CELEX: 62010CJ0149
Sosiaalipolitiikka
Direktiivi 96/34/EY
Vanhempainlomaa koskeva puitesopimus
Puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdan tulkinta
Vanhempainlomaa koskevan oikeuden saaja
Vanhempainloma kaksosten syntymän yhteydessä
Syntymän käsite
Syntyneiden lasten lukumäärän huomioon ottaminen
Yhdenvertaisen kohtelun periaate

Ennakkoratkaisupyyntö koskee UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä vanhempainlomaa koskevasta puitesopimuksesta 3.6.1996 annetun
neuvoston direktiivin 96/34/EY (EYVL L 145, s. 4), sellaisena kuin se on muutettuna 15.12.1997 annetulla neuvoston direktiivillä
97/75/EY (EYVL 1998, L 10, s. 24; jäljempänä direktiivi 96/34), liitteenä olevan, vanhempainlomasta 14.12.1995 tehdyn puitesopimuksen
(jäljempänä puitesopimus) 2 lausekkeen 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Zoi Chatzi ja vastaajana hänen työnantajansa Ypourgos Oikonomikon (valtiovarainministeriö)
ja joka koskee Thessalonikin (Kreikka) veroviraston (1. toimisto) johtajan päätöstä olla myöntämättä kantajalle ylimääräistä
vanhempainlomaa sillä perusteella, että kantaja oli saanut kaksoset.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Direktiivi 96/34 on annettu sosiaalipolitiikasta tehdyn sopimuksen, joka on Euroopan yhteisön perustamissopimukseen Euroopan
unionista tehdyllä sopimuksella liitetyn sosiaalipolitiikkaa koskevan pöytäkirjan N:o 14 (jäljempänä sosiaalipolitiikkaa koskeva
pöytäkirja) liitteenä, 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa menettelyssä.
Direktiivillä 96/34 toimeenpannun puitesopimuksen johdanto-osan ensimmäisessä kohdassa todetaan seuraavaa:
”Oheinen puitesopimus merkitsee UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n sitoutumista ottamaan käyttöön vanhempainlomaa ja pakottavista syistä
töistä poissaoloa koskevat vähimmäismääräykset, jotka ovat tärkeä keino sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämä ja edistää yhtäläisiä
mahdollisuuksia ja tasa-arvoista kohtelua naisten ja miesten välillä.”
Puitesopimuksen yleishuomioiden 4–6 ja 9 kohdassa todetaan seuraavaa:
”4.      sosiaalisia perusoikeuksia koskevan yhteisön peruskirjan 16 kohdassa, jossa käsitellään tasa-arvoista kohtelua, määrätään
toimenpiteiden kehittämisestä, jotta naiset ja miehet voisivat yhteensovittaa työ- ja perhe-elämää koskevat velvoitteensa,
5.      neuvoston 6 päivänä joulukuuta 1994 antamassa päätöslauselmassa todetaan, että yhtäläisiä mahdollisuuksia koskeva tehokas
politiikka edellyttää kokonaisvaltaista ja yhtenäistä strategiaa, joka mahdollistaa paremman työaikojen järjestämisen, suuremman
joustavuuden sekä sujuvamman työelämään paluun; päätöslauselmassa otetaan myös huomioon työmarkkinaosapuolten tärkeä asema
tällä alalla ja etenkin niiden mahdollisuudet tarjota naisille ja miehille mahdollisuus sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämää
koskevat velvoitteensa,
6.      työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista koskevien toimenpiteiden olisi kannustettava ottamaan käyttöön sellaisia uusia joustavia
työaikajärjestelyjä, jotka vastaisivat paremmin yhteiskunnan muuttuvia tarpeita ja joissa olisi otettava samalla huomioon
sekä yritysten että työntekijöiden tarpeet,
– –
9.      tämä sopimus on puitesopimus, jossa esitetään äitiyslomasta erillistä vanhempainlomaa ja pakottavista syistä töistä poissaoloa
koskevat vähimmäismääräykset ja jolla siirretään myöntämisperusteiden ja soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen
laatiminen jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten tehtäviksi, jotta kunkin jäsenvaltion tilanne voidaan ottaa huomioon.”
Puitesopimuksen 1 lausekkeessa määrätään seuraavaa:
”1.      Tässä sopimuksessa esitetään vähimmäismääräykset, joiden tarkoituksena on helpottaa työssä käyvien vanhempien työhön ja perheeseen
liittyvien velvollisuuksien yhteensovittamista.
2.      Tätä sopimusta sovelletaan kaikkiin työntekijöihin, sekä naisiin että miehiin, joilla on kussakin jäsenvaltiossa voimassa
olevissa säädöksissä, työehtosopimuksissa tai käytännöissä määritelty työsopimus tai työsuhde.”
Puitesopimuksen 2 lausekkeen 1, 3 ja 5 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.       Jollei 2 lausekkeen 2 kohdasta muuta johdu, työntekijöillä, niin naisilla kuin miehilläkin, on tämän sopimuksen nojalla yksilöllinen
oikeus vanhempainlomaan lapsen syntymän tai lapseksi ottamisen vuoksi, jotta he voisivat huolehtia lapsesta vähintään kolmen
kuukauden ajan tiettyyn ikään asti, joka voi ulottua kahdeksaan vuoteen ja jonka jäsenvaltiot ja/tai työmarkkinaosapuolet
määrittelevät.
– –
3.      Vanhempainloman myöntämisperusteet ja sen hakemista koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään jäsenvaltioiden lainsäädännössä
ja/tai työehtosopimuksissa tämän sopimuksen vähimmäismääräyksiä noudattaen. Jäsenvaltiot ja/tai työmarkkinaosapuolet voivat
erityisesti
a)      päättää, myönnetäänkö vanhempainloma kokoaikaisena, osa-aikaisena, jaksottaisena vai aikahyvityksenä,
– –
c)      mukauttaa vanhempainloman myöntämisperusteet ja sen hakemista koskevat yksityiskohtaiset säännöt lapseksi ottamista koskeviin
erityisolosuhteisiin;
– –
5.      Vanhempainloman päättyessä työntekijällä on oikeus palata takaisin aiempaan työhönsä, tai jos tämä on mahdotonta, hänen työsopimuksensa
tai työsuhteensa mukaiseen vastaavaan tai samankaltaiseen työhön.”
Puitesopimuksen 4 lausekkeen 6 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Komission olisi osoitettava kaikki tämän sopimuksen tulkintaa Euroopan tasolla koskevat kysymykset ensi sijassa allekirjoittajaosapuolille
lausunnon antamista varten, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission, kansallisten tuomioistuinten ja yhteisön tuomioistuimen
tehtäviä.”
Direktiivin 96/34 2 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait,
asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 3.6.1998.

Kansallinen säännöstö
Ennakkoratkaisupyynnössä todetaan, että direktiivin 96/34 säännökset on saatettu vaiheittain voimaan Kreikan oikeusjärjestyksessä.
Pääasian tosiseikkoihin sovellettavat säännökset ovat siviilihallinnon virkamiesten ja julkisoikeudellisissa oikeushenkilöissä
työskentelevien virkamiesten palvelussuhteita koskevista säännöistä annetun uuden koodeksin 53 §:ssä, sellaisena kuin se on
voimassa lailla 3528/2007 muutettuna.
Koodeksin 53 §:n, jonka otsikko on ”Perhe-elämään liittyvien velvoitteiden johdosta virkamiehille myönnettävät helpotukset”,
2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Virkamiehen, jolla on lapsia, työaikaa lyhennetään päivittäin kahdella tunnilla, jos lasten ikä on enintään kaksi vuotta,
ja tunnilla, jos lasten ikä on 2–4 vuotta. Kyseisellä virkamiehellä on oikeus 9 kuukauden mittaiseen palkalliseen vanhempainlomaan
lapsensa hoitamista varten, ellei hän ole valinnut edellisessä kohdassa tarkoitettua lyhennettyä työaikaa. – –”
Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Kreikan viranomaiset tulkitsevat tätä säännöstä siten, että vanhemman asemassa olevan virkamiehen
on pidettävä vanhempainlomansa viimeistään siihen päivään mennessä, jolloin asianomainen lapsi täyttää neljä vuotta.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian kantaja, Chatzi, työskentelee Thessalonikin (Kreikka) veroviraston (1. toimisto) palveluksessa virkamiehenä.
Hän synnytti 21.5.2007 kaksoset.
Thessalonikin veroviraston (1. toimisto) johtaja myönsi hänelle 27.6.2008 tekemällään päätöksellä hänen hakemuksestaan palkallisen
9 kuukauden mittaisen vanhempainloman 20.9.2007 alkaen.
Tämän jälkeen hän haki 30.1.2009 toista palkallista 9 kuukauden mittaista vanhempainlomaa 1.3.2009 alkaen toisesta hänelle
syntyneestä kaksoslapsesta. Thessalonikin veroviraston (1. toimisto) johtaja hylkäsi tämän pyynnön 14.5.2009 tekemällään päätöksellä.
Chatzi valitti tästä päätöksestä Dioikitiko Efeteio Thessalonikisiin (valitusasteena toimiva Thessalonikin hallinto-oikeus).
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ottamaan huomioon, että Symvoulio tis Epikrateias (korkein hallinto-oikeus)
on todennut vuonna 2008, että virkamiehen monisikiöraskaus ei tuota oikeutta syntyneiden lasten lukumäärää vastaavaan määrään
vanhempainlomia.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei kuitenkaan ole varma siitä, millä tavoin direktiiviä 96/34 on tulkittava Euroopan
unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) kannalta. Perusoikeuskirja on tullut oikeudellisesti velvoittavaksi
Lissabonin sopimuksen tultua voimaan 1.12.2009.
Dioikitiko Efeteio Thessalonikis päätti tämän vuoksi lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Voidaanko [puitesopimuksen] 2 lausekkeen 1 kohdan, tulkittuna yhdessä – – perusoikeuskirjan lapsen oikeuksia koskevan 24 artiklan
kanssa, ja sen perusteella, että – – perusoikeuskirjalla on parannettu näiden oikeuksien suojan tasoa, katsoa, että myös lapselle
syntyy oikeus vanhempainlomaan, minkä johdosta vain yhden vanhempainloman myöntämistä kaksoslasten syntymän yhteydessä on
pidettävä – – perusoikeuskirjan 21 artiklan vastaisena syntymän perusteella tapahtuvan syrjinnän vuoksi sekä suhteellisuusperiaatteen
vastaisena kaksoslasten oikeuksien rajoittamisena?
2)      Jos edeltävään kysymykseen vastataan kieltävästi, kysytään, onko [puitesopimuksen] 2 lausekkeen 1 kohdassa käytettyä ilmaisua
’syntymä’ tulkittava siten, että työtä tekeville vanhemmille syntyy kaksinkertainen oikeus vanhempainlomaan sillä perusteella,
että kaksisikiöinen raskaus johtaa kahden lapsen syntymään peräkkäin (kaksoset), vai onko sitä tulkittava niin, että vanhempainloma
myönnetään yhden syntymän perusteella siitä riippumatta, kuinka monta lasta tällöin syntyy, ilman että viimeksi mainitussa
tapauksessa rikottaisiin perusoikeuskirjan 20 artiklassa tarkoitettua yhdenvertaisuutta lain edessä?”

Ennakkoratkaisukysymykset

Alustavia huomioita
Unionin tuomioistuimen toimivalta tulkita puitesopimusta
Saksan hallitus esittää, että työmarkkinaosapuolten nykyisin SEUT 155 artiklaan otettu oikeus neuvotella työ- ja virkaehtosopimukset,
joka niille on tunnustettu perusoikeuskirjan 28 artiklassa, ja tehdä sopimukset sellaisista sosiaalipolitiikkaa koskevista
kysymyksistä, jotka saattavat tulla Euroopan unionin tasolla täytäntöön pantaviksi neuvoston päätöksellä, merkitsee sitä,
että työmarkkinaosapuolet voivat itsenäisesti rajata tällaisten sopimusten alan ilman, että olisi vaaraa siitä, että alaa
laajennettaisiin puitesopimuksen sisällön ja päämäärien ulkopuolelle.
Tähän todettakoon, että ajatus työmarkkinaosapuolten osallistumisesta puitesopimuksen tulkintaan on otettu sen 4 lausekkeen
6 kohtaan, jonka sanamuodon mukaan komission olisi osoitettava kaikki tämän sopimuksen tulkintaa Euroopan tasolla koskevat
kysymykset ensi sijassa allekirjoittajaosapuolille lausunnon antamista varten. Unionin tuomioistuin kysyi komissiolta, ovatko
puitesopimuksen allekirjoittajaosapuolet antaneet lausuntonsa nyt käsiteltävänä olevassa ennakkoratkaisuasiassa kyseessä olevista
kohdista, ja komissio vastasi tähän istunnossa kieltävästi. Komissio totesi, että nopeutetun menettelyn määräajoista johtuvat
vaatimukset eivät sallineet tällaisen lausuntomenettelyn toimeenpanoa ja ettei lausuntomenettely olisi ollut tehokas eikä
rakentava, koska ennakkoratkaisuasian kohteena olevia kysymyksiä ei ole koskaan tarkasteltu Euroopan tasolla.
On kuitenkin niin, kuten puitesopimuksen 4 lausekkeen 6 kohdassa nimenomaisesti todetaan, etteivät sopimuksen allekirjoittajaosapuolten
lausunnot voi rajoittaa komission, kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtäviä.
Unionin tuomioistuimen toimivalta tulkita direktiivejä puolestaan perustuu SEUT 267 artiklaan. Vaikka puitesopimus onkin syntynyt
vuoropuhelussa, jota työmarkkinaosapuolet ovat käyneet sosiaalipolitiikasta tehdyn sopimuksen perusteella Euroopan tasolla,
se on pantu täytäntöön sosiaalipolitiikasta tehdyn sopimuksen 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti neuvoston direktiivillä, jonka
erottamaton osa se siis on (ks. vastaavasti asia C-537/07, Gómez-Limón Sánchez-Camacho, tuomio 16.7.2009, Kok., s. I-6525,
34 kohta).
Tästä seuraa, että unionin tuomioistuimen toimivalta tulkita puitesopimusta ei eroa unionin tuomioistuimen yleisestä toimivallasta
tulkita muita direktiiveissä olevia säännöksiä.
Puitesopimuksen henkilöllinen soveltamisala
Koska Chatzi on virkamies, on aluksi selvitettävä, voidaanko direktiiviä 96/34 ja sen liitteenä olevaa puitesopimusta soveltaa
myös virkamiehiin.
Tässä yhteydessä on mainittava, että näissä toimissa ei ole säännöksiä tai määräyksiä, joiden perusteella voitaisiin väittää,
että virkamiehet on jätetty niiden soveltamisalan ulkopuolelle.
Päinvastoin voidaan todeta, että puitesopimuksen 1 lausekkeen 2 kohdan sanamuodon mukaan puitesopimuksen soveltamisala on
laadittu laajaksi ja että sitä sovelletaan ”kaikkiin työntekijöihin, – – joilla on kussakin jäsenvaltiossa voimassa olevissa
säädöksissä, työehtosopimuksissa tai käytännöissä määritelty työsopimus tai työsuhde”. Lisäksi puitesopimuksen 2 lausekkeen
1 kohdassa tarkoitetaan ”työntekijöitä” siitä riippumatta, onko heidän työnantajansa julkisen vai yksityisen sektorin työnantaja,
ja se kattaa näin ollen kaikki työntekijät (ks. määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta, joka on Euroopan ammatillisen
yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen
(CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL
L 175, s. 43) liitteenä, asia C-212/04, Adeneler ym., tuomio 4.7.2006, Kok., s. I-6057, 54 kohta ja sitä seuraavat kohdat
sekä asia C-180/04, Vassallo, tuomio 7.9.2006, Kok., s. I-7251, 32 kohta).
Tätä tulkintaa tukee lisäksi se, kuten puitesopimuksen johdanto-osan ensimmäisessä kohdassa ja sen yleishuomioiden 4 kohdassa
todetaan, että puitesopimuksen tarkoituksena on muun muassa miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun edistäminen työn saannissa
ja työelämässä. Unionin tuomioistuin onkin todennut, että miesten ja naisten välisen tasa-arvoisen kohtelun periaate, joka
on yksi perustamissopimuksen sosiaalisia määräyksiä, on yleisesti sovellettava ja sitä sovelletaan julkishallinnon palvelussuhteisiin
(ks. vastaavasti asia C-1/95, Gerster, tuomio 2.10.1997, Kok., s. I-5235, 18 kohta ja asia C-285/98, Kreil, tuomio 11.1.2000,
Kok., s. I-69, 18 kohta).

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäinen kysymys koskee sitä, voidaanko puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohtaa
tulkita siten, että sillä vahvistetaan lapselle yksilöllinen oikeus vanhempainlomaan, minkä perusteella toisen vanhempainloman
myöntämättä jättäminen silloin, kun kyse on kaksosten syntymästä, loukkaisi oikeuksia, jotka kaksoset voivat johtaa unionin
oikeusjärjestyksestä.
Kaikki unionin tuomioistuimelle huomautuksia esittäneet asian osapuolet ovat todenneet, että niin puitesopimuksen sanamuoto
kuin sen päämäärätkin velvoittavat vastaamaan kieltävästi tähän kysymykseen.
Näin siksi, että puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdassa määrätään nimenomaisesti, että yksilöllinen oikeus vanhempainlomaan
myönnetään ”työntekijöille, niin naisille kuin miehillekin”. Vastaavasti sen 1 lausekkeen 2 kohdassa määrätään puitesopimuksen
soveltamisalasta, että sopimusta sovelletaan ”kaikkiin työntekijöihin, sekä naisiin että miehiin, joilla on – – työsopimus
tai työsuhde”.
Tästä sanamuodosta seuraa selvästi, että vanhempainlomaa koskevan oikeuden saajina ovat ainoastaan vanhemmat työntekijäasemansa
perusteella eikä kukaan muu.
Tätä sanamuodonmukaista tulkintaa tukee vanhempainlomalla tavoiteltu päämäärä.
Puitesopimuksen 1 lausekkeen 1 kohdan mukaan sen ”tarkoituksena on helpottaa työssä käyvien vanhempien työhön ja perheeseen
liittyvien velvollisuuksien yhteensovittamista”. Tämä päämäärä on vahvistettu, kuten puitesopimuksen yleishuomioiden 4 kohdassa
todetaan, Strasbourgissa 9.12.1989 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa hyväksytyn työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia
koskevan yhteisön peruskirjan 16 kohdassa.
Tämän saman päämäärän saavuttamiseksi vanhempainloma on otettu perusoikeuskirjan 33 artiklan 2 kohtaan yhtenä niistä sosiaalisista
perusoikeuksista, jotka on otettu sen IV osastoon, jonka otsikkona on ”Yhteisvastuu”.
Perusoikeuskirjan 24 artikla, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa, ei vaikuta edellä esitettyyn arviointiin.
Tässä artiklassa, joka on perusoikeuskirjan III osastossa, jonka otsikkona on ”Tasa-arvo”, todetaan, että lapsella on oikeus
hänen hyvinvoinnilleen välttämättömään suojeluun ja huolenpitoon. Tämä oikeus suojeluun ja huolenpitoon ei kuitenkaan välttämättä
johda siihen, että näille lapsille tunnustettaisiin yksilöllinen oikeus siihen, että heidän vanhempansa saavat vanhempainloman.
Riittää, että tämä oikeus annetaan vanhemmille itselleen. Nimittäin juuri heille kuuluu sekä oikeus että velvollisuus vastata
lastensa hoitamisesta, ja vanhemmat voivat näin päättää siitä, mitä on pidettävä parhaimpana tapana huolehtia vanhemman velvollisuuksista,
ja ottaa tai olla ottamatta vanhempainlomaa.
Ensimmäiseen kysymykseen on siis vastattava, ettei puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohtaa voida tulkita siten, että sillä annetaan
lapselle yksilöllinen oikeus vanhempainlomaan.

Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toinen kysymys koskee sitä, voidaanko puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohtaa tulkita
siten, että kaksosten syntymä tuottaa oikeuden syntyneiden lasten lukumäärää vastaavaan määrään vanhempainlomia, vai siten,
että kaksosten syntymä tuottaa oikeuden vain yhteen vanhempainlomaan, niin kuin yhden lapsen syntymäkin.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi
sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (ks. mm. asia
C-306/05, SGAE, tuomio 7.12.2006, Kok., s. I‑11519, 34 kohta ja yhdistetyt asiat C-402/07 ja C-432/07, Sturgeon ym., tuomio
19.11.2009, 41 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Lisäksi yleisen tulkintaa koskevan periaatteen mukaan yhteisön tointa on tulkittava niin pitkälle kuin mahdollista tavalla,
joka ei aseta sen pätevyyttä kyseenalaiseksi, ja kaiken primaarioikeuden (ks. mm. asia C-361/06, Feinchemie Schwebda ja Bayer
CropScience, tuomio 22.5.2008, Kok., s. I-3865, 49 ja 50 kohta ja em. yhdistetyt asiat Sturgeon ym., tuomion 47 ja 48 kohta)
ja erityisesti yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti.
Tätä oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa puitesopimuksen kaltaisiin sopimuksiin, jotka on pantu täytäntöön neuvoston direktiivillä,
jonka erottamaton osa ne siis ovat (ks. edellä 25 kohta).
Puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdan sanamuoto
Puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdan mukaan ”työntekijöillä, niin naisilla kuin miehilläkin, on – – yksilöllinen oikeus vanhempainlomaan
lapsen syntymän tai lapseksi ottamisen vuoksi, jotta he voisivat huolehtia lapsesta vähintään kolmen kuukauden ajan”. Perusoikeuskirjan
33 artiklan 2 kohta on muotoiltu samalla tavalla, sillä siinä määrätään muun muassa, että ”jokaisella on oikeus – – vanhempainlomaan
– – lapsen syntymän tai lapseksi ottamisen johdosta”.
Kyproksen ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset huomauttavat, että yksikkömuodon (”
lapsen
syntymä”, ”jotta he voisivat huolehtia
lapsesta
”) käyttämisen perusteella voidaan ajatella, että työntekijällä on oikeus erilliseen vanhempainlomaan kutakin lasta kohden.
Kyproksen hallituksen mukaan tulkinta, jonka mukaan vanhempainlomaa koskevan oikeuden syntymisen kannalta ratkaisevana perusteena
on pidettävä lasta eikä syntymää, saa tukea asiassa C-519/03, komissio vastaan Luxemburg, 14.4.2005 annetusta tuomiosta (Kok.,
s. I-3067, 47 kohta), jossa todettiin, että ilmaisulla, jonka mukaan oikeus vanhempainlomaan myönnetään ”syntymän vuoksi”,
kuvataan ainoastaan sitä, että vanhempainloman myöntäminen edellyttää sitä, että lapsi on syntynyt.
Esitetty sanamuodon mukainen tulkinta herättää kuitenkin tiettyjä kysymyksiä.
Ei nimittäin voi olla mahdotonta, että yksikkömuodon käyttämisellä puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdassa ei ole tarkoitettu
määrää vaan lajia ja että tällä yksikkömuodolla ei rakenneta yhteyttä lasten lukumäärän ja vanhempainlomien määrän välille
vaan osoitetaan lapset ryhmänä henkilöitä, jotka voivat oikeuttaa saamaan oikeuden vanhempainlomaan.
Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Luxemburg annetun tuomion merkityksen osalta todettakoon, että kyseisen tuomion
47 kohdasta ilmenee, että tulkitsemalla puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohtaa siten, että vanhempainloman saamisen edellytyksenä
ei ole syntymä vaan se, että lapsi on syntynyt, unionin tuomioistuin on halunnut osoittaa, että oikeus vanhempainlomaan ei
ole sidoksissa syntymähetkeen ja ettei ole tarpeen, että lapsi on syntynyt sen jälkeen kun direktiivi 96/34 on tullut voimaan
asianomaisessa jäsenvaltiossa. Unionin tuomioistuin on näin tehdessään lausunut direktiivin 96/34 ajallisesta soveltamisalasta
eikä siitä, onko useamman lapsen syntymän perusteella myönnettävä syntyneiden lasten lukumäärää vastaava määrä vanhempainlomia.
Näin ollen nyt esillä olevaan kysymykseen annettavan vastauksen osalta voidaan todeta, että puitesopimuksen 2 lausekkeen 1
kohta ei ole yksiselitteinen eikä siitä yksin saada vastausta ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymykseen.
On siis otettava huomioon sen sääntelyn päämäärä, johon tämä määräys kuuluu.
Direktiivin 96/34 asiayhteys ja tavoitteet
Puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdan mukaan vanhempainloman tarkoituksena on tarjota vanhemmille mahdollisuus huolehtia lapsestaan.
Kyproksen hallitus katsoo, että vanhempainloma on sidottu vanhemman kykyyn omistautua täysin lapselleen. Kun kyseessä ovat
kaksoslapset, kummastakin lapsesta huolehtiminen oikeuttaisi näin tämän hallituksen mukaan erilliseen lomaan kummankin lapsen
osalta.
Kreikan, Tšekin, Saksan, Viron ja Puolan hallitukset ovat vastustaneet tätä näkemystä. Niiden mukaan vanhempainloman päämäärään
ei vaikuta niiden lasten lukumäärä, joista vanhemman on huolehdittava tämän jakson aikana. Kun kyse on kaksosista, asianomaisen
vanhemman on näiden hallitusten mukaan vastattava välittömästi ja samanaikaisesti kaksosten tarpeisiin. Koska kaksosten vanhemman
ja yhden lapsen vanhemman tilanteet eroavat toisistaan ainoastaan sen osalta, kuinka vaativia hoitotehtävät ovat, eivätkä
sen osalta, kuinka kauan niitä suoritetaan, syytä vanhempainloman kaksinkertaistamiseen ei niiden mukaan ole.
Kuten vanhempainlomaa koskevan puitesopimuksen johdanto-osan ensimmäisestä kohdasta ja yleishuomioiden 5 kohdasta ilmenee,
kyseinen puitesopimus merkitsee työmarkkinaosapuolten sitoutumista toteuttaa vähimmäismääräyksiä antamalla toimenpiteitä,
joilla on tarkoitus edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia ja tasa-arvoista kohtelua miesten ja naisten välillä tarjoamalla heille
mahdollisuus sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämää koskevat velvoitteensa (asia C-116/08, Meerts, tuomio 22.10.2009, 35 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tältä kannalta tarkastellen puitesopimuksella annetaan uusille vanhemmille mahdollisuus keskeyttää työnteko perhe-elämään
liittyvien velvoitteidensa täyttämiseksi takaamalla heille samalla puitesopimuksen 2 lausekkeen 5 kohdassa se, että he voivat
tämän loman päättyessä palata aiempaan työhönsä. Uusilla vanhemmilla on näin mahdollisuus ajanjaksolla, jonka kukin jäsenvaltio
voi vapaasti vahvistaa kolmen kuukauden vähimmäiskestovaatimusta noudattaen, ja kansallisen lainsäätäjän valittavaksi jätettyjen
yksityiskohtaisten soveltamissääntöjen mukaisesti tarjota lapselleen lapsen iän edellyttämä tuki ja järjestää perhe-elämänsä
työelämään palaamisen edellyttämällä tavalla.
Todettakoon siihen kysymykseen, onko kaksosten vanhempien tämän päämäärän perusteella voitava vaatia syntyneiden lasten lukumäärää
vastaavaa määrää vanhempainlomia, Kreikan, Tšekin, Saksan, Viron ja Puolan hallitusten tavoin, että lisärasitus, joka kaksosten
vanhempien on kestettävä, on luonteeltaan määrällinen siksi, että heidän on vastattava samanaikaisesti kahden lapsen tarpeisiin,
mutta että tämä lisäponnistus ei kuitenkaan kestä kauempaa, koska kaksoset käyvät samat kehitysvaiheet läpi periaatteessa
samanaikaisesti.
Voidaan siis todeta, että vanhempainloman kaksinkertaistaminen ei välttämättä ole ainoa soveltuva keino, johon jäsenvaltiot
voivat turvautua helpottaakseen kaksosten vanhempien perhe- ja työelämän yhteensovittamista, vaan järjestelmää, johon ne toimenpiteet
kuuluvat, joilla pyritään vastaamaan näiden vanhempien kohtaamiin vaikeuksiin, on tarkasteltava kokonaisuutena.
Tätä kantaa tukee se, että kun otetaan huomioon puitesopimuksen määräysten luonne vähimmäismääräyksinä ja jäsenvaltioille
tästä seuraava laaja valta toteuttaa vanhempainloma haluamallaan tavalla, kansalliset voimaansaattamistoimenpiteet vaihtelevat
huomattavasti jäsenvaltioiden välillä.
Näin ollen puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdan asiayhteys ja tällä sopimuksella tavoiteltu päämäärä huomioon ottaen on todettava,
ettei kyseisen sopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdassa edellytetä, että silloin kun kyseessä on kaksosten syntymä, olisi automaattisesti
tunnustettava oikeus syntyneiden lasten lukumäärää vastaava määrä vanhempainlomia.
Tästä huolimatta on tarpeen tutkia, mitä voi johtua siitä, että kaksosten vanhempien tilannetta tarkastellaan yhdenvertaisen
kohtelun periaatteen kannalta.
Yhdenvertaisen kohtelun periaate
Yhdenvertaisen kohtelun periaatteella, joka kuuluu unionin oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin ja jonka perustavanlaatuinen
luonne on vahvistettu perusoikeuskirjan 20 artiklalla, on vanhempainlomaa koskevan oikeuden toteuttamisessa erityisen suuri
merkitys siksi, että tämän sosiaalisen oikeuden perustavanlaatuinen luonne on tunnustettu perusoikeuskirjan 33 artiklan 2
kohdassa.
Tämä periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavalla ja että erilaisia tilanteita ei
kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella (ks. mm. asia C-164/07, Wood, tuomio 5.6.2008,
Kok., s. I-4143, 13 kohta ja em. yhdistetyt asiat Sturgeon ym., tuomion 48 kohta).
Komissio esittää tämän huomioon ottaen, että kaksosten vanhemmat ovat sellaisten lasten, joiden välinen ikäero on hyvin pieni,
vanhempien tilanteeseen rinnastettavassa tilanteessa, koska heille kaikille on yhteistä se, että lapsia on hoidettava samaan
aikaan. Kaksosten vanhempien pitäisi näin ollen viimeksi mainittujen vanhempien tavoin voida saada erillinen vanhempainloma
kummastakin lapsesta.
Vertailuperuste, jonka komissio on omaksunut, tuo kuitenkin selvästi esiin sen, kuinka vaikea on rajata se henkilöryhmä, joihin
kaksosten vanhempia voidaan verrata. Tämä vertailuperuste nimittäin perustuu tekijään, jota on vaikea määritellä määrällisesti,
eli ”pieneen ikäeroon”.
Vaikka yhtäältä tuskin voidaan kieltää, etteikö kaksosten hoitaminen vaatisi suurempia ponnistuksia kuin yhden lapsen hoitaminen,
minkä vuoksi sitä ei voida verrata yhden lapsen hoitamiseen, ei toisaalta voida olla ottamatta huomioon, että sillä, että
kaksoset kasvavat ja kehittyvät rinnakkain, on synergiavaikutuksia ja että tämän johdosta kaksosten hoitamisen edellyttämää
työmäärää ei voida välttämättä verrata työmäärään, jonka kahden eri-ikäisen lapsen hoitaminen vaatii.
Näin ollen on todettava, että kaksosten vanhemmat ovat erityisessä tilanteessa, joka ensi kädessä kansallisen lainsäätäjän
on otettava huomioon toteuttaessaan toimenpiteet, joilla direktiivi 96/34 saatetaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä.
Tässä on painotettava vielä kerran sitä, että puitesopimuksessa vahvistetaan ainoastaan vähimmäismääräyksiä, kuten sen 1 lausekkeen
1 kohdassa ja 2 lausekkeen 1 kohdassa todetaan. Sen lisäksi, että jäsenvaltiot voivat vahvistaa vanhempainloman pituuden haluamallaan
tavalla, kunhan kolmen kuukauden vähimmäisrajaa noudatetaan, ne voivat aivan vapaasti määritellä tämän loman myöntämisperusteet
ja sitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt.  Puitesopimuksen 2 lausekkeen 3 kohdassa viitataan tämän osalta jäsenvaltioiden
lainsäädäntöön ja/tai työehtosopimuksiin, ja tämä viittaus perustuu puitesopimuksen yleishuomioiden 9 kohdan mukaan tarpeeseen
ottaa huomioon kunkin jäsenvaltion tilanne.
Jäsenvaltiot voivat näin määritellä puitesopimuksessa vanhempainloman kestolle asetettua kolmen kuukauden vähimmäisaikaa noudattaen
ne yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaisesti loma voidaan pitää. Tämä harkintamarginaali merkitsee muun muassa sitä, että
jäsenvaltiot voivat silloin, kun ne haluavat vahvistaa vanhempainloman pidemmäksi kuin puitesopimuksessa tarkoitettu vähimmäisloma,
vahvistaa sääntöjä loman järjestämiseksi tilanteessa, jossa lapsia syntyy perättäin useampia.
Tästä seuraa, että kansallisella lainsäätäjällä on kaksosten vanhempien vanhempainlomaa koskevien säännösten määrittelyssä
laaja toimintamarginaali, joka tekee mahdolliseksi sen, että nämä vanhemmat voivat saada osakseen kohtelun, jossa otetaan
asianmukaisesti huomioon heidän erityistarpeensa.
Asiaa tältä kannalta tarkastellen voidaan tehdä se yleinen toteamus, että huomattavasti puitesopimuksessa vahvistettua vähimmäiskestoa
pidemmällä lomalla ja tietyllä vanhemmille jätetyllä joustomahdollisuudella ottaa lomaa lapsen iän perusteella, voidaan saada
kevennetyksi kaksosten hoitoon liittyvää lisärasitusta. Vastaavalla tavalla soveltamista koskevilla yksityiskohtaisilla säännöillä,
joissa joustaville työaikajärjestelyille varataan puitesopimuksen yleishuomioiden 6 kohdan mukaisesti olennainen sija, voidaan
helpottaa työelämän ja kaksosten hoidon asettamien erityisvaatimusten yhteensovittamista.
Yhtä hyvin voidaan kuitenkin kuvitella ja toteuttaa muita toimenpiteitä, joilla voidaan vastata kaksosten vanhempien erityistarpeisiin.
Näitä ovat esimerkiksi aineellinen apu, joka myönnetään vaikkapa oikeutena saada hoitopaikka päivähoitolaitoksesta, tai rahallinen
apu, joka myönnetään muun muassa erityisetuuksina, joiden avulla voidaan vapaasti valita eri hoitomuotojen välillä.
Kansallisen tuomioistuimen, joka on yksin toimivaltainen arvioimaan sen käsiteltäväksi saatetun asian tosiseikat, tehtävänä
on selvittää, antaako kansallinen lainsäädäntö kokonaisuutena riittävän mahdollisuuden vastata tietyssä yksittäisessä tapauksessa
niihin erityistarpeisiin, joita kaksosten vanhemmilla on työ- ja perhe-elämässään.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohtaa ei ole tulkittava
siten, että kaksosten syntymä tuottaa oikeuden syntyneiden lasten lukumäärää vastaavaan määrään vanhempainlomia. Tällä lausekkeella
– luettuna yhdenvertaisen kohtelun periaatteen valossa – velvoitetaan kansallinen lainsäätäjä kuitenkin toteuttamaan sellainen
vanhempainlomaa koskeva sääntely, jolla asianomaisessa jäsenvaltiossa vallitseva tilanne huomioon ottaen taataan kaksosten
vanhemmille kohtelu, jossa otetaan asianmukaisesti huomioon heidän erityistarpeensa. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä
on selvittää, onko kansallinen lainsäädäntö tämän vaatimuksen mukainen, ja tulkita, tapauksen niin vaatiessa, tätä kansallista
lainsäädäntöä mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukaisesti.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä vanhempainlomaa koskevasta puitesopimuksesta 3.6.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/34/EY,
sellaisena kuin se on muutettuna 15.12.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/75/EY, liitteenä olevan vanhempainlomasta
14.12.1995 tehdyn puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohtaa ei voida tulkita siten, että sillä annetaan lapselle yksilöllinen
oikeus vanhempainlomaan.
2)
Puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohtaa ei ole tulkittava siten, että kaksosten syntymä tuottaa oikeuden syntyneiden lasten
lukumäärää vastaavaan määrään vanhempainlomia. Tällä lausekkeella – luettuna yhdenvertaisen kohtelun periaatteen valossa –
velvoitetaan kansallinen lainsäätäjä kuitenkin toteuttamaan sellainen vanhempainlomaa koskeva sääntely, jolla asianomaisessa
jäsenvaltiossa vallitseva tilanne huomioon ottaen taataan kaksosten vanhemmille kohtelu, jossa otetaan asianmukaisesti huomioon
heidän erityistarpeensa. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, onko kansallinen lainsäädäntö tämän vaatimuksen
mukainen, ja tulkita, tapauksen niin vaatiessa, tätä kansallista lainsäädäntöä mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukaisesti.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: kreikka.