CELEX: 62007TJ0212
Marcă comunitară
Procedură de opoziție
Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Barbara Becker
Marca comunitară verbală anterioară BECKER
Motiv relativ de refuz
Risc de confuzie
Similitudinea semnelor
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94

Istoricul cauzei
La 19 noiembrie 2002, intervenienta, doamna Barbara Becker, a formulat la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) o cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Barbara Becker în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (
JO 1994, L 11, p. 1
, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), cu modificările ulterioare.
Produsele pentru care s-a solicitat înregistrarea mărcii fac parte din clasa 9 potrivit Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor, din 15 iunie 1957, cu modificările ulterioare, și corespund descrierii următoare: „Aparate și instrumente de uz științific, nautic, topografic, electrice, pentru fotografie, cinematografie, optică, cântărire, măsurare, semnalizare, verificare, salvare și învățământ; aparate pentru înregistrarea, transmiterea și reproducerea sunetului sau a imaginii; suporturi magnetice de înregistrare, discuri acustice; automate de vânzare și mecanisme pentru aparate care funcționează cu fise; case de marcat, mașini de calculat, echipamente de prelucrare a datelor și calculatoare”.
Cererea de înregistrare a mărcii a fost publicată în
Buletinul mărcilor comunitare
nr. 13/2004 din 29 martie 2004.
La 24 iunie 2004, reclamanta, Harman International Industries, Inc., a formulat opoziție împotriva înregistrării mărcii solicitate pentru toate produsele vizate de aceasta, în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 și al articolului 8 alineatul (5) din același regulament. Opoziția se baza pe marca comunitară verbală BECKER ONLINE PRO nr. 1 823 228, înregistrată la 1 iulie 2002, și pe cererea de înregistrare a mărcii comunitare verbale BECKER nr. 1 944 578 din 2 noiembrie 2000, înregistrată la 17 septembrie 2004.
Produsele protejate de mărcile anterioare fac parte din clasa 9 în sensul Aranjamentului de la Nisa și corespund descrierilor următoare: „Aparate și instrumente electrice și electronice, aparate pentru înregistrarea, transmiterea și reproducerea sunetului sau a imaginii; suporturi magnetice de înregistrare; discuri de înregistrare; echipamente de prelucrare a datelor; material didactic sau pentru învățământ; calculatoare; programe de calculator; materiale informatice; periferice de calculatoare; aparate și instrumente, toate pentru înregistrarea, producerea, transmiterea, editarea sau prelucrarea semnalelor audio și/sau video; aparate pentru prelucrare audio; material audio și video de înaltă fidelitate; difuzoare, transductori, radiouri, sisteme de navigație și telematică; aparate și instrumente audio pentru vehicule; radiouri cu telefon integrat pentru vehicule, sisteme de navigație, telematică (conexiune electronică între vehicule cu motor și satelit), CD-playere, playere MP3 și/sau acces la internet; echipament de prelucrare a semnalelor; echipament de prelucrare a semnalelor digitale; procesoare de semnale vocale digitale; procesoare de sunet, amplificatoare, pre-amplificatoare, amplificatoare de putere, receptoare, receptoare audio video; tunere, echipamente «home-cinema», DVD-playere, playere de discuri compacte, mecanisme de transport de discuri compacte și DVD-uri, playere și mecanisme de transport de discuri optice; playere MP3; telecomenzi, difuzoare de frecvențe joase, microfoane, căști, sisteme de sunet integrate, televizoare, ecrane video, sisteme «home-cinema»; console pentru mixaj audio; compresoare și procesoare audio; egalizatoare; telefoane; piese și componente pentru toate produsele menționate; niciunul dintre produsele menționate nefiind cabluri sau piese și componente ale cablurilor”.
Prin Decizia din 15 februarie 2005, divizia de opoziție a admis opoziția, pentru motivul că exista un risc de confuzie între mărcile în conflict. Aceasta a considerat că produsele pe care le desemnează respectivele mărci sunt identice și că mărcile sunt în mod global similare prin faptul că prezintă, pe de o parte, un grad mediu de similitudine vizuală și fonetică și, pe de altă parte, o identitate din punct de vedere conceptual în măsura în care acestea se referă la același nume de familie.
La 11 aprilie 2006, intervenienta a formulat recurs la OAPI împotriva deciziei diviziei de opoziție.
Prin Decizia din 7 martie 2007 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera întâi de recurs a OAPI a admis recursul și a anulat decizia diviziei de opoziție. Camera de recurs a considerat că produsele pe care le desemnează mărcile în conflict sunt în parte identice și în parte similare. Decizia a operat o diferențiere a publicului relevant în funcție de produsele vizate, și anume cele destinate publicului larg, cele destinate profesioniștilor și cele dintr-o categorie intermediară de produse care pot sau nu pot, în funcție de natura și de obiectul lor, să fie destinate publicului larg și profesioniștilor.
În ceea ce privește semnele în conflict, camera de recurs a ținut cont, pe de o parte, pentru motive de economie a procedurii, de marca verbală anterioară BECKER și, pe de altă parte, de marca verbală a cărei înregistrare este solicitată, Barbara Becker. Camera de recurs a constatat că exista numai un anumit grad de similitudine vizuală și fonetică între semnele în conflict, ținând cont de faptul că un alt element, și anume prenumele Barbara, este plasat la începutul mărcii a cărei înregistrare este solicitată. Pe plan conceptual, camera de recurs a considerat că semnele în conflict erau în mod clar distincte în Germania și în alte țări ale Uniunii Europene. Camera de recurs a considerat că numele de familie Becker nu era elementul distinctiv și dominant al mărcii a cărei înregistrare este solicitată, pentru motivul că publicul relevant ar percepe această marcă mai degrabă în integralitatea sa, și anume Barbara Becker, decât ca pe o combinație între elementele „Barbara” și „Becker”. Aceasta a arătat, de asemenea, că doamna Barbara Becker era o celebritate în Germania, în timp ce numele Becker era general recunoscut ca un nume de familie răspândit și obișnuit. Prin urmare, camera de recurs a concluzionat că diferențele dintre semnele în cauză erau suficient de importante pentru a înlătura riscul de confuzie.
Pe de altă parte, camera de recurs a constatat că nu este îndeplinită, în speță, condiția stabilită de jurisprudență pentru aplicarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94, potrivit căreia între mărcile în conflict trebuie să existe un grad de similitudine astfel încât publicul relevant să stabilească o asociere între acestea.
Concluziile părților
Reclamanta solicită Tribunalului:
—
anularea deciziei atacate;
—
să dispună respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare Barbara Becker;
—
obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.
OAPI și intervenienta solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
Cu titlul preliminar, trebuie subliniat că, prin al doilea capăt de cerere, reclamanta solicită Tribunalului să dispună respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare Barbara Becker. Or, potrivit articolului 63 alineatul (6) din Regulamentul nr. 40/94, OAPI are obligația de a lua toate măsurile necesare pentru executarea hotărârii instanței comunitare. Potrivit jurisprudenței constante, nu este de competența Tribunalului să adreseze OAPI somații [Hotărârea Tribunalului din 31 ianuarie 2001, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/OAPI (Giroform),
T-331/99, Rec., p. II-433
, punctul 33, Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2006, Vitakraft-Werke Wührmann/OAPI – Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT),
T-277/04, Rec., p. II-2211
, punctul 74, și Hotărârea Tribunalului din 17 iunie 2008, El Corte Inglés/OAPI – Abril Sánchez și Ricote Saugar (Boomerang
TV
),
T-420/03, Rep., 2008, p. II-837
, punctul 31]. Al doilea capăt al cererii reclamantei este, prin urmare, inadmisibil.
În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive întemeiate pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și, respectiv, a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94
Argumentele părților
Reclamanta susține că numele Becker reprezintă un element dominant și distinctiv al mărcii Barbara Becker sau, în orice caz, joacă un rol distinctiv autonom în cadrul acesteia și că există o similitudine între mărcile în conflict pe plan conceptual, din moment ce acestea se bazează pe numele de familie Becker, fără a exista o legătură aparentă între acest nume și produsele pe care le desemnează. În temeiul jurisprudenței, ar trebui să se concluzioneze în speță că există un risc de confuzie pentru motivul că, ținând cont de identitatea produselor pe care le desemnează mărcile în conflict, diferențele dintre aceste mărci nu sunt suficiente pentru a neutraliza riscul de confuzie. Consumatorul mediu ar fi determinat să considere produsele pe care le desemnează marca a cărei înregistrare este solicitată ca provenind de la o entitate legată din punct de vedere economic de cea de la care provin produsele desemnate de marca anterioară.
OAPI susține că, potrivit jurisprudenței, o marcă complexă, care prezintă o componentă identică sau similară cu cea a unei alte mărci, și această altă marcă nu pot fi considerate similare decât dacă respectiva componentă constituie elementul dominant în impresia de ansamblu produsă de marca complexă.
Nu ar exista o normă generală potrivit căreia, în cazul în care o marcă a cărei înregistrare este solicitată este alcătuită din două elemente, dintre care unul este identic cu o marcă anterioară constituită dintr-un singur element, aceste mărci ar trebui în mod normal să fie considerate similare. În scopul stabilirii existenței unui risc de confuzie, ar fi necesar ca acest element să ocupe cel puțin o poziție distinctivă autonomă în cadrul mărcii compuse din două elemente. În speță, publicul relevant nu ar descompune marca a cărei înregistrare este solicitată, ci ar percepe această marcă în integralitatea sa drept nume al unei femei, și anume Barbara Becker, iar niciunul dintre elementele sale nu ar ocupa o poziție distinctă autonomă sau nu ar constitui elementul său dominant.
Pe de altă parte, consumatorii ar acorda, în general, o importanță mai mare părții de început a mărcilor. Prenumele Barbara ar conține vocale sonore și deschise care, în comparație cu vocalele scurte din numele de familie Becker, ar constitui o combinație specială.
Prin urmare, camera de recurs ar fi considerat în mod întemeiat că, în speță, nu exista un risc de confuzie.
Intervenienta susține că între semnele în cauză există o diferență conceptuală. În consecință, reclamanta nu ar putea să invoce principiul conform căruia două mărci sunt similare atunci când conțin un element identic. Acest principiu nu ar putea fi aplicat decât în ipoteza în care elementele identice sunt lipsite de semnificație conceptuală pentru publicul relevant.
În plus, reclamanta nu ar putea să invoce jurisprudența potrivit căreia s-ar putea prezuma că o marcă constituie o variație a unei mărci anterioare atunci când se compune din marca anterioară asociată unui nou element, întrucât, în speță, spre deosebire de împrejurările care au condus la această jurisprudență, marca a cărei înregistrare este solicitată nu reprezintă o asociere dintre un nume de societate și un al doilea element, ci constă într-un nume propriu. Publicul relevant ar percepe mărcile în conflict drept două mărci diferite între care nu există nicio legătură.
Aprecierea Tribunalului
Potrivit articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, la opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când, din cauza identității sau a asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau a asemănării produselor ori a serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie [în percepția publicului de] pe teritoriul în care este protejată marca anterioară. Pe de altă parte, în temeiul articolului 8 alineatul (2) litera (a) punctul (i) din Regulamentul nr. 40/94, mărci anterioare înseamnă mărci comunitare a căror dată de depunere este anterioară cererii de înregistrare a mărcii comunitare.
Potrivit unei jurisprudențe constante, constituie un risc de confuzie riscul ca publicul să creadă că produsele sau serviciile în cauză provin de la aceeași întreprindere sau, eventual, de la întreprinderi legate din punct de vedere economic. Riscul de confuzie trebuie apreciat în mod global, în funcție de percepția pe care o are publicul relevant asupra semnelor și a produselor sau a serviciilor în discuție, și ținând seama de toți factorii pertinenți din cauză [Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2003, Laboratorios RTB/OAPI – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T-162/01, Rec., p. II-2821
, punctele 30 și 31, și Hotărârea Tribunalului din 16 ianuarie 2008, Inter-Ikea/OAPI – Waibel (idea), T-112/06, punctul 32].
În scopul efectuării acestei aprecieri globale, percepția pe care o are consumatorul mediu asupra produselor și a serviciilor în cauză joacă un rol determinant. Trebuie să se țină cont de împrejurarea potrivit căreia numai rareori consumatorul mediu are posibilitatea să compare în mod direct diferitele mărci, el trebuind să se bazeze pe imaginea imperfectă a acestora pe care a păstrat-o în memorie [Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2004, Mülhens/OAPI – Zirh International (ZIRH),
T-355/02, Rec., p. II-791
, punctul 41]. Pe de altă parte, nivelul atenției consumatorului mediu poate să varieze în funcție de categoria de produse sau de servicii în cauză [Hotărârea Curții din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer,
C-342/97, Rec., p. I-3819
, punctul 26, și Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2006, Inex/OAPI – Wiseman (Reprezentarea unei piei de vacă),
T-153/03, Rec., p. II-1677
, punctul 24]. În cazul în care consumatorul mediu al produselor în cauză este specializat, acesta poate manifesta, în momentul în care alege, un nivel de atenție mai ridicat decât media [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 20 aprilie 2005, Faber Chimica/OAPI – Nabersa (Faber),
T-211/03, Rec., p. II-1297
, punctul 24].
În speță, protecția mărcii anterioare se întinde pe întreg teritoriul Comunității. Prin urmare, trebuie să se aibă în vedere percepția mărcilor în conflict de către consumatorul produselor în cauză pe acest teritoriu. Cu toate acestea, trebuie reamintit că, pentru a refuza înregistrarea unei mărci comunitare, este suficient ca un motiv relativ de refuz, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, să existe numai într-o anumită parte a Comunității (Hotărârea ZIRH, punctul 24 de mai sus, punctul 36).
Pe de altă parte, este necontestat faptul că produsele în cauză, destinate în parte publicului larg, în parte profesioniștilor și în parte atât publicului larg, cât și profesioniștilor, constituie produse de natură tehnică. Prin urmare, este vorba de un public ce manifestă un nivel de atenție relativ ridicat.
Nefiind contestată identitatea sau similitudinea produselor în cauză, trebuie să se efectueze numai comparația între mărcile în conflict.
Potrivit jurisprudenței, două mărci sunt similare atunci când, din punctul de vedere al publicului relevant, există între ele o egalitate cel puțin parțială în ceea ce privește unul sau mai multe aspecte pertinente [Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2002, Matratzen Concord/OAPI – Hukla Germany (MATRATZEN),
T-6/01, Rec., p. II-4335
, punctul 30, și Hotărârea Tribunalului din 26 ianuarie 2006, Volkswagen/OAPI – Nacional Motor (Variant),
T-317/03, Rec. 2006, p. II-12*
, punctul 46].
Aprecierea globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală dintre mărcile în cauză, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante [Hotărârea Tribunalului din 14 octombrie 2003, Phillips-Van Heusen/OAPI – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS),
T-292/01, Rec., p. II-4335
, punctul 47, și Hotărârea Reprezentarea unei piei de vacă, punctul 24 de mai sus, punctul 26].
În cazul în care unul dintre cei doi termeni unici care alcătuiesc o marcă verbală este identic, pe plan vizual și pe plan fonetic, cu unicul termen care constituie o marcă verbală anterioară și atunci când acești termeni, luați împreună sau separat, nu au pe plan conceptual nicio semnificație pentru publicul vizat, mărcile în cauză, privite fiecare în ansamblul său, trebuie în mod normal considerate similare [Hotărârea Tribunalului din 25 noiembrie 2003, Oriental Kitchen/OAPI – Mou Dybfrost (KIAP MOU),
T-286/02, Rec., p. II-4953
, punctul 39, și Hotărârea Tribunalului din 4 mai 2005, Reemark/OAPI – Bluenet (Westlife),
T-22/04, Rec., p. II-1559
, punctul 37].
În speță, este în discuție marca verbală anterioară BECKER și marca verbală a cărei înregistrare este solicitată, Barbara Becker.
Elementul „becker” este în același timp unicul element care constituie marca BECKER și al doilea dintre cele două elemente care constituie marca Barbara Becker. În consecință, elementul „becker” este comun celor două mărci.
Pe plan vizual și pe plan fonetic, mărcile în conflict sunt de lungime diferită și sunt compuse dintr-un număr diferit de cuvinte. Cu toate acestea, impresia de ansamblu produsă de respectivele mărci determină constatarea că acestea prezintă o anumită similitudine pe plan vizual și pe plan fonetic ca urmare a elementului lor comun, după cum a constatat în mod întemeiat camera de recurs.
Pe plan conceptual, camera de recurs a constatat de asemenea în mod întemeiat că marca anterioară BECKER va fi percepută de publicul relevant drept numele de familie și că marca Barbara Becker va fi percepută de publicul relevant drept un nume al unei persoane compus dintr-un prenume și un nume de familie, acesta din urmă fiind identic cu numele de familie care constituie marca anterioară. Cu toate acestea, aprecierea camerei de recurs privind importanța relativă a elementului „becker” în raport cu elementul „barbara” în cadrul mărcii Barbara Becker nu ar putea fi admisă.
Deși percepția mărcilor constituite din nume de persoane poate varia în diferitele țări ale Comunității, jurisprudența admite că, cel puțin în Italia, consumatorii atribuie, în general, un caracter distinctiv mai ridicat numelui de familie decât prenumelui prezent în cadrul mărcilor [a se vedea în acest sens hotărârea Tribunalului din 1 martie 2005, Fusco/OAPI – Fusco International (ENZO FUSCO),
T-185/03, Rec., p. II-715
, punctul 54]. Prin urmare, în cadrul mărcii Barbara Becker, numelui de familie Becker i se poate atribui un caracter distinctiv mai ridicat decât prenumelui Barbara.
În plus, faptul că doamna Barbara Becker se bucură de statutul de celebritate în Germania în calitate de fostă soție a domnului Boris Becker nu înseamnă că, pe plan conceptual, mărcile în conflict nu sunt similare. Într-adevăr, marca anterioară BECKER și marca Barbara Becker se referă la același nume de familie Becker. Prin urmare, mărcile menționate prezintă o similitudine, și aceasta cu atât mai mult cu cât, într-o parte a Comunității, elementului „becker” al mărcii a cărei înregistrare este solicitată, ca nume de familie, i se poate atribui un caracter distinctiv mai ridicat decât elementului „barbara”, care este un simplu prenume. În această privință, trebuie reamintit că publicul relevant păstrează în memorie o imagine imperfectă a mărcilor în conflict.
Pe de altă parte, potrivit jurisprudenței, atunci când o marcă compusă este constituită prin juxtapunerea unui element și a unei alte mărci, această ultimă marcă, deși nu reprezintă elementul dominant în marca compusă, poate să păstreze o poziție distinctivă autonomă în cadrul mărcii compuse. Într-un asemenea caz, marca compusă și cealaltă marcă pot fi considerate similare (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 6 octombrie 2005, Medion,
C-120/04, Rec., p. I-8551
, punctele 30 și 37). În speță, trebuie să se constate că elementul „becker” va fi perceput drept un nume de familie, care este în mod obișnuit utilizat pentru a desemna o persoană. Trebuie să se considere că acest element păstrează o poziție distinctivă autonomă în cadrul mărcii Barbara Becker.
În consecință, în urma aprecierii în ansamblu a mărcilor în conflict și a comparării acestora pe plan vizual, fonetic și conceptual, se impune ca mărcile în conflict să fie considerate similare.
Prin urmare, camera de recurs a concluzionat în mod eronat că mărcile în conflict erau în mod evident distincte.
În ceea ce privește riscul de confuzie, trebuie reamintit că nu se contestă identitatea sau similitudinea produselor vizate de mărcile în conflict și că marca Barbara Becker și marca BECKER prezintă similitudini vizuale, fonetice și conceptuale. Deși produsele în cauză ar fi destinate unui public cu un nivel de atenție relativ ridicat, respectivul public poate considera că aceste produse provin de la aceeași întreprindere sau de la întreprinderi legate din punct de vedere economic. Prin urmare, trebuie să se constate că există un risc de confuzie între mărcile în conflict.
Această constatare nu este infirmată de argumentul OAPI potrivit căruia o marcă complexă nu poate fi considerată similară cu o altă marcă decât dacă elementul component comun al acestora constituie elementul dominant în impresia de ansamblu produsă de marca complexă. Într-adevăr, în cazul în care o marcă verbală este constituită din două elemente, dintre care unul este comun cu unicul element al unei alte mărci verbale, pentru a constata un risc de confuzie, nu este necesar ca elementul comun mărcilor în conflict să constituie elementul dominant în impresia de ansamblu produsă de marca compusă. Dacă s-ar impune o astfel de condiție, chiar dacă elementul comun are o poziție distinctivă autonomă în cadrul mărcii compuse, titularul mărcii anterioare ar fi lipsit de dreptul exclusiv conferit de această marcă (a se vedea în acest sens Hotărârea Medion, punctul 37 de mai sus, punctele 32 și 33). Întrucât elementul „becker” păstrează o poziție distinctivă autonomă în cadrul mărcii Barbara Becker, nu s-ar putea impune, pentru a exista un risc de confuzie, ca acest element să constituie elementul dominant în impresia de ansamblu produsă de această marcă.
Nu poate fi admis nici argumentul intervenientei potrivit căruia jurisprudența privind mărcile compuse nu ar fi aplicabilă în speță, întrucât marca a cărei înregistrare este solicitată este constituită dintr-un prenume și un nume de familie. Într-adevăr, în lipsa unei dispoziții contrare prevăzute de Regulamentul nr. 40/94, criteriile pentru aprecierea existenței unui risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din acest regulament, în cazul în care sunt în discuție mărci constituite dintr-un nume de persoană, sunt identice cu cele aplicabile celorlalte categorii de mărci. Astfel, un semn ce conține prenumele și numele de familie ale unei persoane fizice nu poate fi înregistrat ca marcă comunitară atunci când i se opune un motiv relativ de refuz al înregistrării ca urmare a opoziției titularului unei mărci anterioare [Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2005, Murúa Entrena/OAPI – Bodegas Murúa (Julián Murúa Entrena),
T-40/03, Rec., p. II-2831
, punctele 49 și 50].
Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se constate că, prin faptul că a concluzionat că nu există un risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, camera de recurs a săvârșit o eroare de drept. În consecință, primul motiv invocat de reclamantă, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, trebuie admis.
Având în vedere că, în speță, există un risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 și că, pentru a refuza înregistrarea unei mărci, este suficient să existe un motiv relativ de refuz în sensul articolului 8 din Regulamentul nr. 40/94, decizia atacată trebuie anulată, fără a fi necesar să se examineze dacă există un alt motiv relativ de refuz și, prin urmare, fără a fi necesar ca Tribunalul să examineze al doilea motiv invocat de reclamantă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
În temeiul articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât OAPI a căzut în pretenții, acesta suportă cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă conform concluziilor acesteia. Întrucât intervenienta a căzut în pretenții, aceasta suportă propriile cheltuieli de judecată, conform articolului 87 alineatul (4) al treilea paragraf din Regulamentul de procedură.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera întâi)
declară și hotărăște:

1)
Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 7 martie 2007 (cauza R 502/2006-1).

2)
Respinge ca inadmisibilă cererea formulată de Harman International Industries, Inc., privind respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare Barbara Becker.

3)
OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Harman International Industries.

4)
Doamna Barbara Becker suportă propriile cheltuieli de judecată.

Tiili
Dehousse
Wiszniewska-Białecka
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 2 decembrie 2008.
Semnături
(
)	Limba de procedură: engleza.