CELEX: 62003CJ0195
Közösségi Vámkódex
Áruk vám elé állítása
Fogalom
"Konyhai felszerelés" megnevezés alatt bejelentett cigaretta
Behozatali vámtartozás keletkezése
Vámtartozás adósa

1       Az előzetes döntéshozatali kérelem a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet
(HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o., a továbbiakban: Vámkódex) 202. és 204. cikkének
értelmezésére vonatkozik.
2       E kérelmet a Ministerie van Financiën és Papismedov, Geldof, Ben‑Or, R. Peer, M. Peer, Tavdidischvili, Janssens, Hoste, Decock,
Joris, Vanbelleghem, továbbá a Transocean System Transport BVBA, valamint a United Logistic Partners BVBA társaságok közötti,
áruk vámfelügyelet alóli elvonásával történő jogellenes behozatala tárgyában folyamatban lévő eljárás keretében terjesztették
elő.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
3       A „vámfelügyelet” és az „áru vám elé állítása” fogalmát a Vámkódex 4. cikkének 13. és 19. pontja határozza meg. Az előbbi
alatt a következő értendő: „a vámhatóságok által a vámjogszabályok és – indokolt esetben – a vámfelügyelet alatt lévő árura
vonatkozó egyéb rendelkezések betartásának biztosítása céljából általában tett intézkedés”. Az utóbbi az alábbi jelentéssel
bír: „a vámhatóság erre megállapított módon történő értesítése az árunak a vámhivatalba vagy a vámhatóságok által kijelölt
vagy jóváhagyott egyéb helyre történő megérkezéséről”.
4       A Vámkódex III. címe a Közösség vámterületére beléptetett árukra az azok vámjogi sorsa felőli döntést megelőzően alkalmazandó
rendelkezéseket tartalmazza. Az áruk tulajdonképpeni beléptetését és vám elé állításukat e Kódex 1. fejezetének 37–38. cikke
és 2. fejezetének 40–42. cikke szabályozza. A gyűjtő árunyilatkozatot és a vám elé állított áruk kirakását ugyanezen Kódex
3. fejezetének 43‑47. cikke szabályozza.
5       A Vámkódex 38. cikke előírja:
„(1) A Közösség vámterületére beléptetett árut az azt a Közösségbe behozó személy haladéktalanul továbbszállítja – ha van
ilyen – a vámhatóság által kijelölt útvonalon és utasításainak megfelelően:
a)      a vámhatóság által kijelölt vámhivatalhoz vagy bármely más olyan helyre, amit e hatóságok kijelöltek vagy jóváhagytak; vagy
b)      vámszabad területre, ha az árut közvetlenül erre a vámszabad területre akarják beléptetni:
–       tengeri vagy légi úton, vagy
–       szárazföldi útvonalon a Közösség vámterületének másik részén való keresztülhaladás nélkül, amennyiben a vámszabad terület
érintkezik valamely tagállam és egy harmadik ország közötti szárazföldi határral.
(2) Az a személy, aki a többek között átrakás eredményeként a Közösség vámterületére történő beléptetést követően vállalja
az áru fuvarozását, felel az (1) bekezdésben megállapított kötelezettség teljesítéséért.
[…]”
6       Az említett Kódex 40. cikke előírja:
„Azt az árut, amely a 38. cikk (1) bekezdésének a) pontja értelmében megérkezik a vámhivatalhoz vagy a vámhatóság által kijelölt
vagy jóváhagyott egyéb helyre, az árut a Közösség vámterületére behozó személynek vagy, adott esetben, az e behozatalt követően
az áru fuvarozásáért felelősséget vállaló személynek vám elé kell állítania.”
7       Ugyanezen Kódex 43. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A 45. cikkre is figyelemmel, a 40. cikk értelmében vám elé állított áruk gyűjtő árunyilatkozat alá vonhatók.
A gyűjtő árunyilatkozatot az áru vám elé állításának megtörténtekor kell benyújtani. A vámhatóság azonban a vámáru-nyilatkozat
benyújtására határidőt adhat, amely nem lépheti túl a vám elé állítás napját követő első munkanapot.”
8       A Vámkódex VII. címének 2. fejezete a vámtartozás keletkezéséről szól. Rögzíti különösen e tartozás keletkezésének időpontját
és annak adósát. Amennyiben a behozatal a behozatalivám-köteles áru szabad forgalomba bocsátására vagy annak a behozatali
vámok alóli részleges mentesség melletti ideiglenes behozatalára vonatkozó eljárás szerint történik, a Kódex 201. cikke alkalmazandó.
Amennyiben azonban az árut jogellenesen juttatták be, vagy a vámfelügyelet alól elvonták, ugyanezen Kódex 202. illetve 203. cikkét
kell alkalmazni.
9       A Vámkódex 202. cikke előírja:
„(1) A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
a)      a behozatalivám-köteles árunak a Közösség vámterületére történő jogellenes bejuttatásakor; vagy
b)      vámszabad területen vagy vámszabad raktárban elhelyezett ilyen árunak a vámterület más részére történő jogellenes bejuttatásakor.
E cikk alkalmazásában jogellenes bejuttatás a 38–41. cikk és a 177. cikk második francia bekezdése rendelkezéseinek megsértésével
történő bejuttatás.
(2) A vámtartozás az áru jogellenes bejuttatásakor keletkezik.
(3) Adós:
–      az a személy, aki az ilyen árut jogellenesen bejuttatta,
–       bármely személy, aki részt vett az áru jogellenes bejuttatásában, és tudomása volt, vagy tudomása kellett legyen arról, hogy
a bejuttatás jogellenes, és
–       bármely személy, aki a szóban forgó árut megszerezte vagy birtokában tartotta, és az áru megszerzésekor vagy átvételekor tudomása
volt, vagy tudomása kellett legyen arról, hogy azokat jogellenesen juttatták be.”
10     A Vámkódex 203. cikke szerint a behozatalkor szintén vámtartozás keletkezik a behozatalivám-köteles áru vámfelügyelet alóli
jogellenes elvonása esetén, és ugyanezen Kódex 204. cikke alapján azon behozatalivám-köteles áru vonatkozásában, amelynek
tekintetében nem teljesítik az annak átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek
valamelyikét, vagy az árunak az adott eljárás alá vonására, illetve a meghatározott célra történő felhasználása alapján csökkentett
vagy nulla behozatalivám-tétel megadására vonatkozó feltételt, a 203. cikkben említett eseteken kívül, kivéve, ha megállapítják,
hogy e mulasztások nincsenek jelentős hatással a szóban forgó átmeneti megőrzés vagy vámeljárás helyes lefolytatására.

A nemzeti szabályozás
11     A vámokról és a jövedékekről szóló, 1977. július 18‑i általános törvény (
Belgisch Staatsblad
, 1977. szeptember 21.) 257. cikkének (3) bekezdése, amelyet az 1978. július 6‑i törvény (
Belgisch Staatsblad
, 1978. augusztus 12.) erősített meg, előírja:
„Aki a vám- és jövedéki hatóság előzetes engedélye nélkül az (1) bekezdésben érintett vámokmányok tárgyát képező áruk jogi
sorsa felől az okmányokban kifejezetten jelzettől eltérő rendeltetést ad, az esettől függően a 157., 220–225., 227. és 277. cikkben
vagy a 231. cikkben előírt büntetéssel kell sújtani.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12     Az alapeljárás terheltjei mint tettesek, tettestársak, bűnrészesek, illetve érdekeltek ellen csempészet miatt vádat emeltek
29 konyhai felszerelést tartalmazó karton mögé rejtett 709, egyenként 10 000 cigarettát tartalmazó kartonnak az árutovábbítási
eljárás alóli jogellenes elvonása miatt.
13     Az MSC Rafaela nevű hajó 2001. június 10‑én érkezett Antwerpenbe (Belgium) konténerrakománnyal. A hajó vámkezelését a vámhatóságoknál
az MSC Belgium NV társaság végezte el. Erről a hajóról kirakodtak egy konténert, amely az a hatóságoknak benyújtott összefoglaló
jelentés alapján, 406 doboz Kínából származó konyhai felszerelést tartalmazott, a United Logistic Partners (székhelye: Merksem
[Belgium]) részére címezve.
14     2001. június 11‑én a konténer vámhatóságok általi vizsgálata során megállapították, hogy két sor konyhai felszerelést tartalmazó
doboz mögött azokkal azonos külsejű, cigarettát tartalmazó dobozok voltak. A konténert ezt követően visszazárták, lepecsételték,
és vizsgálat alá helyezték. A vámhatósághoz benyújtott egyik okmány sem tett említést a 7 090 000 darabból álló cigarettarakományról.
15     Ugyanazon a napon a kérdéses rakományra vámáru-nyilatkozatként közösségi külső árutovábbítási okmányt érvényesítettek az antwerpeni
vámszolgálatnál. Ebben az okmányban a közösségi külső árutovábbítási eljárás nyilatkozattevőjeként a Transocean System Transport BVBA‑t
és rendeltetési helyként a Merksemben található Eurolog áruházat jelölték meg, amely utóbbit a vámfelügyelet alatt álló áruk
fogadására jogosult „B” típusú raktárként tartanak nyilván.
16     2001. június 12‑én Janssens úr a konténert elszállító teherautó sofőrjeként jelentkezett. A berakodást követően a teherautó
nem az Eurolog áruházhoz, hanem egy Schotenben (Belgium) található áruházhoz hajtott, amely nincs elismerve vámraktárként.
Ugyanezt a teherautót az alapeljárás számos más gyanúsítottja jelenlétében kirakodták. Az Antwerpeni Vám- és Jövedéki Különleges
Vizsgálati Hatóság tisztviselői által lefolytatott nyomozás megállapításai megerősítették, hogy a kérdéses konténer 29 doboz
konyhai felszereléssel és 709, egyenként 10 000 cigarettát tartalmazó dobozzal volt megrakodva.
17     A tényállás alapján büntetőeljárás indult. A Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpennek a törvénykezési szünetben bűnügyekben
ítélkező tanácsa 2001. július 30‑án ítéletet hozott, amely ellen fellebbezést nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz.
A vámhatóság azt állítja, hogy az árukat szabályszerűen léptették be a Közösség területére, de azokat a vámfelügyelet alól
elvonták, mivel a küldeményt, amelyre vonatkozóan közösségi külső árutovábbítási okmányt érvényesítettek, nem mutatták be
a vámokmányban említett rendeltetési helyen. M. Papismedov szerint a jelen esetben cigaretták csempészetéről, és nem vámfelügyelet
alóli elvonásról van szó.
18     E körülmények között a Hof van Beroep te Antwerpen az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából
a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Az áruk, amelyekre téves megnevezést/kereskedelmi nevet említő gyűjtő árunyilatkozatot (a jelen esetben cigaretták helyett
konyhai felszerelések) nyújtottak be, vagy azok az áruk, amelyeket a vámeljárás (úgymint a közösségi külső árutovábbítási
eljárás) céljából téves megnevezés/kereskedelmi név alatt jelentettek be, azt kell megállapítani, hogy azt – akár szándékosan,
akár nem – a téves megnevezést/kereskedelmi nevet tartalmazó nyilatkozat ellenére szabályszerűen léptették be a Közösség vámterületére,
és ebből következően vámfelügyelet (átmeneti megőrzés vagy vámeljárás) alatt állnak?
2)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, és ha elvonták a vámfelügyelet alól az árukat, amelyeket – akár szándékosan,
akár nem – téves megnevezés/kereskedelmi név alatt jelentettek be, azt kell‑e megállapítani, hogy a vámtartozás a Közösségi
Vámkódex 203. cikkén alapul, és szintén e vámtartozás adósának kell‑e tekinteni azt a személyt, aki az áru átmeneti megőrzésére,
vagy azon vámeljárásra vonatkozó kötelezettségek betartására köteles, amelynek az árukat alávetették (még ha téves kereskedelmi
név alatt is)?
3)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, és amennyiben a vámhatóságok megállapítják, hogy vámfelügyelet alatt álló árukat
– akár szándékosan, akár nem – téves megnevezés/kereskedelmi név alatt jelentettek be, amikor az áruk a vámfelügyelet alól
(még) nem voltak elvonva, és a vámhatóságok azokhoz hozzáférhettek, azt kell‑e megállapítani, hogy a téves megnevezés/kereskedelmi
név alatt bejelentett árukat illetően a vámtartozás a Közösségi Vámkódex 204. cikke alapján keletkezett, vagy azt, hogy még
nem keletkezett vámtartozás ezen áruk tekintetében?
4)      Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén azt kell‑e megállapítani, hogy az – akár szándékosan, akár nem – téves megnevezés/kereskedelmi
név alatt bejelentett árukat jogellenesen léptették be a Közösség vámterületére (azaz a Közösségi Vámkódex 38–41. valamint
177. cikke [első bekezdésének második] franciabekezdése megsértésével) úgy, hogy az ezekre az árukra vonatkozó vámtartozás
a Közösségi Vámkódex 202. cikkén alapult; valamint azt kell‑e megállapítani, hogy az a személy, aki téves megnevezést/kereskedelmi
nevet tartalmazó gyűjtő árunyilatkozatot, vagy az áruk vámeljárás alá vonása céljából tett nyilatkozatot nyújtott be, csak
abban az esetben minősülhet a vámtartozás adósának, amennyiben megfelel a Közösségi Vámkódex 202. cikkének (3) bekezdésében
szereplő »adós« fogalmának?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
19     Első kérdésével a Hof van Beroep te Antwerpen lényegében arra vár választ, hogy a vám elé állított árukat, amelyekre gyűjtő
árunyilatkozatot nyújtottak be, és közösségi külső árutovábbítási okmányt érvényesítettek, szabályszerűen léptették‑e be a
Közösségbe, amennyiben a vámhatóságokhoz benyújtott iratokban az árukat tévesen jelölték meg, a jelen esetben „cigaretta”
helyett „konyhai felszerelés”‑ként.
20     Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy a Hof van Beroep te Antwerpen vélhető álláspontja szerint
kapcsolat áll fenn a Közösség vámterületére érkező áruk vámfelügyelet alá vonása és az e területre való beléptetésük szabályszerűsége
között. Tehát először is meg kell vizsgálni, hogy a Közösség vámterületére érkező áruk vámfelügyelet alá vonása az e területre
való beléptetésük szabályszerűségétől függ‑e.
21     A vámfelügyeletet a Vámkódex 4. cikkének 13. pontja úgy határozza meg, mint a vámjogszabályok betartásának biztosítása céljából
általában tett intézkedést. Ugyanezen Kódex 37. cikke alapján a Közösség vámterületére behozott áru a beléptetése időpontjától
kezdve vámfelügyelet alatt áll. Az árut a vámhatóság a hatályban lévő rendelkezéseknek megfelelően ellenőrizheti. Az áru adott
esetben addig marad az említett vámfelügyelet alatt, amíg erre vámjogi helyzetének meghatározásához szükség van; nem közösségi
áru esetében pedig addig, amíg a vámjogi helyzete meg nem változik, vámszabad területre vagy vámszabad raktárba kerül, újraexportálják
vagy megsemmisítik.
22     Az említett cikkek együttes olvasatából következik, hogy a Közösség területére érkező áruk az e területre való beléptetéstől
kezdve vámfelügyelet alatt állnak, függetlenül attól, hogy azokat szabályosan vagy a Vámkódex 38–41. cikke és 177. cikke első
bekezdésének második franciabekezdése megsértésével léptették be, amit a felügyeleti hatóságnak ellenőrzése útján kell megállapítania.
Ebből következik, hogy az áruk vámfelügyelet alá vonása nem kapcsolódik a Közösség vámterületére való beléptetésük szabályszerűségéhez.
23     A belga kormány állítása szerint a Vámkódex 202. cikkének fényében, amely az áruk jogellenes bejuttatását úgy határozza meg,
mint a 38–41. cikk és a 177. cikk első bekezdése második franciabekezdésének megsértésével történő bejuttatást, a Közösség
területére akkor szabályszerű a beléptetés, ha e rendelkezéseket betartották, azaz amikor az áru átlépte valamelyik külső
határt, és a vámhatóságoknak bemutatták. A gyűjtő árunyilatkozat benyújtására vonatkozó, az említett Kódex 43. és azt követő
cikkeiben előírt kötelezettség nem szerepel azok között, amelyek megsértése az áruk jogellenes bejuttatását vonja maga után,
mivel az áruk téves kereskedelmi név alatti említése az ilyen okmányban nem változtat semmit az említett területre való beléptetés
szabályszerűségén. A jogellenes bejuttatás azonos tehát az el nem ismert utakon és átkelőkön történő csempészettel.
24     E feltevés következménye a Vámkódex 202. cikke hatályának rendkívüli mértékű leszűkítése lenne.
25     A jogellenes bejuttatás fogalmának körülhatárolását a Kódex számos rendelkezése lehetővé teszi. Ahogyan azt a belga kormány
helyesen megállapította, ez a helyzet a Kódex 202. cikke esetében, amely a jogellenes bejuttatást úgy határozza meg, mint
a behozatalivám-köteles árunak a 38–41. cikk és a 177. cikk első bekezdése második franciabekezdésének megsértésével történő
bejuttatása a Közösség vámterületére, vagy a vámszabad területen, illetve vámszabad raktárban elhelyezett ilyen áru esetében
a vámterület más részére.
26     Jogellenes bejuttatásnak minősül tehát az áruk olyan behozatala, amely nem tartja tiszteletben a Vámkódex által előírt következő
utat. Először is e Kódex 38. cikkének (1) bekezdése szerint a Közösség vámterületére beléptetett árut haladéktalanul tovább
kell szállítani vámhatóság által kijelölt vámhivatalhoz vagy vámszabad területre. Másodszor, az említett Kódex 40. cikke alapján,
amikor az áru megérkezik a vámhivatalhoz, akkor azt vám elé kell állítani. Az áru vám elé állítását ugyanezen Kódex 4. cikkének
19. pontja úgy határozza meg, hogy az a vámhatóság erre megállapított módon történő értesítése az árunak a vámhivatalba, vagy
a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre történő megérkezéséről.
27     Az említett rendelkezések összességének szövegéből következik, hogy annak megállapításához, hogy az árut a Közösség vámterületére
szabályszerűen léptették be, azt a megérkezésekor a vámhivatalhoz vagy vámszabadterületre kell szállítani, és vám elé kell
állítani. Ez utóbbi, a beléptetésért felelős vagy az áru fuvarozásáért felelősséget vállaló személyt terhelő kötelezettség
célja annak biztosítása, hogy a vámhatóságokat ne csak az áruk megérkezéséről értesítsék, hanem a szóban forgó árucikk vagy
termék típusára vonatkozó valamennyi adatról, valamint ezen áruk mennyiségéről. Ugyanis ezek azok az információk, amelyek
lehetővé teszik az áruk megfelelő azonosítását tarifális besorolásuk, és adott esetben a behozatali vám kiszámítása céljából.
28     Olyan eljárásban, amely járműben elrejtett, és valamely tagállam vámhatósága által ellenőrzés során megtalált cigarettáknak
a Közösség vámterületére való bejuttatására vonatkozott, a Bíróság azt állapította meg, hogy amennyiben a vám elé állított
áruk valós jellege nem következik a benyújtott okmányokból, és a vámhatóságokat az érdekeltek e jellegről nem értesítették,
azt kell megállapítani, hogy ezek az áruk nem képezték a vám elé állításról szóló értesítés tárgyát a Vámkódex 40. cikke értelmében
(lásd a C‑238/02. és C‑246/02. sz., Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben 2004. március 4‑én hozott ítélet [EBHT 2004.,
I‑2141. o.] 28. pontját).
29     Amint arra a belga kormány hivatkozik, megfelel a valóságnak, hogy a jogellenes bejuttatás fogalma kifejezetten kizárólag
a Vámkódex 38–41. cikke és 177. cikke első bekezdése második franciabekezdésének megsértését érinti, amíg a gyűjtő árunyilatkozatnak
a vámhatóságnál való benyújtására vonatkozó kötelezettséget ugyanezen Kódex 43. és azt követő cikkei írják elő. E kormány
állítása szerint következésképpen az áruknak a Közösségbe való beléptetését szabályszerűnek kell tekinteni, amennyiben azokat
az említett hatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott helyen, illetve vámszabadterületen helyezik el, amennyiben a megérkezésről
szóló értesítésben szerepeltek, anélkül hogy fennállna a meghatározott általános vagy kereskedelmi megnevezés alatti bejelentés
kötelezettsége.
30     Ez utóbbi álláspont nem fogadható el. Az áruk vám elé állítása, amelyet a Vámkódex 40. cikke ír elő, valójában az említett
Kódex 43. és 45. cikkére tekintettel magában hordozza az azzal összefüggő, a gyűjtő árunyilatkozat rövid határidőben történő
benyújtására, vagy az érintett áruk vámjogi sorsának meghatározása céljából ugyanezen határidő alatt az alaki követelmények
teljesítésére vonatkozó kötelezettséget, azaz amennyiben az áru vámeljárás alá vonását kérik, tegyenek vámáru-nyilatkozatot.
E Kódex 43. cikkének második bekezdéséből következik, hogy általában mindkét műveletet egyidejűleg végzik el, mivel a vámhatóság
által a vámáru-nyilatkozat benyújtására adható határidő nem lépheti túl a vám elé állítás napját követő első munkanapot. Egyebekben
az említett Kódex 44. cikkének (1) bekezdése alapján a gyűjtő árunyilatkozatnak tartalmaznia kell az áru azonosításához szükséges
adatokat.
31     Következésképpen, amennyiben az áruknak a Vámkódex 40. cikkében előírt vám elé állítását gyűjtő árunyilatkozat vagy vámáru-nyilatkozat
benyújtása kíséri, amely az áru típusáról a valóságnak nem megfelelő leírást ad, ugyanezen Kódex 4. cikkének 19. pontja alapján
hiányos a vámhatóságok értesítése az áruk megérkezéséről. E körülmények között nem tekinthető úgy, hogy közölték az áruk azonosításához
szükséges információkat az említett hatóságokkal egyszerűen azért, mert bizonyos okmányokat bemutatnak. Ugyanis az is szükséges,
hogy a vám elé állítást kísérő okmányokban található nyilatkozatok pontosak legyenek. Amennyiben a nyilatkozatok nem tesznek
említést a vám elé állított áruk jelentős részéről, úgy kell tekinteni, hogy azokat jogellenesen juttatták be.
32     E körülmények között az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a vám elé állított áruknak, amelyekre gyűjtő árunyilatkozatot
nyújtottak be, és közösségi külső árutovábbítási okmányt érvényesítettek, nem szabályszerű a Közösség vámterületére való beléptetése,
amennyiben a vámhatósághoz benyújtott okmányokban azokat téves megnevezéssel jelölték meg.
33     A második és a harmadik kérdést nem kell megvizsgálni, mivel azokat azzal a feltételezéssel terjesztették elő, hogy a Bíróság
az első kérdésre igenlő választ ad.

A negyedik kérdésről
34     A negyedik kérdés két részre oszlik. A kérdés első részével a Hof van Beroep te Antwerpen lényegében arra vár választ, hogy
a Vámkódex 202. cikkén alapul‑e a vám elé állított, és téves megnevezéssel, a jelen esetben „cigaretta” helyett „konyhai felszerelés”‑ként
bejelentett árukra vonatkozó vámtartozás. Az említett kérdés második részével e bíróság lényegében arra vár választ, hogy
az a személy, aki a gyűjtő árunyilatkozatot, illetve a téves megnevezést tartalmazó vámáru-nyilatkozatot benyújtotta, de az
említett 202. cikk (3) bekezdésének felsorolásában nem szerepel, minősülhet‑e ennek ellenére a vámtartozás adósának, amennyiben
megfelel a fogalom ugyanezen rendelkezésben szereplő meghatározásának.
A negyedik kérdés első részéről
35     Ahogyan az első kérdésre adott válasz során megállapítást nyert, a vám elé állított, és a hatáskörrel rendelkező hatóságokhoz
benyújtott okmányokban téves megnevezéssel, a jelen esetben „cigaretta” helyett „konyhai felszerelés”‑ként megjelölt árukat
nem szabályszerűen léptették be a Közösségbe. Amennyiben ezen áruk bejuttatását jogellenesen végezték el, a Vámkódex 202. cikke
alkalmazandó, amely megállapítja a vámtartozás keletkezésének részletes szabályait. Ebből következik, hogy az említett műveletre
vonatkozó vámtartozás szükségképpen a 202. cikken alapul.
36     A negyedik kérdés első részére tehát azt a választ kell adni, hogy a vám elé állított, és téves megnevezéssel bejelentett
árukra vonatkozó vámtartozás a Vámkódex 202. cikkén alapul.
A negyedik kérdés második részéről
37     A Vámkódex 202. cikkének (3) bekezdése szerint az áruk Közösségbe való jogellenes bejuttatása esetén a vámtartozás a személyek
három kategóriájára hárul, azaz arra a személyre, aki az ilyen árut jogellenesen bejuttatta, aki részt vett az áru jogellenes
bejuttatásában, és tudomása volt, vagy tudomása kellett legyen arról, hogy a bejuttatás jogellenes, és bármely személy, aki
a szóban forgó árut megszerezte vagy birtokában tartotta, és az áru megszerzésekor vagy átvételekor tudomása volt, vagy tudomása
kellett legyen arról, hogy azt jogellenesen juttatták be.
38     A Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően e rendelkezés megfogalmazásából következik, hogy a közösségi jogalkotó tágan
kívánta meghatározni azoknak a személyeknek a körét, akik a vámtartozás adósának tekinthetők a behozatalivám-köteles áru jogellenes
bejuttatásakor (a C‑414/02. sz., Spedition Ulustrans ügyben 2004. szeptember 23‑án hozott ítélet [EBHT 2004., I‑8633. o.]
25. pontja). A jogalkotó a vámtartozás adósai meghatározásának feltételeit a teljesség igényével kívánta szabályozni (a fent
hivatkozott Spedition Ulustrans ügyben hozott ítélet 39. pontja).
39     A Bíróság ezen kívül már rámutatott arra is, hogy a Vámkódex 202. cikke (3) bekezdésének első franciabekezdése arra a „személyre
” vonatkozik, aki az árut jogellenesen bejuttatta, de nem pontosítja, hogy természetes vagy jogi személyről van‑e szó. Az
említett rendelkezés értelmében tehát a vámtartozás adósának lehet tekinteni minden olyan „személyt”, aki eljárásával az áru
jogellenes bejuttatásának okozója volt (lásd a fent hivatkozott Spedition Ulustrans ügyben hozott ítélet 26. pontját). E rendelkezés
értelmezése kapcsán a Bíróság úgy ítélte meg, hogy – habár ugyanazon áruk vonatkozásában eltérő személyeket is adósnak nyilváníthatnak
a Vámkódex 202. cikkének (3) bekezdése alapján –, az a személy, aki ténylegesen bejuttatta az árukat, anélkül hogy azokat
bejelentette volna, e bekezdés első franciabekezdésének rendelkezései alapján adós marad (a fent hivatkozott Viluckas és Jonusas
egyesített ügyekben hozott ítélet 29. pontja).
40     Az „adós” minősítés azonban a Vámkódex 202. cikkének (3) bekezdése második és harmadik franciabekezdése értelmében szubjektív
elemektől függ, azaz attól, hogy a természetes vagy jogi személy tudatosan vesz‑e részt az áru jogellenes bejuttatásában,
illetve a jogellenesen bejuttatott áru megszerzésében, vagy birtoklásában. Az ilyen elemek bizonyos esetekben természetüknél
fogva kizárják az adósként történő minősítést (a fent hivatkozott Spedition Ulustrans ügyben hozott ítélet 27. és 28. pontja).
41     Tekintettel az előző megfontolásokra, a negyedik kérdés második részére azt a választ kell adni, hogy a kérdést előterjesztő
bíróság feladata annak megvizsgálása az alapeljárás körülményeire tekintettel, hogy a téves megnevezés alkalmazásával az a
személy okozta‑e az áru jogellenes bejuttatását, aki a gyűjtő árunyilatkozatot vagy vámáru-nyilatkozatot benyújtotta. Amennyiben
nem ez a helyzet, az említett bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy a szóban forgó személy részt vett‑e e cselekményével az
áru beléptetésében annak ellenére, hogy tudomása volt, vagy tudomással kellett bírnia arról, hogy az jogellenes.

A költségekről
42     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A vám elé állított áruknak, amelyekre gyűjtő árunyilatkozatot nyújtottak be, és közösségi külső árutovábbítási okmányt érvényesítettek,
nem szabályszerű a Közösség vámterületére való beléptetése, amennyiben a vámhatósághoz benyújtott okmányokban azokat téves
megnevezéssel jelölték meg.
2)
A vám elé állított, és téves megnevezéssel bejelentett árukra vonatkozó vámtartozás a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló,
1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 202. cikkén alapul.
3)
A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak megvizsgálása az alapeljárás körülményeire tekintettel, hogy a téves megnevezés
alkalmazásával az a személy okozta‑e az áru jogellenes bejuttatását, aki a gyűjtő árunyilatkozatot vagy vámáru-nyilatkozatot
benyújtotta. Amennyiben nem ez a helyzet, az említett bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy a szóban forgó személy részt vett‑e
e cselekményével az áru beléptetésében annak ellenére, hogy tudomása volt, vagy tudomással kellett bírnia arról, hogy az jogellenes.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.