CELEX: 62006FJ0072
Offentligt hverv
Tjenestemænd
Formaliteten

1.
Tjenestemænd – søgsmål – bebyrdende akt – Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svigs (OLAF) afgørelse om at fremsende oplysninger
til nationale judicielle myndigheder – omfattet
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90a; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1073/1999, art. 10, stk. 2)
2.
Tjenestemænd – søgsmål – søgsmål mod Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF)
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 1, og 90a)
3.
Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ procedure
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90)
1.
Afgørelser, hvorved Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) i medfør af artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 1073/1999
om undersøgelser, der foretages af OLAF, fremsender oplysninger til nationale judicielle myndigheder, udgør, henset til de
konsekvenser, som de kan medføre, og henset til nødvendigheden af at sikre effektiv domstolsbeskyttelse af de personer, der
er omfattet af vedtægten, akter, der går de pågældende imod som omhandlet i vedtægtens artikel 90a.
(jf. præmis 38)
Henvisning til:
Personaleretten: 28. april 2009, forenede sager F-5/05 og F-7/05, Violetti m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling
af Afgørelser, præmis 69-97.
2.
Inden for rammerne af klageadgangen i henhold til vedtægtens artikel 90a kan et erstatningssøgsmål med påstand om godtgørelse
for den skade, der kan tilregnes Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), kun realitetsbehandles, såfremt der
forud har været gennemført en administrativ procedure ifølge vedtægtens bestemmelser. Denne procedure er forskellig, afhængigt
af om det tab, der kræves erstattet, er forvoldt ved en akt, der går den pågældende imod som omhandlet i vedtægtens artikel
90, eller ved en af OLAF udvist handlemåde, som ikke har karakter af en afgørelse. I det første tilfælde skal den pågældende
inden for den fastsatte frist indgive en klage til OLAF’s direktør over vedkommende akt. I det andet tilfælde skal den administrative
procedure derimod indledes med indgivelse af en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, med krav om erstatning
og i givet fald fortsætte med indbringelse af en klage over den afgørelse, ved hvilken ansøgningen afvises. Når der imidlertid
er en direkte forbindelse mellem et annullationssøgsmål og en erstatningspåstand, kan sidstnævnte påkendes som et accessorium
til annullationssøgsmålet, uden at der nødvendigvis forud er blevet indgivet en ansøgning til administrationen om at erstatte
det påståede tab og en klage, der anfægter rigtigheden af den udtrykkelige eller stiltiende afvisning af ansøgningen.
(jf. præmis 53)
Henvisning til:
Retten i Første Instans: 28. juni 1996, sag T-500/93, Y mod Domstolen, Sml. Pers. I-A, s. 335, og II, s. 977, præmis 64 og
66.
3.
Administrationens manglende iagttagelse af de frister, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, kan bevirke, at den pågældende
institution ifalder ansvar for det tab, der eventuelt forvoldes de berørte parter, imidlertid på betingelse af, at disse med
henblik på at opnå erstatning for de påståede tab har fulgt de to faser i den administrative procedure, nemlig en ansøgning
efterfulgt af en klage.
(jf. præmis 60)
Henvisning til:
Retten i Første Instans: 26. januar 2005, sag T-267/03, Roccato mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, og II-1, præmis 84.