CELEX: 62007CJ0443
Pritožba
Kadrovski predpisi za uradnike
Ugovor nezakonitosti člena 12(3) priloge XIII o razvrščanju uradnikov, zaposlenih po 1. maju 2004
Posvetovanje z Odborom za Kadrovske predpise
Nekršitev pridobljenih pravic in načela enakega obravnavanja

I. C. Centeno Mediavilla, D. Fumey, E. Gerhards, I. M. S. Hamilton, R. Hill, J. Huby, P. Klein, D. Lombardi, T. Millar, M. Moraitis, A. N. Palmer, N. Robinson, F.-X. Rouxel, M. Silva Mendes, P. van den Hul, F. Von Nordheim Nielsen in M. Zouridakis s pritožbo zahtevajo razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 11. julija 2007 v zadevi Centeno Mediavilla in drugi proti Komisiji (
T-58/05, ZOdl., str. II-2523
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo njihovo tožbo zoper odločbe o zaposlitvi vsakega od njih (v nadaljevanju: sporne odločbe), ker jih razvrščajo v naziv na podlagi prehodnih določb Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti, kot so bili spremenjeni z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 723/2004 z dne (
UL L 124, str. 1
, v nadaljevanju: Kadrovski predpisi).
Pravni okvir
Uredba št. 723/2004 je začela veljati 1. maja 2004.
Člen 2(1) priloge XIII h Kadrovskim predpisom določa merila ustreznosti med nazivi uradnikov, ki so jih določali Kadrovski predpisi za uradnike Evropskih skupnosti v različici, ki je veljala do 30. aprila 2004 (v nadaljevanju: prejšnji kadrovski predpisi), in tistimi, ki so določeni v Kadrovskih predpisih. Ta merila so navedena v tej tabeli:
Prejšnji razred
Nov (vmesni razred
Prejšnji razred
Nov (vmesni razred)
Prejšnji razred
Nov (vmesni razred)
Prejšnji razred
Nov (vmesni razred)
A 1
A *16






A 2
A *15






A 3/LA 3
A *14






A 4/LA 4
A *12






A 5/LA 5
A *11






A 6/LA 6
A *10
B 1
B *10




A 7/LA 7
A *8
B 2
B *8




A 8/LA 8
A *7
B 3
B *7
C 1
C *6




B 4
B *6
C 2
C *5




B 5
B *5
C 3
C *4
D 1
D *4




C 4
C *3
D 2
D *3




C 5
C *2
D 3
D *2






D 4
D *1
Člen 5(5) Kadrovskih predpisov določa:
„Za vse uradnike iz iste funkcionalne skupine veljajo enaki pogoji glede zaposlitve in kariere.“
Člen 7(1) Kadrovskih predpisov določa:
„Organ za imenovanja (v nadaljevanju: OPI), ki ravna izključno v interesu službe in ne glede na nacionalnost, razporedi vsakega uradnika z imenovanjem ali premestitvijo na delovno mesto v njegovi skupini ali okviru, ki ustreza njegovemu razredu [nazivu].“
Člen 10 Kadrovskih predpisov, katerega besedilo ustreza členu 10 prejšnjih Kadrovskih predpisov, določa, da se z Odborom za Kadrovske predpise, ki je sestavljen iz predstavnikov institucij in njihovih odborov uslužbencev, „[posvetuje] Komisija […] o vseh predlogih za revizijo Kadrovskih predpisov“.
Člen 31(1) Kadrovskih predpisov določa:
„Izbrani kandidati so imenovani v razred [naziv] funkcionalne skupine, določen v obvestilu o natečaju, ki so ga uspešno opravili.“
Priloga XIII Kadrovskih predpisov z naslovom Prehodni ukrepi, ki se uporabljajo za uradnike Skupnosti določa v členu 1:
„1.   V obdobju od 1. maja 2004 do se člen 5(1) in (2) Kadrovskih predpisov nadomesti z naslednjim:
‚1.   Delovna mesta, ki jih urejajo Kadrovski predpisi, se v skladu z vrsto in pomembnostjo nalog razvrstijo v padajočem vrstnem redu v štiri kategorije, in sicer A*, B*, C* in D*.
2.   V kategoriji A* je dvanajst, v kategoriji B* devet, v kategoriji C* sedem in v kategoriji D* pet razredov [nazivov].‘
2.   Vsako sklicevanje na datum zaposlitve se šteje kot sklicevanje na datum začetka dela.“
Člen 12 priloge XIII Kadrovskih predpisov določa:
„1.   Med 1. majem 2004 in se sklic na razrede [nazive] iz funkcionalnih skupin AST in AD v odstavkih 2 in 3 člena 31 Kadrovskih predpisov opravi, kakor sledi:
—
AST 1 do AST 4: C*1 do C*2 in B*3 do B*4
—
AD 5 do AD 8: A*5 do A*8
—
AD 9, AD 10, AD 11, AD 12: A*9, A*10, A*11, A*12.
2.   V primeru uradnikov, ki se zaposlijo s seznama primernih kandidatov po natečaju, objavljenem pred 1. majem 2004, se člen 5(3) Kadrovskih predpisov ne uporablja.
3.   Uradniki, vključeni na seznam primernih kandidatov pred 1. majem 2006, ki se zaposlijo med in , se:
—
razporedijo v razred [naziv], objavljen v natečaju, če se seznam pripravi za kategorijo A*, B* ali C*;
—
razporedijo v razred [naziv] v skladu z naslednjo tabelo, če se seznam pripravi za kategorijo A, LA, B ali C:
Razred iz natečaja
Razred zaposlitve
A 8/LA 8
A *5
A 7/LA 7 in A 6/LA 6
A *6
A 5/LA 5 in A 4/LA 4
A *9
A 3/LA 3
A *12
A 2
A *14
A 1
A *15
B 5 in B 4
B *3
B 3 in B 2
B *4
C 5 in C 4
C *1
C 3 in C 2
C *2“
Dejansko stanje
Komisija je v obdobju med 11. aprilom 2001 in v Uradnem listu Evropskih skupnosti objavila več obvestil o splošnih natečajih za sestavo čakalnega seznama za zaposlitev administratorjev kariere A 7/A 6 (COM/A/6/01, COM/A/9/01, COM/A/10/01, COM/A/1/02, COM/A/3/02 in CC/A/12/02), pomožnih administratorjev kariere A 8 (natečaj COM/A/2/02) in pomožnih strokovnih sodelavcev kariere B 5/B 4 (natečaj COM B/1/02).
Pod rubriko z naslovom Pogoji zaposlovanja je bilo v obvestilih o natečaju pojasnjeno, da vpis izbranih kandidatov na sezname primernih kandidatov tem daje možnost zaposlitve glede na potrebe služb.
V točki D (Splošne informacije) je bilo na koncu obvestila o natečajih COM/A/l/02 in COM/A/2/02 navedeno:
„Komisija je Svetu formalno predložila predlog o spremembi Kadrovskih predpisov. Ta predlog se nanaša zlasti na nov karierni sistem. Izbranim kandidatom na tem natečaju bi bilo torej mogoče predlagati zaposlitev na podlagi novih določb Kadrovskih predpisov, ki jih je naknadno sprejel Svet.“
Obvestilo o natečaju COM/A/3/02 je vsebovalo skoraj enako navedbo, ki se je sklicevala na „določbe novih Kadrovskih predpisov“.
Seznami primernih kandidatov, sestavljeni po natečajih COM/A/6/01, COM/A/9/01 in COM/A/10/01 (v nadaljevanju: natečaji iz leta 2001), so bili objavljeni v Uradnem listu Evropskih skupnosti, in sicer 19. novembra 2002 (natečaj COM/A/6/01), (natečaj COM/A/10/01) in (natečaj COM/A/9/01).
Dopisi, s katerimi so bili izbrani kandidati na natečajih iz leta 2001 obveščeni o njihovem vpisu na sezname primernih kandidatov, so pokazali zlasti, da bi morali ti seznami prenehati veljati 31. decembra 2003.
Generalni direktorat Komisije Osebje in uprava je decembra 2003 vsakemu od izbranih kandidatov na natečajih iz leta 2001 poslal dopis, v katerem je bilo navedeno, da je bila veljavnost različnih seznamov primernih kandidatov podaljšana do 31. decembra 2004.
Seznami primernih kandidatov, ki so bili sestavljeni po natečajih COM/A/l/02, COM/A/2/02, COM/A/3/02, COM/B/1/02 in CC/A/12/02, so bili objavljeni v Uradnem listu Evropskih skupnosti, in sicer 19. decembra 2003 (natečaj CC/A/12/02), (natečaja COM/A/1/02 in COM/A/2/02) in (natečaja COM/A/3/02 in COM/B/1/02).
Vseh sedemnajst pritožnikov je bilo pred 1. majem 2004 navedenih na enem od teh seznamov primernih kandidatov.
D. Fumey, E. Gerhards, M. S. Hamilton in T. Millar so prejeli pisno ponudbo za zaposlitev pred 1. majem 2004.
Vsi pritožniki so bili s spornimi odločbami, ki so bile sprejete po 1. maju 2004 in so začele veljati v obdobju med tem datumom in , imenovani za uradnike na poskusnem delu.
Pritožniki so bili s temi odločbami razvrščeni v naziv na podlagi člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, to pomeni v naziv B *3 (natečaj COM/B/1/02), v naziv A *5 (natečaj COM/A/2/02) oziroma v naziv A *6 (vsi drugi natečaji).
Vsak od pritožnikov je med 6. avgustom in na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov vložil pritožbo zoper odločbo o njegovem imenovanju v uradnika na poskusnem delu, ker je bila z uporabo člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom določena njegova razvrstitev v manj ugoden naziv od nazivov, ki so bili navedeni v različnih obvestilih o natečajih.
OPI je z odločbami, ki jih je sprejel med 21. oktobrom 2004 in , pritožbe pritožnikov zavrnil.
Postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
Tožbe pred Sodiščem prve stopnje
Pritožniki so 3. februarja 2005 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložili tožbo, s katero so predlagali razglasitev ničnosti spornih odločb, ker jih razvrščajo na podlagi člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, ter obnovitev njihove kariere, dodelitev zamudnih obresti, dolgovanih na podlagi zneskov, ki ustrezajo razliki med plačami, ki so jih določali prejšnji Kadrovski predpisi, in tistimi, ki so jih prejemali, in nazadnje naložitev stroškov postopka Komisiji.
Pritožniki so se v utemeljitev predlogov za razglasitev ničnosti sklicevali, prvič, na ugovor nezakonitosti člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, s tem da so navedli sedem očitkov, ki so se nanašali na kršitev člena 10 prejšnjih Kadrovskih predpisov, kršitev njihovih pravic, pridobljenih, preden so začeli veljati kadrovski predpisi, ter načel pravne varnosti in prepovedi retroaktivnosti, kršitev načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, kršitev načela varstva zaupanja v pravo, kršitev člena 31(1) Kadrovskih predpisov in kršitev njehovih členov 5 in 7.
Pritožniki so trdili, drugič, da je Komisija s spornimi odločbami kršila načela dobrega upravljanja, dolžne skrbnosti, transparentnosti, varstva zaupanja v pravo, dobre vere, enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije ter pravilo enakovrednosti naziva in delovnega mesta.
Izpodbijana sodba
Sodišče prve stopnje je razsodilo, da so vse trditve pritožnikov neutemeljene, in tožbo zavrnilo.
Prvič, razsodilo je, da so vse trditve, na katere so se sklicevali pritožniki v utemeljitev ugovora nezakonitosti člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, neutemeljene, in ugovor zavrnilo.
Sodišče je v točkah od 35 do 42 izpodbijane sodbe v zvezi s kršitvijo člena 10, drugi odstavek, prejšnjih kadrovskih predpisov opozorilo, da ima Komisija obveznost posvetovanja, ki se nanaša na uradne predloge in tudi na bistvene spremembe predlogov, ki jih je že obravnavala. Ali so spremembe bistvene ali neznatne in omejene, je treba po stališču Sodišča prve stopnje presojati ob upoštevanju tega, na kaj se nanašajo in kakšno je mesto spremenjenih določb v celotni ureditvi, ki je predlagana v sprejetje, ne pa ob upoštevanju posameznih posledic, ki bi jih lahko imele na položaj oseb, ki naj bi jih zadevalo njihovo izvajanje.
V obravnavani zadevi je bila zamenjava naziva A *6 z nazivom A *7, ki je bila predvidena v predlogu v zvezi z določbo, ki je postala člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, neznatna sprememba prehodnih določb v smeri nove karierne strukture, katere splošnega namena in vsebine naj ta sprememba ne bi tako ogrožala, da bi bilo upravičeno novo posvetovanje z Odborom za kadrovske predpise.
Glede pravic pritožnikov, ki so jih pridobili, preden so začeli veljati Kadrovski predpisi, ter načel pravne varnosti in prepovedi retroaktivnosti, je Sodišče prve stopnje v točkah od 48 do 62 izpodbijane sodbe navedlo, da člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom nima retroaktivnega učinka. Tako je zavrnilo trditve, ki so se nanašale na pridobljene pravice, in potrdilo, da vpis izbranih kandidatov na splošnih natečajih na seznam primernih kandidatov, sestavljen po izbirnih izpitih, za zadevne osebe pomeni namreč le pridobitev možnosti imenovanja v uradnike na poskusnem delu. Ta možnost nujno izključuje vsako pridobljeno pravico, ker razvrstitve v naziv izbranega kandidata na splošnem natečaju, vpisanega na seznam primernih kandidatov, ni mogoče šteti za pridobljeno toliko časa, dokler ni predmet odločbe o imenovanju v ustrezni obliki. Šele ko izbrani kandidat na splošnem natečaju prejme tako odločbo, se lahko sklicuje na funkcijo uradnika in posledično na določbe Kadrovskih predpisov.
Glede kršitve načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki naj bi bila posledica uporabe različnih meril za razvrstitev kandidatov, ki so bili uspešni na istem natečaju, glede na to, ali so bili zaposleni, preden so začeli veljati Kadrovski predpisi ali po tem, je Sodišče prve stopnje v točkah od 75 do 90 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ti skupini oseb nista v primerljivih položajih. Tako je navedlo, da ker je delovno mesto, na katero je bil razporejen uradnik, določeno v odločbi o imenovanju, in ker lahko ta temelji le na določbah, ki veljajo ob njenem sprejetju, se kandidate, ki so bili uspešni na splošnih natečajih in ki so bili na sezname primernih kandidatov vpisani pred 1. majem 2004, a so bili zaposleni po tem datumu, lahko razvrsti v naziv le na podlagi novih meril, ki so veljala ob sprejetju odločbe, s katero so bili imenovani za uradnike na poskusnem delu. Po drugi strani so morali biti izbrani kandidati na istih natečajih, ki so bili imenovani pred , nujno razvrščeni v naziv na podlagi prejšnjih določb, ki so ob njihovem imenovanju še veljale, a so bile na ta dan odpravljene, ker so začele veljati nove določbe Kadrovskih predpisov.
Glede kršitve načela varstva zaupanja v pravo, ker so pritožniki iz objav natečajev, ki so jih zadevali, sklepali, da bodo za njih gotovo uporabljena pravila prejšnjih kadrovskih predpisov, se je Sodišče prve stopnje v točkah od 95 do 99 izpodbijane sodbe sklicevalo na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero se nihče ne more sklicevati na kršitev tega načela ob pomanjkanju natančnih jamstev, ki naj bi mu jih zagotovila uprava, in ugotovilo, da spis ne vsebuje nobenega elementa, ki bi pritožnikom omogočal sklepati, da naj bi jim institucije Skupnosti zagotovile kakršna koli jamstva, na podlagi katerih bi nastala upravičena pričakovanja, da se bodo ohranila prejšnja merila Kadrovskih predpisov glede razvrstitve v naziv uradnikov ob njihovi zaposlitvi. V nekaterih obvestilih o natečajih in v nekaterih dopisih Komisije naj bi bilo nasprotno podrobneje navedeno, da bi bila kandidatom, ki so bili uspešni na navedenih natečajih, lahko predlagana zaposlitev na podlagi novih določb Kadrovskih predpisov.
Glede kršitve člena 31(1) Kadrovskih predpisov, ki se nanaša na načelo ustreznosti med nazivom iz funkcionalne skupine, določenim v obvestilu o natečaju, in nazivom, dodeljenim pri imenovanju, je Sodišče prve stopnje v točkah od 108 do 115 izpodbijane sodbe navedlo, da je bistvo prehodne določbe, kakršna je člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, da vsebuje izjeme od določenih pravil Kadrovskih predpisov, na uporabo katerih nujno vpliva sprememba ureditve. Izjema, določena v tej določbi, ne gre dlje od tega, kar v okviru novih pravil Kadrovskih predpisov izhaja iz imenovanja oseb, izbranih v postopkih, ki bili začeti in končani na podlagi prejšnjih določb, v uradnike.
Glede kršitve členov 5 in 7 Kadrovskih predpisov, ki se nanaša na načelo ustreznosti med nazivom in delovnim mestom, je Sodišče prve stopnje v točkah od 124 do 131 izpodbijane sodbe ocenilo, da ima člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, ker določa ukrepe za prehod od prejšnjih kadrovskih predpisov na Kadrovske predpise, kot
lex specialis
prednost pred splošnimi določbami Kadrovskih predpisov, ki se nanašajo na razvrstitev uradnikov, in predvsem pred členoma 5 in 7 Kadrovskih predpisov.
Drugič, glede očitka, da so bila s spornimi odločbami kršena splošna načela dobrega upravljanja, transparentnosti, varstva zaupanja v pravo, enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, enakovrednosti nazivov in delovnih mest, dobre vere in skrbnosti, je Sodišče prve stopnje v točkah od 147 do 155 izpodbijane sodbe ugotovilo, da niti v obvestilu o natečaju niti v dopisih o podaljšanju veljavnosti seznamov primernih kandidatov, naslovljenih na pritožnike, ni bilo navedeno, da lahko nova merila za razvrstitev v naziv ob zaposlitvi vsebujejo spremembo, in sicer znižanje nazivov pri zaposlitvi, navedenih v obvestilih o natečajih.
Predlogi strank pred Sodiščem
Pritožniki s to pritožbo Sodišču predlagajo, naj:
—
izpodbijano sodbo razveljavi;
—
posledično naj se pritožnikom ugodi glede njihovih predlogov na prvi stopnji in naj se torej,
—
razveljavi razporeditev v naziv, dodeljen pritožnikom v spornih odločbah, ker ta uvrstitev temelji na členu 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom;
—
obnovi kariere pritožnikov, vključno z upoštevanjem delovnih izkušenj v tako popravljenem nazivih, njihovih pravic za napredovanje in pokojninskih pravic, in sicer iz nazivov, v katere bi morali biti imenovani glede na obvestila o natečajih, na podlagi katerih so bili uvrščeni na seznam primernih kandidatov, bodisi v nazive, določene v teh obvestilih o javnih natečajih, bodisi v nazive, ki ustrezajo tem nazivom glede na uvrstitev po Kadrovskih predpisih, in v ustrezni plačilni razred v skladu s pravili, ki so se uporabljala po 1. maju 2004, od dneva njihovega imenovanja;
—
pritožnikom dodeli zamudne obresti na podlagi obrestne mere, ki jo določi Evropska centralna banka, za vse zneske, ki ustrezajo razliki med plačilom, ki ustreza njihovi razporeditvi, navedeni v spornih odločbah, in plačilom, ki ustreza razporeditvi, do katere bi morali biti upravičeni, do datuma, ko bo izdana odločba o njihovi pravilni razporeditvi v naziv; in
—
nasprotni stranki naj se naloži stroške postopka na prvi stopnji in stroške pritožbenega postopka.
Komisija in Svet Sodišču predlagata, naj:
—
pritožbo kot neutemeljeno zavrne in
—
pritožnikom naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka.
Dopustnost pritožbe
Svet navaja, da so nekatere trditve pritožnikov nedopustne, ker se ne nanašajo na kršitev prava Skupnosti na strani Sodišča prve stopnje, temveč se z njimi skuša zgolj doseči ponovno presojo trditev, ki so jih podale na prvi stopnji.
Kot je navedla generalna pravobranilka v točki 31 sklepnih predlogov, je na podlagi ustaljene sodne prakse pritožba nedopustna, če samo ponavlja ali dobesedno navaja tožbene razloge in trditve, ki so že bili predloženi Sodišču prve stopnje, ne da bi vsebovala navedbe, s katerimi bi natančneje opredelila zmotno uporabo prava v izpodbijani tožbi. Nasprotno, kadar pritožnik izpodbija način, kako je Sodišče prve stopnje razlagalo ali uporabilo pravo Skupnosti, se lahko pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če namreč pritožnik svoje pritožbe tako ne bi mogel utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je že navajal pred Sodiščem prve stopnje, bi navedeni postopek deloma izgubil pomen (glej, med drugim, sodbo z dne 29. novembra 2007 v zadevi de Bustamante Tello proti Svetu,
C-10/06 P, ZOdl., str. I-10381
, točka 28).
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da so pritožniki za vsak pritožbeni razlog navedli napačno uporabo prava, kar naj bi po njihovem mnenju storilo Sodišče prve stopnje v več točkah izpodbijane sodbe. Dejstvo, da se pri tem sklicujejo na trditve, ki so jih podali na prvi stopnji, zato nikakor ne more vplivati na dopustnost njihovih pritožbenih razlogov.
Iz tega sledi, da je treba vse pritožbene razloge, ki so jih navedli pritožniki, šteti za dopustne.
Pritožba
V utemeljitev pritožbe se pritožniki sklicujejo na več primerov napačne uporabe prava, ki naj bi jih zagrešilo Sodišče prve stopnje pri presoji ugovora nezakonitosti člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom. V zvezi s tem se sklicujejo predvsem na kršitev člena 10 prejšnjih kadrovskih predpisov, kršitev pravic, ki so jih pridobili, preden so začeli veljati Kadrovski predpisi, ter načel pravne varnosti in prepovedi retroaktivnosti, kršitev načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, kršitev načela zaupanja v pravo, kršitev členov 5, 7 in 31(1) Kadrovskih predpisov ter kršitev obveznosti obrazložitve v zvezi z več točkami presoje.
Pritožniki izpodbijajo tudi presojo Sodišča prve stopnje v zvezi s tožbenimi razlogi, navedenimi v utemeljitev nezakonitosti spornih odločb. V zvezi s tem navajajo, da je Sodišče prve stopnje kršilo načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije ter napačno obrazložilo presojo zakonitosti teh odločb.
Ugovor nezakonitosti člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom
Kršitev člena 10 prejšnjih kadrovskih predpisov in nezadostna obrazložitev
– Trditve strank
Pritožniki, s tem ko se sklicujejo predvsem na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 30. septembra 1998 v zadevi Losch proti Sodišču (
T-13/97, RecFP, str. I-A-543 in II-1633
), navajajo, da naj bi v nasprotju s tem, kar je Sodišče prve stopnje razsodilo v točkah od 35 do 42 izpodbijane sodbe, sprememba predloga Komisije, naj se v členu 12(3) priloge XIII Kadrovskih predpisov naziv A *7 nadomesti z nazivom A *6 kot razredom, ki ga je treba dodeliti osebam, ki so bile pred 1. majem 2004 navedene na seznamih primernih kandidatov za naziv A 7, „vplivala na vsebino“ določb Kadrovskih predpisov.
V zvezi s tem navajajo, da bi bilo treba učinke take spremembe v primerjavi s prejšnjim predlogom preučiti ne le glede na predmet in mesto spremenjenih določb v celotni reformi, temveč tudi ob upoštevanju posledic za položaj zadevnih uradnikov. V obravnavani zadevi, kot naj bi izhajalo tudi iz točke 42 izpodbijane sodbe, naj bi navedene spremembe imele pomemben vpliv na kariero in plačilo navedenih uradnikov. Sprememba predloga naj bi zato morala biti predložena Odboru za kadrovske predpise.
Pritožniki poleg tega menijo, da Sodišče prve stopnje ni ustrezno obrazložilo ugotovitve, v skladu s katero se zamenjava naziva A *7 z nazivom A*6 „uvršča v celotni namen in v globalno perspektivo postopnega prestrukturiranja kariernih razredov“. Take razporeditve na nižje delovno mesto naj ne bi bilo mogoče šteti kot pravilo, ki omogoča postopno uveljavitev progresivnega sistema kariernih razredov.
Komisija in Svet navajata, da sprememba predloga v zvezi s členom 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom ni „vsebinska“ v smislu zgoraj navedene sodbe Losch proti Sodišču. Šlo naj bi za manjši popravek prehodne določbe, ki velja za omejeno skupino oseb in je tako umeščena v celotni namen postopnega prestrukturiranja karier, ki je bilo eden od temeljnih stebrov reforme za vse uradnike.
– Presoja Sodišča
V skladu s členom 283 ES Svet določi kadrovske predpise na predlog Komisije in po posvetovanju z drugimi zadevnimi institucijami.
Člen 10 prejšnjih kadrovskih predpisov in Kadrovskih predpisov določa ustanovitev Odbora za kadrovske predpise, ki je sestavljen iz enakega števila predstavnikov institucij Evropskih skupnosti in predstavnikov njihovih odborov uslužbencev. Določa tudi, da se je treba z odborom posvetovati o vseh predlogih za revizijo Kadrovskih predpisov in da ta lahko oblikuje predloge v okviru take revizije.
V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje v točkah od 36 do 40 izpodbijane sodbe, ob tem da je ugotovilo, da določb člena 10 Kadrovskih predpisov očitno ni mogoče razlagati ozko, odločilo, da se mora Komisija ponovno posvetovati z Odborom za Kadrovske predpise, preden Svet sprejme zadevne uredbene določbe, če te spremembe določbe Kadrovskih predpisov bistveno vplivajo na namen predloga, take obveznosti pa ni, če gre za neznatne spremembe in omejen učinek. Ugotovilo je tudi, pri čemer se je sklicevalo na sodbo z dne 5. oktobra 1994 v zadevi Nemčija proti Svetu (
C-280/93, Recueil, str. I-4973
), da je treba to, ali je sprememba vsebinska, preučiti glede na predmet in mesto spremenjenih določb glede na celoto, in ne glede na posamezne posledice, ki jih lahko imajo za položaj zadevnih uradnikov.
Sodišče prve stopnje je poleg tega ugotovilo, da sprememba določbe, ki jo je sprejel zakonodajalec Skupnosti, ni bistvena, ker dopolnjuje reformo in se uvršča v celotni namen in v globalno perspektivo postopnega prestrukturiranja kariernih razredov.
Take preučitve pa drugače kot trdijo pritožniki ne zaznamuje napačna uporaba prava. V zvezi s to spremembo, ki se vsebinsko ne oddaljuje od besedila, ki je bilo predloženo Odboru za kadrovske predpise, ki je torej podalo svoje mnenje o možnosti, da se predvidi razlika v nazivih pri zaposlitvi med uradniki, ki so bili uspešni na natečajih, izvedenih, preden je začela veljati reforma, in ki so bili zaposleni pred tem datumom, ter tistimi, ki so bili zaposleni po tem datumu, torej ni potrebno novo posvetovanje.
Poleg tega pritožbena trditev glede nezadostne obrazložitve izpodbijane sodbe ni utemeljena, ker je obrazložitev ugotovitve iz točke 40 te sodbe jasno navedena v točki 39 navedene sodbe, v kateri Sodišče prve stopnje navaja, da „je imela prerazporeditev nazivov in plačilnih razredov uradnikov Evropskih skupnosti, ki izhaja iz reforme kariernih razredov, ki jo je uvedel zakonodajalec Skupnosti, takojšnji sekundarni učinek znižanja nazivov pri zaposlitvi novih uradnikov, ki ga spremlja postopni razvoj njihovih poklicnih priložnosti“. Iz tega je Sodišče prve stopnje v navedeni točki 40 ugotovilo, „da zamenjava naziva A *7, ki je bil predviden prvotno, z nazivom A*6 dopolnjuje reformo in se uvršča v celotni namen in v globalno perspektivo postopnega prestrukturiranja kariernih razredov“.
Iz tega sledi, da je treba šteti trditve, ki so jih navedli pritožniki, za neutemeljene.
Kršitev pridobljenih pravic pritožnikov in nezadostnost obrazložitve
– Trditve strank
Pritožniki v utemeljitev trditve, da so bile kršene pridobljene pravice, navajajo, da je Sodišče prve stopnje zmotno zanikalo, da bi lahko pred sprejetjem spornih odločb pridobili pravico, da se spoštuje razvrstitev, navedena v objavah natečajev. Čeprav objava natečaja in vpis na seznam primernih kandidatov ne zagotavljata pravice do zaposlitve, naj bi po mnenju pritožnikov vendarle ustvarjala pravico za vse udeležence javnega natečaja in
a fortiori
za tiste, ki so vpisani na ta seznam, da se jih obravnava v skladu s to objavo (sodba z dne 20. junija 1985 v zadevi Spachis proti Komisiji,
138/84, Recueil, str. 1939
) ter, če gre za tak primer, da se jih zaposli na ravni in za funkcije, ki so bile opisane v navedeni objavi. Kandidati, ki so navedeni na seznamu primernih kandidatov, naj bi torej pridobili pravico spoštovanja teh pogojev zaposlitve v trenutku njihovega morebitnega imenovanja. Med drugim navajajo, da so štirje od njih prejeli odločbe o zaposlitvi pred 1. majem 2004 in da se za te odločbe uporabljajo prejšnji kadrovski predpisi. Ker Sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi ni odgovorilo na te trditve, naj bi kršilo obveznost obrazložitve.
Komisija odgovarja, da ima zakonodajalec obveznost spoštovati pridobljene pravice, ko je pravni položaj dokončno določen na podlagi prejšnje zakonodaje in ko uresničitev dejanske ugodnosti, ki jo ta podeljuje zadevnemu subjektu, ni več odvisna od ravnanja ali opustitve javnega organa, v zvezi s katerima ima ta organ diskrecijsko pravico ali polje proste presoje.
Pravni položaj, ki je posledica vpisa na seznam primernih kandidatov, ki je bil sestavljen na podlagi splošnega natečaja, naj ne bi bil pridobljena pravica, temveč možnost biti imenovan, ker je glede na pogoje Kadrovskih predpisov dejstvo, na podlagi katerega nastane pravica, imenovanje. Torej bi bilo protislovno trditi, kot to počnejo pritožniki, da osebe, ki so navedene na seznamu primernih kandidatov, nimajo možnosti zahtevati več, namreč imenovanja na mesto uradnika na poskusnem delu, temveč pravico zahtevati manj, namreč določen naziv pri zaposlitvi.
Svet, ki navaja trditve, podobne tistim, ki jih je navedla Komisija, dodaja, da objava natečaja, ki sicer zavezuje OPI, zakonodajalcu vseeno ne onemogoča, da v okviru reforme sistema kariernih razredov določi enakovrednost nazivov z natečajev z nazivi pri zaposlitvi v skladu z novim sistemom.
– Presoja Sodišča
V zvezi s tem je treba opozoriti, da pravna vez med uradniki in upravo temelji na kadrovskih predpisih, ne na pogodbi (glej v tem smislu sodbo z dne 19. marca 1975 v zadevi Gillet proti Komisiji,
28/74, Recueil, str. 463
, točka 4). Iz tega sledi, da lahko zakonodajalec kadarkoli spremeni pravice in obveznosti uradnikov.
Načelo je, da zakoni, s katerimi se spreminja zakonsko določbo, kot so uredbe o spremembi kadrovskih predpisov, veljajo, razen izjem, za prihodnje učinke položajev, ki so nastali na podlagi prejšnjega zakona (glej v tem smislu sodbo z dne 29. junija 1999 v zadevi Butterfly Music,
C-60/98, Recueil, str. I-3939
, točka 24).
Drugače velja le za položaje, ki so nastali in so bili dokončno utrjeni na podlagi prejšnjega pravila ter ki ustvarjajo pridobljene pravice (glej v tem smislu sodbe z dne 14. aprila 1970 v zadevi Brock,
68/69, Recueil, str. 171
, točka 7; z dne v zadevi SOPAD,
143/73, Recueil, str. 1433
, točka 8, in z dne v zadevi Licata proti CES,
270/84, Recueil, str. 2305
, točka 31).
Pravica velja za pridobljeno, če se je dejstvo, na podlagi katerega nastane, uresničilo pred zakonsko spremembo. Vendar to ne velja za pravico, katere dejstvo, na podlagi katerega nastane, se ni uresničilo na podlagi zakonodaje, ki je bila spremenjena.
V obravnavanem primeru so bili pritožniki na dan začetka veljavnosti Kadrovskih predpisov kandidati, ki so bili uspešni na natečajih in ki so bili vpisani na sezname primernih kandidatov. Kot taki niso pridobili nobene pravice do imenovanja, imeli so le možnost, da bodo imenovani. Njihova razvrstitev v naziv je bila pogojena z njihovim imenovanjem, za kar je pristojen OPI.
Iz tega sledi, da če položaj, iz katerega izvira pravica pritožnikov glede določenih pogojev zaposlitve, ni obstajal pred začetkom veljavnosti Kadrovskih predpisov, se pritožniki ne morejo sklicevati na nobeno pridobljeno pravico (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo z dne 19. marca 1975 v zadevi Gillet proti Komisiji, točka 5).
Taki preudarki veljajo tudi za tiste pritožnike, ki so bili zaposleni kot uradniki na poskusnem delu pred 1. majem 2004 in so bili imenovani za uradnike po tem datumu.
Tako se z izpodbijano sodbo, s tem ko je bilo v obravnavanem primeru ugotovljeno, da kandidati, ki so bili uspešni na zadevnih natečajih, niso pridobili pravic, ne krši načela, na katero se sklicujejo pritožniki, in se z njo pravno zadovoljivo odgovarja na vprašanja, ki so jih pritožniki zastavili na prvi stopnji.
Treba je torej šteti, da ta trditev ni utemeljena.
Kršitev načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije ter načel ločitve oblasti in hierarhije norm, pravice do sodnega varstva ter nezadostnosti obrazložitve
– Trditve strank
Pritožniki glede kršitve načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije navajajo, da za namene spoštovanja teh načel vsi kandidati, ki so bili uspešni na natečaju, sestavljajo eno samo skupino. Sodišče prve stopnje naj bi torej kršilo navedeni načeli, s tem ko je presodilo, da nimajo vsi kandidati, ki so bili uspešni na istem natečaju, pravice biti razvrščeni v skladu s pogoji, določenimi v njegovi objavi.
Po stališču pritožnikov je Sodišče prve stopnje s tako ugotovitvijo priznalo zakonodajalcu pristojnost, da spremeni določbe Kadrovskih predpisov, ne da bi moral pri tem spoštovati načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije. S tem naj bi po eni strani izključil možnost sodnega nadzora nad pristojnostjo zakonodajalca, kar je v nasprotju s temelji pravne države in predvsem načelom delitve oblasti, po drugi strani pa naj bi kršil pravico do sodnega varstva, Sodišče Skupnosti pa bi moralo preučiti, ali je treba različno obravnavanje, ki izhaja iz začetka veljavnosti spremembe pravnih pravil, šteti za utemeljeno.
Poleg tega naj Sodišče prve stopnje ne bi razložilo razlogov, ki so upravičili njegov odmik od sodbe z dne 30. septembra 1998 v zadevi Ryan proti Računskemu sodišču (
T-121/97, Recueil, str. II-3885
), v kateri je ugotovilo kršitev načela enakosti na področju pokojninskih pravic članov Računskega sodišča Evropskih skupnosti.
Pritožniki nazadnje navajajo, da je v točki 89 izpodbijane sodbe napačno uporabljeno pravo, ker naj bi Sodišče prve stopnje ugotovilo, da ne obstaja diskriminacija zaradi starosti, ker so pritožniki, zlasti najstarejši, zaradi uporabe člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom razvrščeni na začetek kariere, čeprav so bile v okviru postopka njihove zaposlitve v nazive A 7/A 6 ali B 5/B 4 upoštevane njihove delovne izkušnje, ki so bile tudi zahtevane.
Komisija navaja, da utemeljitev Sodišča prve stopnje v nobenem delu ne temelji na premisi, da zakonodajalca Skupnosti ne zavezuje načelo enakega obravnavanja. Nasprotno, zastavljalo naj bi vprašanje medčasovnega področja uporabe tega načela in se oprlo na ugotovitev, da ima zakonodajalec pristojnost, da za prihodnje primere sprejme spremembe določb Kadrovskih predpisov, za katere meni, da so skladne z interesi službe. Tako po mnenju Komisije zadevni subjekti, tudi če take spremembe vodijo do položaja, ki je manj ugoden za uradnike od tistega, ki izhaja iz prejšnjih določb, ne morejo zahtevati ohranitve pravice, do katere so bili upravičeni v danem trenutku.
Načelo enakega obravnavanja naj namreč ne bi imelo medčasovnega področja uporabe v smislu, da naj ne bi preprečevalo sprememb pravnih pravil. Tako naj ne bi bilo v nasprotju s tem načelom, da nova ureditev prihodnje učinke nekega položaja, ki nastane na podlagi prejšnje ureditve, obravnava drugače, kot bi jih obravnavala pred spremembo ureditve.
Svet navaja trditve, ki so podobne navedbam Komisije. Dodaja, da bila posledica uporabe načela enakega obravnavanja v skladu z merili, ki so jih navedli pritožniki, neenakost obravnavanja med raznimi uradniki, ki so bili zaposleni po 1. maju 2004, glede na to, ali gre za kandidate, ki so bili uspešni na natečajih, ki so bili izvedeni pred tem datumom ali po njem. Po mnenju Sveta pa uradniki, ki so bili zaposleni po tem datumu, sestavljajo eno samo skupino, ki ima po Kadrovskih predpisih pravico do enakega obravnavanja.
– Presoja Sodišča
Kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, obstaja kršitev načela enakega obravnavanja, ki velja za pravo uradnikov Skupnosti, kadar se kategoriji oseb, katerih dejanski in pravni položaji se bistveno ne razlikujejo, pri zaposlitvi obravnavata različno in če tako obravnavanje ni objektivno upravičeno (glej v tem smislu sodbo z dne 11. januarja 2001 v zadevi Martínez del Peral Cagigal proti Komisiji,
C-459/98 P, Recueil, str. I-135
, točka 50).
Sodišče prve stopnje se je v točkah od 79 do 83 izpodbijane sodbe oprlo na ugotovitev, da je mogoče razvrstitev pritožnikov v naziv zakonito opraviti le na podlagi meril, določenih v Kadrovskih predpisih, med drugim v členu 12(3) njihove priloge XIII, ki je veljala, ko so bile sprejete sporne odločbe. Iz tega je sklepalo, da se ne more šteti, da ti uradniki spadajo v isto kategorijo kot kandidati, ki so bili uspešni na istih natečajih pred 1. majem 2004 in za katere je bilo treba uporabiti ureditev, ki je veljala pred reformo. Razsodilo je torej, da se s to določbo, s katero je za pritožnike določena drugačna ureditev, kot je tista, ki velja za druge uradnike, ne krši načela prepovedi diskriminacije.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da načeloma velja, da mora zakonodajalec pri sprejemanju pravil, ki veljalo predvsem na področju uradnikov Skupnosti, spoštovati splošno načelo enakega obravnavanja.
Vendar je treba v obravnavanem primeru ugotoviti, da zakonodajalec, s tem ko je sprejel člen 12(3) priloge XIII Kadrovskih predpisov, iz katerega izhaja različno obravnavanje uradnikov, ki so bili uspešni na istem natečaju in so bili zaposleni pred reformo oziroma po njej, ni kršil takega načela, ker različno obravnavanje vpliva na uradnike, ki niso del ene same skupine.
Kot je ugotovilo Sodišče prve stopnje, pritožniki namreč kot uradniki, ki so bili zaposleni po 1. maju 2004, niso v enakem pravnem položaju kot uradniki, ki so bili zaposleni pred tem datumom, ker so imeli, ko je začela veljati reforma, drugače kot že zaposleni uradniki, le možnost, da bodo imenovani.
Tako različno obravnavanje med drugim temelji na dejavniku, ki je objektiven in neodvisen od volje zakonodajalca Skupnosti, namreč na datumu zaposlitve, ki ga določi OPI. Dodati je tudi treba, da je zakonodajalec Skupnosti, s tem ko je tehtal interese različnih skupin uradnikov v okviru postopne uvedbe nove ureditve kadrovskih predpisov, lahko veljavno odločil, da se zaposlitev oseb, ki so v posebnem položaju pritožnikov, izvrši v skladu z novo ureditvijo, na podlagi katere se jih obravnava ugodneje kot uradnike, ki so bili uspešni na natečajih, ki so bili izvedeni po 1. maju 2004, in nato zaposleni.
Iz teh preudarkov sledi, da je Sodišče prve stopnje, drugače kot trdijo pritožniki, razsodilo o spoštovanju načela enakega obravnavanja v zvezi s členom 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom in ni napačno uporabilo prava pri preučitvi tega načela.
Poleg tega je treba glede domnevne diskiminacije zaradi starosti, na katero so se sklicevali pritožniki v zvezi s položajem starejših pritožnikov, poudariti, da – kot je pravilno potrdilo Sodišče prve stopnje – merila razvrščanja, navedena v členu 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, očitno ne upoštevajo starosti kandidatov, ki so bili uspešni na zadevnih natečajih, poleg tega pa v zvezi s kategorijo A določajo razliko med osnovnim nazivom A *5 (prejšnji naziv A 8) in višjim nazivom A *6 (prejšnji naziv A 7/A 6).
Trditve pritožnikov v zvezi s kršitvijo načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, delitve oblasti in hierarhije norm ter pravice do sodnega varstva je zato treba zavrniti.
Ker je bila poleg tega izpodbijana sodba v zvezi s tem dovolj obrazložena, se Sodišču prve stopnje ne more očitati, da v obrazložitvi te sodbe ni razložilo razlike med preučitvijo, ki jo je podalo v obravnavanem primeru, in preučitvijo v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Ryan proti Računskemu sodišču.
Iz tega sledi, da Sodišče prve stopnje ni kršilo obveznosti obrazložitve in da je treba to trditev zavrniti.
Kršitev načela varstva zaupanja v pravo ter izkrivljanje dokazov
– Trditve strank
Po stališču strank je Sodišče prve stopnje, s tem ko je potrdilo, da uprava ni dala nobenega jasnega jamstva o razvrstitvi pritožnikov, kršilo načelo zaupanja v pravo in izkrivilo dokaze v spisu. Poudarjajo, da ne le da v objavi natečajev ni bilo nobene navedbe v zvezi s pripravami sprememb prejšnjih Kadrovskih predpisov in da se je vsa pisna dokumentacija, ki je bila dostopna na spletni strani, sklicevala nanje, temveč tudi, da za štiri od njih nova ureditev ni bila omenjena niti v dopisih s ponudbo za zaposlitev, ki so jih prejeli, preden je začela veljati reforma, niti med zdravniškim pregledom pred zaposlitvijo. Uprava naj bi namreč D. Fumey obvestila na dan, ko je začela delati, E. Gerards, I. M. S. Hamilton in T. Millar pa s „popravnim“ dopisom s ponudbo za zaposlitev, ki je prispel štiri dni, preden so začeli delati.
Komisija in Svet odgovarjata, da jamstva, ki jih da upravni organ, ne morejo biti upoštevana pri preučitvi zakonitosti ravnanj zakonodajalca Skupnosti. Trditve v zvezi z različnimi dejstvi pritožbe so zato brezpredmetne v okviru ugovora nezakonitosti člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom. Poleg tega navajata, da na podlagi jamstev uprave, ki ne upoštevajo veljavnih določb, zadevna oseba ne more pridobiti zaupanja v pravo. Po mnenju teh institucij pa je Sodišče prve stopnje v vsakem primeru upoštevalo razliko med položaji različnih pritožnikov.
– Presoja Sodišča
Sodišče prve stopnje je glede domnevne kršitve načela zaupanja v pravo v točki 98 izpodbijane sodbe navedlo, da v spisu ni nič, iz česar bi pritožniki lahko sklepali, da naj bi jim institucije Skupnosti zagotovile kakršna koli jamstva, na podlagi katerih bi nastala upravičena pričakovanja, da se bodo ohranila prejšnja merila Kadrovskih predpisov glede razvrstitve v naziv uradnikov ob njihovi zaposlitvi.
V obravnavani zadevi ni sporno, da je administracija nekaterim pritožnikom pred sprejetjem spornih odločb navedla podatke v zvezi njihovo razvrstitvijo glede na merila, navedena v objavah natečajev. Vendar so bila tem navedbam dodana opozorila glede možnosti, da jim bo ponujena zaposlitev na podlagi novih določb Kadrovskih predpisov.
Tudi če se take navedbe šteje za jasna jamstva, iz katerih bi za naslovnike izhajalo upravičeno pričakovanje, je treba izključiti, kot je to storilo Sodišče prve stopnje v točki 95 izpodbijane sodbe, da se pritožniki lahko sklicujejo nanje, zato da bi izpodbili zakonitost pravnega pravila, na katerem temeljijo sporne upravne odločbe. Posamezniki se namreč ne morejo sklicevati na načelo varstva zaupanja v pravo, da bi nasprotovali zakonitosti nove upravne določbe, predvsem na področju, na katerem ima zakonodajalec, kot v tem primeru, široko diskrecijsko pravico (glej zlasti sodbo z dne 19. novembra 1998 v zadevi Španija proti Svetu,
C-284/94, Recueil, str. I-7309
, točka 43).
Kot je navedla generalna pravobranilka v točki 121 sklepnih predlogov, ravnanja uprave ne morejo omejiti področja delovanja zakonodajalca in se z njimi ne more vrednotiti zakonitosti, ki se jim mora uprava prilagoditi.
Iz tega sledi, da trditve pritožnikov, ki se nanašajo na kršitev zaupanja v pravo, niso utemeljene, tiste, ki se nanašajo na izkrivljanje dokazov, pa so neupoštevne.
Kršitev člena 31 Kadrovskih predpisov ter nezadostnost obrazložitve
– Trditve strank
Po stališču pritožnikov je člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom v nasprotju s členom 31 Kadrovskih predpisov o pravici kandidatov, da so imenovani v naziv funkcionalne skupine, določen v obvestilu o natečaju. V zvezi s tem navajajo, da imajo izpodbijane prehodne odločbe za pritožnike in OPI dokončen, in ne prehoden učinek. Pritožniki so namreč bili dokončno imenovani na podlagi določb, ki naj bi bile „prehodne“, in razvrstitev, ki je bila dokončna na dan njihovega imenovanja, bo veljala za njihovo celotno kariero. Med drugim navajajo, da naj Sodišče prve stopnje ne bi razložilo razloga za izjemo od prehodnih pravil, ki veljajo za druge uradnike, ki je bila uvedena s členom 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom.
Po stališču Komisije je treba pri označevanju prehodnosti ali dokončnosti razlikovati med določbo in pravnimi učinki odločbe, sprejete na podlagi take določbe. Kot prehodne naj bi bilo treba razumeti določbe, katerih področje uporabe je omejeno na položaje, ki obstajajo v nekem trenutku ali v nekem obdobju. Nasprotno pa naj bi lahko bile pravne posledice odločbe, sprejete na podlagi prehodne določbe, dokončne. Značilnost prehodnosti člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom naj bi bila torej popolnoma skladna z dokončnostjo odločb o razvrstitvi v naziv.
Svet dodaja, da se z navedenim členom 12(3) lahko odstopa od člena 31 Kadrovskih predpisov, ker sta obe določbi v istem zakonodajnem aktu in imata enak položaj in ker se poleg tega prvo pravilo nanaša na poseben položaj, medtem ko je drugo pravilo splošno. Tako naj bi dejstvo, da naj bi bil člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom
lex specialis
v primerjavi s členom 31 Kadrovskih predpisov, zadostovalo za izključitev vsakršne neskladnosti med tema določbama.
– Presoja Sodišča
V skladu s členom 31(1) Kadrovskih predpisov so kandidati, ki so bili uspešni na natečajih, „imenovani v razred funkcionalne skupine, določen v obvestilu o natečaju, ki so ga uspešno opravili“.
Sodišče prve stopnje je ob odločanju o trditvah v zvezi s kršitvijo te določbe Kadrovskih predpisov najprej v točki 109 izpodbijane sodbe navedlo, da čeprav je iz navedene določbe nujno sledilo, da morajo biti izbrani kandidati na splošnih natečajih imenovani v uradnike v naziv, naveden v obvestilu o natečaju, po koncu katerega so bili zaposleni, opredelitev ravni prostih delovnih mest in pogojev za imenovanje izbranih kandidatov na natečaju za ta mesta, ki jo je Komisija izvedla s sestavo obvestil o spornih natečajih v okviru določb prejšnjih kadrovskih predpisov, ni mogla podaljšati svojih učinkov prek 1. maja 2004, ki ga je zakonodajalec Skupnosti določil za začetek veljavnosti nove karierne strukture.
Sodišče prve stopnje je nato v točkah od 110 do 113 izpodbijane sodbe navedlo, da je člen 12(3) priloge XIII Kadrovskih predpisov prehodna določba, katere namen je le določiti razvrstitev določene kategorije uradnikov, in da sme zakonodajalec v prihodnje v interesu službe sprejeti spremembe določb Kadrovskih predpisov, tudi če so spremenjene določbe manj ugodne kot prejšnje.
Pri tej presoji ni šlo za napačno uporabo prava. Namreč, po eni strani, čeprav za kandidata, ki je bil uspešen na natečaju, iz člena 31(1) načeloma izhaja pravica, da mu bo dodeljen naziv funkcionalne skupine, ki je bila navedena v obvestilu o natečaju, če bo imenovan, ta določba lahko velja le za obstoječo pravico, ker ne more zavezovati OPI, da sprejme odločbo, ki ni skladna s Kadrovskimi predpisi, kot jih je spremenil zakonodajalec Skupnosti, in je torej nezakonita. Poleg tega, kot je bilo navedeno v točkah 64 in 65 te sodbe, se pritožniki kot kandidati, ki so bili uspešni na natečajih, ki so bili izvedeni, preden je začela veljati reforma Kadrovskih predpisov, ne morejo sklicevati na nobeno pravico, ki naj bi bila pridobljena, preden so začeli veljati Kadrovski predpisi, da bi bili imenovani v neki naziv. Na tako pravico se torej ni mogoče sklicevati na podlagi člena 31 Kadrovskih predpisov.
Po drugi strani lahko člen 12(3) priloge XIII Kadrovskih predpisov kot posebna prehodna določba vnaša izjemo od splošnega pravila iz člena 31 Kadrovskih predpisov, ki velja za določeno kategorijo uradnikov.
Trditve pritožnikov, s katerimi naj bi dokazali napačno uporabo prava pri presoji glede domnevne kršitve tega člena Kadrovskih predpisov in nezadostnost obrazložitve, zato niso utemeljene.
Kršitev členov 5 in 7 Kadrovskih predpisov in nezadostnost obrazložitve
– Trditve strank
Po stališču pritožnikov je Sodišče prve stopnje napačno ugotovilo, da prehodna določba lahko odstopa od členov 5 in 7 Kadrovskih predpisov, ki določata načelo ustreznosti med nazivom in delovnim mestom uradnika. Sodišče prve stopnje naj bi tako dopustilo, da lahko prehodna določba odstopa od vseh določb Kadrovskih predpisov ter splošnih pravnih načel.
Komisija in Svet menita, da pritožniki napačno razlagajo izpodbijano sodbo v smislu, da naj bi Sodišče prve stopnje razsodilo, da člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom odstopa od pravila iz člena 7(1) Kadrovskih predpisov. Nasprotno, v skladu s pravilnim branjem te sodbe naj bi bila ohranjena enakovrednost med nazivom in delovnim mestom.
– Presoja Sodišča
Trditve Komisije in Sveta je treba šteti za utemeljene. Namreč, drugače od tega, kar navajajo pritožniki, Sodišče prve stopnje v točkah od 126 do 128 izpodbijane sodbe ni potrdilo, da člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom odstopa od členov 5 in 7 Kadrovskih predpisov, ki določata načelo ustreznosti med delovnim mestom in nazivom. Nasprotno, zlasti v točkah 126 in 131 izpodbijane sodbe je potrjeno, da člen 12(3) priloge XIII Kadrovskih predpisov določa merila za uporabo takega načela za uradnike, zaposlene v prehodnem obdobju.
Trditve, navedene v zvezi s kršitvijo členov 5 in 7 Kadrovskih predpisov in nezadostnostjo obrazložitve, je treba zato šteti za povsem neutemeljene.
Iz navedenega sledi, da je treba trditve pritožnikov, katerih namen je ugotoviti napačno uporabo prava in nezadostnost obrazložitve pri presoji Sodišča prve stopnje o ugovoru nezakonitosti člena 12(3) priloge XIII Kadrovskih predpisov, zavrniti.
Kršitev načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije ter nezadostnost obrazložitve pri presoji zakonitosti spornih odločb
Trditve strank
Pritožniki navajajo, da je Sodišče prve stopnje, s tem ko je zavrnilo tožbene razloge za razglasitev ničnosti spornih odločb, kršilo načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije ter obveznost obrazložitve, ker je odločbe o zaposlitvi določenih kandidatov, ki so bili uspešni na istih natečajih, na katerih so sodelovali pritožniki, in ki so bile izdane pred 1. majem 2004, implicitno štelo za nezakonite, ni pa ugotovilo, da je Komisija, s tem ko je kandidate, ki so bili zaposleni pred , obravnavala drugače kot pritožnike, kršila navedeni načeli.
Komisija navaja, de pritožniki napačno razlagajo izpodbijano sodbo.
Presoja Sodišča
Sodišče prve stopnje je v izpodbijani sodbi, zlasti točkah od 150 do 152, najprej potrdilo, da nezadostnost predhodnih podatkov o pritožnikih ne more povzročiti nezakonitosti spornih odločbe. Nato je opozorilo, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso zakonitost izpodbijanega posamičnega akta pred sodiščem Skupnosti presojati glede na dejstva in pravo, ki so obstajali, ko je bil akt sprejet, in da so bile vse sporne odločbe sprejete v skladu z novimi zavezujočimi določbami člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, katerega nezakonitost ni bila dokazana.
Ker taki preudarki utemeljujejo presojo o spornih odločbah na pravilni pravni podlagi, namreč na ureditvi, ki je veljala v času njihovega sprejetja (glej sodbo z dne 17. maja 2001 v zadevi IECC proti Komisiji,
C-449/98 P, Recueil, str. I-3875
, točka 87), pri njih ne gre za napačno uporabo prava, poleg tega dovolj obrazložijo zavrnitev trditev, navedenih na prvi stopnji. Trditve pritožnikov v zvezi s kršitvijo načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije so neupoštevne, tiste, ki se nanašajo na nezadostnost obrazložitve, pa so neutemeljene.
Iz navedenega sledi, da je treba šteti, da je pritožba neutemeljena in jo je treba zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 tega poslovnika, se stranki, ki ni bila uspešna, naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. V skladu s členom 70 tega poslovnika nosijo institucije svoje stroške v delovnopravnih sporih med Skupnostmi in njihovimi uslužbenci. Iz člena 122, drugi odstavek, navedenega poslovnika pa izhaja, da se navedeni člen 70 ne uporablja za pritožbe, ki jih vložijo uradniki ali kateri koli drugi uslužbenci institucije proti tej instituciji.
Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnikom naloži plačilo stroškov, in ker ti s svojimi predlogi niso uspeli, jim je treba naložiti plačilo stroškov.
V skladu s členom 69(4) Poslovnika, ki se uporablja v skladu s členom 118 istega poslovnika, nosi intervenient svoje stroške.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
I. C. Centeno Mediavilla, D. Fumey, E. Gerhards, I. M. S. Hamilton, R. Hillu, J. Hubyju, P. Kleinu, D. Lombardiju, T. Millarju, M. Moraitisu, A. N. Palmer, N. Robinson, F. X. Rouxel, M. Silva Mendes, P. van den Hulu, F. Von Nordheimu Nielsenu in M. Zouridakisu se naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka.

3.
Svet Evropske unije nosi svoje stroške.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.