CELEX: 62008CJ0243
93/13/EGK irányelv
A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek
Tisztességtelen feltétel joghatásai
A nemzeti bíróságnak az illetékességi kikötés tisztességtelen voltának hivatalból történő vizsgálatához való joga és erre irányuló kötelezettsége
Értékelési szempontok

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5-i 93/13/EGK tanácsi irányelv (
HL L 95., 29. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet 2. kötet 288. o., a továbbiakban: irányelv) értelmezésére irányul.
A kérelmet a Pannon GSM Zrt. nevű vállalkozás (a továbbiakban: Pannon) és Sustikné Győrfi E. között telefon-előfizetői szerződéssel kapcsolatban indult peres eljárás keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A közösségi szabályozás
1. cikkének (1) bekezdése értelmében az irányelvnek az a célja, hogy közelítse a tagállamoknak az eladó vagy szolgáltató és a fogyasztó között kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit.
Az irányelv 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelen feltételnek, ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.
(2)   Egy szerződési feltétel minden olyan esetben egyedileg meg nem tárgyalt feltételnek tekintendő, ha azt már előzetesen megfogalmazták, és ezért a fogyasztó nem tudta annak tartalmát befolyásolni, különösen az előzetesen kidolgozott szabványszerződések esetében.
[…]
(3)   A melléklet tartalmazza azoknak a feltételeknek a jelzésszerű és nem teljes felsorolását, amelyek tisztességtelennek tekinthetők.”
E melléklet 1. q) pontja azokra a feltételekre vonatkozik, amelyek tárgya vagy hatása az, hogy:
„kizárják vagy gátolják a fogyasztó jogainak érvényesítését peres eljárás kezdeményezése vonatkozásában, vagy más jogorvoslati lehetőség igénybe vételében […]”
Az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerint:
„A 7. cikk sérelme nélkül, egy szerződési feltétel tisztességtelen jellegét azon áruk vagy szolgáltatások természetének a figyelembevételével kell megítélni, amelyekre vonatkozóan a szerződést kötötték, és hivatkozással a szerződés megkötésének időpontjában az akkor fennálló [helyesen: a szerződés megkötésének időpontjában fennálló] összes körülményre, amely a szerződés megkötését kísérte, valamint a szerződés minden egyéb feltételére vagy egy olyan másik szerződés feltételeire, amelytől e szerződés függ.”
Az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„A tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti a feleket.”
Az irányelv 7. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását.
(2)   Az (1) bekezdésben említett eszközök olyan rendelkezéseket tartalmaznak, amelyek lehetővé teszik, hogy a nemzeti fogyasztóvédelmi jogszabályok szerint jogos érdekkel rendelkező személyek vagy szervezetek eljárást kezdeményezzenek a vonatkozó nemzeti jogszabály értelmében bíróság vagy illetékes közigazgatási hatóság előtt annak megítélésére, hogy a fogyasztókkal kötendő szerződésekben általános használatra kidolgozott szerződési feltételek tisztességtelenek-e, valamint megfelelő és hatékony eszközökkel élnek azért, hogy megszüntessék az ilyen feltételek alkalmazását.”
A nemzeti szabályozás
Az alapeljárás tényállásának időpontjában a polgári törvénykönyvnek az 1997. évi CXLIX. törvénnyel módosított szövege (
Magyar Közlöny
, 1997/115. szám, a továbbiakban: polgári törvénykönyv), és a fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételekről szóló 18/1999. kormányrendelet (
Magyar Közlöny
, 1999/8. szám) volt hatályban.
A polgári törvénykönyv 209. §-ának (1) bekezdése alapján, ha az általános szerződési feltétel tisztességtelen, a kikötést a sérelmet szenvedő fél megtámadhatja. Az említett törvénykönyv 209/B §-ának (4) bekezdése szerint külön jogszabály meghatározhatja azokat a feltételeket, amelyek a fogyasztói szerződésben tisztességtelennek minősülnek. A polgári törvénykönyv 235. §-ának (1) bekezdése értelmében a megtámadható szerződés a megtámadás következtében megkötésének időpontjától kezdődő hatállyal érvénytelenné válik. A polgári törvénykönyv 236. §-ának (1) bekezdése szerint a megtámadást egy éven belül írásban kell a másik féllel közölni.
A 18/1999. sz. kormányrendeletnek az alapjogvita időpontjában hatályos változata két csoportba sorolja a szerződési feltételeket. Az első csoportba azok a szerződési feltételek tartoznak, amelyeket tilos a fogyasztói szerződésekben alkalmazni, és amelyek ennek következtében semmisek. A második csoport azokat a feltételeket tartalmazza, amelyeket az ellenkező bizonyításáig tisztességtelennek kell tekinteni; az ellenkező bizonyítására az ilyen szerződési feltételt felhasználó fél jogosult.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2004. december 12-én Sustikné Győrfi E. mobiltelefon-szolgáltatás nyújtására vonatkozó előfizetői szerződést kötött a Pannonnal. A szerződés a Pannon által előre elkészített nyomtatványon jött létre, amelyen az szerepel, hogy az alperes a szerződés aláírásával egyidejűleg a Pannon általános szerződési feltételeit tartalmazó és a szerződés elválaszthatatlan részét képező üzletszabályzatot megismerte, és annak tartalmát elfogadta.
Ezen üzletszabályzat értelmében a felek az előfizetői szerződésből eredő, illetve az azzal összefüggő jogvitáikra a Pannon székhelye szerinti bíróság illetékességét kötötték ki. A peres felek az üzletszabályzat ezen illetékességi kikötését nem tárgyalták meg külön.
Mivel Sustikné Győrfi E. nem teljesítette a szerződésből eredő kötelezettségeit, a Pannon az említett feltétel alapján fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelmet nyújtott be a Budaörsi Városi Bírósághoz, amely a társaság székhelye szerinti bíróság.
Az ügyben eljáró bíróság kibocsátotta a Pannon által kért fizetési meghagyást. Sustikné Győrfi E. ezt követően az előírt határidőn belül ellentmondást nyújtott be e fizetési meghagyás ellen, így az eljárás perré alakult.
Az említett bíróság észlelte, hogy a rokkantnyugdíjas Sustikné Győrfi E. lakóhelye nem az ő illetékességi területén található. Megállapította, hogy ez utóbbi állandó lakóhelye Dombegyházán van, Békés megyében, azaz Budaörstől 275 km-re, és közvetlen vonat- vagy buszösszeköttetés hiányában a közlekedési lehetőségek Budaörs és Dombegyháza között nagyon korlátozottak.
A Budaörsi Városi Bíróság megállapította, hogy az irányadó eljárási szabályok szerint a területileg illetékes bíróság a Sustikné Győrfi E. lakóhelye szerinti bíróság, tehát a Battonyai Városi Bíróság.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejtette, hogy a polgári perrendtartás szerint a bíróság az illetékesség kérdését az érintett területen hivatalból köteles vizsgálni. Mivel azonban az illetékesség nem kizárólagos, az alperesnek az első tárgyaláson előadott érdemi ellenkérelme után ez a kérdés már nem vethető fel. Az illetékesség megállapítására előadott tényállítások valóságát az eljáró bíróság csak akkor vizsgálhatja, ha azok a köztudomással, illetve a bíróság hivatalos tudomásával ellenkeznek, vagy egyébként valószínűtlenek, továbbá ha azokat az ellenfél vitássá teszi.
Ilyen körülmények között a Budaörsi Városi Bíróság, mivel kétségei voltak a vitás szerződés általános feltételei között szereplő illetékességi kikötés esetleges tisztességtelen jellegével kapcsolatban, felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
A [93/13] irányelv 6. cikkének (1) bekezdése – amely szerint a tagállamok előírják, hogy a fogyasztókkal kötött szerződésekben a szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve – értelmezhető-e úgy, hogy a szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltétel nem
ipso iure,
hanem csak a fogyasztó erre irányuló kérelme, a tisztességtelen feltétel eredményes megtámadása esetén nem jelent kötelezettséget a fogyasztóra nézve?
2)
A [93/13] irányelvben a fogyasztóknak biztosított védelem szükségessé teszi-e a nemzeti bíró számára, hogy hivatalból, erre irányuló kérelem, a szerződési feltétel tisztességtelen voltára alapított megtámadása hiányában is – függetlenül az eljárás jellegé[től,] peres vagy nemperes voltá[tól] – megítélje egy elé tárt szerződésben foglalt feltétel tisztességtelen jellegét, és így saját illetékességének vizsgálata során is a szolgáltató által alkalmazott kikötés[eke]t hivatalból vizsgálja?
3)
Amennyiben a második kérdésre a válasz igen, úgy a nemzeti bírónak e vizsgálat során milyen szempontokat kell figyelembe vennie, mérlegelnie?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Az előterjesztő bíróság e kérdésével arra keres választ, hogy az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése, mely szerint a fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, úgy értelmezendő-e, hogy egy ilyen feltétel csak abban az esetben nem jelent kötelezettséget a fogyasztóra nézve, ha ez utóbbi azt eredményesen megtámadta.
A feltett kérdés megválaszolása érdekében előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése által a tagállamokra rótt kötelezettség célja, hogy az állampolgárok mint fogyasztók részére jogokat állapítson meg, és meghatározza az irányelv által elérni kívánt eredményt (lásd a C-144/99. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2001. május 10-én hozott ítélet [EBHT 2001., I-3541. o.] 18. pontját és a C-478/99. sz., Bizottság kontra Svédország ügyben 2002. május 7-én hozott ítélet [EBHT 2002., I-4147. o.] 16. és 18. pontját).
Így az említett irányelv által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapszik, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig információs szintje tekintetében, amely helyzet az eladó vagy szolgáltató által előzetesen meghatározott feltételek elfogadásához vezet, anélkül hogy a fogyasztó befolyásolni tudná ezek tartalmát (a C-240/98–C-244/98. sz., Océano Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített ügyekben 2000. június 27-én hozott ítélet [EBHT 2000., I-4941. o.] 25. pontja).
A Bíróság az említett ítélet 26. pontjában azt is kimondta, hogy az irányelv 6. cikkében megfogalmazott célkitűzés nem érhető el, ha a fogyasztóknak maguknak kell valamely szerződési feltétel tisztességtelen voltára hivatkozni, és hogy a fogyasztók hatékony védelme csak akkor biztosítható, ha a nemzeti bíróságnak lehetősége van az ilyen feltétel hivatalból történő értékelésére.
E tekintetben ki kell emelni, hogy ha e lehetőséget biztosítani kell a nemzeti bíróság számára, kizárt az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének olyan értelmezése, mely szerint valamely tisztességtelen szerződési feltétel kizárólag a fogyasztó erre irányuló kifejezett kérelme esetén nem jelent kötelezettséget reá nézve. Egy ilyen értelmezés ugyanis a nemzeti bíróságot megfosztaná attól a lehetőségtől, hogy a hozzá benyújtott kérelem elfogadhatóságának vizsgálata keretében, és a fogyasztó erre irányuló kifejezett kérelme nélkül, hivatalból értékelje valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét.
A tisztességtelen feltétel joghatásai tekintetében a Bíróság a C-168/05. sz. Mostaza Claro-ügyben 2006. október 26-án hozott ítéletének (
EBHT 2006., I-10421. o.
) 36. pontjában kifejtette, hogy a fogyasztók védelmének jelentősége az irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében annak előírására késztette a közösségi jogalkotót, hogy a valamely fogyasztó által eladóval vagy szolgáltatóval kötött szerződésben szereplő tisztességtelen feltételek „nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve”. A Bíróság kiemelte, hogy olyan kógens rendelkezésről van szó, amely az egyik szerződő fél hátrányosabb helyzetére tekintettel arra irányul, hogy a szerződő felek jogai és kötelezettségei tekintetében a szerződés által megállapított formális egyensúlyt a szerződő felek egyenlőségét helyreállító, valódi egyensúllyal helyettesítse.
A Bíróság az említett ítélet 37. pontjában hozzátette, hogy az irányelv a fogyasztó védelmének megerősítésére irányulva az EK 3. cikk (1) bekezdése t) pontjának értelmében olyan intézkedésnek minősül, amely elengedhetetlen a Közösségre bízott feladatok megvalósításához és különösen az életszínvonal, illetve az életminőség javításának biztosításához annak egész területén.
Következésképpen az irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében megfogalmazott „a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint” kifejezés nem értelmezhető úgy, hogy az megengedi a tagállamoknak, hogy valamely tisztességtelen feltétel nem kötelező jellegét az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésben bemutatotthoz hasonló feltételhez kössék.
Ezért az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése akként értelmezendő, hogy a tisztességtelen szerződési feltétel nem jelent kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és e tekintetben nem szükséges, hogy a fogyasztó az ilyen feltételt előzetesen eredményesen megtámadja.
A második kérdésről
Az előterjesztő bíróság e kérdésével az irányelv rendelkezései alapján a nemzeti bíróságot terhelő kötelezettségekkel kapcsolatosan vár választ annak megállapítása céljából, hogy a nemzeti bíróság köteles-e illetékességének vizsgálata során és a kereset jellegétől függetlenül, szükség esetén hivatalból, valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét megítélni.
E kérdés megválaszolásához emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a C-473/00. sz. Cofidis-ügyben 2002. november 21-én hozott ítéletének (
EBHT 2002., I-10875. o.
) 34. pontjában kifejtette, hogy az irányelv által a fogyasztóknak nyújtott védelem kiterjed azokra az esetekre is, amikor az eladóval vagy szolgáltatóval tisztességtelen feltételt tartalmazó szerződést kötő fogyasztó tartózkodik attól, hogy e feltétel tisztességtelen jellegére hivatkozzon, vagy azért, mert nem ismeri jogait, vagy azért, mert e hivatkozástól visszatartják őt egy esetleges bírósági eljárás költségei.
Megjegyzendő továbbá, hogy a Bíróság a fent hivatkozott Mostaza Claro-ügyben hozott ítélet 38. pontjában kimondta, a közérdek jellege és jelentősége – amelyen az irányelv által a fogyasztóknak biztosított védelem alapul – indokolja, hogy a nemzeti bíróság hivatalból legyen köteles vizsgálni valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, ezzel ellensúlyozván a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti egyenlőtlen helyzetet.
Az ügyben eljáró bíróság tehát köteles biztosítani az irányelv rendelkezései által célzott védelem hatékony érvényesülését. Következésképpen a közösségi jog által az érintett területen ily módon a nemzeti bíróságokra ruházott feladat nem korlátozódik annak puszta lehetőségére, hogy valamely szerződési feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegét megítéljék, hanem magában foglalja e kérdés hivatalból, akár saját illetékességük vizsgálata során történő megítélésének kötelezettségét is, amennyiben a nemzeti bíróságok rendelkezésére állnak az e tekintetben szükséges ténybeli és jogi elemek.
E kötelezettség teljesítése során azonban a nemzeti bíróságnak az irányelv alapján nem kell mellőznie a kérdéses feltétel alkalmazását, amennyiben a fogyasztó e bíróság általi kioktatást követően nem kíván hivatkozni a tisztességtelen jellegre és a kötelező erő hiányára.
Ilyen körülmények között az eladó vagy szolgáltató és a fogyasztó között a nemzeti jogszabályok szerint zajló bírósági eljárás jellegzetességei nem jelenthetnek olyan tényezőt, amely érintheti az irányelv rendelkezései alapján a fogyasztókat megillető jogvédelmet.
Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a nemzeti bíróság hivatalból köteles vizsgálni valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, amennyiben rendelkezésére állnak az e tekintetben szükséges ténybeli és jogi elemek. Ha álláspontja szerint az ilyen feltétel tisztességtelen, annak alkalmazását mellőzi, kivéve, ha ezt a fogyasztó ellenzi. Ez a kötelezettség a nemzeti bíróságot saját illetékességének vizsgálata során is terheli.
A harmadik kérdésről
Az előterjesztő bíróság e kérdésével iránymutatást kér arra vonatkozóan, hogy a nemzeti bíróságnak mely elemeket kell figyelembe vennie valamely szerződési feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegének értékelése céljából.
E kérdés megválaszolása érdekében megjegyzendő, hogy az irányelv 3. cikke, a jóhiszeműség és a felek jogai és kötelezettségei jelentős egyenlőtlenségének fogalmaira utalva, csak általános módon határozza meg azokat az elemeket, amelyek valamely egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltételt tisztességtelenné tesznek (a C-237/02. sz. Freiburger Kommunalbauten ügyben 2004. április 1-jén hozott ítélet [EBHT 2004., I-3403. o.] 19. pontja).
Ebben az összefüggésben az irányelv 3. cikkének (3) bekezdése által hivatkozott melléklet mindössze példálózó és nem teljes felsorolását tartalmazza azon feltételeknek, amelyek tisztességtelennek tekinthetők (a fent hivatkozott Freiburger Kommunalbauten ügyben hozott ítélet 20. pontja).
Az irányelv 4. cikke szerint továbbá egy szerződési feltétel tisztességtelen jellegét az e szerződés tárgyát képező áruk vagy szolgáltatások természetének figyelembevételével, és a szerződés megkötésének időpontjában fennálló, a szerződés megkötését kísérő összes körülményre hivatkozva kell megítélni.
Az alapügyben szereplő feltétel tekintetében azonban emlékeztetni kell arra, hogy a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített ügyekben hozott ítélet 21–24. pontjában a Bíróság kifejtette, hogy az irányelv értelmében vett eladó vagy szolgáltató és a fogyasztó között létrejött szerződésben alkalmazott, az eladó vagy szolgáltató által előzetesen megfogalmazott és egyedileg meg nem tárgyalt feltétel, amely szerint a szerződésből eredő valamennyi jogvita esetén az eladó vagy szolgáltató székhelye szerinti bíróság illetékes, megfelel mindazon szempontoknak, amelyek alapján az irányelv értelmében véve tisztességtelennek tekinthető.
Amint ugyanis a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített ügyekben hozott ítélet 22. pontjában a Bíróság kiemelte, egy ilyen feltétel következtében az a kötelezettség hárul a fogyasztóra, hogy a lakóhelyéhez képest esetleg távoli bíróság kizárólagos illetékességének vesse alá magát, ami megnehezítheti megjelenését a bíróság előtt. Kis perértékű perek esetében a fogyasztónak a bíróság előtt való megjelenésével járó költségek visszatartó hatásúak lehetnek, és arra indíthatják, hogy teljesen lemondjon a bírósághoz fordulás lehetőségéről vagy a védelemről. A Bíróság ezért az említett 22. pontban kimondta, hogy egy ilyen feltétel azon, az irányelv melléklete 1. q) pontja szerinti feltételek kategóriájába tartozik, amelyek tárgya vagy hatása az, hogy kizárják vagy gátolják a fogyasztó jogainak érvényesítését peres eljárás kezdeményezése vonatkozásában.
Noha a Bíróság az EK 234. cikkben ráruházott hatáskörének gyakorlása során a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített ügyekben hozott ítélet 22. pontjában értelmezte a közösségi jogalkotó által a tisztességtelen feltétel fogalmának meghatározásakor használt általános szempontokat, nem dönthet ezen általános szempontoknak valamely egyedi feltételre való alkalmazásáról, amelyet az adott ügy körülményeire tekintettel kell vizsgálni (lásd a fent hivatkozott Freiburger Kommunalbauten ügyben hozott ítélet 22. pontját).
A fentiek fényében a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy valamely szerződési feltétel az irányelv 3. cikke (1) bekezdése értelmében tisztességtelennek tekinthető-e.
Ilyen körülmények között a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a nemzeti bíróság feladata annak megállapítása, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló szerződési feltétel megfelel-e azoknak a szempontoknak, amelyek alapján azt az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében tisztességtelennek kell tekinteni. Ennek során a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie azt a tényt, hogy tekinthető tisztességtelennek a fogyasztó által az eladóval vagy szolgáltatóval kötött szerződésben alkalmazott olyan feltétel, amely egyedileg nem került megtárgyalásra és amely az eladó vagy szolgáltató székhelye szerinti bíróság kizárólagos illetékességét köti ki.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5-i 93/13/EGK irányelv 6. cikkének (1) bekezdése akként értelmezendő, hogy a tisztességtelen szerződési feltétel nem jelent kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és e tekintetben nem szükséges, hogy a fogyasztó az ilyen feltételt előzetesen eredményesen megtámadja.

2)
A nemzeti bíróság hivatalból köteles vizsgálni valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, amennyiben rendelkezésére állnak az e tekintetben szükséges ténybeli és jogi elemek. Ha álláspontja szerint az ilyen feltétel tisztességtelen, annak alkalmazását mellőzi, kivéve, ha ezt a fogyasztó ellenzi. Ez a kötelezettség a nemzeti bíróságot saját illetékességének vizsgálata során is terheli.

3)
A nemzeti bíróság feladata annak megállapítása, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló szerződési feltétel megfelel-e azoknak a szempontoknak, amelyek alapján azt a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében tisztességtelennek kell tekinteni. Ennek során a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie azt a tényt, hogy tekinthető tisztességtelennek a fogyasztó által az eladóval vagy szolgáltatóval kötött szerződésben alkalmazott olyan feltétel, amely egyedileg nem került megtárgyalásra, és amely az eladó vagy szolgáltató székhelye szerinti bíróság kizárólagos illetékességét köti ki.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: magyar.