CELEX: 62009CJ0371
Nařízení (EHS) č. 2913/92
Celní kodex
Článek 212a
Nařízení (EHS) č. 2454/93
Článek 292
Nařízení (ES) č. 88/97
Článek 14
Antidumpingové clo
Rámy pro jízdní kola

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 212a nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým
se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 407), ve znění nařízení Evropského parlamentu
a Rady (EHS) č. 2700/2000 ze dne 16. listopadu 2000 (Úř. věst. L 311, s. 17; Zvl. vyd. 02/10, s. 239, dále jen „celní kodex“)
a článku 292 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým
se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1602/2000 ze dne 24. července
2000 (Úř. věst L 188, s. 1, dále jen „prováděcí nařízení“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs a společností Isaac International
Limited (dále jen „Isaac“) ohledně dodatečného výběru cla a daně z přidané hodnoty.

Právní rámec

Právo Unie
Antidumpingové clo bylo zavedeno nařízením Rady (EHS) č. 2474/93 ze dne 8. září 1993 o uložení konečného antidumpingového
cla z dovozu jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky do Společenství a o konečném výběru prozatímního antidumpingového
cla (Úř. věst. L 228, s. 1).
Toto antidumpingové clo bylo nařízením Rady (ES) č. 71/97 ze dne 10. ledna 1997, kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové
clo uložené nařízením (EHS) č. 2474/93 z dovozu jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky na dovozy některých součástí
jízdních kol z Čínské lidové republiky a kterým se vybírá rozšířené clo z těchto dovozů, které jsou evidovány podle nařízení
(ES) č. 703/96 (Úř. věst. L 16, s. 55), rozšířeno na některé součásti jízdních kol.
Nařízení Komise (ES) č. 88/97 ze dne 20. ledna 1997 o povolování osvobození dovozu některých součástí jízdních kol pocházejících
z Čínské lidové republiky od rozšíření antidumpingového cla uloženého nařízením Rady (EHS) č. 2474/93, stanoveného nařízením
(ES) č. 71/97 (Úř. věst. L 17, s. 17; Zvl. vyd. 11/25, s. 158, dále jen „nařízení o osvobození“) obsahuje konkrétní pokyny
pro dotčené osoby ohledně fungování systému osvobození od antidumpingového cla.
Článek 14 tohoto nařízení, nazvaný „Osvobození s výhradou kontroly zvláštního použití“, stanoví:
„Jsou-li dovozy podstatných součástí jízdných kol deklarovány k propuštění do volného oběhu jinou osobou než je osvobozená
strana, jsou osvobozeny od uplatnění rozšířeného cla ode dne vstupu nařízení [č. 71/97] v platnost, pokud bylo celní prohlášení
podáno v souladu se strukturou integrovaného sazebníku ES (Taric) uvedenou v příloze III a s výhradou podmínek uvedených v článku
82 [celního kodexu] a v článcích 291 až 304 [prováděcího] nařízení, které se použijí s nezbytnými změnami, pokud:
a)      podstatné součásti jízdních kol jsou dodány straně osvobozené podle článků 7 nebo 12;
b)      podstatné součásti jízdních kol jsou dodány jinému držiteli povolení ve smyslu článku 291 [prováděcího] nařízení;
c)      je deklarováno k propuštění do volného oběhu stranou nebo dodáno straně měsíčně méně než 300 jednotek podstatných součástí
jízdních kol na jeden typ. Počet součástí deklarovaných k propuštění do volného oběhu kteroukoli stranou nebo dodaných kterékoli
straně se vypočte na základě počtu součástí deklarovaných k propuštění všemi stranami nebo dodaných všem stranám, které jsou
sdruženy nebo mají vyrovnávací ujednání s dotyčnou stranou.“
Článek 82 odst. 1 celního kodexu stanoví:
„Zboží propuštěné do volného oběhu s částečným nebo úplným osvobozením od dovozního cla z důvodu jeho použití ke zvláštním
účelům zůstává pod celním dohledem. Celní dohled skončí, jakmile se přestanou uplatňovat podmínky stanovené pro toto částečné
nebo úplné osvobození, jakmile je zboží vyvezeno nebo zničeno nebo jakmile je povoleno použít zboží pro jiné účely, než jsou
účely uvedené v žádosti o částečné nebo úplné osvobození od cla, a dlužné clo je zaplaceno.“
Článek 204 odst. 1 celního kodexu stanoví:
„Celní dluh při dovozu zboží vzniká
a)      nesplněním některé povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží, které podléhá dovoznímu clu, nebo z použití z celního
režimu, do nějž bylo toto zboží propuštěno, nebo
b)      nedodržením některé podmínky stanovené pro propuštění zboží do daného režimu nebo pro udělení snížené nebo nulové sazby dovozního
cla z důvodu použití zboží ke zvláštním účelům,
v jiných případech, než jsou uvedeny v článku 203, pokud se nezjistí, že tyto nedostatky nemají zásadní vliv na správné provádění
dočasného uskladnění nebo daného celního režimu.“
Původní znění článku 212a celního kodexu bylo vloženo nařízením Evropského parlamentu a Rady ze dne 19. prosince 1996, kterým
se mění nařízení (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L17, s.1).
Dvanáctý bod odůvodnění nařízení č. 82/97 zní:
„vzhledem k tomu, že tam, kde právní předpisy Společenství stanoví úplné nebo částečné osvobození od vývozního nebo dovozního
cla, musí se toto úplné nebo částečné osvobození vztahovat na všechny případy bez ohledu na okolnosti vzniku tohoto dluhu;
že se za těchto okolností nejeví použití základní sazby cla vhodnou sankcí v případě porušení pravidel celního řízení.“
Uvedený článek 212a stanoví:
„Jestliže celní předpisy stanoví použití zvýhodněného sazebního zacházení u některého zboží z důvodů jeho povahy nebo zvláštního
určení nebo částečné nebo úplné osvobození od dovozního nebo vývozního cla podle článků 21, 82, 145 nebo 181 až 187, použije
se toto zvýhodněné sazební zacházení nebo toto částečné nebo úplné osvobození v případech, kdy vznikl celní dluh podle článků
202 až 205, 210 nebo 211, pokud zúčastněná osoba nejednala podvodně ani z hrubé nedbalosti a pokud prokáže, že ostatní podmínky
pro uplatnění zvýhodněného celního zacházení nebo poskytnutí částečného nebo úplného osvobození od cla byly splněny.“
Článek 292 prováděcího nařízení stanoví:
„1. Je-li stanoveno, že zboží podléhá celnímu dohledu, pokud jde o jeho zvláštní použití, je uplatnění zvýhodněného sazebního
zacházení podle článku 21 kodexu podmíněno vydáním písemného povolení.
Pokud je zboží propouštěno do volného oběhu se sníženou nebo nulovou sazbou dovozního cla z důvodu svého zvláštního použití
a pokud platné předpisy stanoví, že zůstává pod celním dohledem podle článku 82 kodexu, je nezbytné písemné povolení pro účely
celního dohledu nad zvláštním použitím.
2.      Žádosti o povolení se podávají písemně podle vzoru uvedeného v příloze 67. Celní orgány mohou povolit, aby se žádosti o obnovení
nebo změnu povolení podávaly ve zjednodušené písemné formě.
3.      Za určitých zvláštních okolností mohou celní orgány povolit, aby bylo celní prohlášení s návrhem na propuštění do volného
oběhu, vyhotovené písemně nebo pomocí počítačového zpracování dat v běžném řízení, považováno za žádost o povolení, jestliže
–        se žádost týká jen jedné celní správy,
–        žadatel přidělí veškerému zboží předepsané zvláštní použití a
–        je zabezpečen řádný průběh operací.
[…]
5.      Pokud se žádá o jednotné povolení, musí dotčené celní orgány s jeho vydáním předem vyjádřit souhlas následujícím postupem.
Žádost se podává u celních orgánů k tomu určených, v jejichž oblasti působnosti
–        je vedeno hlavní účetnictví žadatele, které umožňuje audit a v němž se provádí alespoň část operací uvedených v povolení,
anebo
–        se nachází místo, kde u zboží dojde ke zvláštnímu použití.
Tyto celní orgány sdělí žádost a návrh povolení ostatním dotčeným celním orgánům, které do 15 dnů potvrdí přijetí.
Ostatní dotčené celní orgány oznámí své námitky do 30 dnů od obdržení žádosti a návrhu povolení. Pokud jsou v této lhůtě oznámeny
námitky a není dosaženo shody, žádost se v rozsahu vznesených námitek zamítne.
Orgány povolení udělí, pokud do 30 dnů neobdržely žádné námitky k návrhu povolení.
Celní orgány, které povolení udělí, zašlou všem dotčeným celním orgánům jeho kopii.
6.      Pokud mezi dvěma nebo více celními správami existuje obecná dohoda o kritériích a podmínkách pro udělení jednotného povolení,
mohou se rovněž dohodnout, že předchozí konzultaci nahradí jednoduchým oznámením. Jednoduché oznámení postačuje vždy, když
je jednotné povolení obnovováno nebo rušeno.“

Vnitrostátní právo
Podle čl. 292 odst. 3 prováděcího nařízení podléhá uplatnění zjednodušeného postupu ve Spojeném království některým dalším
podmínkám, které jsou upraveny v celním sazebníku Spojeného království (UK Tariff). Část 3 přílohy E2 mimo jiné stanoví:
„940069
1.      Předmětné zboží: Zboží dovážené na základě zjednodušeného postupu se zvláštním použitím se sníženou nebo nulovou celní sazbou,
s výhradou jeho použití ve Společenství k předepsanému účelu […]
[…]
9.       Poznámky
[…]
9.2      Týká se pouze britských celních úřadů
[…]
9.5      Tento kód celního režimu se použije pouze na civilní letadla, letecké motory a ,výjimečné‘ případy. Nelze jej použít pro pravidelný
dovoz.“
Celní sazebník Spojeného království, který je několikrát ročně aktualizován, je volně dostupný k nahlédnutí v kancelářích
daňové a celní správy Spojeného království Velké Británie a Severního Irska a v některých veřejných knihovnách. Správní orgány
na žádost bezplatně poskytují příslušné pasáže. Sazebník není bezplatně k dispozici na internetu, lze jej však od správních
orgánů získat za úhradu ročního předplatného.

Spor v původním řízení a předběžné otázky
Isaac je společnost založená podle britského práva, jež má organizační složku v Německu. Společnost má ve Spojeném království
kancelář a sklad a v Německu sklad a distribuční středisko. Isaac má ve Spojeném království pět zaměstnanců, kteří se zabývají
dovozem zboží, a další personál zaměstnává v Německu, kde provozuje svou marketingovou a prodejní činnost.
Hlavním předmětem činnosti společnosti Isaac je dovoz součástí jízdních kol pocházejících z Číny. Všechny takové součásti
jsou nejdříve dovezeny do Spojeného království a poté okamžitě odeslány do distribučního střediska v Německu.
Všechny součásti jízdních kol dovezené společností Isaac byly „podstatnými součástmi jízdních kol“ pro účely použití nařízení
č. 2474/93 a nařízení o osvobození pokud jde o rozšíření nařízením Rady č. 71/97.
V období od 18. listopadu 2003 do 11. dubna 2005 uskutečnila Isaac 33 dovozů rámů jízdních kol, které deklarovala k propuštění
do volného oběhu s kontrolou zvláštního použití, a to na základě kódu celního režimu 940069, za účelem získání osvobození
od antidumpingového cla podle čl. 14 písm. c) nařízení o osvobození. Pokud jde o 33 dovozů, které jsou předmětem projednávané
věci, Isaac dovážela v rozhodném období méně než 300 jednotek měsíčně.
V době, kdy Isaac uskutečnila předmětných 33 dovozů, neměla povědomí o relevantních ustanoveních celního kodexu, prováděcího
nařízení a nařízení o osvobození, ani taková ustanovení nijak nezohlednila. Za účelem vyřízení dovozních formalit využila
Isaac služeb renomovaného zástupce pro dovoz.
Isaac nezískala povolení pro zvláštní použití pro účely čl. 14 písm. c) nařízení o osvobození, avšak měla za to, že může uplatnit
zjednodušený postup stanovený v čl. 292 odst. 3 prováděcího nařízení.
V té době se Isaac u daňových orgánů nijak neinformovala o uplatnění uvedeného zjednodušeného postupu.
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs došel k závěru, že Isaac nemá povolení nezbytné k osvobození od antidumpingového
cla podle čl. 14 písm. c) nařízení o osvobození a doměřil clo ve výši 161 120,76 GBP a daň z přidané hodnoty ve výši 28 196,13
GBP.
Dne 18. dubna 2006 požádala Isaac o povolení podle čl. 292 odst. 2 prováděcího nařízení. Toto povolení jí bylo na základě
čl. 294 odst. 3 prováděcího nařízení uděleno se zpětným účinkem v délce nejvýše jednoho roku. Pro dovozy uskutečněné po dni
18. dubna 2005 tak nebylo provedeno žádné doměření.
VAT and Duties Tribunal, u kterého Isaac podala žalobu, rozhodl, že přes skutečnost, že Isaac neměla platné povolení pro zvláštní
použití a nebyla oprávněna využít zjednodušeného postupu, mohla využít osvobození podle článku 212a celního kodexu, neboť
nebylo zřejmé, že se dopustila „hrubé nedbalosti“, když se domnívala, že může využít zjednodušeného postupu. Celní orgány
se proti tomuto rozhodnutí odvolaly.
Za těchto podmínek se High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu
dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Týká se povolení zvláštního použití vyžadované pro účely získání osvobození od antidumpingového cla podle čl. 14 písm. c)
nařízení [o osvobození] za skutkových okolností projednávané věci, kdy je dovozce usazen a uskutečňuje svou činnost ve dvou
členských státech, přičemž dováží zboží do jednoho členského státu a bezprostředně nato je přepravuje do druhého členského
státu, více než jedné celní správy pro účely čl. 292 odst. 3 [prováděcího] nařízení?
2)      Lze za skutkových okolností projednávané věci, kdy dovozce nezískal potřebné povolení pro uplatnění režimu zvláštního použití
upravené v čl. 14 písm. c) nařízení [o osvobození], i přesto použít osvobození od antidumpingového cla podle článku 212a [celního
kodexu]?
3)      V případě kladné odpovědi na druhou otázku, je třeba pro účely posouzení toho, zda se obchodník v takové situaci, v jaké se
nachází Isaac, dopustil hrubé nedbalosti, vycházet z toho, že:
a)      ustanovení čl. 14 písm. c) nařízení [o osvobození] a čl. 292 odst. 3 [prováděcího] nařízení jsou natolik jasná, že je třeba
mít za to, že se obchodník, který nahlédnutím do
Úředního věstníku Evropské unie
nezjistil, že nemůže použít zjednodušené povolení, neboť se žádost týká více než jedné celní správy, dopustil hrubé nedbalosti?
b)      Podpůrně, je-li třeba mít za to, že relevantní právní úprava je složitá, je obchodník povinen vyžádat si před uskutečněním
dovozů vysvětlení od daňových orgánů? Závisí odpověď na tuto otázku na tom, zda obchodník subjektivně, avšak nesprávně došel
k závěru, že použití relevantní právní úpravy je jednoznačné?
c)      Jak má být posouzena zkušenost obchodníka v takové situaci, v jaké se nachází Isaac, jehož hlavním předmětem podnikání je
dovoz součástí jízdních kol z Číny, jež zaměstnává pět pracovníků zabývajících se dovozy a jež uskutečnil 33 podobných dovozů
v období 16 měsíců? Je zejména nutné pohlížet na takového obchodníka jako na zkušeného obchodníka?
d)      Jsou daňové orgány členského státu oprávněny se při posuzování toho, zda se obchodník, který se nachází v takové situaci jako
Isaac, dopustil hrubé nedbalosti, dovolávat zveřejněných právních předpisů, jako je sazebník Spojeného království, které jsou
sice bezplatně dostupné k nahlédnutí v některých kancelářích daňových orgánů a veřejných knihovnách, ale na internetu jsou
dostupné pouze za úhradu ročního předplatného?“

K předběžným otázkám

K první otázce
První předběžná otázka se týká pojmu „žádost se týká jen jedné celní správy“ v čl. 292 odst. 3 prováděcího nařízení.
Podstatou této otázky Soudního dvora je, zda postup upravený v uvedeném ustanovení může sloužit jako povolení pro dovozce,
který je usazen a provozuje svou činnost ve dvou členských státech a který do prvního členského státu dováží zboží a bezprostředně
nato je přepravuje do druhého členského státu, k tomu, aby byl osvobozen od antidumpingového cla podle čl. 14 písm. c) nařízení
o osvobození.
Článek 292 odst. 1 první pododstavec prováděcího nařízení stanoví, že je-li stanoveno, že zboží podléhá celnímu dohledu pokud
jde o jeho zvláštní použití, je uplatnění zvýhodněného sazebního zacházení podmíněno vydáním písemného povolení.
Odchylně od tohoto ustanovení odstavec 3 uvedeného článku umožňuje, aby celní orgány „za určitých zvláštních okolností“ povolily,
aby bylo celní prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu považováno za žádost o povolení.
Tato možnost předpokládá, jak vyplývá zejména z první odrážky tohoto ustanovení, že „žádost se týká jen jedné celní správy“.
S cílem určit, zda za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, je dotčena více než jedna celní správa ve smyslu čl. 292
odst. 3 první odrážky prováděcího nařízení, je třeba zohlednit rámec, ve kterém může být povolení podle tohoto ustanovení
vydáno.
V této souvislosti, je třeba na úvod připomenout, že článek 14 nařízení o osvobození, který stanoví osvobození od antidumpingového
cla pro určité případy, je nazvaný „Osvobození s výhradou kontroly zvláštního použití“.
Krom toho osvobození
de minimis
podle čl. 14 písm. c) uvedeného nařízení, které je dotčeno ve věci v původním řízení, předpokládá, že se bude týkat „méně
než 300 jednotek měsíčně“. Podle tohoto ustanovení se toto číslo „vypočte na základě počtu součástí [jízdních kol] deklarovaných
k propuštění všemi stranami nebo dodaných všem stranám, které jsou sdruženy nebo mají vyrovnávací ujednání s dotyčnou stranou“.
Pokud jde o postup, který se použije podle článku 292 prováděcího nařízení, z uvedeného rámce právní úpravy vyplývá, že tento
postup má zaručit účinnou kontrolu podmínek, kterým podléhá udělování osvobození podle čl. 14 písm. c) nařízení o osvobození.
V tomto druhém ohledu je třeba především zdůraznit, že toto ustanovení stanoví měsíční množstevní omezení a uvádí, že výpočet
počtu jednotek se provádí s ohledem na všechny strany, které jsou sdruženy nebo mají vyrovnávací ujednání s dovozcem nebo
s deklarantem.
Avšak v takové situaci, jaká je dána ve věci v původním řízení, kdy je dovozce usazen a provozuje svou činnost ve dvou členských
státech, přičemž dováží zboží do prvního členského státu a bezprostředně nato je přepravuje do druhého členského státu, nemůže
zjednodušený postup, který přepokládá že je dotčena jen jedna celní správa, zaručit účinnou kontrolu podmínek vyplývajících
z čl. 14 písm. c) nařízení o osvobození.
Jak tvrdí vláda Spojeného království a Komise Evropských společenství, množstevní omezení totiž nemůže být samotnou celní
správou Spojeného království dostatečně kontrolováno. Při dovozech jak do Spojeného království, tak do Německa lze na jednu
stranu množstevní omezení snadno obejít. Na druhou stranu pak platí, že kontroly zvláštního použití musí být prováděny v souladu
s čl. 82 odst. 1 celního kodexu v průběhu celého referenčního období, tedy jednoho měsíce, aby bylo ověřeno, že bylo dodrženo
množstevní omezení, tedy méně než 300 jednotek za měsíc. Pokud je však zboží bezprostředně odesláno do druhého členského státu,
nejsou celní orgány prvního členského státu samy o sobě schopny kontrolovat dodržování tohoto omezení, nýbrž jsou závislé
na spolupráci s orgány ostatních členských států, takže je nutně dotčena více než jedna celní správa.
S ohledem na výše uvedené je na první otázku třeba odpovědět tak, že postup stanovený v čl. 292 odst. 3 prováděcího nařízení
nemůže sloužit jako povolení pro dovozce – který je usazen a provozuje svou činnost ve dvou členských státech a který do prvního
členského státu dováží zboží a bezprostředně nato je přepravuje do druhého členského státu – k tomu, aby byl osvobozen od
antidumpingového cla podle čl. 14 písm. c) nařízení o osvobození.

Ke druhé a třetí otázce
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda lze na základě článku 212a celního kodexu udělit osvobození od antidumpingového
cla dovozci, který nemá povolení potřebné k uplatnění osvobození od tohoto cla podle čl. 14 písm. c) nařízení o osvobození,
který však splňuje hmotněprávní podmínky, neboť dodržuje množstevní omezení.
Podle článku 212a celního kodexu se zvýhodněné celní zacházení stanovené celními předpisy použije rovněž v případech, kdy
vznikl celní dluh podle článků 202 až 205, pokud zúčastněná osoba nejednala podvodně ani z hrubé nedbalosti a pokud prokáže,
že „ostatní podmínky pro uplatnění“ zvýhodněného celního zacházení byly splněny.
Předkládající soud vychází z předpokladu, že celní dluh, v daném případě antidumpingové clo, vznikl podle článku 204 celního
kodexu a osvobození od tohoto cla musí být považováno „za zvýhodněné sazební zacházení“ ve smyslu článku 212a celního kodexu,
a že se tedy jedná o určení toho, zda okolnost, že Isaac dodržela množstevní omezení, postačuje k učinění závěru, že „ostatní
podmínky pro uplatnění“ ve smyslu článku 212a byly splněny.
Zaprvé, článek 14 nařízení o osvobození, který zákonodárce přijal krátce poté, co byl nařízením č. 82/97 do celního kodexu
vložen článek 212a, výslovně odkazuje na podmínky stanovené v článcích 291 až 304 prováděcího nařízení s tím, že dotčené osvobození
od antidumpingového cla se uděluje s výhradou těchto podmínek. Mezi těmito podmínkami je uvedena podmínka, která se týká předchozího
vydání povolení, stanovená v článku 292 prováděcího nařízení.
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že zákonodárce podmínil přiznání osvobození výslovně a specificky vydáním takovéhoto
povolení. Pokud by se vycházelo z toho, že k učinění závěru, že „ostatní podmínky pro uplatnění“ byly splněny, postačuje pouhá
skutečnost, že dovozce splnil množstevní omezení vyplývající z čl. 14 písm. c) nařízení o osvobození, vedlo by použití článku
212a celního kodexu v případě, jaký je dán v původním řízení, k úplné negaci této podmínky předchozího povolení. Tento článek
stanoví osvobození od antidumpingového cla, a musí být proto vykládán restriktivně (viz obdobně, pokud jde o výklad článku
239 celního kodexu, rozsudek ze dne 11. listopadu 1999, Söhl & Söhlke , C 48/98, Recueil, s. I -7877, bod 52), což je třeba
zohlednit při výkladu článku 212a celního kodexu.
Zadruhé je třeba uvést, že výše uvedené předchozí povolení je zvláště důležité v souvislosti s režimem zavedeným nařízením
o osvobození v rozsahu, ve kterém ke dni skutkových okolností celním orgánům umožňuje ověřit, že jsou splněny veškeré požadavky
na osvobození od dotčeného antidumpingového cla.
Za těchto podmínek tedy nemůže použití článku 212a celního kodexu vést k tomu, že by toto osvobození od antidumpingového cla,
které podle článku 14 nařízení o osvobození ve spojení s článkem 292 prováděcího nařízení podléhá procesním podmínkám, mohlo
být přiznáno i bez splnění těchto podmínek.
S ohledem na výše uvedené je na druhou otázku třeba odpovědět tak, že článek 212a celního kodexu neumožňuje přiznat osvobození
od antidumpingového cla dovozci, který nemá předchozí povolení k tomu, aby mohl být osvobozen od takového cla podle čl. 14
písm. c) nařízení o osvobození.
S ohledem na odpověď na druhou otázku není namístě na třetí otázku odpovídat.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
1)
Postup stanovený v čl. 292 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 2454/1993 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení
Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1602/2000 ze dne 24. července
2000, nemůže sloužit jako povolení pro dovozce – který je usazen a provozuje svou činnost ve dvou členských státech a který
do prvního členského státu dováží zboží a bezprostředně nato je přepravuje do druhého členského státu – k tomu, aby byl osvobozen
od antidumpingového cla podle čl. 14 písm. c) nařízení Komise (ES) č. 88/97 ze dne 20. ledna 1997 o povolování osvobození
dovozu některých součástí jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky od rozšíření antidumpingového cla uloženého
nařízením Rady (EHS) č. 2474/93, stanoveného nařízením (ES) č. 71/97.
2)
Článek 212a nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení
Evropského parlamentu a Rady (EHS) č. 2700/2000 ze dne 16. listopadu 2000, neumožňuje přiznat osvobození od antidumpingového
cla dovozci, který nemá předchozí povolení k tomu, aby mohl být osvobozen od takového cla podle čl. 14 písm. c) nařízení 88/97.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: angličtina.