CELEX: 62004TJ0246
Funcționari
Acțiune în anulare
Admisibilitate
Acțiune în despăgubiri

1.
Funcționari – Acțiune – Act care lezează – Noțiune – Act pregătitor
(Statutul funcționarilor, art. 90 și 91)
2.
Funcționari – Acțiune – Cerere de despăgubiri formulată împreună cu o cerere în anulare
(Statutul funcționarilor, art. 90 și 91)
3.
Funcționari – Evaluare – Raport de evaluare
(Statutul funcționarilor, art. 43)
4.
Funcționari – Promovare – Analiză comparativă a meritelor
(Statutul funcționarilor, art. 43 și 45)
5.
Funcționari – Evaluare – Raport asupra evoluției carierei
(Statutul funcționarilor, art. 43)
6.
Funcționari – Evaluare – Raport asupra evoluției carierei
(Statutul funcționarilor, art. 43 și 45)
1.
În sensul articolelor 90 și 91 din Statutul funcționarilor, sunt considerate acte sau măsuri care lezează numai acelea care
produc efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamantului, modificând în mod distinct situația juridică
a acestuia și care stabilesc definitiv poziția instituției. În cazul actelor sau al deciziilor care se elaborează în mai multe
etape, în special prin intermediul unei proceduri interne, constituie act atacabil numai măsurile care stabilesc definitiv
poziția instituției la terminarea acestei proceduri, iar nu și măsurile intermediare care au ca obiectiv să pregătească decizia
finală.
Un „proiect” de raport de evaluare este un act pregătitor care nu produce niciun efect juridic de natură să afecteze direct
interesele funcționarului în cauză și nu reprezintă, așadar, un act care îl lezează.
(a se vedea punctele 41-43)
Trimitere la: Tribunal 24 iunie 1993, Seghers/Consiliul, T‑69/92, Rec., p. II‑651, punctul 28, Tribunal 28 septembrie 1993,
Yorck von Wartenburg/Parlamentul European, T‑57/92 și T‑75/92, Rec., p. II‑925, punctul 36, Tribunal 15 iunie 1994, Pérez
Jiménez/Comisia, T‑6/93, RecFP, p. I‑A‑155 și II‑497, punctul 34, Tribunal 22 martie 1995, Kotzonis/CES, T‑586/93, Rec., p. II‑665,
punctul 29, Tribunal 17 decembrie 2003, McAuley/Consiliul, T‑324/02, RecFP, p. I‑A‑337 și II‑1657, punctul 28
2.
În pofida faptului că acțiunea în anulare și acțiunea în despăgubiri sunt căi autonome de acțiune, concluziile privind despăgubirile
sunt inadmisibile atunci când acțiunea în despăgubiri este în strânsă legătură cu o acțiune în anulare respinsă ca inadmisibilă.
Aceasta este situația în cazul în care concluziile privind despăgubirile urmăresc exclusiv repararea consecințelor actului
care constituia obiectul acțiunii în anulare respinse ca inadmisibilă, în special în cazul în care acțiunea în despăgubiri
are ca unic obiect compensarea pierderilor salariale care nu s‑ar fi produs dacă acțiunea în anulare ar fi fost admisă.
Cu toate acestea, atunci când cele două acțiuni sunt determinate de acte sau de conduite diferite ale administrației, acțiunea
în despăgubiri nu poate fi asimilată unei acțiuni în anulare, chiar dacă cele două acte au același rezultat pecuniar pentru
reclamant, astfel încât inadmisibilitatea cererii în anulare nu antrenează inadmisibilitatea acțiunii în despăgubiri.
(a se vedea punctele 46-48)
Trimitere la: Curte 12 decembrie 1967, Collignon/Comisia, 4/67, Rec., p. 469, 480, Curte 24 iunie 1971, Vinck/Comisia, 53/70,
Rec., p. 601, punctele 8-15, Curte 13 iulie 1972, Heinemann/Comisia, 79/71, Rec., p. 579, Curte 14 februarie 1989, Bossi/Comisia,
346/87, Rec., p. 303, Tribunal 24 ianuarie 1991, Latham/Comisia, T‑27/90, Rec., p. II‑35, punctul 38, Tribunal 28 iunie 2005,
Ross/Comisia, T‑147/04, RecFP, p. I‑A‑171 și II‑771, punctul 39 și jurisprudența citată
3.
Administrația trebuie să asigure redactarea periodică a rapoartelor de evaluare la datele impuse de statut, precum și întocmirea
lor legală, atât pentru motive de bună administrare, cât și pentru protecția intereselor funcționarilor. Într‑adevăr, o întârziere
intervenită în întocmirea rapoartelor de evaluare este de natură, în sine, să prejudicieze funcționarul prin simplul fapt
că evoluția carierei sale poate fi afectată prin lipsa unui astfel de raport la momentul la care trebuie luate decizii care
îl privesc. Un funcționar al cărui dosar individual este incomplet și necorespunzător întocmit suferă din această cauză un
prejudiciu moral constând într‑o stare de incertitudine și de neliniște în privința viitorului său profesional. În absența
unor împrejurări speciale care să justifice întârzierile constatate, administrația comite o greșeală de serviciu de natură
să îi angajeze răspunderea.
(a se vedea punctele 64 și 65)
Trimitere la: Curte 18 decembrie 1980, Gratreau/Comisia, 156/79 și 51/80, Rec., p. 3943, punctul 15, Curte 6 februarie 1986,
Castille/Comisia, 173/82, 157/83 și 186/84, Rec., p. 497, punctul 36, Tribunal 8 noiembrie 1990, Barbi/Comisia, T‑73/89, Rec.,
p. II‑619, punctul 41, Tribunal 28 mai 1997, Burban/Parlamentul European, T‑59/96, RecFP, p. I‑A‑109 și II‑331, punctele 44
și 50, Tribunal 12 iunie 2002, Mellone/Comisia, T‑187/01, RecFP, p. I‑A‑81 și II‑389, punctele 77 și 78
4.
Raportul de evaluare constituie un element de apreciere indispensabil la fiecare analizare a carierei funcționarului de către
autoritatea ierarhică. Chiar dacă funcționarul nu are niciun drept dobândit de a fi promovat, nu este totuși exclus ca lipsa
raportului de evaluare la momentul exercițiului de promovare pertinent să aibă incidență asupra carierei sale.
În plus, deși este adevărat că, în circumstanțe excepționale, lipsa raportului de evaluare poate fi compensată prin existența
altor informații referitoare la meritele funcționarului, acestea trebuie să îndeplinească anumite condiții, împrejurare care
trebuie dovedită de instituția pârâtă. În orice caz, un raport de evaluare nedefinitiv și contestat de persoana interesată
nu poate să servească, în lipsa altor elemente, drept sursă pentru alte informații.
(a se vedea punctele 70-72)
Trimitere la: Curte 17 decembrie 1992, Moritz/Comisia, C‑68/91 P, Rec., p. I‑6849, punctul 16, Tribunal 5 octombrie 2000,
Rappe/Comisia, T‑202/99, RecFP, p. I‑A‑201 și II‑911, punctele 38, 40, 52 și 56, Tribunal 7 mai 2003, Den Hamer/Comisia, T‑278/01,
RecFP, p. I‑A‑139 și II‑665, punctul 95
5.
În cazul în care suntem în prezența, deopotrivă, a unei modificări a sistemului de evaluare, a repartizării persoanei interesate
într‑o nouă funcție, însoțită de diferențe substanțiale în ceea ce privește natura atribuțiilor, și a unui nivel înalt de
răspundere, eventualele diferențe percepute între aprecierile făcute cu privire la un funcționar cu ocazia a două rapoarte
de evaluare succesive nu pot fi calificate drept „regres” care necesită o motivare specială.
(a se vedea punctul 95)
6.
Dreptul la apărare al unui funcționar este încălcat în cazul în care administrația, în cursul procedurii de evaluare, nu respectă,
fără vreo explicație, cerințele de formă prevăzute într‑un act intern privind condițiile specifice referitoare la funcționarii
unui serviciu determinat și care privesc înscrierea, în raportul asupra evoluției carierei, a opiniilor exprimate în cadrul
consultărilor prevăzute, astfel încât funcționarul evaluat nu este în măsură să își exprime în mod util punctul de vedere
cu privire la o astfel de opinie.
Simpla referire, în raportul de evaluare, la faptul că au avut loc consultări nu este suficientă pentru a avertiza funcționarul
respectiv cu privire la existența unei opinii a cărei consemnare este îndreptățit să o solicite.
În cazul în care o opinie din categoria celor menționate anterior, referitoare la un funcționar cu grad înalt, reprezentant
al Uniunii în calitate de șef de delegație, este deosebit de negativă și, prin urmare, este de natură să îi afecteze evaluarea,
funcționarul trebuie să fie informat cu privire la acest aspect în mod clar și fără echivoc pentru a‑și putea exprima în mod
util punctul de vedere.
Cu toate acestea, pentru ca încălcarea dreptului la apărare să determine anularea, este necesar ca, în lipsa acestei neregularități,
procedura să fi putut ajunge la un rezultat diferit.
(a se vedea punctele 134 și 147-149)
Trimitere la: Curte 29 octombrie 1980, Van Landewyck și alții/Comisia, 209/78-215/78 și 218/78, Rec., p. 3125, punctul 47,
Curte 21 martie 1990, Belgia/Comisia, C‑142/87, Rec., p. I‑959, punctul 48, Tribunal 23 aprilie 2002, Campolargo/Comisia,
T‑372/00, RecFP, p. I‑A‑49 și II‑223, punctul 39