CELEX: 62009CJ0092
Protection des personnes physiques à l’égard du traitement des données à caractère personnel
Yksilöiden suojelu henkilötietojen käsittelyssä
Maataloustukien saajia koskevien tietojen julkaiseminen
Tällaisesta julkaisemisesta ja sen yksityiskohtaisista säännöistä annettujen unionin oikeuden säännösten pätevyys
Euroopan unionin perusoikeuskirja
7 ja 8 artikla
Direktiivi 95/46/EY
18 ja 20 artiklan tulkinta

Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat yhtäältä yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen
(EY) N:o 1290/2005 (EUVL L 209, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.11.2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o
1437/2007 (EUVL L 322, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1290/2005), 42 artiklan 8 b alakohdan ja 44 a artiklan pätevyyttä ja toisaalta
asetuksen N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä Euroopan maatalouden tukirahaston (maataloustukirahaston)
ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) varoja saavia tuensaajia koskevien tietojen julkaisemisen
osalta 18.3.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 259/2008 (EUVL L 76, s. 28) pätevyyttä ja yleisesti saatavilla olevien
sähköisten viestintäpalvelujen tai yleisten viestintäverkkojen yhteydessä tuotettavien tai käsiteltävien tietojen säilyttämisestä
ja direktiivin 2002/58/EY muuttamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/24/EY (EUVL L
105, s. 54) pätevyyttä. Mikäli unionin tuomioistuin katsoo, että mainittu unionin säännöstö ei ole pätemätön, ennakkoratkaisupyynnöt
koskevat myös yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (EYVL L 281, s. 31) 7 artiklan, 18 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan
ja 20 artiklan tulkintaa.
Nämä pyynnöt on esitetty asioissa, joissa ovat vastakkain Volker und Markus Schecke GbR ja Hartmut Eifert (jäljempänä pääasioiden
kantajat) ja Land Hessen ja joissa on kyse henkilötietojen, jotka koskevat pääasioiden kantajia maataloustukirahaston tai
maaseuturahaston varojen saajina, julkaisemisesta Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährungin (liittovaltion maatalous-
ja elintarvikevirasto, jäljempänä Bundesanstalt) internetsivustolla.
I
Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Yleissopimus ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi
Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan
ihmisoikeussopimus) 8 artiklassa, jonka otsikkona on ”Oikeus nauttia yksityis- ja perhe-elämän kunnioitusta”, määrätään seuraavaa:
”1.      Jokaisella on oikeus nauttia yksityis- ja perhe-elämäänsä, kotiinsa ja kirjeenvaihtoonsa kohdistuvaa kunnioitusta.
2.      Viranomaiset eivät saa puuttua tämän oikeuden käyttämiseen, paitsi kun laki sen sallii ja se on välttämätöntä demokraattisessa
yhteiskunnassa kansallisen ja yleisen turvallisuuden tai maan taloudellisen hyvinvoinnin vuoksi, tai epäjärjestyksen tai rikollisuuden
estämiseksi, terveyden tai moraalin suojaamiseksi, tai muiden henkilöiden oikeuksien ja vapauksien turvaamiseksi.”
B
Unionin oikeus
1.     Direktiivi 95/46
Direktiivin 95/46 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että tämän direktiivin tarkoituksena on turvata henkilötietojen käsittelyssä
yksilöille heidän perusoikeutensa ja -vapautensa ja erityisesti heidän oikeutensa yksityisyyteen. Kyseisen direktiivin 2 artiklan
a alakohdan mukaan henkilötiedoilla tarkoitetaan ”kaikenlaisia tunnistettua tai tunnistettavissa olevaa luonnollista henkilöä
(’rekisteröity’) koskevia tietoja”.
Mainitun direktiivin 7 artiklan mukaan ”jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että henkilötietoja voidaan käsitellä ainoastaan,
a)      jos rekisteröity on yksiselitteisesti antanut suostumuksensa,
tai
– –
c)      jos käsittely on tarpeen rekisterinpitäjän laillisen velvoitteen noudattamiseksi,
tai
– –
e)      jos käsittely on tarpeen yleistä etua koskevan tehtävän suorittamiseksi tai sellaisen julkisen vallan käyttämiseksi, joka
kuuluu rekisterinpitäjälle tai sivulliselle, jolle tiedot luovutetaan,
– –”
Direktiivin 95/46 18 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että rekisterinpitäjän tai tarvittaessa
hänen edustajansa on tehtävä ilmoitus 28 artiklassa tarkoitetulle valvontaviranomaiselle, ennen kuin toteutetaan kokonaan
tai osittain automatisoitu käsittely”.
Direktiivin 95/46 18 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää ilmoitusmenettelyn yksinkertaistamisesta
tai siitä poikkeamisesta erityisesti seuraavassa tapauksessa:
”jos rekisterinpitäjä kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti nimeää henkilötietojen suojaamisesta vastaavan henkilön, joka
huolehtii erityisesti
–        tämän direktiivin mukaisesti säädettyjen kansallisten säännösten sisäisen soveltamisen varmistamisesta itsenäisesti,
–        rekisterinpitäjän suorittamia käsittelyjä koskevan sellaisen rekisterin pitämisestä, joka sisältää 21 artiklan 2 kohdassa
tarkoitetut tiedot,
varmistaen näin, että käsittely ei loukkaa rekisteröityjen oikeuksia ja vapauksia.”
Direktiivin 95/46 19 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on täsmennettävä, mitä tietoja ilmoituksessa on annettava. Tietoihin on sisällyttävä vähintään
a)      rekisterinpitäjän nimi ja osoite ja tarvittaessa hänen edustajansa nimi ja osoite,
b)      käsittelyn tarkoitus tai tarkoitukset,
c)      kuvaus rekisteröityjen ryhmästä tai ryhmistä ja näihin liittyvistä tiedoista tai tietoryhmistä,
d)      vastaanottajat tai vastaanottajaryhmät, joille tietoja mahdollisesti luovutetaan,
e)      suunnitellut tietojensiirrot kolmansiin maihin,
– –”
Direktiivin 95/46 20 artiklan, jonka otsikkona on ”Ennakkotarkastus”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on määriteltävä käsittelyt, joista saattaa aiheutua erityisiä riskejä rekisteröityjen oikeuksien ja vapauksien
suhteen, ja valvottava, että tällaiset käsittelyt tutkitaan ennen niiden toteuttamista.
2.      Valvontaviranomaiset tekevät tällaisia ennakkotarkastuksia sen jälkeen, kun ne ovat saaneet ilmoituksen rekisterinpitäjältä
tai tietojen suojaamisesta vastaavalta henkilöltä, jonka on epäselvissä tapauksissa neuvoteltava valvontaviranomaisen kanssa.”
Direktiivin 95/46 21 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan mukaan ”jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että valvontaviranomainen
pitää rekisteriä 18 artiklan mukaisesti ilmoitetuista käsittelyistä – – rekisteriin on sisällyttävä vähintään 19 artiklan
1 kohdan a–e alakohdassa luetellut tiedot”.
Direktiivin 95/46 28 artiklan mukaan kunkin jäsenvaltion on nimettävä yksi tai useampi viranomainen (jäljempänä valvontaviranomainen)
valvomaan itsenäisesti tämän direktiivin mukaisesti toteutettujen kansallisten toimenpiteiden soveltamista kyseessä olevan
valtion alueella.
2.     Asetus (EY) N:o 45/2001
Yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta
liikkuvuudesta 18.12.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (EYVL 2001, L 8, s. 1) 27 artiklan
1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Euroopan tietosuojavaltuutetun on tarkastettava ennakolta ne käsittelyt, joihin saattaa liittyä erityisiä rekisteröityjen
oikeuksiin ja vapauksiin liittyviä vaaroja käsittelyjen luonteen, laajuuden tai tarkoitusten vuoksi.
2.      Seuraaviin käsittelyihin saattaa liittyä tällaisia vaaroja:
a)      terveyteen sekä rikoksia koskeviin epäilyihin, rikoksiin, rikosasioissa annettaviin tuomioihin tai turvaamistoimiin liittyvät
tietojenkäsittelyt;
b)      käsittelyt, joiden tarkoituksena on arvioida rekisteröityjen henkilökohtaisia ominaisuuksia, kuten heidän pätevyyttään, suorituskykyään
tai käyttäytymistään;
c)      käsittelyt, jotka mahdollistavat eri tarkoituksia varten käsiteltyjen tietojen sellaisen yhdistämisen, jota koskevia säännöksiä
ei ole kansallisessa tai yhteisön lainsäädännössä;
d)      käsittelyt, joiden tarkoituksena on henkilön jättäminen ilman tiettyä oikeutta, etuutta tai sopimusta.”
3.     Direktiivi 2006/24
Direktiivissä 2006/24 jäsenvaltioille asetetaan velvollisuus säilyttää tietyn ajan tiedot, jotka tuotetaan tai joita käsitellään
yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tai yleisten viestintäverkkojen yhteydessä.
4.     Asetus N:o 1290/2005
Asetuksessa N:o 1290/2005 vahvistetaan edellytykset ja erityissäännöt, joita sovelletaan yhteisen maatalouspolitiikan menojen
rahoittamiseen.
Asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklassa säädetään, että Euroopan komissio vahvistaa tämän asetuksen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset
säännöt. Saman asetuksen 42 artiklan 8 b alakohdan mukaan komissio vahvistaa erityisesti
”yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat 44 a artiklassa tarkoitettujen tuensaajia koskevien tietojen julkaisemista, sekä
käytännön seikkoja, jotka liittyvät yksilöiden suojeluun henkilötietojen käsittelyssä, niiden periaatteiden mukaisesti, joista
säädetään tietosuojaa koskevassa yhteisön lainsäädännössä. Näillä säännöillä on erityisesti varmistettava se, että varojen
saajille ilmoitetaan, että nämä tiedot voidaan julkaista ja että tarkastus- ja tutkintaelimet voivat käsitellä niitä Euroopan
yhteisöjen taloudellisten etujen suojelemiseksi, mainiten tietojen antamisajankohdan”.
Asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklassa, jonka otsikkona on ”Tuensaajien julkistaminen”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on – – varmistettava, että maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajat ja kunkin tuensaajan kustakin
näistä rahastoista saamat määrät julkaistaan vuosittain.
Vähintään seuraavat tiedot on julkaistava:
a)      maataloustukirahaston osalta määrä eriteltynä asetuksen (EY) N:o 1782/2003 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuihin suoriin
tukiin ja muihin menoihin;
b)      maaseuturahaston osalta julkisen rahoituksen kokonaismäärä tuensaajaa kohden.”
Asetuksen N:o 1290/2005 muuttamisesta annetun asetuksen N:o 1437/2007 johdanto-osan 13 ja 14 perustelukappaleessa todetaan
tämän osalta seuraavaa:
”(13) Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25 päivänä kesäkuuta 2002 annetun neuvoston
asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 [(EYVL L 248, s. 1)] tarkistuksen yhteydessä siihen lisättiin Euroopan avoimuusaloitteen
toteuttamiseksi säännökset, jotka liittyvät talousarviosta peräisin olevien varojen saajia koskevien tietojen julkaisemiseen.
Julkaisemisesta on säädettävä asiaa koskevin alakohtaisin asetuksin. Sekä maataloustukirahasto että maaseuturahasto ovat osa
Euroopan yhteisöjen talousarviota, ja niistä rahoitetaan menoja jäsenvaltioiden ja komission yhteistyössä toteuttaman hallinnoinnin
puitteissa. Sen vuoksi olisi vahvistettava säännöt mainittujen rahastojen tuensaajia koskevien tietojen julkaisemisesta. Jäsenvaltioiden
olisi varmistettava, että tuensaajat ja kunkin tuensaajan kustakin näistä rahastoista saamat määrät julkaistaan vuosittain.
(14)      Edellä tarkoitettujen tietojen julkaiseminen lisää yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvien yhteisön varojen käytön avoimuutta
ja parantaa kyseisten rahastojen moitteetonta varainhoitoa, kun erityisesti käytettyjen varojen julkinen valvonta paranee.
Näiden tavoitteiden ensisijaisen painoarvon huomioon ottaen on perusteltua säätää, suhteellisuusperiaatteen ja henkilötietojen
suojaamista koskevan vaatimuksen mukaisesti, asiaa koskevien tietojen yleisestä julkaisemisesta, edellyttäen, että se ei mene
pidemmälle kuin on tarpeen demokraattisessa yhteiskunnassa sekä sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemiseksi. Ottaen huomioon Euroopan
tietosuojavaltuutetun 10 päivänä huhtikuuta 2007 antaman lausunnon [(EUVL C 134, s. 1)] on tarkoituksenmukaista säätää siitä,
että varojen saajille ilmoitetaan, että tiedot voidaan julkaista ja tarkastus- ja tutkintaelimet voivat käsitellä niitä.”
5.     Asetus N:o 259/2008
Komissio antoi asetuksen N:o 259/2008 asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdan nojalla.
Kyseisen asetuksen johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”[Maataloustukirahaston ja maaseuturahaston varojen saajia koskevien] tietojen julkaiseminen lisää yhteiseen maatalouspolitiikkaan
liittyvien yhteisön varojen käytön avoimuutta ja parantaa kyseisten rahastojen moitteetonta varainhoitoa, kun erityisesti
käytettyjen varojen julkinen valvonta paranee. Kyseisten tavoitteiden ensisijainen painoarvo huomioon ottaen on suhteellisuusperiaatteen
ja henkilötietojen suojaamista koskevan vaatimuksen kannalta perusteltua säätää asiaa koskevien tietojen yleisestä julkaisemisesta,
sillä se ei mene pitemmälle kuin on tarpeen demokraattisessa yhteiskunnassa, sekä sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemisestä.”
Saman asetuksen johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa täsmennetään, että ”tietosuojavaatimusten noudattamiseksi
rahastojen tuensaajille olisi ilmoitettava ennen julkaisemista heitä koskevien tietojen julkaisemisesta”.
Asetuksen N:o 259/2008 1 artiklan 1 kohdassa täsmennetään asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklassa tarkoitetun julkaisemisen
sisältö ja säädetään, että julkaisemisen yhteydessä on esitettävä seuraavat tiedot:
”a)      etu- ja sukunimi, kun tuensaajat ovat luonnollisia henkilöitä;
b)      täydellinen virallinen nimi, sellaisena kuin se on rekisteröitynä, kun tuensaajat ovat oikeushenkilöitä;
c)      yhdistyksen täydellinen nimi, sellaisena kuin se on rekisteröitynä tai muulla tavoin virallisesti tunnustettuna, kun tuensaajat
ovat luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden yhdistyksiä, jotka eivät ole itse oikeushenkilöitä;
d)      kunta, jossa tuensaaja asuu tai jonne tämä on rekisteröity, tarvittaessa kunnan postinumero tai sen osa;
e)      [maataloustukirahaston] osalta kunkin tuensaajan kyseisenä varainhoitovuonna saamien asetuksen (EY) N:o 1782/2003 2 artiklan
d alakohdassa tarkoitettujen suorien tukien määrä;
f)      maataloustukirahaston osalta kunkin tuensaajan kyseisenä varainhoitovuonna saamien muiden kuin e alakohdassa tarkoitettujen
maksujen määrä;
g)      [maaseuturahaston] osalta kunkin tuensaajan kyseisenä varainhoitovuonna saaman julkisen rahoituksen kokonaismäärä, johon sisältyy
sekä yhteisön että kansallinen rahoitusosuus;
h)      kunkin tuensaajan kyseisenä varainhoitovuonna saamien e, f ja g alakohdassa tarkoitettujen määrien summa;
i)      valuutta, jona nämä määrät on saatu.”
Asetuksen N:o 259/2008 2 artiklan mukaan ”edellä 1 artiklassa tarkoitettujen tietojen on oltava saatavilla yhdellä jäsenvaltiokohtaisella
www-sivustolla, joka on varustettu hakutoiminnolla, jonka ansiosta käyttäjät pystyvät hakemaan tuensaajia nimen, kunnan, 1
artiklan e, f, g ja h alakohdassa tarkoitettujen saatujen määrien tai niiden yhdistelmän perusteella ja poimimaan kaikki asiaa
koskevat tiedot yhtenä tietokokonaisuutena”.
Kyseisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa täsmennetään, että ”tiedot on pidettävä saatavilla www-sivustolla kahden vuoden ajan
siitä, kun ne on julkaistu ensimmäisen kerran”.
Asetuksen N:o 259/2008 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tuensaajille, että heitä/niitä koskevat tiedot julkaistaan asetuksen – – N:o 1290/2005 ja
tämän asetuksen mukaisesti ja että yhteisöjen ja jäsenvaltioiden tarkastus- ja tutkintaelimet voivat käsitellä näitä tietoja
yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseksi.
2.      Kun kyseessä ovat henkilötiedot, 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on annettava [direktiivin 95/46] vaatimusten mukaisesti ja
tuensaajille on ilmoitettava, mitkä ovat heidän oikeutensa mainitun direktiivin mukaisina rekisteröityinä henkilöinä ja millaisia
menettelyjä näitä oikeuksia harjoitettaessa on sovellettava.
3.      Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tiedot on ilmoitettava tuensaajille sisällyttämällä ne maataloustukirahaston ja maaseuturahaston
varojen saamiseksi esitettäviin hakemuksiin tai muulla tavoin, kun tiedot kerätään.
– –”
II
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasioiden kantajina, joista toinen on sijoittautunut Land Hesseniin ja toinen asuu siellä, ovat maatalousyritys, joka on
oikeudelliselta muodoltaan yhtymä (asia C-92/09), ja päätoiminen maanviljelijä (asia C-93/09). Ne hakivat varainhoitovuonna
2008 toimivaltaiselta paikallisviranomaiselta maataloustukirahaston tai maaseuturahaston varoja; nämä hakemukset hyväksyttiin
päätöksillä, jotka tehtiin 5.12.2008 (asia C-93/09) ja 31.12.2008 (asia C-92/09).
Molemmissa tapauksissa hakulomake sisälsi seuraavan maininnan:
”Olen tietoinen siitä, että asetuksen – – N:o 1290/2005 44 a artiklan mukaan maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajat
ja kunkin tuensaajan näistä rahastoista saamat määrät on julkaistava. Julkaisemisvelvollisuus koskee kaikkia tukia, joita
haetaan yhteisen hakemuksen yhteydessä asetuksen (EY) N:o 796/2004 11 artiklassa tarkoitettuna yhtenäishakemuksena, ja tiedot
on julkaistava vuosittain viimeistään seuraavan vuoden maaliskuun 31. päivänä.”
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää, että Bundesanstaltin internetsivustolla on yleisön nähtävillä maataloustukirahaston
ja maaseuturahaston tuensaajien nimet, näiden sijoittautumis- tai asuinpaikkakunta, tämän paikkakunnan postinumero sekä vuosittain
saadut määrät. Mainittu sivusto on varustettu hakutoiminnolla.
Pääasioiden kantajat nostivat 26.9.2008 (asia C-92/09) ja 18.12.2008 (asia C-93/09) kanteet, joiden tarkoituksena oli estää,
että näitä kantajia koskevat tiedot julkaistaan. Näiden kantajien mukaan maataloustukirahastosta tai maaseuturahastosta saatujen
määrien julkaiseminen ei ole perusteltavissa pakottavalla yleisellä edulla. Tuensaajia ei ole mainittava nimeltä myöskään
Euroopan sosiaalirahastoa koskevien sääntöjen mukaan. Pääasioiden kantajat vaativat kanteissaan, että Land Hessen määrätään
pidättymään tai kieltäytymään välittämästä tai julkaisemasta kyseisiä tietoja siltä osin kuin kyse on maataloustukirahaston
ja maaseuturahaston varoja, jotka pääasioiden kantajille on myönnetty, koskevien tietojen yleisestä julkaisemisesta.
Land Hessen, jonka mukaan pääasioiden kantajia koskevien tietojen julkaisemista koskeva velvollisuus perustuu asetuksiin N:o
1290/2005 ja N:o 259/2008, on kuitenkin sitoutunut olemaan julkaisematta määriä, jotka nämä kantajat ovat saaneet maataloustukirahaston
tai maaseuturahaston tuensaajina, ennen kuin pääasioissa on annettu lainvoimainen ratkaisu.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklasta ilmenevässä julkaisemisvelvollisuudessa
on kyse henkilötietojen suojaa koskevan perusoikeuden perusteettomasta loukkauksesta. Kyseisen tuomioistuimen mukaan mainitulla
säännöksellä, jonka tarkoituksena on lisätä eurooppalaisista rahastoista myönnettyjen varojen käytön avoimuutta, ei paranneta
sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemistä, joita varten on olemassa laajoja valvontamekanismeja. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
katsoo yhdistetyissä asioissa C-465/00, C-138/01 ja C-139/01, Österreichischer Rundfunk ym., 20.5.2003 annetun tuomion (Kok.,
s. I-4989) perusteella, että kyseinen julkaisemisvelvollisuus ei missään tapauksessa ole oikeassa suhteessa tavoiteltavaan
päämäärään. Saman tuomioistuimen mukaan lisäksi asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdassa annetaan komissiolle liian
laaja harkintavalta niin julkaistavien tietojen määrittämisen kuin julkaisemisvälineenkin osalta, joten kyseinen säännös on
ristiriidassa EY 202 artiklan kolmannen luetelmakohdan ja EY 211 artiklan neljännen luetelmakohdan kanssa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdan ja 44 a artiklan pätevyyttä
koskevasta kysymyksestä riippumatta, että asetuksella N:o 259/2008, jossa säädetään maataloustukirahaston ja maaseuturahaston
tuensaajia koskevien tietojen julkaisemisesta yksinomaan internetissä, loukataan perusoikeutta henkilötietojen suojaan. Kyseinen
tuomioistuin korostaa, että jälkimmäisen asetuksen mukaan kyseessä olevalle internetsivustolle on mahdollista päästä muistakin
kuin vain Euroopan unionin alueella sijaitsevista Internet Protocol -osoitteista (jäljempänä IP-osoitteet). Tietoja on myöskin
mahdoton poistaa internetistä asetuksen N:o 259/2008 3 artiklan 3 kohdassa säädetyn kahden vuoden ajan päätyttyä. Kyseisen
tuomioistuimen mukaan sillä, että tiedot julkaistaan yksinomaan internetissä, on lisäksi ehkäisevä vaikutus. Yhtäältä kansalaisilla,
jotka haluavat hankkia asiasta tietoa, on oltava pääsy internetiin. Toisaalta nämä kansalaiset altistuvat riskille, että heidän
tietonsa varastoidaan direktiivissä 2006/24 tarkoitetulla tavalla. Kyseisen tuomioistuimen mukaan on paradoksaalista, että
yhtäältä vahvistetaan televiestinnän valvontaa ja toisaalta säädetään, että tietoihin, joiden tarkoituksena on antaa kansalaisille
mahdollisuus osallistua julkisiin asioihin, on pääsy vain sähköisesti.
Siltä varalta, että unionin tuomioistuimen mukaan tämän tuomion 30 ja 31 kohdassa mainitut säännökset eivät ole pätemättömiä,
ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää vielä tulkintaa direktiivin 95/46 eri säännöksistä. Se katsoo, että henkilötietoja
voidaan julkaista vain, jos mainitun direktiivin 18 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädetyt toimenpiteet on toteutettu.
Kansallisen tuomioistuimen toimittamien tietojen mukaan Saksan lainsäätäjä, erityisesti Land Hessenin lainsäätäjä, on käyttänyt
kyseisessä säännöksessä annettua mahdollisuutta. Sama tuomioistuin kuitenkin toteaa, että Land Hessenin ympäristö-, maaseutu-
ja kuluttajansuojaministeriö on tehnyt puutteellisesti ilmoituksen henkilötietojen suojaamisesta vastaavalle henkilölle. Tälle
nimittäin ei ole toimitettu tiettyjä tietoja, kuten tietoa siitä, että Bundesanstalt käsittelee tietoja Land Hessenin lukuun
ja tarvittaessa yksityisen sivullisen avulla, konkreettisia tietoja tietojen poistamisen määräajoista ja näihin tietoihin
pääsyn tarjoajasta sekä IP-osoitteiden tallennustietoja.
Lisäksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mielestä maataloustukien saajia koskevat tiedot olisi saatu julkaista vasta
direktiivin 95/46 20 artiklassa säädetyn kaltaisen ennakkotarkastuksen jälkeen. Kyseisen tuomioistuimen mukaan ennakkotarkastusta
ei kuitenkaan ole tässä tapauksessa tehnyt keskusvalvontaviranomainen vaan yrityksen tai asiasta vastaavan hallinnon tietojen
suojaamisesta vastaava henkilö, ja tämä tarkastus on tehty puutteellisten ilmoitusten perusteella.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lopuksi käyttäjien, jotka tekevät maataloustukirahaston ja maaseuturahaston
tuensaajia koskevista tiedoista hakuja Bundesanstaltin internetsivustolla, IP-osoitteiden tallennuksen lainmukaisuutta direktiivin
95/46 7 artiklan e alakohdan kannalta.
Verwaltungsgericht Wiesbaden on näin ollen päättänyt lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset, jotka ovat asioissa C-92/09 ja C-93/09 sanamuodoltaan identtiset:
”1)      Ovatko – – asetuksen – – N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohta ja 44 a artikla, jotka lisättiin – – asetuksella – – N:o 1437/2007,
pätemättömiä?
2)      Onko – – asetus – – N:o 259/2008
a)      pätemätön
b)      pätevä ainoastaan siksi, että – – direktiivi 2006/24 – – on pätemätön?
Mikäli ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä mainitut säännökset ovat päteviä:
3)      Onko – – direktiivin 95/46 – – 18 artiklan 2 kohdan toista luetelmakohtaa tulkittava siten, että tiedot saa julkaista – –
asetuksen – – N:o 259/2008 mukaan vasta sen jälkeen, kun on suoritettu mainitussa artiklassa säädetty menettely, joka korvaa
valvontaviranomaiselle tehtävän ilmoituksen?
4)      Onko – – direktiivin 95/46 – – 20 artiklaa tulkittava siten, että tiedot saa julkaista – – asetuksen – – N:o 259/2008 mukaan
vasta sen jälkeen, kun on tehty ennakkotarkastus, josta säädetään kansallisessa lainsäädännössä tällaisten tapausten varalta?
5)      Mikäli neljänteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko – – direktiivin 95/46 – – 20 artiklaa tulkittava siten, että ennakkotarkastusta
ei ole tehty tehokkaasti, jos se perustuu mainitun direktiivin 18 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan mukaiseen rekisteriin,
joka ei sisällä vaadittuja tietoja?
6)      Onko – – direktiivin 95/46 – – 7 artiklaa – ja käsiteltävässä asiassa erityisesti sen e alakohtaa – tulkittava siten, että
käytäntö, jossa tietyn internetsivuston käyttäjän IP-osoitteet tallennetaan ilman käyttäjän nimenomaista suostumusta, on vastoin
mainittua artiklaa?”
Presidentin 4.5.2009 antamalla määräyksellä asiat C-92/09 ja C-93/09 yhdistettiin kirjallista ja suullista käsittelyä sekä
tuomion antamista varten.
III
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisupyynnöissä on yhtäältä kysymyksiä asetusten N:o 1290/2005 ja N:o 259/2008 pätevyydestä, jota tiedustellaan
ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä, ja toisaalta kysymyksiä direktiivin 95/46 tulkinnasta, jota tiedustellaan kolmannessa,
neljännessä, viidennessä ja kuudennessa kysymyksessä. Ennen asiakysymysten tutkimista on tarpeen pohtia, voidaanko toisen
kysymyksen toinen osa ja kuudes kysymys ottaa tutkittaviksi.
A
Tutkittavaksi ottaminen
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy unionin tuomioistuimelta toisen kysymyksensä toisessa osassa direktiivin 2006/24
pätevyydestä ja kuudennessa kysymyksessään direktiivin 95/46 7 artiklan e alakohdan tulkinnasta sen arvioimiseksi, onko internetsivustojen
käyttäjiä koskevien tiettyjen tietojen säilyttäminen, josta unionin lainsäädännössä ja Saksan lainsäädännössä säädetään, lainmukaista.
Tästä on heti aluksi palautettava mieleen, että vaikka ennakkoratkaisumenettelyssä noudatettavan toimivallanjaon perusteella
yksinomaan kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää niiden kysymysten kohde, jotka se haluaa esittää unionin tuomioistuimelle,
unionin tuomioistuin on katsonut, että sen on oman toimivaltaisuutensa arvioimiseksi poikkeustapauksissa tutkittava ne olosuhteet,
joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin esitti ennakkoratkaisukysymyksen (asia C-567/07, Woningstichting Sint Servatius,
tuomio 1.10.2009, Kok., s. I-9021, 42 kohta).
Näin on asia erityisesti silloin, kun unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettu ongelma on luonteeltaan täysin hypoteettinen
tai kun kansallisen tuomioistuimen pyytämällä unionin oikeussäännön tulkitsemisella tai sen pätevyyden tutkimisella ei ole
mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen (ks. vastaavasti asia C-415/93,
Bosman, tuomio 15.12.1995, Kok., s. I-4921, 61 kohta; asia C-466/04, Acereda Herrera, tuomio 15.6.2006, Kok., s. I-5341, 48
kohta; asia C-380/05, Centro Europa 7, tuomio 31.1.2008, Kok., s. I-349, 53 kohta ja em. asia Woningstichting Sint Servatius,
tuomion 43 kohta).
Ennakkoratkaisupyynnöistä ilmenee, että kumpikin pääasioiden kantajista on nostanut ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa
kanteen itseään koskevien tietojen julkaisemisesta asetusten N:o 1290/2005 ja N:o 259/2008 nojalla. Kanteissa vaaditaan, että
Land Hessen pidättyy tai kieltäytyy välittämästä tai julkaisemasta tietoja, jotka koskevat näiden kantajien maataloustukirahastosta
ja maaseuturahastosta saamia tukia.
Toisen kysymyksen toisella osalla ja kuudennella kysymyksellä ei ole yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävien
asioiden kohteeseen. Niissä ei nimittäin ole kyse mainittujen rahastojen tuensaajia, kuten pääasioiden kantajia, koskevien
tietojen julkaisemisesta vaan henkilöitä, jotka tekevät hakuja internetsivustoilta, koskevien tietojen säilyttämisestä. Koska
toisen kysymyksen toisen osan ja kuudennen kysymyksen tutkimisesta ei ole siten mitään hyötyä pääasioiden ratkaisun kannalta,
niihin ei ole tarpeen vastata.
B
Asiakysymys
1.     Ensimmäinen kysymys ja toisen kysymyksen ensimmäinen osa
a)     Alustavat huomautukset
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ensimmäisessä kysymyksessään ja toisen kysymyksensä ensimmäisessä osassa unionin
tuomioistuinta tutkimaan yhtäältä asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklan ja asetuksen N:o 259/2008, joka sisältää mainitussa
44 a artiklassa säädetyn julkaisemisvelvollisuuden soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, pätevyyden ja toisaalta
asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdan, joka on asetuksen N:o 259/2008 oikeusperusta, pätevyyden.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan edellisessä kohdassa mainituista säännöksistä ilmenevä velvollisuus julkaista
maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajia koskevia tietoja merkitsee henkilötietojen suojaa koskevan perusoikeuden
perusteetonta loukkausta. Se viittaa tämän osalta pääasiallisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklaan.
On palautettava mieleen, että SEU 6 artiklan 1 kohdan mukaan unioni tunnustaa oikeudet, vapaudet ja periaatteet, jotka esitetään
Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (jäljempänä perusoikeuskirja), ”jolla on sama oikeudellinen arvo kuin perussopimuksilla”.
Asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdan ja 44 a artiklan sekä asetuksen N:o 259/2008 pätevyys on siis tutkittava
perusoikeuskirjan määräysten kannalta.
Tästä on huomattava, että perusoikeuskirjan 8 artiklan 1 kohdan mukaan ”jokaisella on oikeus henkilötietojensa suojaan”. Tämä
perusoikeus liittyy kiinteästi saman perusoikeuskirjan 7 artiklassa vahvistettuun oikeuteen, joka koskee yksityiselämän kunnioitusta.
Oikeus henkilötietojen suojaan ei kuitenkaan ole ehdoton oikeus, vaan se on suhteutettava siihen tehtävään, joka sillä on
yhteiskunnassa (ks. vastaavasti asia C-112/00, Schmidberger, tuomio 12.6.2003, Kok., s. I-5659, 80 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Perusoikeuskirjan 8 artiklan 2 kohdassa sallitaan siten henkilötietojen käsittely, jos tietyt edellytykset täyttyvät. Kyseisessä
määräyksessä määrätään tästä, että henkilötietojen ”käsittelyn on oltava asianmukaista ja sen on tapahduttava tiettyä tarkoitusta
varten ja asianomaisen henkilön suostumuksella tai muun laissa säädetyn oikeuttavan perusteen nojalla”.
Lisäksi perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustetun kaltaisten oikeuksien
käyttämistä voidaan rajoittaa, jos näistä rajoituksista säädetään lailla, jos niissä kunnioitetaan kyseisten oikeuksien ja
vapauksien olennaista sisältöä ja jos ne suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti
unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.
Lopuksi perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että siltä osin kuin perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat Euroopan
ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin mainitussa sopimuksessa. Perusoikeuskirjan
53 artiklassa lisätään tähän, ettei perusoikeuskirjan määräyksiä saa tulkita siten, että ne rajoittaisivat tai loukkaisivat
niitä oikeuksia, jotka tunnustetaan erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksessa.
On siis katsottava yhtäältä, että perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettu oikeus yksityiselämän kunnioittamiseen henkilötietojen
käsittelyssä koskee kaikenlaisia tunnistettua tai tunnistettavissa olevaa luonnollista henkilöä koskevia tietoja (ks. mm.
asia Amann v. Sveitsi, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 16.2.2000, Recueil des arrêts et décisions 2000-II, 65 kohta
ja asia Rotaru v. Romania, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 4.5.2000, Recueil des arrêts et décisions 2000-V, 43
kohta), ja toisaalta, että rajoitukset, jotka voidaan legitiimisti tehdä henkilötietojen suojaa koskevaan oikeuteen, vastaavat
rajoituksia, jotka sallitaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan yhteydessä.
b)     Asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklan ja asetuksen N:o 259/2008 pätevyys
Ensinnäkin on palautettava mieleen, että asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklassa ja asetuksessa N:o 259/2008, jolla mainittu
artikla pannaan täytäntöön, säädetyssä julkaisemisessa on yksilöitävä nimeltä mainiten kaikki maataloustukirahaston ja maaseuturahaston
tuensaajat, joina on sekä luonnollisia henkilöitä että oikeushenkilöitä. Tämän tuomion 52 kohdassa selostetun perusteella
on kuitenkin todettava, että oikeushenkilöt voivat vedota tällaisen yksilöinnin kannalta perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan
mukaiseen suojaan vain siltä osin kuin oikeushenkilön virallisessa nimessä yksilöidään yksi tai usea luonnollinen henkilö.
Tästä on kyse erityisesti pääasian kantajan osalta asiassa C-92/09. Kyseessä olevan yhtymän virallisessa nimessä nimittäin
yksilöidään suoraan luonnollisia henkilöitä, jotka ovat sen osakkaita.
Toiseksi on tutkittava, loukataanko asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklalla ja asetuksella N:o 259/2008 maataloustukirahaston
ja maaseuturahaston tuensaajien, jotka ovat tunnistettuja tai tunnistettavissa olevia luonnollisia henkilöitä (jäljempänä
kyseessä olevat tuensaajat), oikeuksia, jotka heille tunnustetaan perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa, ja tarvittaessa on
tutkittava, onko tällainen loukkaus oikeutettu perusoikeuskirjan 52 artiklan kannalta.
i)     Perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettujen oikeuksien loukkaus
Asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan, että maataloustukirahaston ja maaseuturahaston
tuensaajat ja kunkin tuensaajan kustakin näistä rahastoista saamat määrät julkaistaan vuosittain jälkikäteen. Asetuksen N:o
1437/2007, jolla muutetaan asetusta N:o 1290/2005, johdanto-osan 14 perustelukappaleesta ilmenee, että kyse on mainittujen
tietojen ”yleisestä julkaisemisesta”.
Asetuksen N:o 259/2008 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa täsmennetään julkaisemisen sisältö ja säädetään, että edellisessä
kohdassa mainittujen seikkojen ja muiden saatuja tukia koskevien tietojen lisäksi julkaistaan ”kunta, jossa tuensaaja asuu
tai jonne tämä on rekisteröity, tarvittaessa kunnan postinumero tai sen osa”. Saman asetuksen 2 artiklassa säädetään, että
tietojen on oltava saatavilla yhdellä jäsenvaltiokohtaisella internetsivustolla, joka on varustettu hakutoiminnolla.
On riidatonta, että kyseessä olevien tuensaajien maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta saamat määrät ovat usein huomattava
osa heidän tuloistaan. Tietojen, joissa mainitaan tuensaajien nimet ja heidän saamansa tarkat määrät, julkaisemisessa internetsivustolla
on siten kyse, koska ulkopuoliset saavat pääsyn näihin tietoihin, puuttumisesta tuensaajien perusoikeuskirjan 7 artiklassa
tarkoitettuun yksityiselämään (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Österreichischer Rundfunk ym., tuomion 73 ja 74 kohta).
Tässä on merkityksetöntä, että julkaistavat tiedot liittyvät ammattitoimintaan (ks. em. yhdistetyt asiat Österreichischer
Rundfunk ym., tuomion 73 ja 74 kohta). Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tältä osin todennut Euroopan ihmisoikeussopimuksen
8 artiklan tulkinnasta, ettei ilmaisua ”yksityiselämä” pidä tulkita suppeasti ja ettei ”mikään periaatteellinen syy salli
sitä, että ammattitoiminta jätettäisiin – – ’yksityiselämän’ käsitteen ulkopuolelle” (ks. mm. em. asia Amann v. Sveitsi, Euroopan
ihmisoikeustuomioistuimen tuomio, 65 kohta ja em. asia Rotaru v. Romania, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio, 43 kohta).
Lisäksi asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklassa ja asetuksessa N:o 259/2008 säädetyssä julkaisemisessa on kyse henkilötietojen
käsittelystä, joka kuuluu perusoikeuskirjan 8 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan.
Land Hessen kuitenkin kiistää sen, että kyse ylipäätään olisi puuttumisesta pääasioiden kantajien yksityiselämään, koska heille
oli heidän tukihakemuslomakkeessaan ilmoitettu heitä koskevien tietojen pakollisesta julkaisemisesta ja koska he olivat perusoikeuskirjan
8 artiklan 2 kohdan mukaisesti antaneet suostumuksensa tähän julkaisemiseen hakemuksensa jättämällä.
Tästä on todettava, että asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdassa säädetään vain, että ”varojen saajille ilmoitetaan,
että [heitä koskevat tiedot eli heidän nimensä ja kustakin rahastosta saadut määrät] voidaan julkaista”. Asetuksen N:o 259/2008
4 artiklan 1 kohdassa on samankaltainen säännös, jonka mukaan ”jäsenvaltioiden on ilmoitettava tuensaajille, että heitä/niitä
koskevat tiedot julkaistaan”.
Unionin kyseessä olevan säännöstön, jossa vain säädetään, että tuensaajille ilmoitetaan etukäteen heitä/niitä koskevien tietojen
julkaisemisesta, tarkoituksena ei siis ole perustaa henkilötietojen käsittelyä, josta siinä säädetään, kyseessä olevien tuensaajien
suostumukseen. Lisäksi on todettava, että pääasioissa on niin, että kumpikin kantaja on tukihakemuslomakkeessa vain maininnut
olevansa ”tietoinen siitä, että asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklan mukaan maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajat
– – on julkaistava”.
Koska yhtäältä tietojen, joissa mainitaan tuensaajien nimet sekä heidän maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta saamansa
tarkat määrät, julkaisemisella loukataan näiden tuensaajien oikeuksia, jotka tunnustetaan perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa,
ja koska toisaalta tällainen henkilötietojen käsittely ei perustu kyseisten tuensaajien suostumukseen, on tutkittava, onko
tällainen loukkaus oikeutettu perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan kannalta.
ii)  Perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettujen oikeuksien loukkauksen oikeuttaminen
On palautettava mieleen, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustetun
kaltaisten oikeuksien käyttämistä voidaan rajoittaa, jos näistä rajoituksista säädetään lailla, jos niissä kunnioitetaan kyseisten
oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä ja jos ne suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ovat välttämättömiä ja vastaavat
tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia
ja vapauksia.
Ensinnäkin on selvää, että puuttumisesta, joka seuraa tietojen, joissa mainitaan tuensaajien nimet, julkaisemisesta internetsivustolla,
on katsottava, että siitä on ”säädetty lailla” perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Asetuksen N:o
259/2008 1 artiklan 1 kohdassa ja 2 artiklassa nimittäin säädetään nimenomaisesti tällaisesta julkaisemisesta.
Toiseksi on huomattava siitä, vastaako kyseinen puuttuminen perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla
unionin tunnustamaa yleisen edun mukaista tavoitetta, että asetuksen N:o 1437/2007, jolla muutetaan asetusta N:o 1290/2005,
johdanto-osan 14 perustelukappaleesta ja asetuksen N:o 259/2008 johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee, että
maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajien nimien ja näiden tuensaajien kyseisistä rahastoista saamien määrien
julkaisemisen tarkoituksena on ”lisätä yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvien yhteisön varojen käytön avoimuutta ja parantaa
kyseisten rahastojen moitteetonta varainhoitoa, kun erityisesti käytettyjen varojen julkinen valvonta paranee”.
On palautettava mieleen, että avoimuusperiaate on kirjattu SEU 1 ja SEU 10 artiklaan sekä SEUT 15 artiklaan. Se parantaa kansalaisten
mahdollisuuksia osallistua päätöksentekomenettelyihin, ja sen avulla varmistetaan, että hallinto on demokraattisessa järjestelmässä
suhteessa kansalaisiin legitiimimpää, tehokkaampaa ja vastuullisempaa (ks. asia C-41/00 P, Interporc v. komissio, tuomio 6.3.2003,
Kok., s. I-2125, 39 kohta ja asia C-28/08 P, komissio v. Bavarian Lager, tuomio 29.6.2010, 54 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Säännöksissä, joiden pätevyys on riitautettu, säädetty julkaiseminen parantaa maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta
maksettujen varojen käytön julkista valvontaa, joten se myötävaikuttaa siihen, että hallinto käyttää julkisia varoja asianmukaisesti
(ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Österreichischer Rundfunk ym., tuomion 81 kohta).
Kyseinen julkaiseminen, joka koskee maataloustuki- ja maaseuturahastoista maksettujen varojen käyttöä, parantaa lisäksi kansalaisten
mahdollisuuksia osallistua julkiseen keskusteluun päätöksistä, jotka koskevat yhteisen maatalouspolitiikan suuntaviivoja.
Näin ollen on katsottava, että kun asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklan ja asetuksen N:o 259/2008 tarkoituksena on lisätä
yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvien varojen käytön avoimuutta, niillä on unionin tunnustama yleisen edun mukainen tavoite.
Kolmanneksi on tutkittava myös, onko perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettujen oikeuksien rajoitus oikeassa suhteessa
tavoiteltuun legitiimiin päämäärään (ks. mm. asia Gillow v. Yhdistynyt kuningaskunta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio
24.11.1986, A-sarja, nro 109, 55 kohta ja em. yhdistetyt asiat Österreichischer Rundfunk ym., tuomion 83 kohta).
Pääasioiden kantajat toteavat tästä, että tietojen, joiden julkaisemisesta säädetään asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklassa
ja asetuksessa N:o 259/2008, avulla ulkopuoliset voivat tehdä päätelmiä pääasioiden kantajien tuloista. Pääasioiden kantajat
selittävät, että nämä tuet ovat 30–70 prosenttia kyseessä olevien tuensaajien kokonaistuloista. Yleisön legitiimit intressit
täytettäisiin julkaisemalla nimettömiä tilastotietoja.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suhteellisuusperiaate, joka kuuluu unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin, edellyttää,
että kyseessä oleva tavoite on toteutettavissa unionin toimessa säädettyjen keinojen avulla ja että näillä keinoilla ei ylitetä
sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (asia C-58/08, Vodafone ym., tuomio 8.6.2010, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
On riidatonta, että tietojen, joissa mainitaan tuensaajien nimet sekä heidän maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta
saamansa tarkat määrät, julkaisemisella internetissä voidaan lisätä avoimuutta kyseessä olevien maataloustukien käytössä.
Tällaisilla kansalaisten saataville annetuilla tiedoilla parannetaan kyseessä olevien varojen käytön julkista valvontaa ja
myötävaikutetaan julkisten varojen optimaaliseen käyttöön.
Toimenpiteen tarpeellisuudesta on muistutettava, ettei kyseessä olevaan julkaisemista koskevaan tavoitteeseen voida pyrkiä
ottamatta huomioon sitä, että kyseinen tavoite on sovitettava yhteen perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettujen perusoikeuksien
kanssa (ks. vastaavasti asia C-73/07, Satakunnan Markkinapörssi ja Satamedia, tuomio 16.12.2008, Kok., s. I-9831, 53 kohta).
On siis tutkittava, ovatko Euroopan unionin neuvosto ja komissio saattaneet keskenään harmoniseen tasapainoon yhtäältä unionin
intressin taata toimiensa avoimuus ja julkisten varojen optimaalinen käyttö ja toisaalta loukkauksen, joka on kohdistettu
kyseessä olevien tuensaajien oikeuteen nauttia yksityiselämäänsä kohdistuvaa kunnioitusta yleensä ja erityisesti heidän oikeuteensa
saada henkilötiedoilleen suojaa. Unionin tuomioistuin on jo katsonut tästä, että henkilötietojen suojaa koskevat poikkeukset
ja rajoitukset on toteutettava täysin välttämättömän rajoissa (em. asia Satakunnan Markkinapörssi ja Satamedia, tuomion 56
kohta).
Unionin tuomioistuimessa kirjallisia huomautuksia esittäneet jäsenvaltiot sekä neuvosto ja komissio väittävät, että asetuksen
N:o 1290/2005 44 a artiklassa ja asetuksessa N:o 259/2008 säädetyn julkaisemisen tavoitetta ei voitu saavuttaa toimenpiteillä,
joilla olisi loukattu vähemmän kyseessä olevien tuensaajien oikeutta nauttia yksityiselämäänsä kohdistuvaa kunnioitusta yleensä
ja erityisesti heidän oikeuttaan saada henkilötiedoilleen suojaa. Tiedot, jotka koskisivat vain niitä kyseessä olevia tuensaajia,
joiden saamat tuet ylittävät tietyn rajan, eivät antaisi verovelvollisille totuudenmukaista kuvaa yhteisestä maatalouspolitiikasta.
Nämä nimittäin saisivat sen vaikutelman, että kyseessä olevilla maataloustuki- ja maaseuturahastoilla on vain ”suuria” tuensaajia,
vaikka ”pieniä” tuensaajia on hyvin paljon. Julkaisemisen rajoittaminen oikeushenkilöihin ei myöskään olisi tyydyttävää. Komissio
väittää tästä, että maataloustukien suurimpina tuensaajina on luonnollisia henkilöitä.
Demokraattisessa yhteiskunnassa verovelvollisilla kyllä on oikeus saada tietoja julkisten varojen käytöstä (em. yhdistetyt
asiat Österreichischer Rundfunk ym., tuomion 85 kohta), mutta kyseessä olevien eri intressien välinen harmoninen tasapaino
edellytti silti ennen säännösten, joiden pätevyys on riitautettu, antamista sitä, että kyseessä olevat toimielimet tutkivat,
kävisikö niin, että tietojen, joissa mainitaan kaikkien tuensaajien nimet sekä heistä kunkin maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta
saamat tarkat määrät, julkaiseminen yhden jäsenvaltiokohtaisen internetsivuston, josta voi tehdä vapaasti hakuja, välityksellä
– ja erottamatta saatuja tukia toisistaan niiden keston, toistuvuuden tai lajin ja suuruuden mukaan – ylittää sen, mikä oli
tarpeen legitiimien tavoitteiden saavuttamiseksi, kun otetaan erityisesti huomioon loukkaus, joka tällaisesta julkaisemisesta
aiheutuisi perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustetuille oikeuksille.
Niiden luonnollisten henkilöiden, jotka ovat maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajia, osalta neuvosto ja komissio
eivät ole pyrkineet saattamaan yhtäältä unionin intressiä taata toimiensa avoimuus ja julkisten varojen optimaalinen käyttö
ja toisaalta perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettuja perusoikeuksia keskenään mainittuun harmoniseen tasapainoon.
Mikään nimittäin ei osoita, että neuvosto ja komissio olisivat asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklaa ja asetusta N:o 259/2008
antaessaan pohtineet kyseessä olevia tuensaajia koskevien tietojen julkaisemista koskevia sellaisia yksityiskohtaisia sääntöjä,
jotka olisivat tällaisen julkaisemisen tavoitteen mukaisia ja joilla samalla loukattaisiin vähemmän näiden tuensaajien oikeutta
nauttia yksityiselämäänsä kohdistuvaa kunnioitusta yleensä ja erityisesti heidän oikeuttaan saada henkilötiedoilleen suojaa;
tietojen, joissa mainitaan tuensaajien nimet, julkaisemista voitaisiin rajoittaa esimerkiksi ajanjaksojen, joina tukia on
saatu, tukien toistuvuuden tai niiden lajin ja suuruuden mukaan.
Näin rajoitettua tietojen, joissa mainitaan tuensaajien nimet, julkaisemista voitaisiin tarvittaessa täydentää merkityksellisillä
selityksillä, jotka koskevat muita luonnollisia henkilöitä, jotka ovat kyseisten rahastojen tuensaajia, ja heidän saamiaan
määriä.
Toimielinten olisi siis saattaessaan kyseessä olevat eri intressit keskenään harmoniseen tasapainoon pitänyt tutkia, olisiko
tämän tuomion 81 kohdassa mainitun kaltainen rajoitettu nimitietojen julkaiseminen ollut riittävä pääasioissa kyseessä olevan
unionin säännöstön tavoitteiden saavuttamiseksi. Etenkään ei ilmene, ettei tällaisen rajoittamisen takia, joka suojaisi joitakin
kyseessä olevista tuensaajista puuttumiselta heidän yksityiselämäänsä, annettaisi maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta
maksettavista tuista kansalaisille sellaista riittävän totuudenmukaista kuvaa, jonka avulla voidaan saavuttaa kyseisen säännöstön
tavoitteet.
Unionin tuomioistuimessa kirjallisia huomautuksia esittäneet jäsenvaltiot sekä neuvosto ja komissio viittaavat myös siihen
huomattavaan osuuteen, joka yhteisellä maatalouspolitiikalla on unionin talousarviossa, perustellakseen asetuksen N:o 1290/2005
44 a artiklassa ja asetuksessa N:o 259/2008 säädetyn julkaisemisen tarpeellisuuden.
Tällainen argumentti on hylättävä. On palautettava mieleen, että toimielimet ovat velvollisia saattamaan tasapainoon ennen
luonnollista henkilöä koskevien tietojen julkaisemista unionin intressin taata toimiensa avoimuus ja loukkauksen, joka kohdistuu
perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettuihin oikeuksiin. Avoimuutta koskevalla tavoitteella ei voida katsoa olevan
mitään automaattista etusijaa suhteessa henkilötietojen suojaa koskevaan oikeuteen (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Bavarian
Lager, tuomion 75–79 kohta), vaikka kyse onkin merkittävistä taloudellisista intresseistä.
Edellä esitetystä ilmenee, että toimielimet eivät ole saattaneet yhtäältä asetuksen N:o 1290/2005 44 a artiklan ja asetuksen
N:o 259/2008 tavoitteita ja toisaalta perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa luonnollisille henkilöille tunnustettuja oikeuksia
keskenään harmoniseen tasapainoon. Kun otetaan huomioon, että henkilötietojen suojaa koskevat poikkeukset ja rajoitukset on
toteutettava täysin välttämättömän rajoissa (em. asia Satakunnan Markkinapörssi ja Satamedia, tuomion 56 kohta) ja että on
mahdollista toteuttaa toimenpiteitä, joilla loukataan vähemmän luonnollisten henkilöiden kyseistä perusoikeutta ja joilla
voidaan samalla myötävaikuttaa tehokkaasti unionin kyseessä olevan säännöstön tavoitteisiin, on todettava, että neuvosto ja
komissio ovat säätäessään kaikkien luonnollisten henkilöiden, jotka ovat maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajia,
nimien ja näiden saamien tarkkojen määrien julkaisemisesta ylittäneet suhteellisuusperiaatteen noudattamisen rajat.
Lopuksi on katsottava oikeushenkilöistä, jotka ovat maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajia, siltä osin kuin
nämä voivat vedota perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa tunnustettuihin oikeuksiin (ks. tämän tuomion 53 kohta), että unionin
säännöstön säännöksistä, joiden pätevyys on riitautettu, ilmenevä julkaisemisvelvollisuus ei ylitä suhteellisuusperiaatteen
noudattamisen rajoja. Henkilötietojen suojaa koskevan oikeuden loukkauksen vakavuus ei nimittäin ole oikeushenkilöiden osalta
sama kuin luonnollisten henkilöiden osalta. Tästä on huomattava, että oikeushenkilöitä jo koskee laajennettu velvollisuus
julkaista itseään koskevia tietoja. Lisäksi toimivaltaisten kansallisten viranomaisten velvollisuus tutkia ennen kyseessä
olevien tietojen julkaisemista kunkin oikeushenkilön, joka on maataloustukirahaston tai maaseuturahaston tuensaaja, osalta,
yksilöidäänkö sen nimessä luonnollisia henkilöitä, aiheuttaisi näille viranomaisille kohtuuttoman hallinnollisen rasituksen
(ks. vastaavasti asia K.U. v. Suomi, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 2.3.2009, valituskirjelmä nro 2872/02, 48 kohta,
ei vielä julkaistu).
Näin ollen on katsottava, että unionin oikeuden säännöksissä, joiden pätevyyttä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee,
on löydetty oikea tasapaino kyseessä olevia intressejä huomioon otettaessa siltä osin kuin niissä on kyse oikeushenkilöitä
koskevien tietojen julkaisemisesta.
Asetuksen N:o 1290/2005 44 a artikla ja asetus N:o 259/2008 on kaiken edellä esitetyn perusteella todettava pätemättömiksi
siltä osin kuin näissä säännöksissä säädetään luonnollisten henkilöiden, jotka ovat maataloustukirahaston ja maaseuturahaston
tuensaajia, osalta kutakin tuensaajaa koskevien henkilötietojen julkaisemisesta tekemättä eroa sellaisten merkityksellisten
kriteerien mukaan kuin ajanjaksot, joina kyseiset luonnolliset henkilöt ovat saaneet tällaisia tukia, niiden toistuvuus tai
niiden laji ja suuruus.
c)     Asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdan pätevyys
On palautettava mieleen, että asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdassa annetaan komissiolle toimivalta vahvistaa
vain kyseisen asetuksen 44 a artiklan täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
Koska kuitenkin asetuksen N:o 1290/2005 44 a artikla on todettava pätemättömäksi edellä mainituista syistä, kyseisen asetuksen
42 artiklan 8 b alakohta on samoin todettava pätemättömäksi.
Ensimmäiseen kysymykseen ja toisen kysymyksen ensimmäiseen osaan on siis vastattava, että asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan
8 b alakohta ja 44 a artikla sekä asetus N:o 259/2008 ovat pätemättömiä siltä osin kuin näissä säännöksissä säädetään luonnollisten
henkilöiden, jotka ovat maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajia, osalta kutakin tuensaajaa koskevien henkilötietojen
julkaisemisesta tekemättä eroa sellaisten merkityksellisten kriteerien mukaan kuin ajanjaksot, joina kyseiset luonnolliset
henkilöt ovat saaneet tällaisia tukia, niiden toistuvuus tai niiden laji ja suuruus.
d)     Todetun pätemättömyyden ajalliset vaikutukset
On muistutettava siitä, että silloin, kun se oikeusvarmuuteen liittyvien pakottavien syiden nojalla on perusteltua, unionin
tuomioistuimelle on annettu SEUT 264 artiklan toisessa kohdassa, jota voidaan soveltaa analogisesti myös unionin toimen pätevyyden
arviointia koskevassa SEUT 267 artiklan mukaisessa ennakkoratkaisumenettelyssä, harkintavalta kussakin yksittäistapauksessa
todeta, miltä osin kyseisen toimen vaikutuksia kuitenkin on pidettävä pysyvinä (ks. vastaavasti asia C-333/07, Regie Networks,
tuomio 22.12.2008, Kok., s. I-10807, 121 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kun otetaan huomioon lukuisat julkaisemiset jäsenvaltioissa päteväksi katsotun säännöstön nojalla, on katsottava, ettei tämän
tuomion 92 kohdassa mainittujen säännösten pätemättömyyden perusteella voida kyseenalaistaa vaikutuksia, jotka on maataloustukirahaston
ja maaseuturahaston tuensaajia koskevien luetteloiden julkaisemisella, jonka kansalliset viranomaiset ovat toteuttaneet kyseisten
säännösten nojalla tämän tuomion antamispäivää edeltäneenä ajanjaksona.
2.     Kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 95/46 18 artiklan
2 kohdan toista luetelmakohtaa tulkittava siten, että asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohtaan ja 44 a artiklaan
sekä asetukseen N:o 259/2008 perustuva tietojen julkaiseminen on mahdollista vain, jos henkilötietojen suojaamisesta vastaava
henkilö on ennen tällaista julkaisemista pitänyt kyseisen 18 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua kattavaa
rekisteriä.
Tästä on palautettava mieleen, että direktiivin 95/46 18 artiklan 1 kohdassa säädetään periaatteesta, jonka mukaan valvontaviranomaiselle
on tehtävä ilmoitus ennen kuin toteutetaan henkilötietojen käsittely, joka on kokonaan tai osittain automatisoitu, tai sarja
tällaisia käsittelyjä, joilla on sama tarkoitus tai useita toisiinsa liittyviä tarkoituksia. Kuten saman direktiivin johdanto-osan
48 perustelukappaleessa selitetään, ”ilmoitusmenettelyn tavoitteena on järjestää käsittelyn tarkoitusten ja pääpiirteiden
julkistaminen sen valvomiseksi, että käsittely on tämän direktiivin mukaisten kansallisten säännösten mukainen”.
Direktiivin 95/46 18 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädetään kuitenkin, että jäsenvaltiot voivat säätää ilmoitusmenettelyn
yksinkertaistamisesta tai siitä poikkeamisesta erityisesti silloin, jos rekisterinpitäjä nimeää henkilötietojen suojaamisesta
vastaavan henkilön. Ennakkoratkaisupyynnöistä ilmenee, että Land Hessenissä on nimetty tällainen henkilö sellaisen tietojen
julkaisemisen osalta, joka perustuu asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohtaan ja 44 a artiklaan sekä asetukseen N:o
259/2008.
Direktiivin 95/46 18 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan mukaan henkilötietojen suojaamisesta vastaavalle henkilölle kuuluu
eri tehtäviä, joilla voidaan varmistaa, että käsittely ei loukkaa rekisteröityjen oikeuksia ja vapauksia. Tällainen henkilö
huolehtii siten muun muassa ”rekisterinpitäjän suorittamia käsittelyjä koskevan sellaisen rekisterin pitämisestä, joka sisältää
[direktiivin 95/46] 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot”. Jälkimmäisessä säännöksessä viitataan saman direktiivin 19
artiklan 1 kohdan a–e alakohtaan.
On kuitenkin katsottava, että toisin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, direktiivin 95/46 18 artiklan 2 kohdan
toisessa luetelmakohdassa ei velvoiteta säätämään henkilötietojen suojaamisesta vastaavan henkilön velvollisuudesta pitää
rekisteriä, joka sisältää saman direktiivin 21 artiklan 2 kohdassa, luettuna yhdessä tämän direktiivin 19 artiklan 1 kohdan
a–e alakohdan kanssa, tarkoitetut tiedot, jo ennen kuin kyseessä oleva tietojen käsittely toteutetaan. Sen rekisterin nimittäin,
johon kyseisen direktiivin 18 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa viitataan, on koskettava vain rekisterinpitäjän
”suorittamia käsittelyjä”.
Näin ollen on katsottava, että tietojen käsittelyä edeltävän kattavan rekisterin puuttuminen, johon ennakkoratkaisua pyytänyt
tuomioistuin viittaa, ei voi vaikuttaa asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohtaan ja 44 a artiklaan sekä asetukseen
N:o 259/2008 perustuvan kaltaisen julkaisemisen lainmukaisuuteen.
Kolmanteen kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 95/46 18 artiklan 2 kohdan toista luetelmakohtaa on tulkittava
siten, ettei siinä aseteta henkilötietojen suojaamisesta vastaavalle henkilölle velvollisuutta pitää tässä säännöksessä tarkoitettua
rekisteriä ennen kuin toteutetaan asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohtaan ja 44 a artiklaan sekä asetukseen N:o
259/2008 perustuvan kaltainen henkilötietojen käsittely.
3.     Neljäs kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 95/46 20 artiklaa
tulkittava siten, että siinä asetetaan asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohtaan ja 44 a artiklaan sekä asetukseen
N:o 259/2008 perustuvan tietojen julkaisemisen edellytykseksi ennakkotarkastus, josta säädetään kyseisessä 20 artiklassa.
Heti aluksi on palautettava mieleen, että direktiivin 95/46 20 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltioiden on määriteltävä käsittelyt,
joista saattaa aiheutua erityisiä riskejä rekisteröityjen oikeuksien ja vapauksien suhteen, ja valvottava, että tällaiset
käsittelyt tutkitaan ennen niiden toteuttamista”.
Tästä seuraa, ettei direktiivissä 95/46 aseteta henkilötietojen käsittelyjen edellytykseksi yleistä ennakkotarkastusta. Kuten
nimittäin kyseisen direktiivin johdanto-osan 52 perustelukappaleesta ilmenee, unionin lainsäätäjä on katsonut, että ”toimivaltaisten
viranomaisten
jälkikäteen
suorittamaa valvontaa on yleensä pidettävä riittävänä toimenpiteenä”.
Direktiivin 95/46 johdanto-osan 53 perustelukappaleessa todetaan käsittelyistä, joiden edellytyksenä on ennakkotarkastus,
eli niistä, joihin voi liittyä erityisiä rekisteröityjen oikeuksiin ja vapauksiin liittyviä riskejä, että käsittelyihin voi
liittyä tällaisia riskejä niiden ”luonteen, vaikutuksen tai tarkoitusten vuoksi”. Vaikka jäsenvaltiot voivat vapaasti määritellä
lainsäädännössään tarkemmin käsittelyt, joihin voi liittyä erityisiä rekisteröityjen oikeuksiin ja vapauksiin liittyviä riskejä,
kyseisen direktiivin johdanto-osan 54 perustelukappaleen mukaan tällaisten käsittelyjen määrä ”lienee erittäin rajallinen”.
Lisäksi on huomattava, että asetuksen N:o 45/2001 27 artiklan 1 kohdan nojalla henkilötietojen käsittelyt, joihin saattaa
liittyä erityisiä rekisteröityjen oikeuksiin ja vapauksiin liittyviä vaaroja, on tarkastettava ennakolta myös silloin, kun
ne ovat unionin toimielinten ja elinten suorittamia. Saman artiklan 2 kohdassa täsmennetään käsittelyt, joihin saattaa liittyä
tällaisia vaaroja. Kun otetaan huomioon ennakkotarkastusta koskevien direktiivin 95/46 säännösten ja asetuksen N:o 45/2001
säännösten välinen samansuuntaisuus, mainitun asetuksen 27 artiklan 2 kohdassa esitettyä luetteloa käsittelyistä, joihin saattaa
liittyä erityisiä rekisteröityjen oikeuksiin ja vapauksiin liittyviä vaaroja, on pidettävä merkityksellisenä direktiivin 95/46
20 artiklan tulkinnan kannalta.
Asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohdassa ja 44 a artiklassa sekä asetuksessa N:o 259/2008 säädetty tietojen julkaiseminen
ei kuulu mihinkään asetuksen N:o 45/2001 27 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista käsittelyjen ryhmistä.
Neljänteen kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 95/46 20 artiklaa on tulkittava siten, ettei siinä velvoiteta
jäsenvaltioita asettamaan samassa artiklassa säädettyä ennakkotarkastusta asetuksen N:o 1290/2005 42 artiklan 8 b alakohtaan
ja 44 a artiklaan sekä asetukseen N:o 259/2008 perustuvan tietojen julkaisemisen edellytykseksi.
Kun neljänteen kysymykseen annettava vastaus otetaan huomioon, viidenteen kysymykseen ei ole enää tarpeen vastata.
IV
Oikeudenkäyntikulut
Pääasioiden asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:
1)
Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005, sellaisena kuin se on
muutettuna 26.11.2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1437/2007, 42 artiklan 8 b alakohta ja 44 a artikla sekä asetuksen
N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä Euroopan maatalouden tukirahaston (maataloustukirahaston)
ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) varoja saavia tuensaajia koskevien tietojen julkaisemisen
osalta 18.3.2008 annettu komission asetus (EY) N:o 259/2008 ovat pätemättömiä siltä osin kuin näissä säännöksissä säädetään
luonnollisten henkilöiden, jotka ovat maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajia, osalta kutakin tuensaajaa koskevien
henkilötietojen julkaisemisesta tekemättä eroa sellaisten merkityksellisten kriteerien mukaan kuin ajanjaksot, joina kyseiset
luonnolliset henkilöt ovat saaneet tällaisia tukia, niiden toistuvuus tai niiden laji ja suuruus.
2)
Tämän tuomiolauselman 1 kohdassa mainittujen unionin oikeuden säännösten pätemättömyyden perusteella ei voida kyseenalaistaa
vaikutuksia, jotka on maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajia koskevien luetteloiden julkaisemisella, jonka kansalliset
viranomaiset ovat toteuttaneet kyseisten säännösten nojalla tämän tuomion antamispäivää edeltäneenä ajanjaksona.
3)
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 18 artiklan 2 kohdan toista luetelmakohtaa on tulkittava siten, ettei siinä
aseteta henkilötietojen suojaamisesta vastaavalle henkilölle velvollisuutta pitää tässä säännöksessä tarkoitettua rekisteriä
ennen kuin toteutetaan asetuksen N:o 1290/2005, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1437/2007, 42 artiklan 8
b alakohtaan ja 44 a artiklaan sekä asetukseen N:o 259/2008 perustuvan kaltainen henkilötietojen käsittely.
4)
Direktiivin 95/46 20 artiklaa on tulkittava siten, ettei siinä velvoiteta jäsenvaltioita asettamaan samassa artiklassa säädettyä
ennakkotarkastusta asetuksen N:o 1290/2005, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1437/2007, 42 artiklan 8 b alakohtaan
ja 44 a artiklaan sekä asetukseen N:o 259/2008 perustuvan tietojen julkaisemisen edellytykseksi.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.