CELEX: 62002CJ0018
Brysselin yleissopimus
5 artiklan 3 kohta
Toimivalta sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa
Paikkakunta, missä vahingon aiheuttanut teko sattui
Ammattiyhdistyksen sopimusvaltiossa toteuttama toimenpide, joka on suunnattu toisessa sopimusvaltiossa rekisteröidyn aluksen varustamoa vastaan

Arbejdsret on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 25.1.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen
29.1.2002, tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä syyskuuta
1968 allekirjoitetun yleissopimuksen tulkitsemisesta yhteisöjen tuomioistuimessa 3 päivänä kesäkuuta 1971 tehdyn pöytäkirjan
(jäljempänä pöytäkirja) nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä kyseisen yleissopimuksen (EYVL 1972, L 299, s. 32) 5 artiklan
3 kohdan tulkinnasta, sellaisena kuin yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja
Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 9 päivänä lokakuuta 1978
tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 304, s. 1 ja muutettuna s. 77), Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen
ja pöytäkirjaan 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 388, s. 1), Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin
tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella
(EYVL L 285, s. 1) ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen
ja pöytäkirjaan 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL 1997, C 15, s. 1; jäljempänä Brysselin yleissopimus).
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Danmarks Rederiforening (tanskalaisten laivanvarustamoiden yhdistys),
joka toimii laivanvarustamo DFDS Torline A/S:n (jäljempänä DFDS) puolesta, ja LO Landsorganisationen i Sverige (ruotsalainen
ammattiyhdistysten keskusliitto), joka toimii ammattiyhdistys SEKO Sjöfolk Facket för Service och Kommunikationin (jäljempänä
SEKO) puolesta, ja jossa on kyse sellaisen työtaistelutoimenpiteen laillisuudesta, josta SEKO oli ilmoittanut ennakolta ja
joka oli suunnattu DFDS:ää vastaan.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Pöytäkirjan 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Seuraavat tuomioistuimet voivat pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua tulkintakysymyksissä:
1)
– –
–
Tanskassa: højesteret,
– –
2)
sopimusvaltioiden tuomioistuimet käsitellessään muutoksenhakuasiaa,
– – .”
Brysselin yleissopimuksen 2 artiklan 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Kanne sitä vastaan, jolla on kotipaikka jossakin sopimusvaltiossa, nostetaan hänen kansalaisuudestaan riippumatta tuon valtion
tuomioistuimissa, jollei tämän yleissopimuksen määräyksistä muuta johdu.”
Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Sellaista henkilöä vastaan, jolla on kotipaikka sopimusvaltiossa, voidaan nostaa kanne toisessa sopimusvaltiossa:
– –
3)
sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä vahingon aiheuttanut
teko sattui”.
Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva asia ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasia koskee sellaisen työtaistelutoimenpiteen laillisuutta, josta SEKO oli ilmoittanut ennakolta, joka oli suunnattu DFDS:ää
vastaan ja jolla pyrittiin saamaan aikaan työehtosopimus, joka koskee DFDS:n omistaman ja Göteborgin (Ruotsi) ja Harwichin
(Yhdistynyt kuningaskunta) välillä liikennöivän rahtialuksen Tor Caledonian puolalaista miehistöä.
Tor Caledonia on rekisteröity Tanskan kansainväliseen alusrekisteriin ja siihen sovelletaan Tanskan lainsäädäntöä. Kansallisessa
tuomioistuimessa vireillä olevan asian tosiseikkojen tapahtuma-aikana puolalaisilla merimiehillä oli työsopimukset tiettyjen
tanskalaisten ammattiyhdistysten ja kolmen tanskalaisen laivanvarustamoiden yhdistyksen välisen puitesopimuksen mukaisesti.
Näihin sopimuksiin sovellettiin Tanskan lainsäädäntöä.
SEKO vaati puolalaista miehistöä koskevan työehtosopimuksen tekemistä, mihin DFDS ei suostunut; tämän jälkeen SEKO ilmoitti
21.3.2001 päivätyllä faksilla 28.3.2001 alkavasta työtaistelutoimenpiteestä, jonka sisältönä oli, että se kehotti ruotsalaisia
jäseniään kieltäytymään työskentelemästä Tor Caledonialla. Faksissa todettiin myös, että SEKO pyysi myötätuntotyötaistelutoimenpiteitä.
Tämän seurauksena Svenska Transportarbetareförbundet (Ruotsin kuljetusalan työntekijöiden yhdistys; jäljempänä STAF) ilmoitti
3.4.2001 myötätuntotyötaistelutoimenpiteestä, joka alkaa 17.4.2001 ja jonka sisältönä on kieltäytyminen kaikista Tor Caledoniaa
koskevista töistä, jotta estetään aluksen lastaaminen ja purkaminen Ruotsin satamissa.
DFDS nosti 4.4.2001 Arbejdsretissä SEKO:ta ja STAF:ää vastaan kanteen, jossa se vaati, että nämä kaksi ammattiyhdistystä velvoitetaan
myöntämään, että varsinainen työtaistelutoimenpide ja myötätuntotyötaistelutoimenpide olivat laittomia, ja peruuttamaan ennakkoilmoitukset.
SEKO päätti 11.4.2001 eli ensimmäisenä asian käsittelypäivänä Arbejdsretissä lykätä työtaistelutoimenpidettä ja odottaa tämän
tuomioistuimen lopullista ratkaisua; STAF puolestaan peruutti 18.4.2001 ennakkoilmoituksen myötätuntotyötaistelutoimenpiteestä.
DFDS päätti 16.4.2001, eli päivää ennen kuin STAF:n ilmoittaman myötätuntotyötaistelutoimenpiteen piti alkaa, kuitenkin ottaa
Tor Caledonian pois reitiltä Göteborg–Harwich; tätä reittiä liikennöi 30.5.2001 alkaen toinen, tätä varten rahdattu alus.
DFDS nosti vahingonkorvauskanteen SEKO:ta vastaan Sø- og Handelsretissä (Tanska) ja väitti, että vastaaja oli sopimukseen
perustumattomassa vahingonkorvausvastuussa, koska se oli ilmoittanut ennakolta laittomasta työtaistelutoimenpiteestä ja koska
se oli saanut toisen ruotsalaisen ammattiyhdistyksen antamaan myöskin laittoman ennakkoilmoituksen myötätuntotyötaistelutoimenpiteestä.
DFDS vaati korvausta vahingoista, joita se väitti aiheutuneen Tor Caledonian ottamisesta pois reitiltä ja korvaavan aluksen
rahtaamisesta. Kyseinen tuomioistuin on keskeyttänyt tämän vahingonkorvausvaatimuksen käsittelyn siihen asti, kunnes Arbejdsret
antaa ratkaisunsa.
Arbejdsret katsoo, että Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdan tulkinta on tarpeen, jotta se voi ratkaista SEKO:n esittämän
kysymyksen toimivaltaisuudestaan tehdä päätös kyseessä olevan työtaistelutoimenpiteen laillisuudesta, joten se on päättänyt
lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
a)
Onko Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava niin, että se koskee asioita, joissa on kyse sellaisten työtaistelutoimenpiteiden
laillisuudesta, joiden tarkoituksena on saada aikaan sopimus, silloin, kun tällaisista työtaistelutoimenpiteistä mahdollisesti
aiheutuva vahinko on kyseisten toimenpiteiden ollessa lainvastaisia sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevien sääntöjen
mukainen vahingonkorvausperuste, siten, että ennalta ilmoitettujen työtaistelutoimenpiteiden laillisuutta koskeva kanne voidaan
nostaa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa voidaan nostaa työtaistelutoimenpiteestä aiheutuneen vahingon korvaamista
koskeva kanne?
b)
Edellytetäänkö tässä tapauksessa, että vahinko on kyseisten työtaistelutoimenpiteiden itsensä varma tai todennäköinen seuraus,
vai onko riittävää, että kyseiset työtaistelutoimenpiteet ovat välttämätön edellytys vahingon aiheuttaville myötätuntotyötaistelutoimenpiteille
ja että ne voivat muodostaa perusteen viimeksi mainituille toimenpiteille?
c)
Onko merkitystä sillä, että ennakkoilmoituksen antanut osapuoli on lykännyt kanteen nostamisen jälkeen niiden työtaistelutoimenpiteiden
toteuttamista, joista se oli ilmoittanut ennakolta, odotettaessa tuomioistuimen ratkaisua toimenpiteiden laillisuudesta?
2)
Onko 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava niin, että vahinkoa, joka aiheutuu työtaistelutoimenpiteistä, joihin on ryhtynyt ammattiyhdistys
sopimusvaltiossa, jossa purjehtii toisessa sopimusvaltiossa (lippuvaltio) rekisteröity alus, tarkoituksenaan saada aikaan
aluksella palvelevia merimiehiä koskeva sopimus, voidaan pitää vahinkona, joka on aiheutunut aluksen varustamolle lippuvaltiossa,
siten, että varustamo voi kyseisen määräyksen perusteella nostaa lippuvaltiossa vahingonkorvauskanteen kyseistä ammattiyhdistystä
vastaan?”
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
Aluksi on todettava, että pöytäkirjan 2 artiklassa luetellaan ne sopimusvaltioiden tuomioistuimet, jotka voivat pyytää yhteisöjen
tuomioistuimelta ennakkoratkaisua Brysselin yleissopimusta koskevissa tulkintakysymyksissä, mutta tämän 2 artiklan 1 kohdan
toisessa luetelmakohdassa ei mainita Arbejdsretiä, eikä se käsittele tämän artiklan 2 kohdassa määrätyin tavoin muutoksenhakuasiaa.
Ennakkoratkaisupyynnöstä kuitenkin ilmenee, että Tanskan lainsäädännön mukaan Arbejdsretillä on yksinomainen toimivalta ratkaista
tiettyjä työoikeudellisia riitoja ja erityisesti työehtosopimuksen tekemistä koskevan vaatimuksen tueksi toteutettujen työtaistelutoimenpiteiden
laillisuutta koskevia riitoja. Arbejdsret käsittelee asian siis ensimmäisenä ja viimeisenä oikeusasteena.
Tällaisessa tilanteessa pöytäkirjan sanamuodon mukainen tulkinta siten, että kansallinen tuomioistuin ei voisi esittää ennakkoratkaisupyyntöä
yhteisöjen tuomioistuimelle, tarkoittaisi sitä, että kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan kaltaisessa asiassa kyseessä
olevia, Brysselin yleissopimuksen tulkintaa koskevia kysymyksiä ei Tanskassa missään tapauksessa voitaisi esittää ennakkoratkaisumenettelyssä.
On selvää, että pöytäkirjan 2 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkitseminen tällä tavalla olisi ristiriidassa Brysselin yleissopimuksen
johdanto-osassa ilmaistujen tavoitteiden kanssa ja erityisesti niiden tavoitteiden kanssa, jotka koskevat sopimusvaltioiden
tuomioistuinten kansainvälisen toimivallan määrittelemistä ja niihin sijoittautuneiden henkilöiden oikeussuojan vahvistamista.
Tästä seuraa, että Arbejdsretin esittämä ennakkoratkaisupyyntö otetaan tutkittavaksi.
Ensimmäisen kysymyksen a kohta
Ensimmäisen kysymyksensä a kohdalla kansallinen tuomioistuin haluaa saada tietää, onko Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan
3 kohtaa tulkittava siten, että käsitteen ”sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskeva asia” alaan kuuluu kanne,
joka koskee työtaistelutoimenpiteen laillisuutta ja jonka osalta kyseisen sopimusvaltion lainsäädännön mukaan yksinomaan toimivaltainen
on muu tuomioistuin kuin se, joka on toimivaltainen ratkaisemaan kyseisellä toimenpiteellä aiheutetun vahingon korvaamista
koskevat vaatimukset.
Tanskassa Arbejdsret on toimivaltainen ratkaisemaan työtaistelutoimenpiteen laillisuuden, kun taas muut tuomioistuimet ovat
toimivaltaisia ratkaisemaan tällaisesta toimenpiteestä aiheutetun vahingon korvaamista koskevat vaatimukset.
SEKO väittää, että kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva asia ei voi koskea Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa
tarkoitettua ”sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevaa asiaa”, koska tälle tuomioistuimelle ei ole esitetty vahingonkorvausvaatimusta.
Jos Arbejdsret toteaa, että SEKO:n lykkäämä työtaistelutoimenpide on laiton, SEKO:n on peruutettava ennakkoilmoituksensa,
eikä DFDS:llä siten ole perustetta vaatia vahingonkorvausta. Tästä seuraa SEKO:n mukaan, että asiassa on sovellettava Brysselin
yleissopimuksen 2 artiklaa.
Tällaista argumentaatiota ei voida hyväksyä.
Yhtäältä vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan Brysselin yleissopimuksen tarkoituksena ei nimittäin ole yhtenäistää eri sopimusvaltioiden
oikeudenkäyntimenettelyyn liittyviä sääntöjä, vaan jakaa tuomioistuinten toimivalta yksityisoikeuden alalla sopimusvaltioiden
välisissä suhteissa sekä helpottaa tuomioiden täytäntöönpanoa (ks. mm. asia C-68/93, Shevill ym., tuomio 7.3.1995, Kok. 1995,
s. I-415, 35 kohta ja asia C-80/00, Italian Leather, tuomio 6.6.2002, Kok. 2002, s. I-4995, 43 kohta).
Näin ollen Tanskan kuningaskunta voi säätää järjestelmästä, jossa toimivalta ratkaista työtaistelutoimenpiteen laillisuus
ja toimivalta ratkaista siitä mahdollisesti aiheutuneen vahingon korvaamista koskeva vaatimus eivät kuulu samoille kansallisille
tuomioistuimille.
SEKO:n käsityksen hyväksymisestä seuraisi, että saadakseen korvausta Tanskassa toteutetusta sellaisesta työtaistelutoimenpiteestä
aiheutuneesta vahingosta, josta on vastuussa osapuoli, jonka kotipaikka on toisessa sopimusvaltiossa, kantajan pitäisi ensin
nostaa vastaajan kotipaikkavaltion tuomioistuimessa kanne työtaistelutoimenpiteen laillisuudesta ja sitten nostaa vahingonkorvauskanne
tanskalaisessa tuomioistuimessa.
Tällainen tulkinta olisi vastoin hyvän lainkäytön periaatetta, oikeusvarmuuden periaatetta sekä periaatetta, jonka mukaan
usea tuomioistuin ei saa olla toimivaltainen käsittelemään samaa oikeussuhdetta; yhteisöjen tuomioistuin on useasti todennut,
että nämä periaatteet ovat Brysselin yleissopimuksen tavoitteita (ks. mm. asia C-269/95, Benincasa, tuomio 3.7.1997, Kok. 1997,
s. I-3767, 26 kohta ja em. asia Italian Leather, tuomion 51 kohta).
Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohtaa ei voida tulkita siten,
että kyseisen määräyksen soveltaminen edellyttäisi vahingon tosiasiallista aiheutumista, ja että sen paikkakunnan tuomioistuimella,
jossa vahingon aiheuttanut teko sattui, on yleensä parhaat mahdollisuudet ratkaista asia muun muassa riidan läheisyyden ja
asian selvittämisen vaivattomuuden vuoksi, mikä pätee samalla tavalla sekä riita-asiaan, joka koskee jo aiheutuneen vahingon
korvaamista, että riita-asiaan, jossa on kysymyksessä kanne, jolla pyritään estämään vahingon aiheutuminen (asia C-167/00,
Henkel, tuomio 1.10.2002, Kok. 2002, s. I-8111, 46 ja 48 kohta).
Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on vastattava, että Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohtaa
on tulkittava siten, että käsitteen ”sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskeva asia” alaan kuuluu kanne, joka koskee
työtaistelutoimenpiteen laillisuutta ja jonka osalta kyseisen sopimusvaltion lainsäädännön mukaan yksinomaan toimivaltainen
on muu tuomioistuin kuin se, joka on toimivaltainen ratkaisemaan kyseisellä toimenpiteellä aiheutetun vahingon korvaamista
koskevat vaatimukset.
Ensimmäisen kysymyksen b kohta
Ensimmäisen kysymyksensä b kohdalla kansallinen tuomioistuin haluaa saada tietää, voidaanko Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan
3 kohtaa soveltaa kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen ainoastaan,
jos vahinko on kyseisten työtaistelutoimenpiteiden itsensä varma tai todennäköinen seuraus, vai onko riittävää, että kyseiset
työtaistelutoimenpiteet ovat välttämätön edellytys myötätuntotyötaistelutoimenpiteille, joista voi aiheutua vahinkoa.
Asiakirjoista ilmenee, että kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan DFDS:n palveluksessa
Tor Caledonialla oli ainoastaan puolalaisia merimiehiä. Koska työtaistelutoimenpiteen, josta SEKO antoi ennakkoilmoituksen,
sisältönä oli, että se kehotti ruotsalaisia jäseniään kieltäytymään työskentelemästä kyseisellä aluksella, työtaistelutoimenpide
ei itsessään voinut aiheuttaa DFDS:lle vahinkoa. Se oli kuitenkin välttämätön, jotta voitiin laillisesti toteuttaa myötätuntotyötaistelutoimenpide,
jonka sisältönä oli tässä tapauksessa kieltäytyminen kaikista Tor Caledonian lastaamiseen tai purkamiseen Ruotsin satamissa
liittyvistä töistä.
Jos SEKO ei olisi antanut ennakkoilmoitusta työtaistelutoimenpiteestä, ei siis olisi aiheutunut vahinkoa, jonka DFDS väittää
kärsineensä sen takia, että Tor Caledonia otettiin pois reitiltä Göteborg–Harwich ja että tätä varten rahdattiin toinen alus.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sopimukseen perustumaton vahingonkorvausvastuu voi syntyä vain, jos vahingon
ja vahingon aiheuttaneen tapahtuman välillä todetaan olevan syy-yhteys (asia 21/76, Bier, tuomio 30.11.1976, Kok. 1976, s. 1735,
Kok. Ep. III, s. 219, 16 kohta, ns. Mines de potasse d’Alsace -tapaus). On todettava, että kansallisessa tuomioistuimessa
vireillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa vahingon, jonka DFDS väittää kärsineensä, ja SEKO:n työtaistelutoimenpiteestä
antaman ennakkoilmoituksen välillä voidaan todeta olevan syy-yhteys.
SEKO väittää, että tanskalaiset tuomioistuimet voivat olla toimivaltaisia vain, jos työtaistelutoimenpide on toteutettu ja
jos se on aiheuttanut vahinkoa, joka ilmenee taloudellisena tappiona, minkä lisäksi on tarpeen, että on esitetty vahingonkorvausvaatimus,
ja tältä osin on riittävää todeta, että kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut tämän tuomion 27 kohdassa, Brysselin yleissopimuksen
5 artiklan 3 kohtaa voidaan soveltaa preventiiviseen kanteeseen, jolla pyritään estämään vahingon aiheuttavan teon sattuminen.
Ensimmäisen kysymyksen b kohtaan on siis vastattava, että jotta Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohtaa voidaan soveltaa
kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa riita-asiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen, on riittävää, että
työtaistelutoimenpide on välttämätön edellytys myötätuntotyötaistelutoimenpiteille, joista voi aiheutua vahinkoa.
Ensimmäisen kysymyksen c kohta
Ensimmäisen kysymyksensä c kohdalla kansallinen tuomioistuin haluaa saada tietää, vaikuttaako Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan
3 kohdan soveltamiseen se, että ennakkoilmoituksen antanut osapuoli on lykännyt työtaistelutoimenpiteen toteuttamista odotettaessa
tuomioistuimen ratkaisua toimenpiteen laillisuudesta.
Tältä osin on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksi Brysselin yleissopimuksen tavoitteista on vahvistaa
niiden henkilöiden oikeussuojaa, joilla on yhteisössä kotipaikka, siten, että kantaja kykenee vaivattomasti yksilöimään sen
tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi hän voi saattaa asiansa, ja siten, että vastaaja kykenee kohtuullisesti ennakoimaan,
missä tuomioistuimessa häntä vastaan voidaan nostaa kanne (ks. asia C-256/00, Besix, tuomio 19.2.2002, Kok. 2002, s. I-1699,
25 ja 26 kohta ja asia C-334/00, Tacconi, tuomio 17.9.2002, Kok. 2002, s. I-7357, 20 kohta).
Tätä tavoitetta ei saavutettaisi, jos sen jälkeen, kun kantaja on nostanut Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa
tarkoitetun kanteen sopimusvaltion toimivaltaisessa tuomioistuimessa, siitä, että vastaaja on keskeyttänyt vahingonkorvausvaatimuksen
perustana olevan toimintansa, jonka takia kanne on nostettu, voisi seurata, että asiaa käsittelevä tuomioistuin ei enää ole
toimivaltainen ja että toimivalta siirtyy toisen sopimusvaltion tuomioistuimelle.
Ensimmäisen kysymyksen c kohtaan on siis vastattava, että Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdan soveltamiseen ei vaikuta
se, että ennakkoilmoituksen antanut osapuoli on lykännyt työtaistelutoimenpiteen toteuttamista odotettaessa ratkaisua toimenpiteen
laillisuudesta.
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa saada tietää, onko Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava
siten, että vahinkoa, joka aiheutuu työtaistelutoimenpiteestä, johon on ryhtynyt ammattiyhdistys sopimusvaltiossa, jossa purjehtii
toisessa sopimusvaltiossa rekisteröity alus, voidaan pitää vahinkona, joka on aiheutunut lippuvaltiossa, siten, että varustamo
voi nostaa siellä vahingonkorvauskanteen kyseistä ammattiyhdistystä vastaan.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun paikkakunta, jolla on tehty teko, joka mahdollisesti synnyttää sopimukseen
perustumattoman vahingonkorvausvastuun, ja paikkakunta, jolla tämä teko on aiheuttanut vahingon, eivät ole samat, Brysselin
yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdan ilmaus ”paikkakunta – – , missä vahingon aiheuttanut teko sattui” on ymmärrettävä siten,
että sillä tarkoitetaan samanaikaisesti paikkakuntaa, jossa vahinko on ilmennyt, ja paikkakuntaa, jossa tämän vahingon aiheuttanut
kausaaliyhteydessä oleva tapahtuma on sattunut, siten, että vastaaja voidaan haastaa kantajan valinnan mukaan jommankumman
paikkakunnan tuomioistuimeen (ks. mm. em. Mines de Potasse d’Alsace -tapaus, tuomion 24 ja 25 kohta; em. asia Shevill ym.,
tuomion 20 kohta ja em. asia Henkel, tuomion 44 kohta).
Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kausaaliyhteydessä oleva tapahtuma on ollut työtaistelutoimenpidettä koskeva ennakkoilmoitus,
jonka SEKO on esittänyt ja jakanut Ruotsissa eli sopimusvaltiossa, jossa SEKO:lla on myös kotipaikka. Näin ollen paikkakunta,
jolla on tehty teko, joka mahdollisesti synnyttää sopimukseen perustumattoman vahingonkorvausvastuun, voi olla ainoastaan
Ruotsi, koska se on paikkakunta, jolla vahingon aiheuttaneella teolla on alkuperänsä (ks. vastaavasti em. asia Shevill ym.,
tuomion 24 kohta).
SEKO:n DFDS:lle väitetysti aiheuttamat vahingot ovat taloudellisia tappioita, joiden syynä on se, että Tor Caledonia otettiin
pois tavanomaiselta reitiltään ja tätä reittiä varten rahdattiin toinen alus.
Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, voidaanko tällaisten taloudellisten tappioiden katsoa aiheutuneen paikkakunnalla,
jolla DFDS:llä on kotipaikka.
Kun kansallinen tuomioistuin arvioi tätä, lippuvaltion eli valtion, jossa alus on rekisteröity, on katsottava olevan vain
yksi osatekijä muiden joukossa yksilöitäessä paikkakuntaa, jolla vahinko on ilmennyt. Aluksen kansallisuudella on ratkaiseva
merkitys ainoastaan, jos kansallinen tuomioistuin päätyy siihen, että vahinko on ilmennyt Tor Caledonialla. Siinä tapauksessa
lippuvaltion on välttämättä katsottava olevan paikkakunta, jolla vahingon aiheuttanut teko on aiheuttanut vahingon.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa riita-asiassa
kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että vahinkoa,
joka aiheutuu työtaistelutoimenpiteestä, johon on ryhtynyt ammattiyhdistys sopimusvaltiossa, jossa purjehtii toisessa sopimusvaltiossa
rekisteröity alus, ei välttämättä ole pidettävä vahinkona, joka on aiheutunut lippuvaltiossa, siten, että varustamo voisi
nostaa siellä vahingonkorvauskanteen kyseistä ammattiyhdistystä vastaan.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Tanskan, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille ja komissiolle
aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen
tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen
tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut Arbejdsretin 25.1.2002 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
a)
Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitetun
yleissopimuksen, sellaisena kuin yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin
yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella,
Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella,
Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 26 päivänä toukokuuta
1989 tehdyllä yleissopimuksella ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen
yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella, 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava
siten, että käsitteen ”sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskeva asia” alaan kuuluu kanne, joka koskee työtaistelutoimenpiteen
laillisuutta ja jonka osalta kyseisen sopimusvaltion lainsäädännön mukaan yksinomaan toimivaltainen on muu tuomioistuin kuin
se, joka on toimivaltainen ratkaisemaan kyseisellä toimenpiteellä aiheutetun vahingon korvaamista koskevat vaatimukset.
b)

Jotta tämän yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohtaa voidaan soveltaa kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa riita-asiassa
kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen, on riittävää, että työtaistelutoimenpide on välttämätön edellytys myötätuntotyötaistelutoimenpiteille,
joista voi aiheutua vahinkoa.
c)

Tämän yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdan soveltamiseen ei vaikuta se, että ennakkoilmoituksen antanut osapuoli on lykännyt
työtaistelutoimenpiteen toteuttamista odotettaessa ratkaisua toimenpiteen laillisuudesta.
2)
Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa riita-asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa tämän yleissopimuksen
5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että vahinkoa, joka aiheutuu työtaistelutoimenpiteestä, johon on ryhtynyt ammattiyhdistys
sopimusvaltiossa, jossa purjehtii toisessa sopimusvaltiossa rekisteröity alus, ei välttämättä ole pidettävä vahinkona, joka
on aiheutunut lippuvaltiossa, siten, että varustamo voisi nostaa siellä vahingonkorvauskanteen kyseistä ammattiyhdistystä
vastaan.
Skouris
Cunha Rodrigues
Puissochet
Schintgen
Macken
Julistettiin Luxemburgissa 5 päivänä helmikuuta 2004.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: tanska.