CELEX: 62004CJ0456
Merekabotaaž
Määrus (EMÜ) nr 3577/92
Selliste saarekabotaažilaevade laevapere suhtes kohaldatav seadus, mille kogumahutavus on üle 650 tonni
Mõiste kabotaažireisile "järgnev või eelnev merereis"

1       Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte
kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10; edaspidi „määrus”)
artikli 3 lõike 3 tõlgendamist.
2       Taotlus esitati kohtuvaidluses, mille poolteks on ühelt poolt Agip Petroli SpA (edaspidi „Agip Petroli”) ja teiselt poolt
Capitaneria di porto di Siracusa, Capitaneria di porto di Siracusa – Sezione staccata di Santa Panagia (edaspidi „Capitaneria”)
ja Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, seoses otsusega, milles Capitaneria keeldus andmast ühele Kreeka lipu all
sõitvale tankerile luba üheks saarekabotaaži reisiks Magnisi ja Gela vahel.

Õiguslik raamistik
3       Määruse kolmas, neljas, seitsmes ja kaheksas põhjendus on sõnastatud järgmiselt:
„siseturu loomiseks on vaja liikmesriikides kaotada mereveoteenuste osutamise piirangud; siseturg moodustab ala, kus on tagatud
kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine;
seetõttu tuleks liikmesriikides kohaldada mereveoteenuste osutamise vabadust;
[…]
konkurentsi kahjustamise vältimiseks peaksid [reederid], kes kasutavad kabotaažiteenuste osutamise vabadust, täitma kõiki
kabotaažiteenuste tingimusi selles liikmesriigis, kus nende laevad on registrisse kantud; ühenduse [reederid], kes kasutavad
liikmesriigi registrisse kantud laevu, kuid kellel pole õigust osutada kabotaažiteenuseid selles riigis, peaksid üleminekuperioodil
siiski saama käesolevast määrusest kasu;
käesoleva vabaduse rakendamine peaks toimuma järk-järgult ning kõikide asjaomaste teenuste kohta käivat ei pea tingimata rakendama
ühtemoodi, arvestades teatavate spetsiifiliste teenuste laadi ja jõupingutuste ulatust, mida mõned erineva arengutasemega
riigid ühenduses peavad tegema […]”. [täpsustatud tõlge]
4       Määruse artikli 1 lõige 1 sätestab:
„Alates 1. jaanuarist 1993 kehtib vabadus osutada mereveoteenuseid liikmesriigis (merekabotaaž) ühenduse [reederite] suhtes,
kelle laevad on liikmesriigi registrisse kantud ja kes sõidavad liikmesriigi lipu all, eeldusel et need laevad vastavad kõikidele
selles liikmesriigis ette nähtud kabotaažitingimustele […]”. [täpsustatud tõlge]
5       Määruse artikkel 2 näeb ette:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)      mereveoteenused liikmesriigis (merekabotaaž) — teenused, mida tavaliselt osutatakse tasu eest, eelkõige:
[…]
c)      saarekabotaaž: reisijate- või kaubavedu meritsi:
–       ühe ja sama liikmesriigi mandril ning ühel või enamal saarel asuvate sadamate vahel,
–       ühe ja sama liikmesriigi saartel asuvate sadamate vahel;
[…]”
6       Määruse artikkel 3 sätestab:
„1.      Kõikide mandrikabotaaži- ja matkelaevade laevaperega seotud küsimuste eest vastutab riik, kus laev on registrisse kantud (lipuriik),
välja arvatud laevad kogumahutavusega alla 650, mille puhul võib rakendada vastuvõtva riigi tingimusi.
2.      Kõikide saarekabotaažilaevade laevaperega seotud küsimuste eest vastutab riik, kus laev osutab mereveoteenuseid (vastuvõttev
riik).
3.      Siiski vastutab alates 1. jaanuarist 1999 saarekabotaažiga tegelevate kaubalaevade, mille kogumahutavus on üle 650, laevaperega
seotud küsimuste eest riik, kus laev on registrisse kantud (lipuriik), kui kõnesolevale merereisile eelneb või järgneb merereis
teise liikmesriiki või teisest liikmesriigist.
[…]”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
7       Eelotsusetaotlusest selgub, et Agip Petroli prahtis Kreeka lipu all tankeri Theodoros IV (edaspidi „Theodoros IV”), et vedada
kahe Sitsiilia sadama – Magnisi ja Gela – vahel üks last toornaftat. Õigustamaks erandit vastuvõtva riigi – Itaalia Vabariigi
– õigusest ja seega ka lipuriigi – Kreeka Vabariigi – õiguse kohaldumisest, viitas Agip Petroli määruse artikli 3 lõikele 3.
Selle saartekabotaaži reisi tegemiseks esitatud loataotluses märkis nimetatud äriühing, et laev pidi seejärel, ilma lastita,
otse välisriiki sõitma (ballastreis).
8       Capitaneria keeldus 6. detsembri 2001. aasta otsusega Theodoros IV­le seda luba andmast, põhjusel et laevapere hulgas oli
Filipiinide kodanikest meremehi, mis on Itaalia meresõiduseadustiku artikli 318 alusel keelatud.
9       Itaalia õiguse kohaldumist põhjendas Capitaneria oma otsuses, lähtudes Transpordi­ ja Meresõiduministeeriumi 31. jaanuari
2000. aasta ringkirjast nr TMA3/CA/0230, mille kohaselt määruse artikli 3 lõige 3, mis näeb ette erandi tegemise lipuriigi
õigusest, viitab üksnes niisugusele juhule, mil „kabotaažile järgnev või eelnev merereis on funktsionaalselt ja kaubanduslikult
iseseisev, st laev veab välisriigi sadamast pärit või sinna suunduvat lasti”. Järelikult ei saa sellele sättele tugineda,
kui „laev on enne saarekabotaaži reisi või pärast seda teinud ühe ballastreisi või kaubalastiga reisi, mis oma kvantiteedi
või kvaliteedi tõttu ei saa anda reisile iseseisvat laadi”.
10     Agip Petroli esitas selle otsuse peale hagi eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kes leiab, et määruse artikli 3 lõikele 3
saab anda kaks tõlgendust. Nimetatud kohtu arvates õigustab kitsast tõlgendust vajadus vältida, et üksteisele järgnevate fiktiivsete
kabotaažireisidega hoitaks kõrvale määruse artikli 3 lõike 2 kohaldumisest. Siiski ei ole selle sätte sõnastuses ühtegi viidet
selle mõju piiritlemise kohta vaid lastiga reisidele.
11     Nendel tingimustel otsustas Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule
järgmise eelotsuse küsimuse:
„[…] kas määruse […] artikli 3 lõikes 3 väljendatud mõiste kabotaažireisile „[järgnev või eelnev] merereis” hõlmab üksnes
reisi, mis on „funktsionaalselt ja kaubanduslikult iseseisev, st laev veab välisriigi sadamast pärit või sinna suunduvat lasti”,
nagu seda käsitletakse põhikohtuasjas vaidlustatud meetmetes, või laieneb see mõiste ka võimalikule reisile ilma lastita („ballastreis”)[?]”

Eelotsuse küsimus
12     Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt seda, kas liikmesriikidesisesel kaupade mereveol hõlmab määruse artikli 3
lõikes 3 väljendatud mõiste kabotaažireisile „[järgnev või eelnev] merereis” (edaspidi „rahvusvaheline merereis”) vaid lastiga
reisi või võib see laieneda ka võimalikule ballastreisile.
13     Kõigepealt tuleb meenutada, et määrusega taotletud liberaliseerimise eesmärk, mis on väljendatud eelkõige määruse kolmandas
ja neljandas põhjenduses ja millega püütakse kaotada mereveoteenuste osutamise piirangud liikmesriikides, ei ole veel täielikult
saavutatud. Üks piirang määrusega ette nähtud liberaliseerimisest seondub saarekabotaažiga. Kuigi nimetatud määruse artikli 1
ja artikli 3 lõige 1 täpsustavad, et põhimõtteliselt on ülimuslikud lipuriigi õiguses sätestatud tingimused, näeb määruse
artikli 3 lõige 2 ette erandi saarekabotaažile, sätestades, et kõikide saarekabotaažilaevade laevaperega seotud küsimuste
suhtes kohaldub vastuvõtva riigi õigus. Lipuriigi õigusnormide kohaldumise põhimõte laevaperele on siiski määruse artikli 3
lõikega 3 ette nähtud juhul, kui saarekabotaažile eelneb või järgneb rahvusvaheline merereis laevaga, mille kogumahutavus
on üle 650 tonni.
14     Seoses mõistega „rahvusvaheline merereis” tuleb kõigepealt märkida, et määruse artikli 3 lõige 2 piirdub nõudega, et kabotaažireisile
eelneks või järgneks rahvusvaheline merereis, andmata sealjuures ühtegi viidet mõiste „merereis” sisu kohta ega selle kohta,
kas üle 650 tonnise kogumahutavusega laeva pardal võib olla last.
15     Nendel tingimustel ja seetõttu, et määruses ei ole mõiste „merereis” definitsiooni ega ühtegi märget, mis võimaldaks oletada,
et ühenduse seadusandja tahe oli lubada täiendavate kriteeriumide, nagu nõue lasti olemasolu kohta pardal või rahvusvahelise
merereisi funktsionaalne ja kaubanduslik iseseisvus, arvesse võtmist, tuleb seda mõistet mõista nii, et see hõlmab põhimõtteliselt
iga iseseisvat merereisi, sõltumata lasti olemasolust pardal.
16     Järelikult on see tõlgendus kooskõlas määruse eesmärgiga, milleks on kabotaažiteenuste osutamise vabaduse saavutamine määruses
ette nähtud tingimustest ja eranditest lähtudes (vt 20. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑205/99: Analir jt, EKL 2001,
lk I‑1271, punkt 19). See võimaldab täiel määral kohaldada määruse artikli 3 lõiget 3, mis, nähes ette lipuriigi õigusnormide
kohaldumise, on otseselt selle eesmärgi laiendamine.
17     Seda tõlgendust toetab ka meretranspordi praktika, milles näib olevat tavaline, et mõnikord tehakse ballastreise.
18     Vaatamata sellele tõdemusele ei saa lubada ballastreise, mida korraldatakse kuritarvitades, et hiilida kõrvale määruse artiklis 3
ette nähtud normidest ja määruse enese eesmärgist, mida meenutati käesoleva otsuse punktis 13.
19     Tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa õigussubjektid ühenduse õigusnorme ära kasutada pettuse või
kuritarvituse eesmärgil (vt eelkõige 12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/96: Kefalas jt, EKL 1998, lk I‑2843, punkt 20;
23. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑373/97: Diamantis, EKL 2000, lk I‑1705, punkt 33 ja 21. veebruari 2006. aasta otsus
kohtuasjas C‑255/02: Halifax jt, EKL 2006, lk I‑1609, punkt 68).
20     Ühenduse õigusnorme ei saa tõepoolest laiendada nii, et need kataksid ettevõtjate kuritarvitusega seotud tegevusi, st tehinguid,
mida ei tehta tavapäraste majandustehingute raames, vaid üksnes eesmärgiga hiilida kõrvale ühenduse õigusnormidest (vt selle
kohta eelkõige 11. oktoobri 1977. aasta otsus kohtuasjas 125/76: Cremer, EKL 1977, lk 1593, punkt 21; 3. märtsi 1993. aasta
otsus kohtuasjas C‑8/92: General Milk Products, EKL 1993, lk I‑779, punkt 21 ja eespool viidatud kohtuotsus Halifax jt, punkt 69).
21     Seega võivad siseriiklikud kohtud objektiivsetele asjaoludele tuginedes võtta arvesse huvitatud isiku kuritegelikku käitumist
selleks, et vajadusel keelata talle viidatud ühenduse õigusnormist tulenevad soodustused. Samas peavad nad sellega seoses
arvestama kõnealuse normi eesmärki (vt eespool viidatud kohtuotsus Diamantis, punkt 34 ja viidatud kohtupraktika).
22     Järelikult ei saa lubada, et reeder loob kunstlikult tingimused rahvusvaheliseks ballastreisiks, et talle määruse artikli 3
lõike 2 ja seega vastuvõtva riigi õiguse asemel kohalduks hoopis määruse artikli 3 lõige 3 ja lipuriigi õigus.
23     Kuritarvituse tuvastamiseks on esiteks nõutav, et vaatamata määruse artikli 3 lõikes 3 ette nähtud tingimuste formaalsele
kohaldumisele on rahvusvahelise ballastreisi tulemuseks soodustus, mille reeder laevaperega seonduvates küsimustes lipuriigi
õigusnormide kohaldumisest saab, eirates määruse artikli 3 lõike 2 eesmärki – võimaldada saarekabotaažil kõigis laevaperega
seonduvates küsimustes vastuvõtva riigi õigusnormide kohaldumist. Teiseks peab objektiivsetest asjaoludest järelduma, et rahvusvahelise
ballastreisi põhieesmärk on vältida määruse artikli 3 lõike 2 kohaldumist, selleks et kohalduks sama artikli lõige 3 (vt selle
kohta eespool viidatud kohtuotsus Halifax jt, punkt 86).
24     Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida kooskõlas siseriikliku õiguse tõendamisnormidega, niivõrd kui see ei kahjusta ühenduse
õiguse tõhusust, kas põhikohtuasjas on kuritarvituse koosseis täidetud (vt 21. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑515/03:
Eichsfelder Schlachtbetrieb, EKL 2005, lk I‑7355, punkt 40 ja eespool viidatud kohtuotsus Halifax jt, punkt 76).
25     Eeltoodud põhjendustest lähtudes tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et määruse artikli 3 lõikes 3 väljendatud rahvusvahelise
merereisi mõiste hõlmab põhimõtteliselt iga merereisi teise riiki või teisest riigist, sõltumata lasti olemasolust pardal.
Siiski ei saa lubada ilma lastita reise, mida korraldatakse kuritarvitades, et hiilida kõrvale määruses ette nähtud normidest.
Kuritarvituse tuvastamiseks on esiteks nõutav, et vaatamata nimetatud määruse artikli 3 lõikes 3 ette nähtud tingimuste formaalsele
kohaldumisele on rahvusvahelise ballastreisi tulemuseks soodustus, mille reeder laevaperega seonduvates küsimustes lipuriigi
õigusnormide kohaldumisest saab, eirates määruse artikli 3 lõike 2 eesmärki – võimaldada kõigis laevaperega seonduvates küsimustes
vastuvõtva riigi õigusnormide kohaldumist, kui tegemist on saarekabotaažiga. Teiseks peab objektiivsetest asjaoludest järelduma,
et rahvusvahelise ballastreisi põhieesmärk on vältida määruse artikli 3 lõike 2 kohaldumist, et kohalduks sama artikli lõige 3.

Kohtukulud
26     Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel
liikmesriikides (merekabotaaž) artikli 3 lõikes 3 väljendatud mõiste kabotaažireisile „järgnev või eelnev merereis” hõlmab
põhimõtteliselt iga merereisi teise riiki või teisest riigist, sõltumata lasti olemasolust pardal. Siiski ei saa lubada ilma
lastita reise, mida korraldatakse kuritarvitades, et hiilida kõrvale määruses nr 3577/92 ette nähtud normidest. Kuritarvituse
tuvastamiseks on esiteks nõutav, et vaatamata nimetatud määruse artikli 3 lõikes 3 ette nähtud tingimuste formaalsele kohaldumisele
on rahvusvahelise ballastreisi tulemuseks soodustus, mille reeder laevaperega seonduvates küsimustes lipuriigi õigusnormide
kohaldumisest saab, eirates määruse artikli 3 lõike 2 eesmärki – võimaldada kõigis laevaperega seonduvates küsimustes vastuvõtva
riigi õigusnormide kohaldumist, kui tegemist on saarekabotaažiga. Teiseks peab objektiivsetest asjaoludest järelduma, et rahvusvahelise
ballastreisi põhieesmärk on vältida määruse nr 3577/92 artikli 3 lõike 2 kohaldumist, et kohalduks sama artikli lõige 3.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.