CELEX: 61996CJ0083
Beskyttelse af forbrugere
Mærkning af levnedsmidler
Rådets direktiv 79/112/EØF

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 4. december 1995, indgaaet til Domstolen den 18. marts 1996, har Corte suprema di cassazione i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3, stk. 1, nr. 6, i Raadets direktiv 79/112/EOEF af 18. december 1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler (EFT 1979 L 33, s. 1, herefter »direktivet«).
2 Spoergsmaalet er rejst under en tvist mellem Provincia autonoma di Trento (provinsen Trento) og Ufficio del medico provinciale di Trento (Laegeraadet i provinsen Trento) (herefter »de administrative myndigheder i provinsen Trento«) og handelsselskabet Dega di Depretto Gino (herefter »Dega«), der drejer sig om, hvorvidt selskabet har overholdt de italienske lovbestemmelser om maerkning.
3 Dega saelger ananaskonserves i Italien, paa hvis etikette der udelukkende er angivet navn og adresse paa fabrikanten (som ogsaa er pakkevirksomhed), der er etableret uden for Faellesskabet.
4 Den 13. juni 1988 paalagde de administrative myndigheder i provinsen Trento Dega en boede med den begrundelse, at etiketterne ikke indeholdt de oplysninger, der kraeves for erhvervsdrivende, som er etableret i Faellesskabet.
5 Myndighederne stoettede boedepaalaegget paa artikel 3, litra h), i dekret nr. 322 fra republikkens praesident af 18. maj 1982 (GURI nr. 156 af 9.6.1982, s. 4167, herefter »dekret nr. 322«), hvorefter etiketten paa levnedsmidler skal indeholde oplysning navnlig om »navn eller firmanavn eller registreret varemaerke for og adresse paa fabrikanten eller pakkevirksomheden eller paa en forhandler etableret inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab«.
6 Denne bestemmelse gennemfoerer direktivets artikel 3, stk. 1, nr. 6, i italiensk ret. Den danske version af naevnte direktivbestemmelse lyder saaledes:
»1. Maerkning af levnedsmidler skal paa de betingelser og med forbehold af de undtagelser, der er fastsat i artikel 4-14, kun omfatte foelgende obligatoriske oplysninger:
...
6)  navn eller firmanavn og adresse paa fabrikanten eller pakkevirksomheden eller paa en forhandler, der er etableret inden for Faellesskabet
...«
Til forskel fra den franske version (o.a.: og den danske version) indeholder den italienske version af direktivbestemmelsen ikke noget komma mellem udtrykket »pakkevirksomheden« og ordene »eller paa en forhandler, der er etableret inden for Faellesskabet«.
7 Ved dom af 20. november 1990 gav Pretura di Rovereto Dega medhold i selskabets indsigelse over for den afgoerelse, der var truffet af de administrative myndigheder i provinsen Trento, og annullerede boedepaalaegget. Som begrundelse herfor anfoerte retten, at udtrykket »etableret inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab« i artikel 3, litra h), i dekret nr. 322 udelukkende vedroerte forhandlere, hvorfor det var tilstraekkeligt som i sagen blot at anfoere navn og adresse paa den fabrikant-pakkevirksomhed, som er etableret i et tredjeland.
8 Ved appelskrift af 3. juni 1992 indgav de administrative myndigheder i provinsen Trento kassationsanke til proevelse af den af Pretura di Rovereto afsagte dom. Myndighederne gjorde heri gaeldende, at den endelige forbruger kun var fuldt ud beskyttet, saafremt de relevante oplysninger om mindst en af de paagaeldende erhvervsdrivende, som er etableret i Faellesskabet, var angivet paa produktets etikette, det vaere sig fabrikanten, pakkevirksomheden eller forhandleren.
9 Da den paagaeldende nationale retsforskrift er en naesten ordret gengivelse af direktivets artikel 3, stk. 1, nr. 6, har Corte suprema di cassazione fundet det noedvendigt at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Skal artikel 3, stk. 1, nr. 6, i direktiv 79/112/EOEF fra Raadet for Den Europaeiske Union om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler fortolkes saaledes, at det heri anvendte udtryk 'etableret inden for Faellesskabet' alene vedroerer forhandleren, eller omfatter det ogsaa fabrikanten og/eller pakkevirksomheden, naar forhandleren ikke er etableret inden for Faellesskabet? Det oenskes altsaa oplyst, om bestemmelsen skal forstaas saaledes, at den, naar forhandleren ikke er etableret inden for Faellesskabet, kraever, at fabrikanten og/eller pakkevirksomheden er etableret inden for Faellesskabet?«
10 Den italienske og graeske regering har anfoert, at etiketten paa de produkter, som er omfattet af direktivet, altid skal indeholde de relevante oplysninger vedroerende en erhvervsdrivende, som er etableret i Faellesskabet, det vaere sig fabrikanten, pakkevirksomheden eller forhandleren. Efter disse regeringers opfattelse kan udtrykket »etableret« vedroere hver af de erhvervsdrivende, som er naevnt i direktivet.
11 Ifoelge de to naevnte regeringer er denne fortolkning desuden i overensstemmelse med det formaal, der forfoelges med direktivet, og som er saavel at informere som at beskytte forbrugerne. Formaalet med artikel 3, stk. 1, er at sikre, at den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for eventuelle bedragerier, levnedsmiddelforgiftninger eller -infektioner eller andre skader, som produktet maatte forvolde, kan identificeres, for at goere det lettere saavel at fastsaette sanktioner som at gennemfoere erstatningskrav mod vedkommende. Hvis produktets emballage ikke angiver en fysisk eller juridisk person, som er etableret i Faellesskabet, vil forbrugerens beskyttelse saaledes blive vaesentligt undergravet.
12 Denne fortolkning kan ikke tiltraedes.
13 For det foerste fremgaar det klart af direktivets danske, engelske, franske, nederlandske og tyske version, at udtrykket »etableret inden for Faellesskabet« alene vedroerer forhandleren. I den danske, engelske og franske version af direktivbestemmelsen viser kommaets placering nemlig, at der er forskel mellem forhandleren og de to oevrige erhvervsdrivende. Herudover bekraefter den engelske version, at direktivbestemmelsen alene tager sigte paa forhandleren, da den anvender ubestemt artikel (»a«) foran udtrykket »seller«, hvorimod den anvender bestemt artikel (»the«) foran udtrykkene »manufacturer« og »packager«. I oevrigt fremgaar det endnu klarere af den tyske og nederlandske version paa grund af den saerlige syntaks, der anvendes paa disse sprog, at udtrykket »etableret inden for Faellesskabet« kun vedroerer forhandleren (»den Namen oder die Firma und die Anschrift des Herstellers, des Verpackers oder eines in der Gemeinschaft niedergelassenen Verkaeufers«, »de naam of de handelsnaam en het adres van de fabrikant of van de verpakker of van een in de Gemeenschap gevestigde verkoper«).
14 For det andet boer det fremhaeves, at den tegnsaetning, som Det OEkonomiske og Sociale Udvalg havde foreslaaet i sin udtalelse vedroerende direktivforslaget (EFT 1976 C 285, s. 3, punkt 2.7.1.) - og som netop havde til formaal at klargoere, at hver af de erhvervsdrivende, som er naevnt i bestemmelsen, er undergivet betingelsen om etablering inden for Faellesskabet - ikke blev opretholdt i den endelige affattelse af direktivet.
15 For det tredje skal direktivets artikel 3, stk. 1, nr. 6, fortolkes paa baggrund af den almindelige opbygning af og formaalet med den ordning, som den er led i (jf. dom af 28.3.1985, sag 100/84, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 1169, praemis 17, af 7.12.1995, sag C-449/93, Rockfon, Sml. I, s. 4291, praemis 28, og af 24.10.1996, sag C-72/95, Kraaijeveld m.fl., Sml. I, s. 5403, praemis 28).
16 I saa henseende fremgaar det saavel af direktivets sjette betragtning som af artikel 2, at direktivet er affattet med det formaal at oplyse og beskytte den endelige forbruger af levnedsmidler, isaer med hensyn til levnedsmidlets art, identitet, egenskaber, sammensaetning, maengde, holdbarhed, oprindelsessted eller det sted, hvor levnedsmidlet kommer fra, samt dets fremstillings- eller frembringelsesmaade.
17 Direktivets artikel 3, stk. 1, nr. 6, har »foerst og fremmest til formaal at goere det muligt for forbrugeren at optage kontakt med dem, der er ansvarlige for fremstillingen eller salget af varen for eventuelt at kunne give (dem) en positiv eller negativ kritik vedroerende den koebte vare« (Kommissionens svar paa en skriftlig forespoergsel nr. E-2170/95 af 28.7.1995, EFT C 340, s. 19).
18 Dette formaal kan kun opfyldes, saafremt den endelige forbruger let kan identificere den, som er ansvarlig for produktet. Paa dette punkt er der forskel mellem fabrikanten og pakkevirksomheden, paa den ene side, og forhandleren paa den anden side. Som hovedregel er producenten og pakkevirksomheden nemlig faste erhvervsdrivende, som let kan identificeres, hvorfor den omstaendighed, at de i givet fald er etableret uden for Faellesskabet, ikke volder nogen vanskeligheder. Forhandlerne derimod er normalt mindre erhvervsdrivende og derfor vanskeligere at identificere, navnlig naar de er etableret uden for Faellesskabet.
19 Dette er grunden til, at faellesskabslovgiver ved udstedelsen af bestemmelser om maerkning af levnedsmidler har fastsat forskellige regler for de erhvervsdrivende afhaengig af, om de er fabrikanter eller pakkevirksomheder, paa den ene side, eller forhandlere, paa den anden side. De relevante oplysninger vedroerende en fabrikant eller en pakkevirksomhed kan saaledes angives uden forskel paa etiketten af en emballage, uanset om vedkommende er etableret i eller uden for Faellesskabet, hvorimod de relevante oplysninger vedroerende en forhandler kun kan angives, saafremt vedkommende er etableret i Faellesskabet.
20 Paa grundlag af disse betragtninger maa det praejudicielle spoergsmaal foelgelig besvares med, at direktivets artikel 3, stk. 1, nr. 6, skal fortolkes saaledes, at det heri anvendte udtryk »etableret inden for Faellesskabet« kun vedroerer forhandleren.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af den italienske, graeske og franske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Foerste Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Corte suprema di cassazione ved kendelse af 4. december 1995, for ret:
Artikel 3, stk. 1, nr. 6, i Raadets direktiv 79/112/EOEF af 18. december 1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler skal fortolkes saaledes, at det heri anvendte udtryk »etableret inden for Faellesskabet« udelukkende vedroerer forhandleren.