CELEX: 62003CJ0132
Määrus (EÜ) nr 1139/98
Artikli 2 lõike 2 punkt b
Toiduainete märgistuse täiendav nõue
Teatavatest geneetiliselt muundatud organismidest (GMO) saadud materjali olemasolu kohta andmete kohustuslik lisamine
Geneetiliselt muundatud sojaoad ja mais
Nõudest vabastamine kindlaksmääratud taluvuse taset mitte ületava juhusliku olemasolu korral
Eritoiduks mõeldud toiduained
Imikud ja väikelapsed
Vabastuse kohaldatavus
Ettevaatuspõhimõte

1       Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 26. mai 1998. aasta määruse (EÜ) nr 1139/98, mis käsitleb direktiivis 79/112/EMÜ sätestamata
andmete kohustuslikku lisamist teatavate geneetiliselt muundatud organismidest toodetud toiduainete märgistusele (EÜT L 159,
lk 4; ELT eriväljaanne 13/20, lk 287), mida on muudetud komisjoni 10. jaanuari 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 49/2000 (EÜT L
6, lk 13; ELT eriväljaanne 13/24, lk 226; edaspidi „määrus nr 1139/98”), artikli 2 lõike 2 punkti b tõlgendamist.
2       Taotlus esitati Coordinamento delle associazioni per la difesa dell’ambiente e dei diritti degli utenti e dei consumatori
(Codacons) (keskkonna- ja tarbijakaitseühingute liit, edaspidi „Codacons”) ja Ministero della Salute (Itaalia tervishoiuministeerium)
vahelise kohtuvaidluse raames.
3       Selle kohtuvaidluse esemeks on Itaalia tervishoiuministri 31. mai 2001. aasta dekreedi nr 371, millega rakendatakse komisjoni
25. mai 1999. aasta direktiiv 99/50/EÜ, millega muudetakse direktiivi 91/321/EMÜ imiku piimasegude ja jätkupiimasegude kohta
(
GURI
nr 241, 16.10.2001, lk 4; edaspidi „dekreet nr 371/2001”). Selles dekreedis on ette nähtud, et juhuslikust saastumisest tulenevat
geneetiliselt muundatud organismide (edaspidi „GMO”) olemasolu kogustes, mis ei ületa 1% imiku piimasegude ja jätkupiimasegude
koostisosadest, ei pea nende piima- ja jätkupiimasegude märgistusele lisama.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Ühenduse õigusnormid geneetiliselt muundatud organismidest toodetud toiduainete märgistuse kohta
4       Määrus nr 1139/98 täpsustab, millise teabe lisamine teatavatest geneetiliselt muundatud organismidest toodetud toidu ja toidu
koostisosade märgistusele on kohustuslik.
5       Määruse nr 1139/98 neljandas põhjenduses on välja toodud, et mõningate liikmesriikide poolt geneetiliselt muundatud organismidest
valmistatud toidu ja toidu koostisosade märgistuse osas võetud meetmete vahelised erinevused võivad takistada nende toitude
ja toidu koostisosade vaba liikumist ning seeläbi kahjustada siseturu toimimist, mistõttu tuleb nende toodete osas vastu võtta
ühenduse ühised märgistuseeskirjad.
6       Nimetatud määruse viies ja kuues põhjendus sätestavad:
„5)       arvestades, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 1997. aasta määruse (EÜ) nr 258/97 uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosade
kohta (EÜT L 43, lk 1) artikliga 8 nähakse ette täiendavad märgistuse erinõuded, et tagada lõpptarbijale nõuetekohane teave;
neid täiendavaid märgistuse erinõudeid ei kohaldata toidu või toidu koostisosade suhtes, mida ühenduses märkimisväärses ulatuses
kasutati inimtarbimiseks enne määruse (EÜ) nr 258/97 jõustumist ning mida seetõttu ei käsitata uuenditena;
6)       arvestades, et konkurentsimoonutuste vältimiseks peavad samadel alustel põhinevad lõpptarbija teavitamiseks ettenähtud märgistuseeskirjad
kehtima nii GMOdest koosnevate või neist saadud toidu ja toidu koostisosade suhtes, mis viidi [nõukogu 23. aprilli 1990. aasta]
direktiivi 90/220/EMÜ [geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta (EÜT L 117, lk 15)] kohase nõusoleku
alusel turule enne määruse (EÜ) nr 258/97 jõustumist, kui ka toidu ja toidu koostisosade suhtes, mis viiakse turule pärast
seda”.
7       Vastavalt määruse nr 1139/98 artikli 1 lõikele 1 kohaldatakse seda järgmiste toitude ja toidu koostisosade suhtes, mis on
valmistatud:
–      komisjoni 3. aprilli 1996. aasta otsuses 96/281/EÜ, mis käsitleb suurendatud herbitsiid glüfosaadi taluvusega geneetiliselt
muundatud sojaubade (
Glycine max L
.) turuleviimist vastavalt nõukogu direktiivile 90/220 (EÜT L 107, lk 10), ette nähtud geneetiliselt muundatud sojaoast, ja
–      komisjoni 23. jaanuari 1997. aasta otsuses 97/98/EÜ, mis käsitleb sellise geneetiliselt muundatud maisi (
Zea mays L
.) turuleviimist, milles on kombineeritud muundamise tagajärjel Bt-endotoksiini geenist tulenevad insektitsiidsed omadused
ja herbitsiid glufosinaatammooniumi kõrgendatud taluvus, vastavalt nõukogu direktiivile 90/220 (EÜT L 31, lk 69), ette nähtud
geneetiliselt muundatud maisist.
8       Määruse nr 1139/98 artikli 2 lõike 3 kohaselt seisnevad need märgistuseeskirjad vastavalt olukorrale sisuliselt kas märke
„valmistatud geneetiliselt muundatud sojaoast” või „valmistatud geneetiliselt muundatud maisist” lisamises.
9       Määrus nr 1139/98 näeb nendest märgistuseeskirjadest siiski ette erandi juhul, kui asjaomastest geneetiliselt muundatud organismidest
saadud materjali olemasolu on juhuslik, ja eeldusel, et see kogus ei ületa miinimumläve või taluvuse taset.
10     Nimetatud määruse neljateistkümnenda põhjenduse kohaselt ei saa sellist toiduainete juhuslikku saastumist välistada. Määruse
nr 49/2000 neljas põhjendus toob esile, et juhuslik saastumine võib toimuda näiteks külvi, koristuse, veo, ladustamise või
töötlemise ajal.
11     Määruse nr 1139/98 artikli 2 lõike 2 punkt b sätestab:
„Nimetatud toiduainete suhtes ei kehti täiendavad märgistuse erinõuded, kui:
[…]
b)      artikli 1 lõikes 1 osutatud geneetiliselt muundatud organismidest saadud materjal koos muudest geneetiliselt muundatud organismidest
saadud materjaliga, mis on määruse (EÜ) nr 258/97 alusel turule viidud, esineb toidu koostisainetes või ühest koostisainest
koosnevas toidus kõige rohkem 1 % ulatuses toidu koostisainetest ükshaaval võetuna või ühest koostisainest koosnevast toidust,
tingimusel et see materjal esineb seal juhuslikult.
Tuvastamaks et nimetatud materjali esinemine on juhuslik, peavad ettevõtjad suutma esitada pädevaid asutusi rahuldavad tõendid
selle kohta, et nad on võtnud vajalikke meetmeid, et vältida eelmises lõikes osutatud geneetiliselt muundatud organismide
(või nendest saadud toodete) kasutamist lähteainena.”
12     Määruse nr 258/97 artikli 8 lõige 1 näeb ette:
„Ilma, et see piiraks toiduainete märgistust käsitlevate ühenduse õigusaktide nõuete kohaldamist, kohaldatakse toiduainete
suhtes täiendavaid märgistuse erinõudeid, et teavitada lõpptarbijat järgmistest asjaoludest:
a)      toidu tunnus või omadus, näiteks:
–      koostis,
–      toiteväärtus või mõju toitumisele,
–      kõnealuse toidu kavandatav kasutus,
mis viitavad sellele, et uuendtoit või toidu koostisosa ei ole samasugune nagu olemasolev toit või toidu koostisosa.
Uuendtoitu või toidu koostisosa ei peeta käesoleva artikli tähenduses samasuguseks, kui olemasolevatel andmetel põhinev teaduslik
hindamine näitab, et hinnatud tunnused on tavapärase toidu või toidu koostisosaga võrreldes erinevad, võttes arvesse kõnealuste
tunnuste lubatud piirides esinevaid loomulikke erinevusi.
Sel juhul peab märgistus osutama muundatud tunnusele või omadusele ning selle saamiseks kasutatud viisile;
b)      uuendtoidus või toidu koostisosas sisalduv aine, mida samasugune olemasolev toiduaine ei sisalda ja mis võib mõjutada elanikkonna
teatavate rühmade tervist;
c)      uuendtoidus või toidu koostisosas sisalduv aine, mida samasugune olemasolev toiduaine ei sisalda ja mis võib põhjustada eetilisi
probleeme;
d)      sisalduv geneetiliselt muundatud organism, mida on muundatud direktiivi 90/220/EMÜ I A lisa I osa mittetäielikus loendis esitatud
geenitehnoloogiate abil.”
13     Määrus nr 1139/98 ja määruse nr 258/97 artikli 8 lõige 1 punkt d tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. septembri
2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta (ELT 268, lk 1; ELT eriväljaanne 13/32,
lk 432).
14     18. aprillil 2004 kehtima hakanud määruse artiklites 12–14 on ette nähtud märgistuse erinõuded, mida kohaldatakse toitude
suhtes, mis koosnevad GMO‑dest või mis on toodetud GMO‑dest ja erand nõuetest vabastamise kohta juhul, kui ettenägematu või
juhuslik GMO‑ga saastumine ei ületa 0,9% miinimumläve.
Toiduainete märgistust puudutavad üldised ühenduse õigusnormid
15     Nõukogu 18. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/112/EMÜ toiduainete märgistust, esitlust ja reklaami käsitlevate liikmesriikide
õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1979, L 33, lk 1) kolmandas ja neljandas põhjenduses on sätestatud:
„käesoleva direktiivi eesmärk on sätestada ühenduse üldist laadi eeskirjad, mida kohaldatakse horisontaalselt kogu turuleviidava
toidu suhtes;
erieeskirjad, mida kohaldatakse vertikaalselt ainult teatava konkreetse toidu suhtes, tuleks ette näha kõnealuseid tooteid
käsitlevates sätetes”. [Siin ja edaspidi on osundatud direktiivi tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
16     Selle direktiivi kuues põhjendus sätestab:
„toidu märgistamise eeskirjade puhul tuleks esmajoones silmas pidada tarbija teavitamise ja kaitsmise vajadust”.
17     Direktiivi 79/112 artiklis 3 on nende andmete ammendav loetelu, mille kandmine toiduainete märgistusele on kohustuslik.
18     Sama direktiivi artikli 4lõike 2 esimene lõik sätestab:
„Ühenduse sätetes, mida kohaldatakse konkreetsete toitude, mitte toidu suhtes üldiselt, võib märgistamisel ette näha muude
andmete esitamist lisaks artiklis 3 loetletud andmetele.”
19     Direktiiv 79/112 tunnistati kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiiviga 2000/13/EÜ
(EÜT L 109, lk 29; ELT eriväljaanne 15/05, lk 75), mis jõustus 26. mail 2000.
Ühenduse õigusnormid imikute ja väikelaste eritoiduks mõeldud toiduainete kohta
20     Nõukogu 3. mai 1989. aasta direktiivi 89/398/EMÜ eritoiduks ettenähtud toiduaineid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide
ühtlustamise kohta (EÜT L 186, lk 27; ELT eriväljaanne 13/10, lk 9) teine ja kolmas põhjendus sätestavad, et see direktiiv
kujutab endast esimest etappi siseriiklike õigusaktide erinevustest tulenevate eritoiduks mõeldud toiduainete vaba liikumise
takistuste kõrvaldamisel, ja et käesoleval hetkel on siseriiklike õigusakte ühtlustamise eesmärk ühise määratluse väljatöötamine,
selliste meetmete kindlaksmääramine, mis võimaldavad kaitsta tarbijat kõnealuste toodete laadi käsitlevate pettuste eest,
ja kõnealuste toodete märgistust käsitlevate eeskirjade vastuvõtmine.
21     Direktiivi 89/398 neljas põhjendus sätestab:
„käesolevas direktiivis käsitletud tooted on toiduained, mille koostis ja valmistamine peavad olema spetsiaalselt ette nähtud
nende isikute eritoitumisvajaduste rahuldamiseks, kellele need on peamiselt mõeldud; seetõttu võib erilise toitumisalase eesmärgi
saavutamiseks osutuda vajalikuks kehtestada erandeid toiduainete suhtes kohaldatavatest üld- või erisätetest”.
22     Selle direktiivi artikli 1 lõige 2 näeb ette:
„a.      Eritoiduks ettenähtud toiduained on sellised toiduained, mis oma erilise koostise või valmistusviisi tõttu on selgesti eristatavad
tavaliseks tarbimiseks mõeldud toiduainetest, on sobilikud kasutamiseks väidetaval toitmiseesmärgil ja mida turustatakse nii,
et see omadus on näidatud.
b.      Eritoit peab vastama teatavatele erilistele toitumisvajadustele, mis on:
[…]
või
iii) tervetel imikutel või väikelastel.”
23     Vastavalt direktiivi 89/398 artikli 4 lõike 1 esimesele lõigule kehtestatakse eritoiduks ettenähtud, nimetatud direktiivi
I lisas esitatud toiduainerühmade suhtes kohaldatavad erisätted eridirektiividega. Nende rühmade hulka kuuluvad punkti 1 rühm
„imikute piimasegud”, punkti 2 rühm „piimal põhinev jätkupiimasegu ja muud jätkupiimasegud” ja punkti 3 rühm „imikutoit”.
24     Direktiivi 89/398 artikli 4 lõike 1 teise lõigu punkti f kohaselt võivad niisugused eridirektiivid sisaldada eelkõige selle
direktiivi I lisas esinevatesse toiduainerühmadesse kuuluvate toodete märgistust, esitlust ja reklaami käsitlevaid sätteid.
25     Sama direktiivi artikkel 7 sätestab:
„1. […] direktiivi 79/112[…], viimati muudetud direktiiviga 89/395/EMÜ, kohaldatakse artiklis 1 nimetatud toodete suhtes edaspidi
sätestatavate tingimuste alusel.
[…]
3. Selliste toodete märgistus, mille kohta ei ole vastu võetud eridirektiive vastavalt artiklile 4, peab sisaldama ka:
[…]
4. Nende toodete märgistuse erinõuded, mille kohta on välja antud eridirektiiv, kehtestatakse kõnealuse direktiiviga.”
26     Direktiivi 89/398 artikli 4 lõike 1 alusel võeti vastu komisjoni 14. mai 1991. aasta direktiiv 91/321/EMÜ imiku piimasegude
ja jätkupiimasegude kohta (EÜT L 175, lk 35; ELT eriväljaanne 13/10, lk 278), muudetud komisjoni 25. mai 1999. aasta direktiiviga 1999/50/EÜ
(EÜT L 139, lk 29; ELT eriväljaanne 13/24, lk 29; edaspidi „direktiiv 91/321”), ja komisjoni 16. veebruari 1996. aasta direktiiv 96/5/EÜ
imikutele ja väikelastele mõeldud teraviljapõhiste töödeldud toitude ja muude imikutoitude kohta (EÜT L 49, lk 17; ELT eriväljaanne 13/15,
lk 442), muudetud komisjoni 2. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/36/EÜ (EÜT L 167, lk 23; ELT eriväljaanne 13/20, lk 306)
ja komisjoni 6. mai 1999. aasta direktiiviga 1999/39/EÜ (EÜT L 124, lk 8; ELT eriväljaanne 13/24, lk 23; edaspidi „direktiiv 96/5”).
27     Direktiivi 91/321 artikli 1 lõike 2 punktide a ja b ning direktiivi 96/5 artikli 1 lõike 4 kohaselt on „imikud” alla 12 kuu
vanused lapsed ja „väikelapsed” ühe kuni kolme aasta vanused lapsed.
28     Direktiivid 91/321 ja 96/5 sätestavad koostise ja märgistuse nõuded vastavalt tervete imikute piimasegudele ning jätkupiimasegudele,
ning imikute ja väikelaste teraviljapõhistele töödeldud toitudele ja muudele imikutoitudele.

Siseriiklikud õigusnormid
29     Vabariigi presidendi 7. aprilli 1999. aasta dekreedi nr 128, millega rakendatakse direktiivid 96/5 ja 98/36/EÜ imikutele ja
väikelastele mõeldud teraviljapõhiste töödeldud toitude ja muude imikutoitude kohta (
GURI
nr 109, 12.5.1999, lk 5; edaspidi „dekreet nr 128/1999”), artikli 3 lõige 2 sätestab:
„[…] Kõnealused toiduained […] ei tohi sisaldada pestitsiidide jääkaineid rohkem kui 0,01 mg/kg ega geneetiliselt muundatud
aineid.”
30     Tervishoiuministri 6. aprilli 1994. aasta dekreedi nr 500, millega rakendatakse komisjoni 14. mai 1991. aasta direktiiv 91/321/EMÜ
imiku piimasegude ja jätkupiimasegude kohta ja nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 95/52/EMÜ kolmandatesse riikidesse
eksportimiseks ettenähtud imiku piimasegude ja jätkupiimasegude kohta (
GURI
nr 189, 13.8.1994, lk 3; edaspidi „dekreet nr 500/1994”) artikli 4 lõige 1 sätestab:
„Imiku piimasegud peavad olema valmistatud [dekreedi nr 128/1999] lisades kindlaksmääratud proteiinide baasil ja seal sisalduvate
nõuete kohaselt, aga samuti teiste toiduainete baasil, mille kohandamist imikute sünnijärgseks eritoiduks peavad kinnitama
üldiselt tunnustatud teaduslikud andmed.”
31     Dekreediga nr 371/2001 lisati dekreedi nr 500/1994 artikli 4 lõikesse 1 järgmine lause:
„Igal juhul on GMO‑dest saadud toodete kasutamine keelatud, kui määrusega (EÜ) nr 49/2000 ette nähtud erandist ei tulene teisiti.”

Põhikohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimus
32     Tribunale amministrativo regionale del Lazio tühistas 14. mai 2002. aasta otsusega dekreedi nr 371/2001 osas, millest tulenes,
et juhuslikust saastumisest tekkinud GMO olemasolu, mis ei ületa imikute piimasegudes ja jätkupiimasegudes 1% koostisosadest,
ei pea nende piimasegude ja jätkupiimasegude märgistusele lisama.
33     Selles otsuses leiti eelkõige, et dekreedis nr 371/2001 ette nähtud erand märgistamise kohustusest on vastuolus dekreedi nr 128/1999
artikli 3 lõikega 2 ja et see erand ei tulene ka määrusest nr 49/2000, kuna viimane ei ole kohaldatav imikute ja väikelaste
toidu suhtes.
34     Kohtu hinnangul kehtestati direktiiviga 91/321 erinormistik eelkõige imikute ja väikelaste toidu märgistuse suhtes. Need normid
teevad erandi direktiiviga 79/112 ette nähtud ühenduse üldistest toiduainete märgistust puudutavatest õigusnormidest selles
mõttes, et nendega kehtestatakse tarbija täieliku ja korrektse teavitamise üldpõhimõttest karmimad nõuded.
35     Selline ühenduse õigusnormide tõlgendus tuleneb mitte üksnes nende süsteemsest loogikast, vaid samuti ettevaatuspõhimõttest
– ühenduse õiguse üldpõhimõttest, mis nõuab parimat võimalikku teavet.
36     Seevastu jäeti selles otsuses hagi ülejäänud osas rahuldamata. Seega leidis kohus, et dekreet nr 371/2001 on seaduslik osas,
millega on lubatud GMO‑st pärineva materjali olemasolu imikute piimasegudes ja jätkupiimasegudes koguses, mis ei ületa 1% koostisainetest.
37     Ministero della Salute esitas 25. juunil 2002 selle otsuse peale Consiglio di Stato’le apellatsioonkaebuse ja taotles selle
otsuse tühistamist osas, millega tühistati dekreet nr 371/2001.
38     Ministero della Salute väitis oma apellatsioonkaebuse toetuseks eelkõige, et ükski imikutele ja väikelastele mõeldud toiduaineid
käsitlev eridirektiiv ei sisalda norme sellistes toiduainetes GMO‑st saadud materjali juhusliku olemasolu märgistusele lisamise
kohta.
39     Ministero della Salute arvates johtub sellest, et ainsad kohaldatavad sätted on need, mis on ette nähtud määrusega nr 1139/98,
kuna neid sätteid, sealhulgas määrusega nr 49/2000 kehtestatud taluvuse taset puudutavaid sätteid, kohaldatakse kõikide toiduainete
suhtes ja seega ka imikutele või väikelastele mõeldud toiduainete suhtes.
40     Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA) (Itaalia toiduainetööstuse ühing) astus Ministero della Salute
toetuseks apellatsioonimenetlusse.
41     Codacons, keda toetasid apellatsioonimenetlusse astujad Adusbef ja Federconsumatori, palus jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
42     Leides, et põhikohtuasja vaidluse lahendamiseks on vaja tõlgendada määrust nr 1139/98, otsustas Consiglio di Stato sellistel
asjaoludel menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse […] nr 1139/98 […] artikli 2 lõike 2 punkti b tuleb kohaldada ka imikutele ja kuni kolmeaastaste lastele mõeldud
toiduainete suhtes; eelkõige, kas nende toodete juhuslik saastumine GMO‑dest pärineva materjaliga, mille kogus ei ületa 1%
koostisainetest, tuleb märgistusele lisada või mitte?”

Eelotsuse küsimus
43     Eelotsuse küsimuse esitanud kohus küsib sisuliselt, kas määruse nr 1139/98 artikli 2 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada selliselt,
et ettenähtud vabastus sama määruse artikli 2 lõigetega 1 ja 3 sätestatud kohustusest lisada toiduainete märgistusele GMO‑st
saadud materjali olemasolu juhul, kui olemasolu tuleneb juhuslikust saastumisest ja ei ületa 1% ülempiiri, kohaldub ka imikute
ja väikelaste eritoiduks mõeldud toiduainete suhtes.
44     Esiteks tuleb meelde tuletada, et põhimõtteliselt on Euroopa Kohtule esitatavate eelotsuse küsimuste ulatuse piiritlemine
ainult eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses.
45     Sellest johtub, et Euroopa Kohus ei pea uurima küsimust määruse nr 1139/98 artikli 2 lõike 2 punkti b seaduslikkusest, mille
Codacons on tõstatanud teise võimalusena juhuks, kui Euroopa Kohus jõuab järeldusele, et seda sätet kohaldatakse ka imikutele
ja väikelastele mõeldud toiduainete suhtes, kuna see ületab ilmselgelt eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud eelotsuse
küsimuse ulatuse.
46     Selleks et eelotsuse küsimusele vastata, tuleb määruse nr 1139/98 asjaomaseid sätteid vaadelda toiduainete märgistust puudutavate
ühenduse õigusnormide kogumi raamistikus.
47     Määruse nr 1139/98 preambuli teises volituses on viidatud direktiivi 79/112 artikli 4 lõikele 2, mille kohaselt ühenduse sätetes,
mida kohaldatakse konkreetsete toitude, mitte toidu suhtes üldiselt, võib märgistamisel ette näha muude andmete esitamist
lisaks selle direktiivi artiklis 3 loetletud andmetele.
48     Määrus nr 1139/98 sisaldab seega sätteid märgistamise kohta, mis vastavalt direktiivi 79/112 neljandale põhjendusele on „erieeskirjad,
mida kohaldatakse vertikaalselt ainult teatava konkreetse toidu suhtes”.
49     Tegelikult kohaldataksegi määrust nr 1139/98 üksnes teatavate toiduainete suhtes, see tähendab toiduainete suhtes, mis on
kas tervenisti või osaliselt valmistatud nimetatud määruse artikli 1 lõikes 1 määratletud teatavatest geneetiliselt muundatud
sojaubadest või teatavat tüüpi maisist.
50     Mis puudutab ühenduse õigusnorme eritoiduks, täpsemalt imikute ja väikelaste toiduks mõeldud toiduainete kohta, siis direktiivi 89/398
artiklist 4 tuleneb, et komisjon kehtestab eridirektiivid, mis sisaldavad eelkõige teatavate toodete, nagu imikute piimasegud,
piimal põhinevad jätkupiimasegud ja muud jätkupiimasegud ning imikutoidud märgistust, esitlust ja reklaami käsitlevaid sätteid.
51     Nii on vastu võetud direktiivid 91/321 ja 96/5, mis sätestavad koostise ja märgistuse eeskirjad vastavalt tervete imikute
piimasegudele ning jätkupiimasegudele, ning imikute ja väikelaste teraviljapõhistele töödeldud toitudele ja muudele imikutoitudele.
52     Seega tõusetub küsimus, kas määruse nr 1139/98 märgistuse erinõuded kohalduvad ka käesoleva kohtuotsuse punktides 50 ja 51
meenutatud ühenduse õigusnormidega ette nähtud imikute ja väikelaste eritoiduks mõeldud toiduainete suhtes.
53     Direktiivi 89/398 artikli 7 lõigete 1 ja 4 tõlgendamisel koos sama direktiivi neljanda põhjendusega tuleneb, et sellised märgistuse
sätted, nagu on ette nähtud määrusega nr 1139/98, on põhimõtteliselt kohaldatavad selle direktiiviga hõlmatud eritoiduks mõeldud
toiduainete suhtes, see tähendab selliste toiduainete suhtes, mis vastavad teatava kategooria isikutega seotud erilisele toitumiseesmärgile,
välja arvatud juhul, kui kõnealuse erilise toitumiseesmärgi saavutamise tagamiseks on vaja ette näha erand neist sätetest
(vt selle kohta 16. detsembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑101/98: UDL, EKL 1999, lk I-8841, punktid 15 ja 18).
54     Direktiivid 91/321 ja 96/5 ei sisalda GMO‑st pärineva materjali olemasolu suhtes märgistuse erinõudeid, mis kalduksid kõrvale
määrusega nr 1139/98 ette nähtud nõuetest. Käesoleva ajani ei ole imikute ja väikelastega seotud erilise toitumiseesmärgi
saavutamiseks selliseid nõudeid vajalikeks peetud.
55     Kuna määruse nr 1139/98 artikli 2 lõike 2 punkti b sõnastusest, kontekstist või eesmärgist ei tulene vastupidist, tuleb seda
sätet järelikult tõlgendada selliselt, et selles sisalduv vabastus märgistuse erinõuetest kohaldub ka direktiivis 89/398 ette
nähtud imikute ja väikelaste eritoiduks mõeldud toiduainete suhtes.
56     Seda tõlgendust ei saa ettevaatuspõhimõttest lähtuvalt kahtluse alla seada.
57     Määruse nr 1139/98 neljanda ja kuuenda põhjenduse kohaselt taotleb see määrus kahte eesmärki: esiteks kõrvaldada geneetiliselt
muundatud sojat ja maisi sisaldavate toodete vaba liikumise potentsiaalsed takistused ja teiseks teavitada lõpptarbijat (vt selle
kohta 12. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑316/01: Glawischnig, EKL 2003, lk I-5995, punktid 30 ja 31).
58     Määruse nr 1139/98 eesmärk on nõuda, et lisataks täiendavat teavet sellele, mille lisamine teatavate toiduainete märgistusele
on juba kohustuslik vastavalt direktiivile 79/112, mida omakorda ei mõisteta keskkonda kaitsva meetmena (vt eespool viidatud
kohtuotsus Glawischnig, punkt 33).
59     Määruse nr 1139/98 viies ja kuues põhjendus märgivad muu hulgas, et määrusega ette nähtud märgistuse täiendavad erinõuded
rajanevad samadel põhimõtetel, mis on aluseks määruse nr 258/97 artiklis 8 sätestatule, ja nende eesmärk on lõpptarbija teavitamine.
60     Lisaks sellele tuleneb neist samadest põhjendustest, et nimetatud nõudeid kohaldatakse nii GMO‑dest koosnevate või neist saadud
toidu ja toidu koostisosade suhtes, mis viidi direktiivi 90/220 kohase nõusoleku alusel turule enne määruse nr 258/97 jõustumist,
kui ka toidu ja toidu koostisosade suhtes, mis viiakse turule pärast nimetatud määruse jõustumist.
61     Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab ettevaatuspõhimõte, et esinevad kahtlused ohtude olemasolu või ulatuse osas inimeste
tervisele (vt selle kohta 9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑236/01: Monsanto Agricoltura Italia jt, EKL 2003, lk I‑8105,
punkt 111, ja viidatud kohtupraktika).
62     Määruse nr 258/97 kaheksas põhjendus sätestab, et määrusega märgistuse suhtes ette nähtud lisanõuete eesmärk on tagada tarbijale
asjaomaste toiduainete osas vajaliku teabe kättesaadavus. Veel on lisatud, et need toiduained peavad olema inimeste tervisele
ohutud ja et selline kindlus tagatakse direktiivis 90/220 sisalduva loaandmismenetluse ja/või selles määruses ettenähtud spetsiifilise
hindamismenetluse abil.
63     Tegelikult võib määrusega nr 1139/98 ette nähtud geneetiliselt muundatud organisme turule viia üksnes siis, kui neile on eelnevalt
antud luba ohutushindamise järel, mille eesmärk on tagada, arvestades sellise hindamise järeldusi, et need organismid ei kujuta
endast ohtu tarbijale. Vajadusel lähtutakse sellises otsustusprotsessis ettevaatuspõhimõttest (vt selle kohta eespool viidatud
kohtuotsus Monsanto Agricoltura Italia jt, punkt 133).
64     Eeltoodut silmas pidades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1139/98 artikli 2 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada
selliselt, et sättes ette nähtud vabastus sama määruse artikli 2 lõigetega 1 ja 3 sätestatud kohustusest lisada toiduainete
märgistusele GMO‑st saadud materjali olemasolu, juhul kui olemasolu tuleneb juhuslikust saastumisest ja ei ületa 1% ülempiiri,
kohaldub ka imikute ja väikelaste eritoiduks mõeldud toiduainete suhtes.

Kohtukulud
65     Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a põhikohtuasja poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Nõukogu 26. mai 1998. aasta määruse (EÜ) nr 1139/98, mis käsitleb direktiivis 79/112/EMÜ sätestamata andmete kohustuslikku
lisamist teatavate geneetiliselt muundatud organismidest toodetud toiduainete märgistusele, muudetud komisjoni 10. jaanuari
2000. aasta määrusega (EÜ) nr 49/2000, artikli 2 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada selliselt, et sättes ette nähtud vabastus
sama määruse artikli 2 lõigetega 1 ja 3 sätestatud kohustusest lisada toiduainete märgistusele GMO‑st saadud materjali olemasolu,
juhul kui olemasolu tuleneb juhuslikust saastumisest ja ei ületa 1% ülempiiri, kohaldub ka imikute ja väikelaste eritoiduks
mõeldud toiduainete suhtes.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.