CELEX: 62005TJ0420
Produse fitosanitare
Substanța activă clorotalonil
Înscriere în anexa I la Directiva 91/414/CEE
Procedură de evaluare
Directiva 2005/53/CE
Acțiune în anulare
Acțiune în constatarea abținerii de a acționa
Acțiune în despăgubiri

Cadrul juridic
1.
Directiva 91/414/CEE
Potrivit articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (
JO L 230, p. 1
, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 30), „[s]tatele membre se asigură că un produs fitosanitar este autorizat numai în condițiile în care substanțele sale active sunt menționate în anexa I și sunt îndeplinite condițiile stabilite în anexa menționată”.
Potrivit articolului 5 alineatul (1) din Directiva 91/414, „având în vedere stadiul cunoștințelor științifice și tehnice, o substanță activă este înscrisă în anexa I pentru o perioadă inițială care nu poate depăși zece ani în cazul în care se poate estima că produsele de uz fitosanitar care conțin această substanță activă vor îndeplini condițiile” menționate în continuare și care se referă la lipsa de efect nociv asupra sănătății umane și animale, precum și asupra mediului.
Potrivit articolului 5 alineatul (4) prima și a doua liniuță din aceeași directivă, înscrierea poate fi condiționată de cerințe referitoare la „gradul de puritate minim al substanței active” și la „conținutul maxim de anumite impurități și [la] natura acestora”.
Articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414 prevede:
„Prin derogare de la articolul 4 […], un stat membru poate autoriza, de-a lungul unei perioade de doisprezece ani de la data notificării prezentei directive, introducerea pe piață, pe teritoriul său, a produselor de uz fitosanitar care conțin substanțe active ce nu sunt menționate în anexa I și care se află deja pe piață la doi ani de la notificarea prezentei directive.
După adoptarea prezentei directive, Comisia demarează un program de lucru pentru examinarea progresivă a acestor substanțe active în termenul de doisprezece ani prevăzut în primul paragraf. Acest program poate impune celorlalte părți interesate să furnizeze Comisiei și statelor membre toate datele necesare, într-un termen stabilit prin program. Un regulament adoptat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19 va stabili toate dispozițiile necesare implementării programului.
[…]
În cursul perioadei de doisprezece ani prevăzute la primul paragraf, se poate decide, după examinarea substanței active de către comitetul prevăzut la articolul 19 și potrivit procedurii prevăzute în același articol, includerea substanței menționate în anexa I și condițiile de includere sau, în cazul în care cerințele articolului 5 nu sunt respectate sau informațiile și datele cerute nu au fost prezentate în cursul perioadei prescrise, să nu se includă substanța activă în anexa I. Statele membre se asigură că autorizațiile în materie sunt acordate, retrase sau modificate, după caz, în cursul perioadei prescrise.”
Articolul 19 din Directiva 91/414, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 806/2003 al Consiliului din 14 aprilie 2003 (
JO L 122, p. 1
, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 126), prevede că Comisia Comunităților Europene este asistată de un comitet de reglementare, Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală (denumit în continuare „comitetul”).
În ceea ce privește substanța activă clorotalonil, perioada prevăzută la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414, care trebuia să expire la 26 iulie 2003, a fost prelungită, inițial până la , prin Regulamentul (CE) nr. 2076/2002 al Comisiei din (
JO L 319, p. 3
, Ediție specială, 03/vol. 45, p. 144), apoi până la , prin Regulamentul (CE) nr. 1335/2005 al Comisiei din (
JO L 211, p. 6
, Ediție specială, 03/vol. 65, p. 169), cu excepția cazului în care o decizie privind înscrierea în anexa I la Directiva 91/414 ar fi fost adoptată anterior acestei date.
2.
Regulamentul (CEE) nr. 3600/92
Regulamentul (CEE) nr. 3600/92 al Comisiei din 11 decembrie 1992 de stabilire a normelor de punere în aplicare a primei etape a programului de lucru prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414 (
JO L 366, p. 10
, Ediție specială, 03/vol. 11, p. 220) organizează procedura de evaluare a mai multe substanțe în vederea eventualei înscrieri a acestora în anexa I la Directiva 91/414. Printre substanțele avute în vedere se află clorotalonilul.
Potrivit articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3600/92, „orice producător care dorește să asigure includerea unei substanțe active […] în anexa I la directiva [91/414] […] notifică Comisia în termen de șase luni de la data intrării în vigoare a prezentului regulament”.
Potrivit articolului 5 din Regulamentul nr. 3600/92, după examinarea notificărilor, Comisia stabilește, prin regulament, lista substanțelor active reținute pentru evaluare, desemnează un stat membru raportor pentru fiecare dintre aceste substanțe active și indică, pentru fiecare substanță activă reținută, numele producătorilor care au efectuat o notificare, precum și termenul limită de depunere la statul membru raportor a dosarelor prevăzute la articolul 6 din regulamentul menționat.
Articolul 6 din Regulamentul nr. 3600/92, astfel cum a fost completat de Regulamentul (CE) nr. 2266/2000 al Comisiei din 12 octombrie 2000 (
JO L 259, p. 27
, Ediție specială, 03/vol. 35, p. 57), prevede că notificatorii transmit statului membru raportor, în mod individual sau colectiv, dosarul rezumat și dosarul complet și precizează conținutul acestor dosare.
Articolul 7 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 3600/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1199/97 al Comisiei din 27 iunie 1997 (
JO L 170, p. 19
, Ediție specială, 03/vol. 21, p. 229), prevede:
„(1)   Pentru fiecare substanță pentru care un stat membru a fost desemnat drept stat membru raportor, acesta din urmă:
(a)
examinează dosarele prevăzute la articolul 6 alineatele (2) și (3) în ordinea cronologică în care acestea au fost primite […]
(b)
imediat după examinarea unui dosar, se asigură că notificatorii înaintează dosarul rezumat actualizat celorlalte state membre și Comisiei;
(c)
trimite Comisiei […] un raport de evaluare a dosarului, incluzând recomandarea:
—
să includă substanța activă în anexa I la Directiva [91/414], indicând condițiile pentru includerea acesteia sau
—
să îndepărteze substanța activă de pe piață sau
—
[…]
(d)
este necesar să fie în mod special inclusă în raport o trimitere la fiecare raport de testare și de studiu privind fiecare rubrică din anexa II la Directiva [91/414], utilizat pentru evaluare, furnizându-se o listă a rapoartelor de testare și de studiu menționate pentru care se indică titlul, autorul sau autorii, data testării sau a studiului, data publicării, standardul pe baza căruia a fost realizată testarea sau studiul, numele deținătorului studiului, precum și orice cerere de protejare a datelor făcută de acesta din urmă sau de autorul notificării.
(2)   De la începutul examinării prevăzute la alineatul (1), statul membru raportor poate cere notificatorilor să își îmbunătățească dosarele sau să facă completări la dosarul transmis […]”.
În temeiul articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 3600/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1199/97:
„După primirea dosarului preliminar și a raportului menționat la alineatul (1), Comisia încredințează comitetului misiunea de a examina dosarul și raportul respectiv.
[…]
Înainte ca dosarul și raportul să fie transmise comitetului, se poate organiza o consultare a unor experți din statele membre, iar Comisia îi poate de asemenea consulta pe unii sau pe toți autorii notificării […] cu privire la raport sau la anumite părți din raportul referitor la substanța activă respectivă.”
Potrivit articolului 7 alineatul (3)a din Regulamentul nr. 3600/92, astfel cum a fost completat prin Regulamentul nr. 1199/97:
„În urma examinării menționate la alineatul (3) […] Comisia sesizează comitetul:
(a)
cu privire la un proiect de directivă cu scopul înscrierii substanței active respective în anexa I la Directiva [91/414] stabilind, după caz, condițiile de înscriere, inclusiv termenul de realizare a acestei înscrieri;
[…]”
Potrivit articolului 7 alineatul (6) din Regulamentul nr. 3600/92, astfel cum a fost completat prin Regulamentul nr. 1199/97, „[a]tunci când prezintă un proiect de directivă sau de decizie în conformitate cu dispozițiile alineatului (3)a sau un proiect de decizie în conformitate cu dispozițiile alineatului (5), Comisia prezintă în același timp concluziile examinării de către comitet sub forma unui raport de revizuire actualizat, menționat în procesul-verbal al ședinței”.
Istoricul cauzei
La 8 iulie 1993, reclamanta, Vischim Srl, o societate italiană producătoare de clorotalonil, a informat Comisia cu privire la interesul său de a obține înscrierea acestei substanțe active în anexa I la Directiva 91/414.
Prin Regulamentul (CE) nr. 933/94 din 27 aprilie 1994 de stabilire a listei substanțelor active din produsele fitosanitare și de desemnare a statelor membre raportoare pentru aplicarea Regulamentului nr. 3600/92 (
JO L 107, p. 8
, Ediție specială, 03/vol. 14, p. 252), Comisia a stabilit lista substanțelor active care urmează să fie evaluate în cadrul primei etape a programului de lucru prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414. În ceea ce privește clorotalonilul, această listă indică 16 notificatori, printre care și reclamanta. Data limită de prezentare a dosarelor către statul membru raportor este stabilită la articolul 2 din regulamentul menționat, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2230/95 al Comisiei din (
JO L 225, p. 1
, Ediție specială, 03/vol. 17, p. 258).
Numai doi notificatori pentru clorotalonil au depus dosarul la termen, respectiv societatea ISK Biotech Europe (căreia i s-a substituit în cursul procedurii de evaluare societatea Zeneca Agrochemicals, devenită la rândul său societatea Syngenta) și reclamanta.
La 31 ianuarie 2000, statul membru raportor a prezentat Comisiei raportul său de evaluare a dosarelor.
Între lunile martie și septembrie 2001, acest raport a făcut obiectul unei consultări a experților din statele membre (denumită în continuare „evaluarea
inter pares
”), organizată de entitatea numită European Community Co-Ordination (ECCO).
Conform articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 3600/92, examinarea dosarelor a fost încredințată comitetului și s-a derulat între lunile iulie 2001 și septembrie 2004.
În urma acestei examinări, serviciile Comisiei au elaborat un proiect al raportului de reexaminare a clorotalonilului (documentul SANCO/4343/2000 rev. 3.1 din 20 ianuarie 2005, denumit în continuare „proiectul raportului de reexaminare”). În ceea ce privește specificația clorotalonilului, anexa I la proiectul raportului de reexaminare face trimitere la specificația adoptată de FAO (Organizația Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură) în 1998, stabilind concentrația maximă de hexaclorobenzen (HCB) la 0,3 g/kg. Anexa I menționată cuprinde totuși o observație care precizează că specificația FAO este în curs de reevaluare din 2003. Anexa IIIA la același proiect, din data de , prezintă „lista studiilor pentru care furnizorul principal a solicitat protecția datelor și care […] au fost considerate esențiale în vederea evaluării”, incluzând trimiterile la datele prezentate de Syngenta și de reclamantă.
Prin mesajul electronic din 8 februarie 2005, autoritățile statului membru raportor i-au comunicat reclamantei proiectul menționat.
În februarie 2005, pe baza informațiilor prezentate de Syngenta, FAO a adoptat o nouă specificație a clorotalonilului, stabilind concentrația maximă de HCB la 0,01 g/kg.
La 15 februarie 2005, comitetul a emis un aviz favorabil cu privire la proiectul de directivă referitoare la înscrierea clorotalonilului în anexa I la Directiva 91/414 cu care a fost sesizat de Comisie și a finalizat raportul de reexaminare a clorotalonilului (documentul SANCO/4343/2000 final din , denumit în continuare „raportul de reexaminare”). În ceea ce privește specificația clorotalonilului, anexa I la raportul de reexaminare face trimitere la specificația FAO din luna februarie 2005, indicând concentrația maximă de HCB de 0,01 g/kg. Anexa IIIA la raportul de reexaminare, din data de , face trimitere numai la datele prezentate de Syngenta.
Prin scrisoarea din 19 februarie 2005, reclamanta a prezentat autorităților statului membru raportor observațiile sale cu privire la proiectul raportului de reexaminare anexat la mesajul electronic din .
Prin mesajul electronic din 15 martie 2005, autoritățile statului membru raportor au răspuns la observațiile reclamantei, arătând, printre altele, că s-a decis continuarea evaluării clorotalonilului pe baza dosarului Syngenta.
Prin scrisoarea din 14 aprilie 2005, reclamanta a solicitat Comisiei să nu procedeze la adoptarea directivei, cu excepția cazului în care specificația clorotalonilului este modificată pentru a se ține seama de specificația produsului său.
Comisia i-a răspuns reclamantei la 19 mai 2005, arătând că serviciile sale „colectează informațiile necesare pentru a analiza motivele de îngrijorare exprimate în cererea [sa] și [o vor] informa cu privire la avizul lor”.
Reclamanta a reiterat această cerere în alte două scrisori adresate Comisiei la 9 iunie și la , la care aceasta din urmă nu a răspuns.
La 16 septembrie 2005, Comisia a adoptat Directiva 2005/53/CE de modificare a Directivei 91/414 în vederea înscrierii substanțelor active clorotalonil, clortoluron, cipermetrin, daminozid și tiofanat-metil (
JO L 241, p. 51
, Ediție specială, 03/vol. 65, p. 250, denumită în continuare „directiva atacată”).
În temeiul articolului 1 din directiva atacată și al anexei la aceasta, clorotalonilul este înscris la nr. 102 din tabelul care figurează în anexa I la Directiva 91/414. A patra coloană din acest tabel, intitulată „Puritate”, indică: „Hexaclorobenzen: nu mai mult de 0,01 g/kg”.
În temeiul articolului 3 alineatul (1) din directiva atacată, statele membre au fost obligate să modifice sau, după caz, să retragă autorizațiile existente pentru produsele fitosanitare care conțin clorotalonil până la 31 august 2006, verificând, pe de o parte, dacă sunt respectate condițiile din anexa I la Directiva 91/414 și, pe de altă parte, dacă deținătorul autorizației posedă un dosar sau are acces la un dosar care îndeplinește cerințele din anexa II la Directiva 91/414, în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 13 din aceeași directivă.
Directiva atacată a intrat în vigoare la 1 martie 2006. Conform articolului 2 primul și al doilea paragraf, statele membre trebuiau să adopte și să publice, până la , actele necesare pentru a se conforma acestei directive și să le aplice de la .
În luna decembrie 2005, pe baza informațiilor prezentate de reclamantă, FAO a publicat o nouă specificație a clorotalonilului având concentrația maximă de HCB de 0,04 g/kg.
La 22 septembrie 2006, Comisia a adoptat Directiva 2006/76/CE de modificare a Directivei 91/414 în ceea ce privește specificația substanței active clorotalonil (
JO L 263, p. 9
, Ediție specială, 03/vol. 75, p. 146).
În temeiul articolului 1 din Directiva 2006/76, specificația clorotalonilului prevăzută în cadrul înscrierii în anexa I la Directiva 91/414 este înlocuită cu tabelul care figurează în anexă. A patra coloană din acest tabel, intitulată „Puritate”, indică: „Hexaclorobenzen: nu mai mult de 0,04 g/kg”.
Directiva 2006/76 a intrat în vigoare la 23 septembrie 2006. În temeiul articolului 2 din aceasta, statele membre trebuiau să adopte, până la , actele necesare pentru a se conforma acestei directive și să le aplice de la .
Procedura și concluziile părților
Reclamanta a introdus prezenta acțiune prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 25 noiembrie 2005.
În cadrul acțiunii sale, reclamanta a introdus două cereri de măsuri provizorii consecutive, respinse prin Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 aprilie 2006, Vischim/Comisia (T-420/05 R, nepublicată în Recueil), și prin Ordonanța președintelui Tribunalului din , Vischim/Comisia (T-420/05 R II, Rec., p. II-4085), aceasta din urmă fiind confirmată prin Ordonanța președintelui Curții din , Vischim/Comisia [C-459/06 P(R), nepublicată în Repertoriu].
În cadrul măsurilor de organizare a procedurii, prin scrisoarea din 18 octombrie 2006, Comisia, pe de o parte, a corectat o eroare care apărea într-un tabel anexat la memoriul său în duplică și, pe de altă parte, și-a prezentat observațiile privind adoptarea Directivei 2006/76.
Prin scrisorile din 14 decembrie 2006 și din , reclamanta a cerut autorizația de a prezenta concluzii și motive suplimentare având în vedere adoptarea Directivei 2006/76. În observațiile din , Comisia s-a opus cererii reclamantei.
În cadrul măsurilor de organizare a procedurii, la 20 iulie 2007, reclamanta și-a depus concluziile și motivele adaptate având în vedere adoptarea Directivei 2006/76. Comisia și-a prezentat observațiile la .
Întrucât compunerea camerelor Tribunalului a fost modificată, judecătorul raportor a fost repartizat în Camera a șasea, căreia, în consecință, i-a fost repartizată prezenta cauză.
Întrucât un membru al camerei a fost împiedicat să participe la judecarea cauzei, președintele Tribunalului a desemnat, în temeiul articolului 32 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, un alt judecător pentru a completa camera.
După ascultarea părților, prezenta cauză a fost conexată cu cauza T-380/06 pentru buna desfășurare a procedurii orale.
Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul a decis deschiderea procedurii orale și, în cadrul măsurilor de organizare a procedurii, a adresat în scris anumite întrebări părților, la care acestea au răspuns prin scrisorile din 16 iunie, și .
În ședința din 25 septembrie 2008 au fost ascultate pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal.
În cererea sa, reclamanta solicită Tribunalului:
—
anularea parțială a directivei atacate, în ceea ce privește înscrierea clorotalonilului la nr. 102 din tabelul care figurează în anexa I la Directiva 91/414 sau, cu titlu alternativ, modificarea specificației clorotalonilului pentru a reflecta specificația adoptată de FAO în noiembrie 2005;
—
anularea parțială a raportului de reexaminare în măsura în care nu îi recunoaște statutul de „furnizor principal de date” și nu face trimitere, în anexa IIIA, la datele sale;
—
obligarea Comisiei, în temeiul articolului 232 CE, de a acționa conform solicitării sale cuprinse în scrisoarea din 14 aprilie 2005;
—
obligarea Comisiei, în temeiul articolului 288 CE, de a o despăgubi pentru prejudiciul suferit ca urmare a adoptării directivei atacate sau, cu titlu alternativ, ca urmare a abținerii sale de a acționa;
—
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
Comisia solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii ca inadmisibilă sau, în subsidiar, ca neîntemeiată;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
1.
Cu privire la cererea de anulare a directivei atacate, în ceea ce privește specificația clorotalonilului
Cu privire la adaptarea cererii de anulare
Prin memoriul din 20 iulie 2007, reclamanta urmărește să înlocuiască prima parte a concluziilor sale prezentate în cererea introductivă cu o cerere având ca obiect anularea articolului 2 al doilea paragraf și a articolului 3 alineatul (1) din directiva atacată sau, cu titlu alternativ, anularea totală a directivei atacate. În plus, reclamanta arată că, în cazul în care Tribunalul va decide respingerea noilor concluzii ca inadmisibile, își va menține concluziile formulate în cererea introductivă.
Comisia susține că aceste concluzii din 20 iulie 2007 constituie motive noi, inadmisibile în temeiul articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.
Trebuie amintit că specificația clorotalonilului prevăzută în directiva atacată a fost înlocuită cu specificația modificată introdusă prin Directiva 2006/76.
Potrivit unei jurisprudențe constante, atunci când, în cursul procedurii, un act atacat este înlocuit cu un act având același obiect, acesta trebuie considerat un element nou care îi permite reclamantului să își adapteze concluziile și motivele, respectiv să își extindă concluziile și motivele inițiale la actul ulterior sau să prezinte concluzii și motive suplimentare împotriva acestuia (Hotărârea Curții din 3 martie 1982, Alpha Steel/Comisia, 14/81, Rec., p. 749, punctul 8, și Hotărârea Tribunalului din , CCRE/Comisia,
T-46/98 și T-151/98, Rec., p. II-167
, punctul 33).
Or, în prezenta cauză, noile concluzii prezentate de reclamantă nu sunt îndreptate împotriva actului ulterior, și anume Directiva 2006/76, care, de altfel, a făcut obiectul unei acțiuni distincte (cauza T-380/06). Acestea urmăresc, dintr-o perspectivă diferită, anularea parțială sau totală a directivei atacate, vizată deja în concluziile formulate în cererea introductivă. Prin urmare, în ceea ce privește motivele noi care nu se întemeiază pe elemente de drept sau de fapt apărute în timpul procedurii, este necesar să fie considerate inadmisibile în temeiul articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.
În aceste condiții, noile concluzii ale reclamantei din 20 iulie 2007 trebuie respinse și pronunțarea trebuie să se facă asupra concluziilor formulate în cererea introductivă.
Cu privire la admisibilitate
Cu privire la interesul de a exercita acțiunea
Comisia arată că modificarea specificației clorotalonilului care rezultă din adoptarea Directivei 2006/76 a făcut să dispară interesul reclamantei de a exercita acțiunea în anularea directivei atacate.
Reclamanta confirmă că produsul său este conform specificației clorotalonilului introduse prin Directiva 2006/76, dar susține că specificația definită de directiva atacată a produs efecte juridice, care subzistă în pofida modificării sale și care justifică menținerea interesului său de a exercita acțiunea. În această privință, reclamanta arată că autorizațiile privind produsele sale fitosanitare care conțin clorotalonil au fost retrase în mai multe state membre.
Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, un interes în anularea unui act există numai în cazul în care această anulare poate produce, prin ea însăși, consecințe juridice (Hotărârea Curții din 24 iunie 1986, AKZO Chemie/Comisia, 53/85, Rec., p. 1965, punctul 21, și Hotărârea Tribunalului din , Gencor/Comisia, T-102/96, Rec., p. II-753, punctul 40).
În prezenta cauză, trebuie să se observe că directiva atacată, adoptată la 16 septembrie 2005 și intrată în vigoare la , a obligat statele membre să reexamineze până la autorizațiile existente pentru produse fitosanitare care conțin clorotalonil. Potrivit articolului 3 alineatul (1) al doilea paragraf din directiva atacată, această reexaminare avea drept consecință, pe de o parte, verificarea respectării condițiilor de înscriere a substanței menționate în anexa I la Directiva 91/414 și, pe de altă parte, controlul obligației de a deține un dosar sau de a avea acces la un dosar care îndeplinește cerințele din anexa II la Directiva 91/414.
Specificația prevăzută în directiva atacată a fost înlocuită cu specificația modificată prevăzută de Directiva 2006/76. Aceasta din urmă, în temeiul articolului 2 primul paragraf, trebuia transpusă retroactiv de statele membre, până la 31 august 2006, respectiv până la data prevăzută la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din directiva atacată pentru retragerea sau modificarea autorizațiilor naționale existente care nu ar fi conforme condițiilor de înscriere a clorotalonilului în anexa I la Directiva 91/414 prevăzute de directiva atacată. În schimb, efectul retroactiv menționat al Directivei 2006/76 nu se întinde până la data intrării în vigoare a directivei atacate și, prin urmare, nu poate face să dispară consecințele juridice produse de această directivă înainte de .
Rezultă că directiva atacată a putut afecta situația juridică a reclamantei, în măsura în care aceasta nu a fost abilitată să se prevaleze de conformitatea produselor sale cu condițiile de înscriere în anexa I la Directiva 91/414 în perioada prevăzută de directiva atacată, destinată să permită persoanelor interesate să se pregătească pentru reexaminarea autorizațiilor naționale.
În sfârșit, trebuie arătat că prezenta cerere de anulare își păstrează interesul cel puțin ca bază pentru o cerere de despăgubire formulată de reclamantă (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 31 martie 1998, Franța și alții/Comisia,
C-68/94 și C-30/95, Rec., p. I-1375
, punctul 74 și jurisprudența citată).
Prin urmare, este necesar să se considere că reclamanta a păstrat un interes de a exercita acțiunea în ceea ce privește prezenta cerere de anulare.
Cu privire la calitatea procesuală activă a reclamantei
În cadrul apărării, Comisia contestă admisibilitatea prezentei cereri, invocând natura legislativă a directivei atacate, precum și lipsa afectării directe și individuale a reclamantei.
Reclamanta susține că are calitate procesuală activă, având în vedere mai ales participarea sa la procedura de evaluare a clorotalonilului.
Trebuie să se observe că directiva atacată este un act cu aplicabilitate generală care se adresează statelor membre.
În această privință, deși articolul 230 al patrulea paragraf CE nu face referire în mod expres la admisibilitatea acțiunilor în anulare introduse de o persoană fizică sau juridică împotriva unei directive, reiese totuși din jurisprudență că numai această împrejurare nu este suficientă pentru a declara inadmisibile asemenea acțiuni. Astfel, instituțiile comunitare nu pot exclude, numai prin alegerea formei actului în cauză, protecția jurisdicțională pe care o oferă particularilor această dispoziție a tratatului (Hotărârea Tribunalului din 17 iunie 1998, UEAPME/Consiliu, T-135/96, Rec., p. II-2335, punctul 63, și Ordonanța Tribunalului din , Japan Tobacco și JT International/Parlamentul European și Consiliul, T-223/01, Rec., p. II-3259, punctul 28).
În plus, aplicabilitatea generală a actului atacat nu exclude posibilitatea ca acesta să privească în mod direct și individual anumite persoane fizice sau juridice. Într-o asemenea ipoteză, un act comunitar poate în același timp să aibă un caracter general și, în ceea ce privește anumiți operatori economici, caracterul unei decizii (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2002, Pfizer Animal Health/Consiliul, T-13/99, Rec., p. II-3305, punctul 84, și Hotărârea Tribunalului Alpharma/Consiliul, T-70/99, Rec., p. II-3495, punctul 76 și jurisprudența citată).
Așadar, trebuie să se examineze dacă directiva atacată afectează situația juridică a reclamantei în mod individual și direct.
În ceea ce privește mai întâi afectarea individuală, trebuie amintit că faptul că o persoană intervine în procesul care conduce la adoptarea unui act comunitar este de natură să individualizeze această persoană în raport cu actul în cauză numai atunci când reglementarea comunitară aplicabilă îi acordă anumite garanții de procedură (a se vedea Hotărârile citate anterior Pfizer Animal Health/Consiliul, punctul 101, și Alpharma/Consiliul, punctul 93 și jurisprudența citată).
În această privință, trebuie să se observe că procedura de evaluare prevăzută la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414 privind substanțele active deja prezente pe piață la doi ani de la data notificării directivei menționate este inițiată, potrivit modalităților prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3600/92, prin notificarea unui producător interesat. În temeiul articolului 6 alineatul (1) din regulamentul menționat, notificatorul este obligat să prezinte dosarul care conține datele în vederea evaluării substanței active vizate. Reiese în plus de la articolul 7 alineatele (2) și (3) din același regulament că acesta este asociat la diferitele etape ale examinării dosarului său și, în acest temei, beneficiază de garanții procedurale.
Prin urmare, este necesar să se considere că, întrucât a prezentat dosarul și a participat la procedura de evaluare, notificatorul este vizat în mod individual de actul Comisiei prin care se finalizează procedura. În această privință, notificatorul este vizat de directiva care autorizează substanța activă sub rezerva îndeplinirii anumitor condiții în aceeași măsură în care ar fi vizat de o decizie prin care se refuză autorizarea (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 1 decembrie 1999, Boehringer/Consiliul și Comisia,
T-125/96 și T-152/96, Rec., p. II-3427
, punctul 168).
În cauza de față, este cert că reclamanta este unul dintre cei doi notificatori care au prezentat dosarele și care au participat la evaluarea clorotalonilului. Prin urmare, aceasta este vizată în mod individual de directiva atacată în ceea ce privește clorotalonilul.
În continuare, în ceea ce privește afectarea directă, aceasta impune, în primul rând, ca măsura atacată să afecteze în mod direct situația juridică a reclamantului și, în al doilea rând, să nu lase nicio putere de apreciere destinatarilor acestei măsuri, care sunt însărcinați cu punerea sa în aplicare, aceasta având un caracter pur automat și decurgând doar din reglementarea comunitară, fără aplicarea unor alte norme intermediare (Hotărârea Curții din 5 mai 1998, Dreyfus/Comisia, C-386/96 P, Rec., p. I-2309, punctul 43).
În prezenta cauză, prin adoptarea directivei atacate, Comisia a finalizat evaluarea clorotalonilului și a decis să înscrie această substanță activă în anexa I la Directiva 91/414, sub rezerva anumitor condiții legate în special de concentrația maximă de HCB.
În temeiul articolului 3 alineatul (1) din directiva atacată, statele membre au fost obligate să reexamineze autorizațiile produselor fitosanitare care conțineau clorotalonil, prin verificarea, în termenul prevăzut, a conformității acestora cu condițiile de înscriere a substanței menționate în anexa I la Directiva 91/414.
Trebuie arătat că directiva atacată, în măsura în care prevede condițiile de comercializare a clorotalonilului pe piața comunitară, afectează în mod direct situația juridică a reclamantei, în calitate de societate care produce această substanță activă. În plus, în ceea ce privește condițiile menționate prevăzute de directiva atacată, acțiunea pe care trebuiau să o întreprindă statele membre a avut un caracter pur automat. În special, astfel cum admite Comisia în memoriul în duplică, statele membre nu dispuneau de nicio marjă de apreciere în ceea ce privește concentrația maximă de HCB.
Prin urmare, trebuie să se considere că, în ceea ce privește condiția de înscriere menționată, directiva atacată afectează în mod direct situația juridică a reclamantei și nu lasă nicio marjă de apreciere statelor membre.
Reiese din cele de mai sus că cererea reclamantei de anulare a directivei atacate în ceea ce privește clorotalonilul este admisibilă.
Cu privire la cererea de modificare a specificației în litigiu
În ceea ce privește cererea formulată cu titlu alternativ de reclamantă, care urmărește ca Tribunalul să modifice specificația prevăzută de directiva atacată, trebuie amintit că, în cadrul controlului de legalitate întemeiat pe articolul 230 CE, nu revine instanței comunitare obligația de a adresa somații instituțiilor sau de a se substitui acestora (Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2006, SELEX Sistemi Integrati/Comisia, T-155/04, Rec., p. II-4797, punctul 28). În consecință, această cerere alternativă este inadmisibilă.
Cu privire la fond
În susținerea prezentei cereri de anulare a directivei atacate, reclamanta invocă, pe de o parte, trei motive referitoare la procedură, întemeiate, în primul rând, pe excluderea dosarului său de la procedura de evaluare, în al doilea rând, pe neregularitățile procedurii în fața comitetului, în al treilea rând, pe încălcarea garanțiilor procedurale, precum și a dreptului de a fi ascultat și, pe de altă parte, trei motive de fond întemeiate pe încălcarea articolului 5 din Directiva 91/414 și, respectiv, pe încălcarea articolului 13 din Directiva 91/414, precum și pe încălcarea anumitor principii generale ale dreptului comunitar.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe pretinsa excludere a dosarului reclamantei de la procedura de evaluare
— Argumentele părților
Reclamanta susține mai întâi că a fost exclusă de Comisie în mod nelegal de la procedura de evaluare a clorotalonilului, pe de o parte, prin nerecunoașterea calității sale de „furnizor principal de date” și, pe de altă parte, prin excluderea datelor sale și a specificației produsului său.
La începutul procedurii de evaluare, reclamanta și Syngenta ar fi fost considerate de statul membru raportor „furnizori principali de date”. Acest aspect ar fi menționat în raportul de reexaminare. Or, prin intermediul aceluiași document, reclamanta ar fi aflat că, în cursul evaluării, s-a decis ca numai Syngenta să fie considerată „furnizor principal de date”. Reclamanta nu ar fi fost niciodată informată cu privire la această decizie și nici cu privire la motivele excluderii sale.
Or, specificația prezentată de reclamantă ar fi fost evaluată în cadrul procedurii și, prin urmare, ar fi trebuit să fie luată în considerare la adoptarea directivei atacate.
Astfel, din raportul de evaluare întocmit de statul membru raportor la 31 ianuarie 2000 ar reieși că produsele Syngenta și cele ale reclamantei au fost examinate conform cerințelor comunitare și că rezultatele constatate îndeplineau aceste cerințe. Produsul reclamantei ar fi fost de asemenea examinat cu ocazia evaluării
inter pares
. Întrucât au fost solicitate informații suplimentare, reclamanta le-ar fi prezentat în mai 2002. La , s-ar fi concluzionat că aceasta a răspuns la cererea de informații. Acest aspect ar fi confirmat de tabelul de evaluare a clorotalonilului din (document de lucru al serviciilor Comisiei SANCO/4342/2000 rev. 1-3).
În plus, în cursul procedurii, reclamanta ar fi prezentat mai multe studii, enumerate în anexa IIIA la proiectul raportului de reexaminare. Aceste studii referitoare la dosarul său nu ar mai figura în versiunea finală a anexei IIIA din data de 15 martie 2005.
În această privință, reclamanta susține că dosarul său a fost esențial la evaluare. Din tabelul de evaluare din 28 ianuarie 2004 ar reieși că numai reclamanta a prezentat toate informațiile privind specificația clorotalonilului întrucât Syngenta mai trebuia să examineze „diferența dintre cele două valori referitoare la randamentul cuantic” și a îndeplinit această cerință numai „după un alt calcul al rezultatelor Vischim”. Astfel, în ceea ce privește identitatea substanței active, dosarul Syngenta nu ar fi complet decât prin referire la dosarul reclamantei. În plus, anumite studii ale reclamantei ar fi citate în susținerea evaluării științifice la pagina 17 din anexa II la raportul de reexaminare.
Astfel, contrar celor susținute de Comisie, examinarea clorotalonilului nu ar fi putut să fie finalizată numai pe baza dosarului Syngenta. După cum ar reieși din cuprinsul punctului 4.9 din documentul întocmit de statul membru raportor în aprilie 2004, dosarul Syngenta conținea o lacună în ceea ce privește ecotoxicologia, referitoare la studiul asupra râmei. Apoi, valoarea „NOAEL” (No-Observed-Adverse-Effect Level, nivel fără efect negativ vizibil) privind punctul „toxicitate pe termen lung și caracterul cancerigen”, menționată în anexa II la raportul de reexaminare, ar fi fost calculată pe baza studiului pe șobolani furnizat de reclamantă.
Pe de altă parte, înscrierea unei substanțe active în anexa I la Directiva 91/414 ar putea fi întemeiată pe o „compilație” de date prezentate de diferiți notificatori, indiferent dacă dosarele individuale ale acestora erau complete. Astfel, potrivit unui document de lucru al serviciilor Comisiei (documentul SANCO/10435/2004 din 15 aprilie 2005), „studiile acceptabile care, luate izolat, nu răspund pe deplin unei cerințe sau unei preocupări specifice identificate în contextul înscrierii în anexa I, ci contribuie împreună la o abordare probatorie globală […] ar trebui incluse toate [în raportul de reexaminare]”.
În sfârșit, reclamanta contestă teza Comisiei potrivit căreia, începând din luna mai 2004, evaluarea a continuat numai pe baza dosarului Syngenta, susținând că, la acea dată, evaluarea fusese deja finalizată.
Comisia contestă argumentele reclamantei.
— Aprecierea Tribunalului
În cadrul prezentului motiv, reclamanta denunță pretinsa sa excludere de la procedura de evaluare în calitate de „furnizor principal de date” și critică faptul că evaluarea în cauză a fost finalizată numai pe baza dosarului Syngenta, cu excluderea datelor și a specificației clorotalonilului cuprinse în dosarul său.
În ceea ce privește modalitățile procedurii vizate, trebuie amintit că, potrivit articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3600/92, notificatorii trebuie să transmită statului membru raportor, individual sau colectiv, dosarele care conțin datele necesare în vederea evaluării substanței active notificate. În temeiul articolului 7 alineatul (2) din același regulament, statul membru raportor poate invita notificatorii să aducă îmbunătățiri sau suplimente la dosarele lor.
Din aceste dispoziții reiese că, în cadrul procedurii vizate, notificatorul care a prezentat un dosar individual este obligat să furnizeze toate datele necesare în vederea evaluării substanței active notificate.
În cauza de față, trebuie să se observe, mai întâi, că procedura de evaluare în discuție privea inițial dosarele prezentate individual de reclamantă și de Syngenta.
Astfel, potrivit punctului 1 din raportul de reexaminare, numai acești doi notificatori prezentaseră în termen dosare care nu conțineau lacune substanțiale și au fost considerați „furnizorii principali de date”. Din același document reiese că, în cursul evaluării, s-a decis ca numai Syngenta să fie considerată „furnizor principal de date”.
În ceea ce privește calificarea Syngenta și a reclamantei drept „furnizori principali de date”, trebuie arătat că noțiunea menționată nu este vizată de reglementarea aplicabilă, ci rezultă din practica urmată de Comisie. Prin urmare, întrucât calificarea drept „furnizor principal de date” în cursul evaluării nu putea să îi confere notificatorului vizat un statut juridic special, argumentul reclamantei întemeiat pe pretinsul refuz de a i se recunoaște acest statut de-a lungul întregii proceduri de evaluare este inoperant.
În continuare, în ceea ce privește argumentul reclamantei întemeiat pe pretinsa excludere a dosarului său, Comisia arată că, în cursul evaluării, s-a dovedit că dosarul reclamantei conținea lacune importante și, prin urmare, începând din luna mai 2004, s-a decis continuarea evaluării numai pe baza dosarului Syngenta. În consecință, potrivit Comisiei, evaluarea clorotalonilului care a precedat adoptarea directivei atacate se întemeia numai pe dosarul Syngenta.
Trebuie să se constate că reiese dintr-un document elaborat de statul membru raportor în luna aprilie 2004, intitulat „Nivelul 4 – Cerere de informații suplimentare”, anexat de Comisie la memoriul în apărare, că, în acest stadiu avansat al evaluării, dosarul reclamantei conținea încă lacune importante.
Astfel cum a precizat Comisia în ședință, fără ca reclamanta să conteste, documentul în cauză identifică, în total, 42 de studii lipsă în dosarul reclamantei. De exemplu, în ceea ce privește rubrica intitulată „Toxicologie și metabolism”, acest document arată că dosarul reclamantei nu conținea informații care să permită stabilirea valorii „[NOAEL] privind efectele sistemice”, „informații cu privire la toxicitatea orală subacută”, „informații cu privire la toxicitatea metaboliților”, „date cu privire la absorbția cutanată comparativă” și „un studiu
in vitro
pe piele de șobolan și pe piele umană”. În plus, statul membru raportor a solicitat realizarea de studii de teren privind diferitele utilizări ale clorotalonilului, precum și prezentarea de informații „privind reziduurile extractibile din sol”, „privind toxicitatea cutanată acută a clorotalonilului 500 g/l” și „privind compoziția exactă a clorotalonilului 75 WG”.
În plus, în răspunsul scris din 16 iunie 2008 la întrebarea adresată de Tribunal, reclamanta admite că a prezentat statului membru raportor datele identificate în documentul menționat numai între lunile iulie 2006 și august 2007, respectiv după adoptarea directivei atacate.
Din cuprinsul acestor elemente rezultă că reclamanta nu a prezentat în cadrul procedurii de evaluare un dosar care să cuprindă toate datele necesare în vederea evaluării clorotalonilului.
Această constatare nu este invalidată de faptul că, la începutul procedurii, s-a considerat că dosarul reclamantei nu conține lacune substanțiale și că a fost examinat în raportul de evaluare întocmit de statul membru raportor la 31 ianuarie 2000 și în cadrul evaluării
inter pares
, între lunile martie și septembrie 2001.
Trebuie să se observe că modalitățile procedurii în cauză nu impun efectuarea la începutul evaluării a unei constatări definitive cu privire la caracterul complet al dosarului. Prin urmare, în cauza de față, constatarea inițială potrivit căreia dosarul reclamantei nu prezenta „lacune substanțiale” nu presupunea, astfel cum arată de asemenea termenii aleși, că dosarul era complet din toate punctele de vedere.
Reclamanta nu poate să invoce faptul că trimiterile la datele pe care le-a prezentat în cursul evaluării figurau în anexa IIIA la proiectul raportului de reexaminare. Într-adevăr, potrivit considerentului 4 și rubricii nr. 102 din tabelul care figurează în anexa la directiva atacată, versiunea finală a raportului de reexaminare a fost elaborată la 15 februarie 2005. Astfel, contrar celor susținute de reclamantă, evaluarea în cauză a continuat până la data menționată și nu putea fi considerată finalizată în stadiul proiectului raportului de reexaminare. Or, simplul fapt că trimiterile la datele reclamantei fuseseră incluse în proiectul menționat, însă au fost retrase din versiunea definitivă a raportului, nu este suficient pentru a demonstra că dosarul său era complet.
În continuare, trebuie arătat că reclamanta nu a demonstrat că dosarul celuilalt notificator era incomplet și, așadar, că ar fi trebuit în mod necesar să fie completat cu datele din dosarul său.
Pe de o parte, argumentul reclamantei potrivit căruia dosarul său ar fi fost necesar pentru a stabili conformitatea dosarului Syngenta privind „valorile referitoare la randamentul cuantic” este înlăturat de elementele prezentate de Comisie în răspunsul scris din 16 iunie 2008 la întrebarea adresată de Tribunal, potrivit cărora studiul vizat al Syngenta a fost acceptat de statul membru raportor la primirea informațiilor suplimentare.
Pe de altă parte, deși raportul de reexaminare face într-adevăr trimitere la anumite date preluate din dosarul reclamantei, și anume la valoarea NOAEL calculată pe baza studiului acesteia pe șobolani, precum și la studiul său privind reproducerea și creșterea râmei citat în anexa II la raportul menționat, trebuie să se observe că această trimitere incidentală la datele prezentate de reclamantă nu demonstrează că dosarul celuilalt notificator nu cuprindea suficiente informații.
În această privință, în răspunsul scris din 16 iunie 2008 la întrebarea adresată de Tribunal, Comisia a precizat, fără ca reclamanta să dovedească contrariul, că dosarul Syngenta conținea informații echivalente și că trimiterile la o valoare rezultată din studiile efectuate de reclamantă au fost incluse numai pentru că statul membru raportor a considerat că această valoare specială era mai adecvată din punct de vedere științific. În plus, prezentarea unor studii complementare a fost impusă la nivelul statelor membre (punctul 7 din raportul de reexaminare).
În sfârșit, trebuie îndepărtat de asemenea argumentul reclamantei potrivit căruia aceasta nu ar fi fost obligată să furnizeze informațiile echivalente celor prezentate de Syngenta, în măsura în care, în cadrul unei proceduri care implică mai mulți notificatori, Comisia putea lua în considerare totalitatea datelor preluate din diferite dosare. Astfel, chiar dacă se presupune că o asemenea posibilitate este oferită Comisiei, nu este mai puțin adevărat că, după cum s-a arătat la punctul 94 de mai sus, în măsura în care notificatorii nu prezintă un dosar comun, revine fiecărui notificator obligația să se asigure că dosarul său individual este complet.
În această privință, în cursul ședinței, reclamanta a susținut că, în 1998, a convenit cu Zeneca Agrochemicals ca datele prezentate în cadrul evaluării de fiecare dintre ele să fie considerate ca reprezentând efortul lor comun.
În susținerea acestui argument, reclamanta se referă mai întâi la scrisoarea din 16 aprilie 1998 adresată de Zeneca Agrochemicals statului membru raportor, anexată la cererea introductivă și care face referire la o întâlnire din între Zeneca Agrochemicals, reclamantă și statul membru raportor, în cursul căreia acesta din urmă le-a solicitat să prezinte comentarii comune.
Din această scrisoare reiese că Zeneca Agrochemicals solicitase statului membru raportor să confirme în scris că numai ea și reclamanta erau considerate „deținători principali de date”, arătând că, în urma acestei confirmări, „[o] va contacta [pe reclamantă] pentru a stabili modalitatea adecvată de a proceda în această problemă [referitoare la eventuala prezentare de comentarii comune]”. Deși reiese că Zeneca Agrochemicals și reclamanta au inițiat negocieri cu privire la posibilitatea de a prezenta comentarii comune, numai scrisoarea în cauză nu demonstrează că acestea ar fi decis într-adevăr să prezinte date în comun.
În continuare, reclamanta face trimitere la două acorduri încheiate cu Zeneca Agrochemicals la 18 iunie 1998 și la , având ca obiect schimbul de date referitoare la clorotalonil. Potrivit reclamantei, în temeiul acestor acorduri, orice comentariu prezentat de Syngenta în cursul evaluării trebuia considerat un comentariu comun din partea lor.
Or, fără a fi necesară o pronunțare asupra consecințelor acordurilor menționate, prezentate pentru prima dată în timpul ședinței și a căror validitate, potrivit chiar explicațiilor reclamantei, nu a fost recunoscută de Syngenta, trebuie să se observe că, astfel cum a arătat Comisia în ședință, fără a fi contrazisă de reclamantă, acordurile în cauză nu au fost supuse atenției statului membru raportor sau comitetului.
Acest fapt este susținut de lipsa oricărei referiri la o prezentare colectivă de date în documentele de evaluare furnizate de părți ca înscrisuri, în care datele prezentate de Syngenta și de reclamantă fac obiectul unor aprecieri distincte.
Prin urmare, este necesar să se considere că reclamanta nu a demonstrat că datele prezentate de ea și de Syngenta ar fi trebuit să facă obiectul unei evaluări ca dosar comun reprezentând efortul lor colectiv. În consecință, reclamanta susține în mod greșit că nu era obligată, în temeiul reglementării aplicabile, să furnizeze informațiile necesare în vederea evaluării, în măsura în care Syngenta ar fi prezentat informații echivalente.
Având în vedere cele de mai sus, este necesar să se considere că, prin faptul că a procedat la evaluarea clorotalonilului pe baza dosarului Syngenta, cu excluderea datelor și a specificației clorotalonilului care figurează în dosarul prezentat de reclamantă, care nu conținea date suficiente, Comisia nu a săvârșit o neregularitate procedurală.
În consecință, prezentul motiv nu poate fi primit.
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe pretinsele neregularități ale procedurii în fața comitetului
— Argumentele părților
Reclamanta arată că, la 15 februarie 2005, comitetul a finalizat raportul de reexaminare și, astfel, nu ar fi putut să aprobe modificările acestui raport introduse ulterior, privind specificația clorotalonilului și retragerea trimiterilor la studiile prezentate de ea. Proiectul ordinii de zi a comitetului din nu ar face nicio referire la raportul de reexaminare. În replică, reclamanta susține că proiectul raportului de reexaminare nu a fost prezentat comitetului cu trei săptămâni înaintea reuniunii din , încălcându-se regulile comitetului.
Comisia contestă argumentele reclamantei.
— Aprecierea Tribunalului
Reclamanta susține, în esență, că raportul de reexaminare nu a fost finalizat în mod corespunzător de comitet, întrucât versiunea acestui raport finalizată de comitet în cursul reuniunii din 15 februarie 2005 ar fi fost modificată ulterior.
Trebuie amintit că, potrivit articolului 7 alineatul (6) din Regulamentul nr. 3600/92, astfel cum a fost completat prin Regulamentul nr. 1199/97, „[a]tunci când prezintă un proiect de directivă […] Comisia prezintă în același timp concluziile examinării de către comitet sub forma unui raport de revizuire actualizat, menționat în procesul-verbal al ședinței”. Pe de altă parte, astfel cum se arată în al patrulea considerent al Regulamentului nr. 1199/97, „este necesar ca orice proiect de directivă sau de decizie trimis Comitetului […] să fie direct legat de raportul și de recomandarea statului membru raportor, inclusiv de modificările aduse în urma consultărilor”.
Prin urmare, este necesar să se examineze dacă, în cauza de față, Comisia și-a îndeplinit obligația de a prezenta comitetului, în același timp cu proiectul de directivă, raportul de reexaminare actualizat, expunând concluziile evaluării pe fond a măsurii propuse.
În această privință, din argumentele părților reiese că textul raportului de reexaminare prezentat comitetului la reuniunea acestuia din 15 februarie 2005 a fost modificat în urma acestei reuniuni în ceea ce privește, în primul rând, condițiile de înscriere în anexa I la Directiva 91/414 legate de puritatea clorotalonilului și, în al doilea rând, retragerea trimiterilor la studiile prezentate de reclamantă. Astfel, anexa I la raportul menționat, care prezintă specificația clorotalonilului, deși este din data de , face referire la specificația FAO adoptată în februarie 2005. În plus, anexa IIIA, care conține lista studiilor, este din data de .
Comisia arată în această privință că cele două modificări în cauză, propuse de statul membru raportor la 10 februarie 2005, au fost prezentate comitetului la reuniunea acestuia din și au fost adoptate de acesta, însă nu au fost cuprinse în raportul de reexaminare decât după reuniunea menționată.
Reiese din aceste precizări, care nu sunt contestate de reclamantă, că modificările vizate de raportul de reexaminare au fost prezentate comitetului, care, la 15 februarie 2005, dispunea, așadar, de toate informațiile relevante.
Considerația de mai sus nu este infirmată de faptul că raportul de reexaminare nu a fost actualizat decât ulterior acestei date pentru a lua în considerare modificările adoptate de comitet și că, prin urmare, anumite anexe la raportul de reexaminare poartă o dată posterioară datei de 15 februarie 2005.
Pe de altă parte, astfel cum reiese din procesul-verbal al reuniunii comitetului din 15 aprilie 2005, prezentat de reclamantă, în cursul reuniunii respective, acesta a „luat act” de „raportul de reexaminare modificat” privind clorotalonilul.
În ceea ce privește afirmațiile reclamantei referitoare la termenul, pretins a fi prea scurt, pentru prezentarea documentelor în fața comitetului, acest motiv trebuie respins ca inadmisibil, în măsura în care reclamanta nu poate invoca încălcarea normelor de procedură introduse pentru a proteja interesele statelor membre reunite în cadrul comitetului (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Curții din 13 septembrie 2007, Common Market Fertilizers/Comisia, C-443/05 P, Rep., p. I-7209, punctele 144 și 145).
În orice caz, din regulamentul interior adoptat de comitet în conformitate cu articolul 7 din Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (
JO L 184, p. 23
, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 159) reiese că, deși, în general, documentele trebuie să fie disponibile cu 14 zile înainte de reuniunea comitetului, pot fi propuse modificări într-un termen mai scurt și chiar în timpul reuniunii.
Din cele de mai sus rezultă că reclamanta nu a demonstrat producerea vreunei neregularități în procedura din fața comitetului.
Prin urmare, prezentul motiv nu poate fi primit.
Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea garanțiilor procedurale și a dreptului de a fi ascultat
— Argumentele părților
Reclamanta susține că statul membru raportor și Comisia i-au încălcat garanțiile procedurale, prin faptul că au exclus-o de la anumite reuniuni și schimburi esențiale și prin faptul că nu i-au furnizat controlul și susținerea prevăzute de Regulamentul nr. 3600/92, astfel cum au fost acestea furnizate Syngenta.
Statul membru raportor și Comisia ar fi omis să asigure că reclamanta prezintă dosarul său rezumat celorlalte state membre, nu ar fi consultat-o cu privire la raportul de evaluare, nu i-ar fi transmis rezultatele evaluării
inter pares
și nu ar fi invitat-o la reuniunea din 12 decembrie 2002 cu Syngenta.
Reclamanta susține, făcând trimitere la principiile fundamentale ale dreptului comunitar, precum și la jurisprudența în materie de măsuri anti dumping, că, în cadrul procedurii în cauză, beneficia de dreptul la apărare și de dreptul de a fi ascultată, drepturi care au fost încălcate de Comisie.
În această privință, reclamanta impută Comisiei, pe de o parte, că a exclus-o de la discuțiile privind specificația clorotalonilului și în special luarea în considerare a specificației FAO adoptate în februarie 2005 și, pe de altă parte, că nu i-a prezentat motivele excluderii sale de la procedură, precum și ale retragerii studiilor sale din raportul de reexaminare.
În sfârșit, neregularitățile care afectează procedura de evaluare a clorotalonilului ar constitui o încălcare a principiului bunei administrări.
Comisia contestă argumentele reclamantei. Aceasta arată mai ales că reglementarea aplicabilă procedurii în cauză nu prevede garanții procedurale în favoarea notificatorilor.
— Aprecierea Tribunalului
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, în cadrul unei proceduri care presupune o reevaluare a unui produs existent pe piață pe baza unui dosar prezentat de producătorul interesat, acesta trebuie să fie strâns asociat în cadrul evaluării și poate să invoce dreptul de a fi informat cu privire la principalele lacune din dosarul său care împiedică autorizarea produsului său, respectarea unor asemenea garanții procedurale fiind supusă controlului jurisdicțional. Astfel, în lumina principiilor securității juridice și bunei administrări, cu excepția situațiilor de urgență, Comisia nu poate refuza autorizarea unui produs existent pe piață fără să fi acordat persoanei interesate posibilitatea de a furniza datele corespunzătoare pentru a acoperi aceste lacune (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 21 octombrie 2003, Solvay Pharmaceuticals/Consiliul, T-392/02, Rec., p. II-4555, punctele 186-188).
Aceste considerații se aplică în cadrul procedurii în cauză, inițiată prin notificarea prezentată de reclamantă și ale cărei modalități prevăd că notificatorul este asociat la evaluarea dosarului său. Astfel, conform articolului 7 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 3600/92, statul membru raportor poate cere notificatorilor să își îmbunătățească dosarele sau să facă completări la acestea, iar Comisia poate, înainte de transmiterea către comitet a dosarului rezumat și a raportului de evaluare întocmit de statul membru raportor, să consulte notificatorii cu privire la acest raport.
Rezultă că, în cadrul procedurii în cauză, notificatorul care a prezentat un dosar în vederea evaluării de către statul membru raportor și de către Comisie poate invoca dreptul de a fi informat cu privire la eventualele lacune din dosarul său, care împiedică autorizarea substanței active vizate.
În schimb, în lipsa oricărei dispoziții procedurale exprese în acest sens, Comisia nu poate fi obligată să informeze notificatorii cu privire la conținutul măsurii propuse comitetului.
În lumina acestor observații, trebuie examinate argumentele invocate de reclamantă în cadrul prezentului motiv.
În primul rând, reclamanta susține că nu a fost asociată la diferitele etape ale evaluării într-un mod corespunzător și conform indicațiilor cuprinse în documentele de lucru ale Comisiei și, în orice caz, în același mod precum celălalt notificator.
Trebuie să se observe că raportul de reexaminare nu menționează participarea reclamantei la anumite etape ale procedurii. Astfel, punctul 1 din acest raport referitor la procedura urmată în vederea evaluării nu se referă decât la prezentarea dosarului rezumat al Syngenta la 31 iulie 2000, la trimiterea raportului de evaluare către Syngenta la , la trimiterea rezultatelor evaluării
inter pares
„furnizorului principal de date” la și la reuniunea din 12 decembrie cu Syngenta.
Cu toate acestea, din elementele dosarului reiese că, în realitate, reclamanta a fost asociată în mod corespunzător la evaluare.
Astfel, în ceea ce privește prezentarea dosarului rezumat celorlalte state membre, din scrisoarea reclamantei din 27 iulie 2000, anexată de Comisie la memoriul său în apărare, reiese că reclamanta a prezentat acest dosar la cererea statului membru raportor.
Referitor la consultarea notificatorilor cu privire la raportul de evaluare întocmit de statul membru raportor la 31 ianuarie 2000, trebuie observat că articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 3600/92, invocat de reclamantă, nu impune consultarea notificatorilor anterior elaborării acestui document, ci se limitează să prevadă o simplă posibilitate a Comisiei de a consulta anumiți sau toți notificatorii cu privire la acest document, după elaborarea sa. În orice caz, în cererea sa introductivă, reclamanta afirmă că a primit raportul în cauză la , la fel ca Syngenta.
În ceea ce privește comunicarea rezultatelor evaluării
inter pares
, Comisia a arătat că, potrivit statului membru raportor, reclamanta le-a primit și că i s-a cerut să își completeze dosarul. Acest fapt este confirmat chiar de reclamantă, care arată în cererea sa introductivă că i s-a solicitat să prezinte informații suplimentare în urma evaluării
inter pares
, ceea ce a făcut în mai 2002.
Referitor la reuniunea din 12 decembrie 2002, Comisia arată, fără a fi contrazisă de reclamantă, că această reuniune a abordat exclusiv problemele privind dosarul Syngenta.
Având în vedere toate aceste elemente, este necesar să se constate că, în ceea ce privește etapele evaluării în cauză, reclamanta a fost asociată la procedură în același mod precum celălalt notificator și, așadar, fără a se aduce atingere principiului egalității de tratament.
În al doilea rând, reclamanta impută Comisiei că nu a informat-o cu privire la decizia de a continua evaluarea exclusiv pe baza dosarului celuilalt notificator, precum și cu privire la motivele retragerii din raportul de reexaminare a trimiterilor la studiile prezentate de ea.
Este necesar să se amintească faptul că, potrivit modalităților procedurii în cauză, menționate la punctele 93 și 94 de mai sus, reclamanta trebuia să prezinte un dosar complet, care să cuprindă toate datele necesare în vederea evaluării.
În această privință, reiese din dosar că, la 5 februarie 2004, autoritățile statului membru raportor i-au comunicat reclamantei ultimele suplimente la raportul de evaluare, inclusiv documentul intitulat „Nivelul 4 – Cerere de informații suplimentare”, care corespundea documentului cu același titlu elaborat de statul membru raportor în aprilie 2004 (a se vedea punctul 99 de mai sus), care indica principalele lacune existente încă în dosarul reclamantei. De altfel, prin mesajul electronic din , anexat de Comisie la memoriul în apărare, reclamanta a confirmat primirea acestor documente.
Deși, în cadrul răspunsului său scris din 16 iunie 2008 la întrebarea adresată de Tribunal, reclamanta susține pentru prima oară că anumite date dintre cele în cauză nu au fost identificate în timp util de statul membru raportor, trebuie să se observe că aceasta nu justifică sub nicio formă invocarea tardivă a respectivului argument. Întrucât reclamanta nu a invocat în cererea sa introductivă – și, de altfel, nici în replică – argumentele referitoare la pretinsa omisiune a statului membru raportor de a o informa în timp util cu privire la datele necesare în vederea evaluării, această argumentare trebuie considerată ca reprezentând un motiv nou, inadmisibil în temeiul articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură. În orice caz, este necesar să se observe că această argumentare privește numai una dintre lacunele identificate în documentul menționat la punctul precedent, respectiv un „studiu pe bază de lizimetru” și, așadar, este și inoperantă.
Prin urmare, reclamanta a fost informată cu privire la faptul că dosarul său nu conținea suficiente date, în special prin intermediul documentelor comunicate la 5 februarie 2004. Ținând cont de această informare, reclamanta trebuia să se aștepte, având în vedere modalitățile procedurii vizate, ca dosarul său să nu constituie temeiul pentru evaluare și ca aceasta să continue pe baza dosarului complet al celuilalt notificator. De altfel, din răspunsul scris al Comisiei din la întrebarea adresată de Tribunal reiese că, în addendumul 13 la raportul de evaluare, care figurează printre documentele comunicate reclamantei la , s-a arătat că „Syngenta [era] considerată notificatorul principal [și că] o evaluare completă va avea loc numai pentru datele acestui notificator”.
În ceea ce privește faptul că trimiterile la studiile prezentate de reclamantă apăreau în continuare în lista studiilor considerate esențiale pentru evaluare anexată la proiectul raportului de reexaminare din 20 ianuarie 2005 (a se vedea punctul 21 de mai sus), această împrejurare, deși indică o anumită incoerență, nu putea totuși, ca atare, să dea naștere unei îndoieli serioase în ceea ce privește exactitatea indicațiilor anterioare, menționate la punctul precedent, potrivit cărora dosarul reclamantei era incomplet și nu ar constitui temeiul pentru evaluare.
Pe de altă parte, referitor la retragerea din versiunea finală a aceluiași document a trimiterilor la studiile reclamantei, trebuie arătat că este vorba despre un document pur informativ, care nu poate produce consecințe juridice obligatorii. Obiecția întemeiată pe pretinsa lipsă de informare cu privire la motivele retragerii acestor trimiteri este, așadar, inoperantă (a se vedea punctele 214-217 și 243-249 de mai jos). În orice caz, retragerea trimiterilor în cauză nu reprezenta decât o consecință a faptului că dosarul reclamantei, incomplet, nu putea constitui temeiul pentru evaluare.
Prin urmare, este necesar să se înlăture critica reclamantei întemeiată pe pretinsa lipsă de informare cu privire la faptul că evaluarea continua numai pe baza dosarului Syngenta, precum și cu privire la motivele retragerii studiilor sale de pe lista anexată la raportul de reexaminare.
În al treilea rând, reclamanta susține că a fost exclusă de Comisie de la discuțiile privind specificația clorotalonilului, care au condus la luarea în considerare a specificației publicate de FAO în februarie 2005.
Trebuie să se observe că, astfel cum reiese din argumentele părților, rapoartele succesive adoptate în cursul evaluării în cauză au făcut trimitere la specificația adoptată de FAO în 1998, care fusese aplicabilă până la publicarea noii specificații în februarie 2005.
Cu toate acestea, în cererea introductivă, reclamanta afirmă că a știut, cel puțin începând din luna mai 2004, că specificația FAO menționată era pe punctul de a fi reexaminată pe baza informațiilor prezentate de Syngenta. În ședință, reclamanta a admis de asemenea că a fost informată în cursul anului 2004 cu privire la această reexaminare în cadrul FAO, însă a precizat că ignora conținutul exact al discuțiilor purtate la nivelul FAO.
În plus, deși trebuie să se observe că proiectul raportului de reexaminare comunicat reclamantei la 8 februarie 2005 făcea încă trimitere la specificația FAO din 1998, acesta arăta că specificația menționată era în curs de reexaminare de către FAO începând din 2003.
Or, fiind avertizată asupra acestor elemente, reclamanta nu putea să se aștepte ca specificația revizuită de FAO să nu fie luată în considerare la evaluarea în cauză.
Prin urmare, reclamanta nu poate imputa Comisiei faptul că nu a informat-o cu privire la considerațiile care au condus la înscrierea clorotalonilului prin referire la specificația adoptată de FAO în februarie 2005.
În sfârșit, în ceea ce privește invocarea de către reclamantă a încălcării dreptului său de a fi ascultată, trebuie amintit că principiul respectării dreptului la apărare, aplicabil în orice procedură inițiată împotriva unei persoane și care poate să conducă la un act cauzator de prejudiciu, impune ca destinatarii unor decizii care le afectează în mod sensibil interesele să aibă posibilitatea de a face cunoscut în mod util punctul lor de vedere (Hotărârea Curții din 24 octombrie 1996, Comisia/Lisrestal și alții, C-32/95 P, Rec., p. I-5373, punctul 21).
În această privință, trebuie amintit că, astfel cum s-a constatat deja (a se vedea punctele 155-157 de mai sus), reclamanta a fost informată cu privire la lacunele din dosarul său care au avut drept consecință faptul că acesta nu a putut constitui baza pentru evaluarea clorotalonilului. Întrucât a primit această informație, cuprinsă în special în documentele comunicate la 5 februarie 2004, reclamanta a avut posibilitatea să își facă cunoscut punctul de vedere în cursul evaluării, în ceea ce privește constatarea caracterului incomplet al dosarului său.
În aceste condiții, Comisia nu avea obligația să invite reclamanta să își prezinte observațiile cu privire la conținutul măsurii propuse comitetului la 15 februarie 2005. Astfel, Comisia a putut în mod întemeiat să considere că o astfel de consultare nu era potrivită, dat fiind că dosarul reclamantei era în continuare incomplet și, prin urmare, nu putea constitui baza pentru evaluarea pe fond a măsurii propuse.
În orice caz, potrivit unei jurisprudențe constante, o neregularitate de procedură nu determină anularea unei decizii decât dacă s-a stabilit că, în lipsa acestei neregularități, decizia menționată ar fi putut avea un conținut diferit (Hotărârea Tribunalului din 5 aprilie 2006, Degussa/Comisia, T-279/02, Rec., p. II-897, punctul 416; a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea Curții din , Van Landewyck și alții/Comisia, 209/78-215/78 și 218/78, Rec., p. 3125, punctul 47).
Or, în prezenta cauză, întrucât reclamanta nu și-a îndeplinit obligația de a prezenta un dosar complet, faptul că nu a fost consultată în stadiul final al procedurii, respectiv la trimiterea către comitet a proiectului de directivă și a proiectului raportului de reexaminare, nu putea să aibă o influență asupra conținutului specificației în litigiu, adoptată pe baza dosarului celuilalt notificator și ținând cont de specificația publicată de FAO în februarie 2005.
Din toate cele de mai sus rezultă că reclamanta nu a demonstrat că procedura în cauză era viciată de o încălcare a garanțiilor sale procedurale sau a dreptului său de a fi ascultată, susceptibilă să conducă la anularea directivei atacate.
În sfârșit, este necesar să se respingă și obiecția reclamantei întemeiată pe încălcarea principiului bunei administrări. Astfel, în cadrul acestui motiv, reclamanta se limitează să invoce neregularitatea procedurii urmate pentru evaluarea clorotalonilului. Or, reiese din cele de mai sus că procedura respectivă nu era viciată de nicio neregularitate.
Având în vedere toate aceste considerații, prezentul motiv trebuie respins.
Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 5 din Directiva 91/414
— Argumentele părților
Reclamanta susține că, prin faptul că nu a inclus specificația produsului său la înscrierea clorotalonilului în anexa I la Directiva 91/414, deși, potrivit raportului de evaluare întocmit de statul membru raportor la 31 ianuarie 2000, acest produs îndeplinea condițiile de înscriere, Comisia a încălcat articolul 5 alineatul (1) din directiva menționată.
Decizia Comisiei de a exclude specificația reclamantei ar fi fost întemeiată numai pe noua specificație a FAO, și nu pe rezultatele evaluării sale. Or, condițiile de înscriere prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/414 nu ar face nicio referire la specificațiile FAO.
În plus, Comisia ar fi încălcat articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/414 întrucât a utilizat drept temei specificația FAO, care nu ar fi corespuns substanțelor active notificate de reclamantă și de Syngenta și evaluate de statul membru raportor.
Astfel, substanțele notificate la începutul procedurii ar fi ținut cont de specificația FAO din anul 1998, care indica o concentrație maximă de HCB de 0,3 g/kg. Faptul că Syngenta s-a aflat la originea reexaminării care a condus la publicarea noii specificații de către FAO, care stabilește limita de HCB la 0,01 g/kg, nu ar fi putut să prevaleze față de evaluarea comunitară, care ar fi fost deja finalizată în momentul acestei publicări în februarie 2005. Comisia nu ar fi putut să ia în considerare noua specificație fără să efectueze o nouă evaluare a produsului care corespundea acestei specificații.
În replica sa, reclamanta amintește că produsul notificat de ISK Biotech Europe în 1995 conținea mai mult de 0,01 g/kg de HCB, ceea ce ar fi confirmat prin scrisoarea Zeneca Agrochemicals din 11 iunie 1998. Astfel, la începutul procedurii, niciunul dintre notificatori nu ar fi notificat un produs cu limita de HCB de 0,01 g/kg, stabilită de directiva atacată.
Reclamanta adaugă că specificația adoptată de FAO în februarie 2005 nu a fost evaluată de statul membru raportor și nu ar fi putut să constituie temeiul pentru a stabili nivelul de HCB în directiva atacată. Criteriile de evaluare de către FAO ar fi diferite de cele din Directiva 91/414. Reclamanta nu ar fi avut nicio obligație de a demonstra, în cadrul procedurii comunitare, că produsul său corespundea noii specificații a FAO.
În plus, concentrația maximă de HCB stabilită de directiva atacată nu ar fi fost necesară din punct de vedere științific și ar fi fost disproporționată. Reclamanta arată că, la puțin timp după adoptarea directivei atacate, a reușit să obțină o modificare a specificației FAO, care aduce limita de HCB la 0,04 g/kg. Astfel, evaluarea efectuată de statul membru raportor după adoptarea directivei atacate ar fi demonstrat că clorotalonilul care conține 0,04 g/kg de HCB era la fel de sigur precum cel care conține 0,01 g/kg de HCB.
În sfârșit, prin excluderea de la examinare a studiilor prezentate de reclamantă, Comisia și-ar fi încălcat obligația de a lua în considerare, în temeiul articolului 95 CE și al articolului 5 alineatul (1) din Directiva 91/414, toate datele disponibile referitoare la stadiul cunoștințelor științifice și tehnice.
Comisia contestă argumentele reclamantei.
— Aprecierea Tribunalului
Trebuie amintit că specificația clorotalonilului aflată în litigiu a fost adoptată pe baza dosarului Syngenta și, în plus, a fost însoțită de condiții privind puritatea și, în special, concentrația maximă de HCB.
În primul rând, reclamanta susține că, prin faptul că a omis să ia în considerare specificația produsului său, în cadrul adoptării directivei atacate, Comisia a încălcat articolul 5 din Directiva 91/414.
În această privință, trebuie să se observe că autorizarea substanțelor active prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/414 este condiționată de evaluarea acestora de către Comisie în cadrul procedurii prevăzute de aceeași directivă.
Or, astfel cum se arată la punctul 118 de mai sus, Comisia nu a încălcat această procedură prin faptul că nu a folosit drept temei pentru decizia sa referitoare la înscrierea clorotalonilului în anexa I la Directiva 91/414 dosarul reclamantei, care nu cuprindea suficiente date.
În plus, ținând cont de motivele prezentate la punctele 103 și 104 de mai sus, această constatare nu este infirmată de faptul că specificația produsului reclamantei a fost examinată în cadrul raportului de evaluare întocmit de statul membru raportor la 31 ianuarie 2000, concluziile formulate în acest document preliminar putând fi revizuite în cursul evaluării.
Prin urmare, reclamanta nu poate susține că, prin faptul că nu a luat în considerare specificația produsului său, Comisia a încălcat articolul 5 din Directiva 91/414.
În al doilea rând, reclamanta pretinde că, prin faptul că a stabilit specificația clorotalonilului prin referire la specificația FAO adoptată în februarie 2005, care a fixat limita de HCB la 0,01 g/kg, Comisia a încălcat articolul 5 din Directiva 91/414, precum și principiul proporționalității.
În această privință, potrivit reclamantei, Comisia a subordonat în mod nelegal autorizarea clorotalonilului unei condiții care, în primul rând, a fost stabilită numai prin referire la specificația FAO, în al doilea rând, nu reieșea din dosarele evaluate în cadrul procedurii și, în al treilea rând, nu era nici necesară din punct de vedere științific, nici proporționată.
În primul rând, trebuie amintit că, potrivit articolului 5 alineatul (4) din Directiva 91/414, înscrierea unei substanțe active în anexa I la aceeași directivă poate fi subordonată unor cerințe referitoare în special la „gradul de puritate minim al substanței active” și la „conținutul maxim de anumite impurități și [la] natura acestora”.
Contrar celor susținute de reclamantă, articolul 5 din Directiva 91/414 nu limitează aprecierea Comisiei în ceea ce privește luarea în considerare, în vederea stabilirii cerințelor menționate, a specificațiilor recomandate la nivel internațional.
Mai mult, având în vedere evaluările tehnice complexe realizate în cadrul procedurii în cauză, Comisia dispune de o largă putere de apreciere (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 18 iulie 2007, Industrias Químicas del Vallés/Comisia, C-326/05 P, Rep., p. I-6557, punctul 75, și jurisprudența citată).
Având în vedere această largă putere de apreciere în ceea ce privește elementele care trebuie luate în considerare la evaluarea criteriilor prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/414, Comisia a putut în mod întemeiat să determine condițiile de înscriere a clorotalonilului ținând cont de specificația FAO.
În al doilea rând, în ceea ce privește argumentul reclamantei potrivit căruia limita de HCB prevăzută de directiva atacată nu ar corespunde notificărilor efectuate la începutul procedurii vizate, trebuie amintit că respectiva condiție a fost stabilită în mod legal prin referire la specificația FAO aplicabilă la momentul finalizării evaluării.
Prin urmare, argumentul reclamantei întemeiat pe conținutul specificațiilor notificate de persoanele interesate nu infirmă legalitatea acestei aprecieri.
În orice caz, din argumentele părților reiese că specificația cuprinsă în dosarul Syngenta, evaluat în vederea înscrierii clorotalonilului în anexa I la Directiva 91/414, era conformă cu limita de HCB prevăzută de directiva atacată.
Astfel, deși Comisia a admis că, la începutul procedurii, specificația notificată de Syngenta nu ținea cont de această limită, din observațiile sale din 18 octombrie 2006, precum și din răspunsul său scris din la întrebarea adresată de Tribunal reiese totuși că, la momentul finalizării evaluării, datele furnizate de Syngenta se refereau la produsul său care corespundea specificației FAO adoptate în februarie 2005. Această împrejurare se coroborează de altfel cu faptul, asupra căruia părțile sunt de acord, că specificația FAO menționată a fost stabilită pe baza datelor Syngenta.
Având în vedere aceste elemente, trebuie respins de asemenea argumentul reclamantei potrivit căruia luarea în considerare a specificației FAO adoptate în februarie 2005 nu ar fi fost justificată fără o nouă evaluare a dosarelor. Astfel, reclamanta nu explică în ce mod luarea în considerare a acestei specificații, care corespundea produsului din dosarul Syngenta la momentul finalizării evaluării, ar fi putut necesita o nouă evaluare a dosarului.
În sfârșit, reclamanta susține în mod greșit că, la momentul adoptării specificației FAO în februarie 2005, evaluarea în cauză ar fi fost deja finalizată. Astfel, evaluarea nu a fost terminată decât în momentul finalizării raportului de reexaminare de către comitet, la 15 februarie 2005.
Prin urmare, reclamanta nu a stabilit că luarea în considerare a specificației adoptate de FAO în februarie 2005 ar fi condus la o încălcare a articolului 5 din Directiva 91/414.
În al treilea rând, în ceea ce privește pretinsa lipsă a caracterului proporționat al măsurii în cauză, trebuie amintit că principiul proporționalității impune ca actele instituțiilor comunitare să nu depășească limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru realizarea obiectivelor legitime urmărite de reglementarea în cauză. În cadrul controlului jurisdicțional al punerii în aplicare a unui astfel de principiu în domeniile în care instituțiile dispun de o largă putere de apreciere, numai caracterul vădit inadecvat al unei măsuri în raport cu obiectivul pe care urmărește să îl atingă poate afecta legalitatea acestei măsuri (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 9 martie 2006, Zuid-Hollandse Milieufederatie și Natuur en Milieu, C-174/05, Rec., p. I-2443, punctele 28 și 29 și jurisprudența citată).
În prezenta cauză, trebuie să se constate că luarea în considerare a normelor minime recomandate la nivel internațional, precum specificațiile FAO, nu poate fi considerată, în sine, ca fiind vădit neadecvată în domeniul vizat.
În această privință, faptul, invocat de reclamantă, că FAO a reexaminat specificația în cauză după adoptarea directivei atacate, aducând limita de HCB la 0,04 g/kg, și că această limită a fost acceptată în raportul întocmit de statul membru raportor în luna aprilie 2006 nu demonstrează că luarea în considerare a specificației FAO adoptate în februarie 2005 ar fi fost vădit neadecvată. Trebuie observat că, în orice caz, faptele invocate, posterioare adoptării directivei atacate, nu pot să pună sub semnul întrebării legalitatea acesteia din punctul de vedere al principiului proporționalității.
Având în vedere aceste considerații, reclamanta nu a stabilit că, în ceea ce privește limita de HCB prevăzută în cuprinsul directivei atacate, Comisia ar fi încălcat articolul 5 din Directiva 91/414 sau principiul proporționalității.
În al treilea rând, reclamanta pretinde că, în măsura în care nu a utilizat drept temei datele prezentate de ea, Comisia și-a încălcat obligația, pe care o are în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/414, de a lua în considerare toate datele relevante.
În această privință, reclamanta, invocând elemente identice cu cele examinate în cadrul primului motiv, susține că dosarul său a fost necesar în vederea evaluării, având în vedere pretinsele lacune din dosarul celuilalt notificator. Or, acest argument trebuie respins pentru aceleași motive precum cele prezentate la punctele 107-109 de mai sus.
În sfârșit, în ceea ce privește invocarea de către reclamantă a articolului 95 CE, este necesar să se observe că, deși Directiva 91/414 are drept temei juridic articolul 43 din tratatul CE (devenit, după modificare, articolul 37 CE), articolul 5 din Directiva 91/414 reia totuși în parte conținutul articolului 95 alineatul (3) CE, impunând ca deciziile să fie adoptate „având în vedere stadiul cunoștințelor științifice și tehnice”.
În prezenta cauză, obiecția întemeiată pe o pretinsă încălcare a articolului 95 CE nu se întemeiază pe niciun argument distinct de cele referitoare la pretinsa încălcare a articolului 5 din Directiva 91/414, respinse la punctele precedente. În aceste condiții, obiecția întemeiată pe o încălcare a articolului 95 CE trebuie de asemenea respinsă fără a fi necesară o pronunțare asupra aplicabilității acestei dispoziții în cauza de față.
Având în vedere toate cele de mai sus, prezentul motiv nu poate fi primit.
Cu privire la al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 13 din Directiva 91/414
— Argumentele părților
Reclamanta arată că, în temeiul articolului 13 din Directiva 91/414, a solicitat protecția datelor prezentate la evaluarea clorotalonilului. Or, faptul că trimiterile la aceste date nu au fost incluse de către Comisie în raportul de reexaminare ar fi avut drept consecință încălcarea drepturilor reclamantei rezultate din articolul 13 din Directiva 91/414.
Comisia contestă argumentele reclamantei.
— Aprecierea Tribunalului
Potrivit reclamantei, faptul că trimiterile la datele sale nu au fost incluse în lista care figurează în anexa IIIA la raportul de reexaminare a condus la o încălcare a articolului 13 din Directiva 91/414.
În această privință, trebuie observat că protecția datelor prevăzută la articolul 13 alineatul (3) din Directiva 91/414 nu este în niciun mod condiționată de includerea acestora într-o listă întocmită de Comisie la momentul adoptării măsurilor referitoare la înscrierea unei substanțe active (a se vedea punctele 243-249 de mai jos).
În plus, directiva atacată nu conține nicio trimitere la lista vizată, care figurează în anexa IIIA la raportul de reexaminare.
Prin urmare, prezentul motiv nu poate să conducă la anularea directivei atacate și trebuie, așadar, respins ca inoperant.
Cu privire la al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor subsidiarității, protecției încrederii legitime, securității juridice și egalității de tratament, a dreptului reclamantei la libera exercitare a unei activități comerciale și a dreptului său de proprietate, precum și pe încălcarea articolului 2 CE
— Argumentele părților
Reclamanta susține, făcând trimitere la finalitatea Directivei 91/414 și în special a articolului 13 alineatul (5) din aceasta, că Comisia a trebuit să stabilească un standard minim de puritate a clorotalonilului, permițând în același timp statelor membre să aprecieze echivalența produselor provenite din diverse surse. Or, Comisia s-ar fi întemeiat numai pe specificația Syngenta, impunând statelor membre un standard maxim de puritate a clorotalonilului, cu încălcarea principiului subsidiarității.
Mai mult, prin înscrierea clorotalonilului numai pe baza specificației notificate de Syngenta, cu excluderea celei notificate de reclamantă și evaluate în cadrul procedurii vizate, Comisia ar fi încălcat principiile protecției încrederii legitime, securității juridice și egalității de tratament, precum și dreptul reclamantei la libera exercitare a unei activități comerciale și dreptul său de proprietate și ar fi instituit monopolul Syngenta asupra pieței comunitare a clorotalonilului, cu încălcarea articolului 2 CE.
Comisia contestă argumentele reclamantei.
— Aprecierea Tribunalului
În ceea ce privește, mai întâi, principiul subsidiarității, trebuie arătat că acest principiu este prevăzut la articolul 5 al doilea paragraf CE, potrivit căruia, în domeniile care nu sunt de competența sa exclusivă, Comunitatea intervine numai în cazul și în măsura în care obiectivele acțiunii preconizate nu pot să fie realizate într-un mod satisfăcător de către statele membre, însă pot fi realizate mai bine la nivel comunitar din cauza dimensiunilor sau efectelor acțiunii preconizate.
Trebuie amintit că articolul 5 din Directiva 91/414 stabilește o procedură comunitară de autorizare a substanțelor active conținute în produsele fitosanitare. În plus, în temeiul articolului 5 alineatul (4) din Directiva 91/414, autorizarea unei substanțe active poate fi însoțită de condiții legate de puritate și de nivelul impurităților.
Din moment ce aceste dispoziții conferă instituțiilor comunitare o competență exclusivă pentru a determina substanțele active autorizate la nivel comunitar și pentru a stabili condițiile legate de puritatea acestora, măsura adoptată în cadrul exercitării acestei competențe nu ține de aplicarea principiului subsidiarității. Prin urmare, motivul întemeiat pe încălcarea acestui principiu trebuie respins ca nefondat.
În continuare, în ceea ce privește principiul protecției încrederii legitime, potrivit unei jurisprudențe constante, dreptul de a invoca acest principiu aparține oricărui particular care se află într-o situație din care reiese că administrația comunitară l-a determinat să nutrească speranțe întemeiate (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2006, Österreichische Postsparkasse și Bank für Arbeit und Wirtschaft/Comisia,
T-213/01 și T-214/01, Rec., p. II-1601
, punctul 210 și jurisprudența citată).
În prezenta cauză, în primul rând, reclamanta susține că specificația produsului său fusese examinată în cadrul raportului de evaluare întocmit de statul membru raportor la 31 ianuarie 2000 și că, prin urmare, ar fi putut să se aștepte în mod întemeiat ca această specificație să fie luată în considerare la autorizarea clorotalonilului.
Cu toate acestea, împrejurarea că, într-o primă etapă, dosarul reclamantei a fost considerat ca neprezentând lacune privind date esențiale și a fost examinat într-un stadiu preliminar al evaluării nu a putut să o determine pe aceasta să nutrească vreo speranță întemeiată cu privire la faptul că specificația din dosarul său ar constitui baza pentru înscrierea clorotalonilului în anexa I la Directiva 91/414. Astfel, ținând cont de modalitățile procedurii în cauză, prezentate la punctul 104 de mai sus, faptul că, într-un stadiu preliminar al evaluării, s-a considerat că dosarul reclamantei nu conține lacune substanțiale nu presupunea sub nicio formă că dosarul menționat conținea toate datele necesare pentru a concluziona că produsul în cauză îndeplinea condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/414.
În al doilea rând, reclamanta susține că, prin faptul a luat în considerare specificația FAO adoptată în februarie 2005, Comisia a încălcat principiul protecției încrederii legitime. Or, trebuie amintit că, astfel cum s-a arătat la punctele 163-165 de mai sus, reclamanta, fiind avertizată că specificația FAO era în curs de reexaminare, nu putea să se aștepte ca noua specificație să nu fie luată în considerare la momentul adoptării măsurii vizate.
În ceea ce privește principiul securității juridice, care impune ca normele de drept să fie clare și precise și care urmărește să asigure previzibilitatea situațiilor și a raporturilor juridice aflate sub incidența dreptului comunitar (Hotărârea Curții din 15 februarie 1996, Duff și alții, C-63/93, Rec., p. I-569, punctul 20), trebuie să se observe că, deși articolul 5 din Directiva 91/414 nu face trimitere la specificațiile FAO, reiese în mod clar din finalitatea acestei dispoziții că specificațiile menționate pot fi luate în considerare la evaluarea substanțelor active.
Pe de altă parte, reiese în mod clar din normele privind conținutul dosarelor prezentate în susținerea cererii de înscriere și în special din anexa II partea A punctul 2 subpunctul (iii) la Directiva 91/414, cu modificările ulterioare, că specificațiile FAO constituie elemente care pot fi luate în considerare la evaluarea substanțelor active. Acest fapt se coroborează cu practica urmată de Comisie cu privire la adoptarea directivelor de înscriere a substanțelor active în anexa I la Directiva 91/414, prezentată de Comisie în memoriul său în apărare, potrivit căreia specificația substanței vizate este definită în raport de specificația FAO, atunci când o astfel de specificație există.
În ceea ce privește principiul egalității de tratament, reclamanta susține că nu a fost asociată la procedură în același mod precum celălalt notificator și mai ales că nu a beneficiat de aceleași posibilități de a-și apăra poziția în cursul procedurii. Or, în această privință, reclamanta nu prezintă niciun argument distinct de cele invocate în cadrul celui de al treilea motiv, care au fost examinate și respinse la punctele 147-152 de mai sus. Aceste argumente trebuie, așadar, înlăturate.
În sfârșit, reclamanta impută Comisiei faptul că a adoptat specificația clorotalonilului, ceea ce ar împiedica-o să obțină autorizațiile naționale necesare pentru a-și putea continua activitatea și pentru a exercita drepturile de proprietate intelectuală referitoare la studiile științifice efectuate în vederea evaluării comunitare. Reclamanta mai susține că, în mod contrar principiului liberei concurențe, precum și obiectivelor Comunității consacrate de articolul 2 CE, Comisia a instituit un monopol al Syngenta pe piața vizată.
În această privință, trebuie arătat că, în măsura în care directiva atacată subordonează autorizarea clorotalonilului, în mod general și abstract, unor condiții definite care preiau specificația FAO în vigoare la momentul finalizării evaluării, aceasta nu poate sub nicio formă să fie considerată ca urmărind să rezerve dreptul de a fabrica clorotalonilul unui producător oarecare, în detrimentul reclamantei.
În plus, specificația clorotalonilului prevăzută de directiva atacată, adoptată în mod legal în lumina articolului 5 din Directiva 91/414 și a principiului proporționalității, nu poate fi considerată, la rândul său, ca implicând o limitare neadecvată sau disproporționată a drepturilor de proprietate intelectuală ale reclamantei și nici a dreptului acesteia la libera exercitare a unei profesii. Pe de altă parte, astfel cum s-a arătat la punctele 214-217 de mai sus, reclamanta nu a stabilit că directiva atacată ar fi putut să îi afecteze drepturile referitoare la protecția studiilor efectuate în vederea evaluării clorotalonilului.
Având în vedere cele de mai sus, prezentul motiv trebuie înlăturat.
În consecință, cererea de anulare a directivei atacate trebuie respinsă.
2.
Cu privire la cererea de anulare a raportului de reexaminare
Comisia contestă admisibilitatea cererii de anulare a raportului de reexaminare, arătând că este vorba despre un document tehnic, care nu produce un efect juridic autonom față de directiva atacată.
Conform unei jurisprudențe constante, constituie acte susceptibile să facă obiectul unei acțiuni în anulare în sensul articolului 230 CE măsurile care produc efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamantului, modificând în mod distinct situația juridică a acestuia. În principiu, măsurile intermediare, al căror obiect este pregătirea deciziei finale, nu constituie, prin urmare, acte atacabile. Cu toate acestea, din jurisprudență rezultă că actele adoptate în cursul procedurii pregătitoare care constituie prin ele însele ultima etapă a unei proceduri speciale, distincte de cea care trebuie să permită Comisiei să se pronunțe pe fond și care produc efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamantului, modificând în mod distinct situația juridică a acestuia, constituie acte atacabile (Hotărârea Curții din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, Rec., p. 2639, punctele 9-11, și Hotărârea Österreichische Postsparkasse și Bank für Arbeit und Wirtschaft/Comisia, citată anterior, punctul 65).
În prezenta cauză, reiese de la articolul 7 alineatul (6) din Regulamentul nr. 3600/92 că raportul de reexaminare este un act intermediar întocmit de Comisie, care cuprinde concluziile examinării de către comitet și al cărui obiectiv este de a pregăti decizia referitoare la înscrierea substanței active vizate în anexa I la Directiva 91/414.
Prin urmare, este necesar să se examineze dacă, în pofida caracterului său intermediar, raportul de reexaminare produce, astfel cum susține reclamanta, efecte juridice obligatorii de natură să îi afecteze interesele.
În această privință, reclamanta susține că raportul de reexaminare îi produce un prejudiciu în măsura în care acest act nu o menționează ca „furnizor principal de date” și nu cuprinde trimiterile la datele sale prezentate în vederea evaluării clorotalonilului, ceea ce ar afecta dreptul său la protecția acestor date în temeiul articolului 13 alineatul (3) din Directiva 91/414.
Or, în primul rând, în ceea ce privește refuzul de a califica reclamanta drept „furnizor principal de date”, trebuie amintit că noțiunea menționată nu este prevăzută de reglementarea aplicabilă și, prin urmare, nu îi poate conferi notificatorului vizat un statut juridic special. În consecință, acest pretins refuz nu este susceptibil să îi cauzeze un prejudiciu reclamantei.
În al doilea rând, în ceea ce privește faptul că trimiterile la datele sale nu au fost incluse în anexa IIIA la raportul de reexaminare, trebuie amintit că, potrivit articolului 13 alineatul (1) litera (b) din Directiva 91/414, statele membre cer solicitantului unei autorizații pentru un produs fitosanitar să însoțească cererea sa de „un dosar care să îndeplinească, având în vedere stadiul cunoștințelor științifice și tehnice, cerințele prevăzute la anexa II” la aceeași directivă. În plus, articolul 13 alineatul (3) din Directiva 91/414 interzice statelor membre să utilizeze în beneficiul altor solicitanți informațiile cuprinse în anexa II menționată, în perioadele prevăzute de această dispoziție, cu excepția cazului în care primul solicitant și-a dat acordul cu privire la utilizarea acestora.
Contrar celor susținute de reclamantă, nu reiese din aceste dispoziții că interdicția de a utiliza informațiile prezentate în cadrul cererii de autorizare a unui produs fitosanitar în beneficiul altui solicitant este condiționată de înscrierea acestora într-un document întocmit de Comisie la evaluarea substanței active vizate, precum raportul de reexaminare în cauză.
Prin urmare, în lipsa unei dispoziții legislative de abilitare a Comisiei să adopte un act în care să fie identificate datele care fac obiectul protecției în temeiul articolului 13 alineatul (3) din Directiva 91/414, lista care figurează în anexa IIIA la raportul de reexaminare nu poate fi considerată ca având o valoare informativă.
Această considerație nu este infirmată de faptul invocat de reclamantă că statele membre fac trimitere la lista vizată în cadrul punerii în aplicare a articolului 13 alineatul (3) din Directiva 91/414, acest fapt reprezentând doar consecința cooperării dintre Comisie și organismele naționale însărcinate să aplice reglementarea comunitară (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 29 ianuarie 2002, Van Parys și Pacific Fruit Company/Comisia, T-160/98, Rec., p. II-233, punctul 65).
Caracterul informativ al acestei liste reiese, în plus, de la punctul 8 din raportul de reexaminare, potrivit căruia informația vizată „nu aduce atingere niciunui drept și niciunei obligații a statelor membre sau a producătorilor în ceea ce privește utilizarea sa la punerea în aplicare a dispozițiilor articolului 13 din Directiva 91/414”.
În orice caz, chiar dacă se admite că, astfel cum susține reclamanta, lista vizată constituie un document de referință pentru statele membre, în sensul în care aceasta definește informațiile suplimentare care au fost necesare pentru prima înscriere a clorotalonilului în anexa I la Directiva 91/414 și care fac obiectul protecției în temeiul articolului 13 alineatul (3) litera (d) din aceeași directivă, nu rezultă că respectiva listă ar fi avut un efect juridic care să excludă de la protecție datele care nu figurează în cuprinsul său.
Această considerație nu este sub nicio formă infirmată de scrisoarea autorităților Regatului Unit din 30 ianuarie 2006, prezentată de reclamantă, prin care acestea o informează că vor acorda datelor sale furnizate în susținerea autorizațiilor naționale o protecție echivalentă celei aplicate datelor Syngenta, protejate în temeiul articolului 13 alineatul (3) litera (d) din Directiva 91/414.
În consecință, lipsa unei trimiteri la datele reclamantei în anexa IIIA la raportul de reexaminare nu poate produce consecințe juridice obligatorii în ceea ce privește aplicarea dispozițiilor adoptate de statele membre în cadrul punerii în aplicare a articolului 13 alineatul (3) litera (d) din Directiva 91/414.
În lumina acestor considerații, raportul de reexaminare poate fi considerat doar un act intermediar, în măsura în care nu produce efecte juridice autonome de natură să afecteze interesele reclamantei.
În consecință, prezenta cerere trebuie respinsă ca inadmisibilă.
3.
Cu privire la cererea referitoare la abținerea de a acționa
Reclamanta solicită Tribunalului să constate, în temeiul articolului 232 CE, că Comisia s-a abținut să își precizeze poziția cu privire la scrisoarea sa din 14 aprilie 2005 prin care îi solicita să nu procedeze la adoptarea propunerii aprobate de comitet la , cu excepția cazului în care specificația clorotalonilului nu era modificată pentru a ține seama de specificația produsului său.
Din jurisprudență rezultă că nu sunt îndeplinite condițiile de admisibilitate ale unei acțiuni în constatarea abținerii de a acționa, stabilite la articolul 232 CE, atunci când instituția pârâtă, căreia i s-a solicitat să acționeze, și-a precizat poziția cu privire la această solicitare înainte de introducerea acțiunii (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 1 aprilie 1993, Pesqueras Echebastar/Comisia, C-25/91, Rec., p. I-1719, punctul 11).
Or, în prezenta cauză, Comisia și-a precizat poziția cu privire la conținutul scrisorii reclamantei din 14 aprilie 2005 prin adoptarea, la , înainte de introducerea prezentei acțiuni, a directivei atacate.
Împrejurarea că această precizare a poziției nu o mulțumește pe reclamantă este indiferentă. Astfel, articolul 232 CE are ca obiect abținerea de a acționa prin abținerea de a statua sau de a-și preciza poziția, și nu adoptarea unui act diferit de cel pe care persoanele interesate l-ar fi dorit sau l-ar fi considerat necesar (Hotărârea Curții din 24 noiembrie 1992, Buckl și alții/Comisia,
C-15/91 și C-108/91, Rec., p. I-6061
, punctele 16 și 17).
Prin urmare, prezenta cerere privind abținerea de a acționa trebuie respinsă ca inadmisibilă.
4.
Cu privire la cererea de despăgubiri
Prin acțiunea în despăgubiri, reclamanta solicită repararea prejudiciului suferit ca urmare a adoptării directivei atacate.
În memoriul din 20 iulie 2007, prezentat în cadrul măsurilor de organizare a procedurii ca urmare a adoptării Directivei 2006/76, reclamanta urmărește să adapteze această cerere, solicitând obligarea Comisiei să îi plătească o sumă provizorie de 170940000 de euro pentru repararea prejudiciului suferit ca urmare a adoptării directivei atacate, în lumina Directivei 2006/76.
În această privință, în măsura în care, prin cererea respectivă, reclamanta urmărește să prezinte noi concluzii având ca obiect repararea prejudiciului suferit ca urmare a adoptării Directivei 2006/76, aceste concluzii, precum și motivele prezentate în susținerea lor sunt inadmisibile, în temeiul articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.
În ceea ce privește fondul acțiunii în despăgubiri, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, cererea de reparare a unui prejudiciu trebuie respinsă în măsura în care prezintă o legătură strânsă cu cererea de anulare care a fost ea însăși respinsă (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2002, Arne Mathisen/Consiliul, T-340/99, Rec., p. II-2905, punctul 134 și jurisprudența citată).
În prezenta cauză, există un raport strâns între cererea de anulare și cererea de despăgubiri, care se întemeiază pe argumentele privind nelegalitatea directivei atacate pentru motivul încălcării Directivei 91/414 și a Regulamentului nr. 3600/92, precum și a principiilor bunei administrări și protecției încrederii legitime, formulate în cadrul cererii de anulare a directivei atacate. Or, examinarea acestor argumente nu a revelat nicio nelegalitate săvârșită de Comisie, de natură să angajeze responsabilitatea Comunității.
Prin urmare, cererea de despăgubiri trebuie respinsă ca urmare a respingerii cererii de anulare de care este strâns legată.
Pe de altă parte, în măsura în care reclamanta se referă, în subsidiar, la prejudiciul pretins a fi cauzat de lipsa de precizare a poziției Comisiei în urma scrisorii reclamantei din 14 aprilie 2005, trebuie amintit că, prin adoptarea directivei atacate, Comisia și-a precizat poziția în această privință. Or, reclamanta nu invocă niciun prejudiciu care să se fi produs înainte de adoptarea directivei atacate, care a pus capăt pretinsei absențe de a acționa.
În consecință, cererea de despăgubiri trebuie de asemenea respinsă, în ceea ce privește pretinsa absență de a acționa a Comisiei.
Având în vedere toate cele de mai sus, este necesar ca prezenta acțiune să fie respinsă în totalitate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurilor privind măsurile provizorii, conform concluziilor Comisiei.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șasea)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Obligă Vischim Srl la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurilor măsurilor provizorii.

Meij
Dehousse
Vadapalas
Semnături
Cuprins

Cadrul juridic

1. Directiva 91/414/CEE

2. Regulamentul (CEE) nr. 3600/92

Istoricul cauzei

Procedura și concluziile părților

În drept

1. Cu privire la cererea de anulare a directivei atacate, în ceea ce privește specificația clorotalonilului

Cu privire la adaptarea cererii de anulare

Cu privire la admisibilitate

Cu privire la interesul de a exercita acțiunea

Cu privire la calitatea procesuală activă a reclamantei

Cu privire la cererea de modificare a specificației în litigiu

Cu privire la fond

Cu privire la primul motiv, întemeiat pe pretinsa excludere a dosarului reclamantei de la procedura de evaluare

— Argumentele părților

— Aprecierea Tribunalului

Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe pretinsele neregularități ale procedurii în fața comitetului

— Argumentele părților

— Aprecierea Tribunalului

Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea garanțiilor procedurale și a dreptului de a fi ascultat

— Argumentele părților

— Aprecierea Tribunalului

Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 5 din Directiva 91/414

— Argumentele părților

— Aprecierea Tribunalului

Cu privire la al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 13 din Directiva 91/414

— Argumentele părților

— Aprecierea Tribunalului

Cu privire la al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor subsidiarității, protecției încrederii legitime, securității juridice și egalității de tratament, a dreptului reclamantei la libera exercitare a unei activități comerciale și a dreptului său de proprietate, precum și pe încălcarea articolului 2 CE

— Argumentele părților

— Aprecierea Tribunalului

2. Cu privire la cererea de anulare a raportului de reexaminare

3. Cu privire la cererea referitoare la abținerea de a acționa

4. Cu privire la cererea de despăgubiri

Cu privire la cheltuielile de judecată
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.