CELEX: 62006TJ0143
Dumping
Dovoz polyetyléntereftalátového filmu s pôvodom v Indii
Nariadenie, ktorým sa skončilo predbežné preskúmanie
Minimálne cenové záväzky pri dovoze
Stanovenie vývoznej ceny
Uplatnenie inej metódy než tej, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní
Voľba právneho základu
Článok 2 ods. 8 a 9 a článok 11 ods. 3 a 9 nariadenia (ES) č. 384/96

Právny rámec
Článok 2 ods. 8 a 9 nariadenia Rady (ES) č. 384/96 z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (
Ú. v. ES L 56, 1996, s. 1
; Mim. vyd. 11/010, s. 45), zmeneného a doplneného najmä nariadením Rady (ES) č. 461/2004 z (
Ú. v. EÚ L 77, s. 12
; Mim. vyd. 11/010, s. 150) (ďalej len „základné nariadenie“), znie:
„8.   Vývozná cena je cena skutočne zaplatená alebo obvykle platená za výrobok pri jeho vývoze z vyvážajúcej krajiny do spoločenstva.
9.   V prípadoch, keď neexistuje vývozná cena alebo keď existuje podozrenie, že vývozná cena je nespoľahlivá z dôvodu asociačného alebo kompenzačného dohovoru medzi vývozcom a dovozcom alebo treťou stranou, možno vývoznú cenu vytvoriť na základe ceny, za ktorú sú dovážané výrobky prvýkrát predané nezávislému kupujúcemu alebo ak výrobky nie sú ďalej predané nezávislému kupujúcemu, alebo nie sú predané v stave, v akom boli dovezené, na ľubovoľnom primeranom základe.
…“
Článok 8 ods. 9 základného nariadenia stanovuje:
„9.   V prípade porušenia alebo odvolania záväzkov akoukoľvek stranou záväzku, alebo v prípade odvolania prijatia záväzku Komisiou, prijatie záväzku sa po konzultácií odvolá rozhodnutím Komisie alebo nariadením Komisie, ak je to vhodné, a automaticky sa uplatňuje dočasné clo, ktoré Komisia uložila v súlade s článkom 7 alebo konečné clo, ktoré uložila Rada v súlade s článkom 9 odsek 4 za predpokladu, že daný výrobca mal možnosť vyjadriť svoje pripomienky, okrem prípadov, v ktorých záväzok stiahol samotný vývozca…“
Článok 11 ods. 3, 6, 9 a 10 základného nariadenia stanovuje:
„3.   Potrebu pokračovať v ukladaní opatrení možno taktiež preskúmať, ak je to opodstatnené, z podnetu Komisie alebo na žiadosť členského štátu, alebo za predpokladu, že uplynulo primerané obdobie, alebo minimálne jeden rok od uloženia konečného opatrenia, na žiadosť ľubovoľného vývozcu alebo dovozcu, alebo výrobcov spoločenstva, ktorá obsahuje dostatočné dôkazy odôvodňujúce potrebu takéhoto predbežného preskúmania.
Predbežné preskúmanie sa začne, ak príslušná žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy, že pokračujúce uloženie opatrenia už nie je potrebné na vyrovnanie dumpingu a/alebo že je nepravdepodobné, že by ujma pokračovala, alebo sa opakovane vyskytovala, ak by sa opatrenie zrušilo alebo zmenilo, alebo že existujúce opatrenie nie je alebo už nie je odôvodnené na kompenzáciu dumpingu, ktorý spôsobuje ujmu.
Pri vykonávaní prešetrovania podľa tohto odseku môže Komisia okrem iného zvážiť, či sa okolnosti, ktoré sa týkajú dumpingu a ujmy, významne zmenili, alebo či existujúcimi opatreniami sa dosahujú zamýšľané výsledky, pokiaľ ide o odstránenie ujmy predtým vymedzenej podľa článku 3. V týchto prípadoch sa berie do úvahy konečné určenie všetkých relevantných a náležite zdokumentovaných dôkazov.
…
6.   Preskúmania podľa tohto článku sa začnú zo strany Komisie po konzultácii s poradným výborom. Tam, kde je to na základe preskúmania opodstatnené, opatrenia sa zrušia alebo zachovajú v súlade s odsekom 2, alebo zrušia, zachovajú, alebo zmenia a doplnia v súlade s odsekmi 3 a 4 orgánom spoločenstva, ktorý je zodpovedný za ich zavedenie. Ak sú opatrenia zrušené pre individuálnych vývozcov, nie však pre krajinu ako celok, takýto vývozcovia sú naďalej účastníkmi konania a možno ich automaticky opätovne prešetriť v rámci ktoréhokoľvek následného preskúmania, ktoré sa uskutoční vo vzťahu k tejto krajine v súlade s týmto článkom.
…
9.   Pri všetkých preskúmaniach alebo prešetreniach, ktoré sa týkajú náhrady, uskutočnených podľa tohto článku, použije Komisia za predpokladu, že sa nezmenili okolnosti, tú istú metodológiu ako pri prešetrovaní, ktoré viedlo k clu, pričom sa náležito zohľadní článok 2 a predovšetkým jeho odseky 11 a 12 a článok 17.
10.   Pri každom prešetrovaní, ktoré sa uskutoční podľa tohto článku, Komisia preskúma spoľahlivosť vývozných cien v súlade s článkom 2. V prípade, že sa rozhodne vytvoriť vývoznú cenu v súlade s článkom 2 ods. 9, vypočíta ju bez akejkoľvek zrážky o čiastku zaplateného antidumpingového cla, ak sa poskytne nezvratný dôkaz, že clo je náležito vyjadrené v maloobchodných cenách a následných predajných cenách v spoločenstve.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
Žalobkyňa, MTZ Polyfilms Ltd, je spoločnosťou založenou podľa indického práva vyrábajúcou polyetyléntereftalátový (PET) film, ktorý vyváža do Európskeho spoločenstva a do tretích krajín.
Dňa 13. augusta 2001 Rada Európskej únie prijala nariadenie Rady (ES) č. 1676/2001, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou vyberá dočasné clo uložené na dovozy polyetyléntereftalátového filmu s pôvodom v Indii a Kórejskej republike (
Ú. v. ES L 227, s. 1
; Mim. vyd. 11/038, s. 116). Individuálna sadzba antidumpingového cla uložená žalobkyni v odôvodnení č. 80 tohto nariadenia bola 49%.
Rozhodnutím 2001/645/ES z 22. augusta 2001 o prijatí záväzkov ponúkaných v rámci antidumpingového konania týkajúceho sa dovozov PET filmu s pôvodom v Indii a Kórejskej republike [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 227, s. 56
) Komisia Európskych spoločenstiev prijala záväzky ponúkané žalobkyňou a štyrmi inými indickými vývozcami, v ktorých sa títo zaviazali vyvážať PET film do Spoločenstva za minimálne dovozné ceny (ďalej len „MDC“). MDC boli rozdielne pre každého vývozcu. Vzhľadom na tieto záväzky bol dovoz PET filmu vyrobeného žalobkyňou a štyrmi inými indickými vývozcami do Spoločenstva oslobodený od antidumpingového cla v súlade s článkom 2 nariadenia č. 1676/2001.
Dňa 22. novembra 2003 Komisia začala čiastočné predbežné preskúmanie nariadenia č. 1676/2001 na základe článku 11 ods. 3 základného nariadenia, týkajúce sa formy opatrení uplatniteľných na piatich indických vývozcov, na ktorých sa vzťahovali MDC. V rámci tohto preskúmania Komisia najmä konštatovala, že zmes druhov výrobkov a cenové rozdiely v niektorých kategóriách výrobkov (rozsah hodnôt výrobku), ako aj rozdelenie predaja do rôznych kategórií výrobkov sa podstatne zmenili od prijatia záväzkov MDC. Keďže MDC boli založené na zmesi druhov výrobkov a ich príslušných hodnôt počas pôvodného obdobia prešetrovania, Komisia dospela k záveru, že zistené zmeny spôsobili, že MDC sú „osobitné“ a záväzky neboli „už viac účinné“ na kompenzáciu škodlivého účinku dumpingu.
V dôsledku tohto preskúmania Rada prijala nariadenie (ES) č. 365/2006 z 27. februára 2006, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1676/2001 a ktorým sa ukončuje čiastočné predbežné preskúmanie antisubvenčných opatrení uplatniteľných na dovoz polyetyléntereftalátového (ďalej len PET) filmu [dovoz polyetyléntereftalátového filmu —
neoficiálny preklad
] s pôvodom okrem iného v Indii (
Ú. v. EÚ L 68, s. 1
). Podľa odôvodnenia č. 25 tohto nariadenia prijatie záväzkov MDC ponúkaných žalobkyňou a štyrmi inými indickými vývozcami bolo odvolané.
Dňa 4. januára 2005 Komisia začala nové čiastočné predbežné preskúmanie nariadenia č. 1676/2001 na základe článku 11 ods. 3 základného nariadenia. Toto preskúmanie sa týkalo výlučne dumpingu zo strany piatich indických vývozcov, na ktorých sa vzťahovali MDC a úrovne sadzieb zostatkového antidumpingového cla. Jeho cieľom bolo určiť, či je potrebné zachovať alebo zrušiť existujúce opatrenia alebo ich úroveň zmeniť.
Po tomto preskúmaní Rada prijala nariadenie (ES) č. 366/2006 z 27. februára 2006, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz polyetyléntereftalátového (PET) filmu s pôvodom okrem iného v Indii (
Ú. v. EÚ L 68, s. 6
, ďalej len „napadnuté nariadenie“). Individuálna sadzba antidumpingového cla uložená žalobkyni v napadnutom nariadení bola teda 18%.
Na podporu uloženia tohto konečného antidumpingového cla Rada v podstate zdôrazňuje v odôvodnení č. 27 napadnutého nariadenia, že v rámci určenia vývozných cien, je cieľom preskúmania zistiť, či sa zmenili úrovne dumpingu a či možno tieto prípadné zmeny považovať za pretrvávajúce. V tomto kontexte nemožno podľa Rady posúdiť vývozné ceny len na základe skúmania správania sa vývozcov v minulosti. Rada uvádza, že je potrebné určiť, či vývozné ceny do Spoločenstva uplatňované počas daného obdobia poskytujú spoľahlivé indície o ich pravdepodobnom vývoji v budúcnosti. Tvrdí, že vzhľadom na prijatie záväzkov v predmetnom prípade sa skúmalo, či ich existencia ovplyvnila uplatňované vývozné ceny natoľko, že by sa stali nespoľahlivými na určenie budúceho správania vývozcov.
Z odôvodnenia č. 28 napadnutého nariadenia vyplýva, že spoľahlivosť predajných cien uplatňovaných v Spoločenstve dotknutými indickými vývozcami, medzi ktorých patrí aj žalobkyňa, bola posúdená na základe porovnania týchto cien s MDC, ktoré boli predmetom prijatých záväzkov. Takto sa teda skúmalo, či vážený priemer cien uplatňovaných každým z týchto vývozcov bol alebo nebol podstatne vyšší ako MDC. Ak boli vývozné ceny podstatne vyššie ako MDC, platilo, že boli stanovené nezávisle od MDC a že boli v dôsledku toho spoľahlivé. Na druhej strane, ak vývozné ceny neboli v priemere dostatočne vyššie ako MDC, považovali sa v súlade s článkom 2 ods. 8 základného nariadenia za ovplyvnené záväzkami, a preto za nedostatočne spoľahlivé na to, aby sa použili na výpočet dumpingu.
V odôvodnení č. 30 napadnutého nariadenia sa v podstate konštatuje, že vývozné ceny do Spoločenstva troch indických vývozcov, medzi ktorých patrí aj žalobkyňa, boli blízke MDC a ich vývozné ceny do tretích krajín boli podstatne nižšie ako ceny uplatňované pri vývoze do Spoločenstva, čo podľa Rady pravdepodobne znamená, že v prípade neexistencie záväzkov by boli vývozné ceny do Spoločenstva v súlade s uplatňovanými vývoznými cenami na tie isté druhy výrobkov do tretích krajín. Preto vývozné ceny týchto vývozcov do Spoločenstva nemôžu byť podľa Rady použité na stanovenie spoľahlivých vývozných cien v zmysle článku 2 ods. 8 základného nariadenia. Podľa odôvodnenia č. 31 napadnutého nariadenia bolo preto rozhodnuté stanoviť vývozné ceny týchto vývozcov na základe cien uplatňovaných na ich predaj do tretích krajín.
Z odôvodnení č. 33 a 34 napadnutého nariadenia v podstate vyplýva, že uprednostnenie použitia vývozných cien uplatňovaných pri vývoze do tretích krajín pred tými, ktoré sa uplatňujú pri vývoze do Spoločenstva, nie je založené na článku 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia, ale odôvodňuje ho potreba v súlade s cieľmi predbežného preskúmania na základe článku 11 ods. 3 uvedeného nariadenia posúdiť pravdepodobnosť udržania vývozných cien do Spoločenstva v budúcnosti a v dôsledku toho pravdepodobnosť opakovania dumpingu.
Podľa odôvodnenia č. 48 napadnutého nariadenia bolo dumpingové rozpätie v súlade s článkom 2 ods. 11 základného nariadenia určené pre každého vývozcu na základe porovnania váženej priemernej normálnej hodnoty s váženou priemernou vývoznou cenou. Zo znenia odôvodnenia č. 49 v spojení s odôvodnením č. 56 napadnutého nariadenia vyplýva, že výrazné zníženie jednotlivých dumpingových rozpätí odôvodňuje zmenu zostatkového antidumpingového cla, ktorého úroveň bola stanovená v súlade s článkom 11 ods. 9 základného nariadenia. V prípade žalobkyne, ktorej vývozná cena bola určená na základe cien uplatňovaných pri vývoze do tretích krajín z dôvodu nedostatočnej spoľahlivosti jej vývozných cien do Spoločenstva, bolo dumpingové rozpätie stanovené na 26,7% (odôvodnenia č. 50 a 54 napadnutého nariadenia).
Podľa odôvodnení č. 51 až 56 napadnutého nariadenia táto zmena zostatkového antidumpingového cla spočíva v podstate na konštatovaní, že zmena okolností týkajúcich sa dumpingu oproti situácii, ktorá existovala v čase pôvodného prešetrovania, má pretrvávajúci charakter v súlade s článkom 11 ods. 3 základného nariadenia.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobou podanou do kancelárie Súdu prvého stupňa 19. mája 2006 podala žalobkyňa návrh na začatie tohto konania.
Uznesením z 13. novembra 2006 predseda piatej komory povolil Komisii vstúpiť do tohto konania ako vedľajší účastník na podporu návrhov Rady.
Po tom, ako bola vec pôvodne pridelená piatej komore, bola rozhodnutím predsedu Súdu prvého stupňa zo 6. februára 2007 pridelená tretej komore. Keďže zloženie komôr Súdu prvého stupňa bolo zmenené, sudca spravodajca bol pridelený do šiestej komory, ktorej v dôsledku toho bola pridelená táto vec. Z dôvodu prekážky sudcu spravodajcu pojednávať rozhodol predseda Súdu prvého stupňa rozhodnutím zo o pridelení veci tretej komore.
V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania bola Rada vyzvaná, aby odpovedala na písomné otázky. V stanovenej lehote tejto výzve vyhovela.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 9. decembra 2008.
Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
zrušil napadnuté nariadenie,
—
zaviazal Radu na náhradu trov konania.
Rada podporovaná Komisiou navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
Právny stav
O rozsahu návrhu na zrušenie
Najprv je potrebné uviesť, že napadnuté nariadenie ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz PET viacerých spoločností.
Žalobkyňa navrhuje zrušenie napadnutého nariadenia v plnom rozsahu. Vo svojich žalobných dôvodoch a tvrdeniach však namieta len proti zákonnosti stanovenia jej vlastnej vývoznej ceny.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že prípadná protiprávnosť tohto stanovenia ovplyvňuje zákonnosť napadnutého nariadenia iba v rozsahu, v akom ukladá antidumpingové clo žalobkyni. Neovplyvňuje však zákonnosť ostatných prvkov napadnutého nariadenia, teda najmä antidumpingových ciel uložených iným adresovaným spoločnostiam.
Navyše z judikatúry vyplýva, že ak nariadenie stanovujúce antidumpingové clo určí rôzne clo pre určitý typ obchodných spoločností, konkrétna spoločnosť je osobitne dotknutá iba tými ustanoveniami, ktoré stanovujú osobitné antidumpingové clo a jeho výšku, a nie tými, ktoré stanovujú antidumpingové clo pre iné spoločnosti, takže žaloba takejto spoločnosti je prijateľná iba v rozsahu, v akom sa domáha zrušenia ustanovení nariadení, ktoré sa jej výlučne týkajú (pozri rozsudok Súdneho dvora z 15. februára 2001, Nachi Europe,
C-239/99, Zb. s. I-1197
, bod 22 a tam citovanú judikatúru).
Za týchto okolností vzhľadom na žalobné dôvody a tvrdenia uvádzané žalobkyňou na podporu jej žaloby je potrebné vykladať žalobný návrh na zrušenie v tom zmysle, že sa týka len čiastočného zrušenia napadnutého nariadenia, a to v rozsahu, v akom ukladá konečné antidumpingové clo žalobkyni.
O veci samej
Žalobkyňa kritizuje v podstate metódu uplatnenú Radou v napadnutom nariadení na stanovenie vývoznej ceny. Uvádza tri žalobné dôvody proti tejto metóde, ktoré sú založené po prvé na porušení článku 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia, po druhé na porušení článku 2 ods. 1 a 3 a článku 11 Dohody o uplatňovaní článku VI Všeobecnej dohody o clách a obchode 1994 (GATT) (
Ú. v. ES L 336, s. 103
; Mim. vyd. 11/021, s. 189), nachádzajúceho sa v prílohe 1A Dohody o založení svetovej obchodnej organizácie (WTO) (
Ú. v. ES L 336, 1994, s. 3
; Mim. vyd. 11/021, s. 82), a po tretie na neexistencii právneho základu a porušení zásady právnej istoty.
O neexistencii právneho základu
V rámci prvého a tretieho žalobného dôvodu žalobkyňa uvádza viacero tvrdení s cieľom preukázať neexistenciu právneho základu metódy použitej v napadnutom nariadení na stanovenie vývoznej ceny žalobkyne. Súd prvého stupňa považuje za vhodné skúmať tieto tvrdenia spolu.
— Tvrdenia účastníkov konania
V treťom žalobnom dôvode založenom na neexistencii právneho základu žalobkyňa tvrdí, že v napadnutom nariadení Rada neuvádza právny základ metódy použitej s cieľom stanoviť vývoznú cenu, ale v odôvodnení č. 34 len uvádza, že táto metóda sa nezakladá na článku 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia. Rada uviedla článok 11 ods. 3 uvedeného nariadenia ako právny základ na tento účel po prvýkrát vo svojom vyjadrení k žalobe. Keďže sa však akékoľvek predbežné preskúmanie musí vykonať podľa článku 11 ods. 3 základného nariadenia, toto ustanovenie nemá žiadny vplyv na výber relevantného právneho základu, na základe ktorého bola vývozná cena žalobkyne stanovená.
Žalobkyňa v rámci prvého žalobného dôvodu založeného na porušení článku 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia tvrdí najprv, že výpočet vývoznej ceny sa riadi týmito ustanoveniami a že ich uplatniteľnosť na prešetrovania v rámci predbežného preskúmania je výslovne stanovená článkom 11 ods. 9 a 10 základného nariadenia bez toho, aby existovala osobitná metóda výpočtu v rámci týchto prešetrovaní. Žalobkyňa tvrdí ďalej, že analýza pravdepodobnosti opakovania dumpingu vykonaná Komisiou pri preskúmaní nie je relevantná a nemôže ovplyvniť výpočet dumpingového rozpätia. Žalobkyňa napokon poznamenáva, že článok 11 ods. 3 základného nariadenia nie je platným právnym základom na výpočet vývoznej ceny, lebo neobsahuje ani najmenšiu indikáciu, ktorá by mohla umožniť stanoviť metódu výpočtu dumpingového rozpätia a
a fortiori
vývoznej ceny.
Rada tvrdí, že v predmetnom prípade článok 11 ods. 3 základného nariadenia predstavuje relevantný právny základ metódy použitej na stanovenie vývoznej ceny.
Výber uvedenej metódy bol spôsobený požiadavkou uvedenou v článku 11 ods. 3 základného nariadenia skúmať v rámci prešetrovania v predbežnom preskúmaní, či sa okolnosti týkajúce sa dumpingu podstatne zmenili. Inštitúcie teda odmietli vývozné ceny do Spoločenstva uplatňované žalobkyňou z dôvodu, že tieto ceny neodrážali trvalú zmenu politiky cien žalobkyne, keďže boli len jednoduchým dôsledkom MDC. Tento záver je založený na konštatovaní, podľa ktorého vývozné ceny žalobkyne do Spoločenstva boli v priemere len o 7% vyššie ako MDC, hoci boli o 12% vyššie ako jej vývozné ceny do tretích krajín. Keďže vývozné ceny do Spoločenstva uplatňované žalobkyňou neboli stanovené nezávisle od MDC, nie sú spoľahlivé a nemôžu slúžiť na stanovenie vývoznej ceny. „Najlogickejší“ prístup je teda stanoviť vývoznú cenu na základe predajných cien uplatňovaných žalobkyňou v tretích krajinách.
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého uplatniteľnosť článku 2 základného nariadenia na preskúmanie je stanovená článkom 11 ods. 9 a 10 uvedeného nariadenia, Rada vo svojom vyjadrení k žalobe na jednej strane tvrdí, že článok 11 ods. 9 umožňuje inštitúciám uplatňovať pri preskúmaní inú metódu, ako je tá, ktorá sa používa v rámci pôvodného prešetrovania, ak sa zmenili okolnosti. V tejto súvislosti poznamenáva, že vplyv záväzkov MDC uplatniteľných v čase prešetrovania na ceny uplatňované žalobkyňou predstavuje zmenu okolností v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia. Na druhej strane Rada tvrdí, že odseky 9 a 10 článku 11 nevylučujú potrebu inštitúcií určiť, či zmena týkajúca sa dumpingu alebo ujma je pretrvávajúca, a preto, či odôvodňuje zmenu opatrení.
Rada v rámci odpovedí na písomné otázky Súdu prvého stupňa a v rámci pripomienok na pojednávaní uviedla, že nechce založiť svoju obranu na článku 11 ods. 9 základného nariadenia ako právnom základe metódy výpočtu vývoznej ceny tak, ako bola uplatňovaná v predmetnom prípade a že odvolávanie sa vo vyjadrení k žalobe na zmenu okolností nemá byť vykladané Súdom prvého stupňa v tomto zmysle, ani v tom zmysle, že by malo samo osebe odôvodniť to, že sa odklonila od metódy výpočtu dumpingového rozpätia stanovenej článkom 2 uvedeného nariadenia.
Rada napokon tvrdí, že rozdiel medzi analýzou pravdepodobnosti opakovania dumpingu a výpočtom dumpingového rozpätia, tak ako navrhuje žalobkyňa, je nesprávny, vzhľadom na cieľ preskúmania, ktorým je zistiť, či sa dumpingové rozpätia zmenili a či tieto prípadné zmeny môžu byť považované za pretrvávajúce, čo by odôvodnilo zrušenie alebo zmenu existujúcich antidumpingových opatrení.
— Posúdenie Súdom prvého stupňa
Najprv je potrebné pripomenúť, že žalobkyňa vytýka inštitúciám, že nezaložili svoje posúdenie spoľahlivosti vývoznej ceny do Spoločenstva, ktorú uplatňuje, na kritériách stanovených článkom 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia. Samotná Rada tvrdí v podstate, že to, že sa odklonila od metódy stanovenej v článku 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia bolo odôvodnené potrebou preveriť v súlade s článkom 11 ods. 3 uvedeného nariadenia pretrvávajúci charakter akejkoľvek zmeny, čo vedie k zrušeniu alebo prípadnej zmene existujúcich opatrení v rámci predbežného preskúmania.
Je preto potrebné preskúmať, či článok 11 ods. 3 základného nariadenia predstavuje dostatočný právny základ na to, aby sa nepoužili kritériá stanovenia vývoznej ceny upravené článkom 2 ods. 8 a 9 uvedeného nariadenia.
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že napadnuté nariadenie bolo prijaté po predbežnom preskúmaní na základe článku 11 ods. 3 základného nariadenia, ktorého cieľom je definovať podmienky začatia a hlavné ciele takéhoto preskúmania. Podľa článku 11 ods. 3 druhého pododseku „predbežné preskúmanie sa začne, ak príslušná žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy, že pokračujúce uloženie opatrenia už nie je potrebné na vyrovnanie dumpingu“. Článok 11 ods. 3 tretí pododsek stanovuje, že pri vykonávaní prešetrovania „môže Komisia okrem iného zvážiť, či sa okolnosti, ktoré sa týkajú dumpingu a ujmy, významne zmenili“.
V predmetnom prípade je nesporné, že Rada sa mohla oprávnene odvolať na článok 11 ods. 3 základného nariadenia na konštatovanie existencie podstatných zmien okolností týkajúcich sa dumpingu a že oprávnene dospela k záveru, po tom, ako sa potvrdil pretrvávajúci charakter týchto zmien, že je potrebné zmeniť zostatkové antidumpingové clo (odôvodnenie č 56 napadnutého nariadenia). Na druhej strane článok 11 ods. 3 uvedeného nariadenia nestanovuje právomoc Rady používať v kontexte predbežného preskúmania, ako to urobila v predmetnom prípade, metódu stanovenia vývoznej ceny, ktorá je nezlučiteľná s požiadavkami stanovenými článkom 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia, s odvolaním sa na potrebu analýzy budúcich cien uplatňovaných dotknutými vývozcami.
Z článku 11 ods. 9 základného nariadenia vyplýva, že vo všeobecnosti v rámci preskúmania sú inštitúcie povinné uplatňovať tú istú metódu, vrátane metódy stanovenia vývoznej ceny na základe článku 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia, ako je metóda použitá pri pôvodnom prešetrovaní, ktoré viedlo k uloženiu antidumpingového cla. To isté ustanovenie stanovuje výnimku umožňujúcu inštitúciám uplatniť metódu odlišnú od tej, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní, iba vtedy, ak sa okolnosti zmenili, čo je však výnimka vyžadujúca si doslovný výklad. Okrem toho z článku 11 ods. 9 základného nariadenia vyplýva, že uplatnená metóda musí zohľadňovať ustanovenia článkov 2 a 17 základného nariadenia.
Inštitúcie sú teda v rámci predbežného preskúmania, ako aj v rámci pôvodného prešetrovania, v zásade povinné stanoviť vývoznú cenu v súlade s kritériami stanovenými článkom 2 základného nariadenia.
Napriek tomu, že článok 11 ods. 9 základného nariadenia bol výslovne uvedený v odôvodnení č. 49 napadnutého nariadenia a napriek tvrdeniu Rady, podľa ktorého okolnosti určujúce vývozné ceny žalobkyne sa po tom, ako boli ovplyvnené záväzkami MDC podstatne zmenili, Rada v rámci svojich písomných odpovedí na písomné otázky Súdu prvého stupňa a v rámci pripomienok na pojednávaní jasne uviedla, že nemala v úmysle použiť výnimku stanovenú v článku 11 ods. 9 uvedeného nariadenia. Naopak, Rada sa s cieľom odôvodniť uplatnenie metódy stanovenia vývoznej ceny, ktorá sa odkláňa od metódy použitej v rámci pôvodného prešetrovania, ako aj od kritérií stanovených článkom 2 ods. 8 a 9 uvedeného nariadenia, obmedzila iba na to, že sa odvolala na ustanovenie článku 11 ods. 3 tohto nariadenia.
Je však potrebné konštatovať, že článok 11 ods. 3 základného nariadenia nestanovuje žiadnu výslovnú výnimku z pravidla článku 11 ods. 9, podľa ktorého sa stanovenie vývoznej ceny musí vykonať v súlade s ustanoveniami článku 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia.
Napokon v predmetnom prípade nič neumožňuje dospieť k záveru, že by ciele, ktoré sú samotnou podstatou článku 11 ods. 3 základného nariadenia, vrátane prípadnej potreby vykonať analýzu budúcich cien uplatňovaných predmetnými vývozcami, zverovali dotknutým inštitúciám implicitnú právomoc nahradiť metódu stanovenú článkom 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia metódou založenou na takejto analýze.
Z judikatúry totiž vyplýva, že existencia implicitnej právomoci, ktorá predstavuje výnimku zo zásady rozdelenia právomocí stanoveného článkom 5 prvým odsekom ES, sa však musí posudzovať doslovne. Takéto implicitné právomoci sú uznané judikatúrou len výnimočne, a aby boli uznané, musia byť nevyhnutné na zaistenie potrebného účinku ustanovení Zmluvy alebo dotknutého základného nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 9. júla 1987, Nemecko a i./Komisia, 281/85, 283/85 až 285/85 a 287/85, Zb. s. 3203, bod 28, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo , Francúzsko/Komisia,
T-240/04, Zb. s. II-4035
, bod 37 a tam citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že potrebný účinok článku 11 ods. 3 základného nariadenia je vo veľkej miere zabezpečený tým, že inštitúcie majú veľkú mieru voľnej úvahy, vrátane možnosti použiť odhad budúcej politiky cien dotknutých vývozcov v rámci skúmania potreby zachovania existujúcich opatrení.
Na druhej strane, keď už skončilo posúdenie tejto potreby a inštitúcie sa rozhodli zmeniť existujúce opatrenia, sú viazané pri stanovení nových opatrení ustanovením článku 11 ods. 9 základného nariadenia, ktoré im zveruje výslovnú právomoc a povinnosť uplatniť metódu stanovenú článkom 2 toho istého nariadenia.
Z toho vyplýva jednak to, že v rámci stanovenia vývoznej ceny údajná možnosť inštitúcií vykonať analýzy budúceho vývoja nie je nevyhnutná na zabezpečenie potrebného účinku článku 11 ods. 3 základného nariadenia, ba dokonca je vylúčená článkom 11 ods. 9 toho istého nariadenia, a jednak to, že údajnú implicitnú právomoc vyplývajúcu z prvého z týchto ustanovení nemožno vyvodiť z výslovných právomocí stanovených druhým z týchto ustanovení, vykladaným v spojení s článkom 2 uvedeného nariadenia.
V dôsledku toho článok 11 ods. 3 základného nariadenia nemôže byť použitý ako právny základ umožňujúci inštitúciám odkloniť sa pri stanovovaní vývoznej ceny od uplatnenia metódy stanovenej článkom 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia. Rada preto tým, že sa odklonila od tejto metódy a stanovila vývoznú cenu na základe kritérií, ktoré nie sú stanovené týmito ustanoveniami, prijala napadnuté nariadenie na nesprávnom právnom základe.
V dôsledku toho je potrebné vyhovieť prvému a tretiemu žalobnému dôvodu v rozsahu, v akom sú založené na neexistencii právneho základu, a v dôsledku toho zrušiť napadnuté nariadenie v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne bez toho, aby bolo potrebné skúmať dôvody a výhrady založené na porušení článku 2 ods. 1 a 3 a článku 11 Dohody o uplatňovaní článku VI GATT 1994, ako aj porušení zásady právnej istoty.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Rada nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhmi žalobkyne.
Podľa článku 87 ods. 4 prvého pododseku rokovacieho poriadku inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú vlastné trovy konania. V dôsledku toho Komisia, ktorá vstúpila do konania ako vedľajší účastník konania na podporu návrhov Rady, znáša svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Nariadenie Rady (ES) č. 366/2006 z 27. februára 2006, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1676/2001, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz polyetyléntereftalátového (PET) filmu s pôvodom okrem iného v Indii, sa zrušuje v rozsahu, v akom ukladá antidumpingové clo MTZ Polyfilms Ltd.

2.
Rada Európskej únie znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania MTZ Polyfilms. Komisia Európskych spoločenstiev znáša svoje vlastné trovy konania.

Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 17. novembra 2009.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.