UUNT vloži zahtevo za ugotovitev ničnosti znamke, in profilom odvetniškega poklica
– Trditve strank
Družba Lancôme navaja, da čeprav bi Sodišče sprejelo razlago člena 55(1)(a) Uredbe, ki je drugačna od njene, mora biti izpodbijana sodba vsekakor razglašena za nično, ker pravica odvetniške pisarne, da na svoj račun in v svojem imenu pri UUNT vloži zahtevo za ugotovitev ničnosti znamke, ni združljiva s profilom odvetniškega poklica, kot ga priznava sistem Unije.
Odvetnik naj bi bil v pravu Unije od nekdaj pojmovan kot sodelavec v pravu. Člen 19 Statuta Sodišča naj bi temeljil na tem konceptu odvetniškega poklica, ki izhaja tudi iz sodne prakse, med drugim iz sodbe z dne 18. maja 1982 v zadevi AM & S Europe proti Komisiji (
155/79, Recueil, str. 1575
, točka 24).
UUNT se na podlagi člena 113(2) Poslovnika Sodišča sklicuje na nedopustnost drugega dela prvega pritožbenega razloga, ker problem združljivosti pravic vlagatelja zahteve pri UUNT z značilnostmi odvetnika pred Splošnim sodiščem ni bil navajan.
– Presoja Sodišča
Čeprav je bil ta del predstavljen kot del pritožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev člena 55(1)(a) Uredbe, je treba ugotoviti, da ta del ne temelji na tej določbi, ampak na drugih elementih prava, ki od nje niso odvisni.
Na eni strani namreč iz samih trditev v njegovo podporo izhaja, da je družba Lancôme ta del navedla za primer, če Sodišče ne bo sprejelo njene razlage člena 55(1)(a) Uredbe, saj bi morala biti izpodbijana sodba po njenem mnenju „vsekakor“ razglašena za nično zaradi drugih razlogov, ne pa zaradi zatrjevane napačne razlage.
Na drugi strani se navedeni razlogi v zvezi z odvetniškim poklicem ne nanašajo na člen 55(1)(a) Uredbe. Ta pa tudi ne vsebuje pravil za izvajanje tega poklica, saj jih načeloma, če na zadevnem področju ni posebnih predpisov Unije, sprejme vsaka država članica sama (glej v tem smislu sodbi z dne 12. decembra 1996 v zadevi Reisebüro Broede, C-3/95, Recueil, str. I-6511, točka 37, in z dne v zadevi Wouters in drugi, C-309/99, Recueil, str. I-1577, točka 99).
Zato je drugi del prvega pritožbenega razloga dejansko razlog, ki se razlikuje od tistega, ki se nanaša na kršitev člena 55(1)(a) Uredbe.
Ta pritožbeni razlog pa ni bil naveden pred Splošnim sodiščem, in ker ne gre za dopustnost pravnega sredstva, ampak zahteve, predložene UUNT, ni razlog javnega reda, ki bi ga Splošno sodišče moralo obravnavati po uradni dolžnosti.
Tak pritožbeni razlog je nedopusten, ker je pristojnost Sodišča v postopku pritožbe omejena na presojo pravnih vprašanj, ki so bila predstavljena na prvi stopnji (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 1. februarja 2007 v zadevi Sison proti Svetu, C-266/05 P, ZOdl., str. I-1233, točka 95 in navedena sodna praksa).
Zato je treba drugi del prvega pritožbenega razloga zavrniti in tega zato zavrniti v celoti.
Drugi pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 7(1)(c) Uredbe
Trditve strank
Družba Lancôme s tem pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je pri presoji znaka „COLOR EDITION“ kot besedne zveze uporabilo napačna merila.
Glede na sodno prakso bi bilo treba preveriti, ali so izbrane besede in njihove zveze znane in običajne v pogovornem jeziku zadevne javnosti, da bi se tako sestavljeno znamko lahko štelo za opisno. Z ugotovitvijo, da je znamka, ki je sestavljena iz elementov, ki so vsi opisni, opisna, razen če je med znamko, za katero je vložena vloga za registracijo, in skupkom njenih delov opazna razlika, naj bi Splošno sodišče kršilo načelo, določeno v sodbi z dne 20. septembra 2001 v zadevi Procter & Gamble proti UUNT (C-383/99 P, Recueil, str. I-6251). Ob upoštevanju tega načela bi Splošno sodišče namreč moralo raje raziskati, ali za opis proizvodov in storitev ali njihovih osnovnih značilnosti obstaja opazna razlika med besedno zvezo in pogovornim jezikom zadevnih potrošnikov.
Poleg tega naj presoja Splošnega sodišča ne bi temeljila na nobenem dejstvu, povezanim z govorico zadevne javnosti.
UUNT ob poudarjanju, da je znak opisen le, če je znan in običajen v pogovornem jeziku zadevne javnosti, v bistvu odgovarja, da družba Lancôme ne pozna osnovne razlike med točko (d) in točko (c) odstavka 1 člena 7 Uredbe. Za uporabo zadnjenavedenega naj ne bi bilo pomembno, ali je sporna besedna zveza znana in običajna v pogovornem jeziku zadevne javnosti ali ne, saj se uporablja tudi za znake, ki bi jih bilo mogoče v prihodnosti splošno uporabljati za opis zadevnih proizvodov ali storitev.
Zato naj bi Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Procter & Gamble proti UUNT preverilo le, ali slovnična zgradba besedne zveze „baby-dry“ pomeni, da bi jo bilo v prihodnosti mogoče uporabljati. Preizkus opisne narave znaka „COLOR EDITION“, ki ga je opravilo Splošno sodišče, naj bi sicer bil v skladu s sodno prakso, ki je sledila tej sodbi.
Sicer pa naj bi družba Lancôme z očitanjem Splošnemu sodišču, da svoje odločbe ni oprlo na nobeno dejstvo, v bistvu želela izpodbijati presojo dejanskega stanja, ki ga je navedla, zato naj bi bil ta del tega pritožbenega razloga nedopusten. Poleg tega naj bi bil očitno neutemeljen, saj naj vprašanje, ali uporabniki kozmetičnih proizvodov v pogovornem jeziku dejansko uporabljajo izraz, kot je „color edition“, ne bi bilo upoštevno.
Presoja Sodišča
Iz sodne prakse izhaja, da kombinacija elementov, od katerih vsak opisuje lastnosti proizvodov ali storitev, za katere se zahteva registracija, praviloma tudi sama opisuje te lastnosti v smislu člena 7(1)(c) Uredbe. Vendar taka kombinacija ne more biti opisna v smislu te določbe, če ustvarja vtis, ki je dovolj drugačen od vtisa, ki ga ustvarja združitev teh elementov (glej sodbe z dne 12. februarja 2004 v zadevi Koninklijke KPN Nederland, C-363/99, Recueil, str. I-1619, točki 98 in 99; v zadevi Campina Melkunie, C-265/00, Recueil, str. I-1699, točki 39 in 40, in z dne v zadevi UUNT proti Celltech, C-273/05 P, ZOdl., str. I-2883, točki 77 in 78).
Tako znamka, sestavljena iz izraza, ki je sestavljen iz elementov, od katerih vsak opisuje lastnosti proizvodov ali storitev, za katere se zahteva registracija, tudi sama opisuje te lastnosti, razen če je med izrazom in skupkom njegovih delov opazna razlika, kar pomeni, da zaradi neobičajne kombinacije glede na te proizvode ali storitve izraz ustvarja dovolj drugačen vtis od tistega, ki ga ustvarja preprosta zružitev označb njegovih sestavnih delov, tako da skupek pomeni več kot deli (glej zgoraj navedeni sodbi Koninklijke KPN Nederland, točka 100, in Campina Melkunie, točka 41).
Splošno sodišče je v tem primeru, potem ko je ugotovilo, da je znak „COLOR EDITION“ sestavljen izključno iz označb, ki bi lahko opisovale nekatere lastnosti zadevnih proizvodov, v točki 49 navedene sodbe odločilo, da je povezava besed „color“ in „edition“ neobičajna, a pogosta glede na leksikalna pravila angleškega jezika in da torej znamka, za katero se zahteva registracija, pri zadevni javnosti ne ustvarja vtisa, ki bi bil dovolj drugačen od tistega, ki ga ustvarja preprosta združitev besednih delov, ki jo sestavljajo, da bi se spremenil pomen ali doseg.
Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 98 sklepnih predlogov, ta utemeljitev glede na sodno prakso, navedeno v točkah 61 in 62 te sodbe, ne vsebuje nobene pravne napake.
Očitki družbe Lancôme v drugem pritožbenem razlogu torej niso utemeljeni in je tega zato treba zavrniti.
Iz vsega navedenega je razvidno, da je treba pritožbo zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 tega poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Družba Lancôme je predlagala, naj se UUNT naloži plačilo stroškov, in ker s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov postopka.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.