CELEX: 62004CJ0343
Brüsszeli Egyezmény
A 16. cikk 1. pontjának a) alpontja
Kizárólagos joghatóság olyan eljárásokra, amelyek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog
Ingatlanokon a fekvésük szerinti állam szomszédos államának területén található atomerőmű tevékenységével okozott környezeti ártalmak vagy ezzel való veszélyeztetés megszüntetésére irányuló kereset
Alkalmazhatatlanság

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Dánia, Írország, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága
csatlakozásáról szóló, 1978. október 9‑i egyezménnyel (HL L 304., 1. o. és – módosított szöveg – 77. o.), a Görög Köztársaság
csatlakozásáról szóló, 1982. október 25‑i egyezménnyel (HL L 388., 1. o.), a Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság csatlakozásáról
szóló, 1989. május 26‑i egyezménnyel (HL L 285., 1. o.), valamint az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság
csatlakozásáról szóló, 1996. november 29‑i egyezménnyel (HL 1997. C 15., 1. o.) módosított, a polgári és kereskedelmi ügyekben irányadó bírósági joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról
szóló, 1968. szeptember 27‑i egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o., a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) 16. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezésére irányul.
A kérelmet a Land Oberösterreich és a ČEZ (a továbbiakban: ČEZ) között, a Land Oberösterreich tulajdonában levő ausztriai
mezőgazdasági területeken a ČEZ által működtetett, a Cseh Köztársaság területén található temelini atomerőmű okozta környezeti
ártalmak miatt folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér

A Brüsszeli Egyezmény
A Brüsszeli Egyezmény joghatósági szabályokról szóló II. címének Általános rendelkezések elnevezésű 1. szakaszában szereplő
2. cikkének első bekezdése az alábbiakat mondja ki:
„Ezen egyezmény rendelkezéseire is figyelemmel valamely szerződő államban lakóhellyel rendelkező személy, állampolgárságára
való tekintet nélkül, az adott szerződő állam bíróságai előtt perelhető.”
Az egyezmény 4. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ha az alperes nem rendelkezik lakóhellyel valamely szerződő államban, valamennyi szerződő állam bíróságainak joghatóságát
a 16. cikk alapján az adott szerződő állam joga határozza meg.”
Az egyezmény II. címének Különös joghatóságok elnevezésű 2. szakaszában szereplő 5. cikk az alábbiakat mondja ki:
„Valamely szerződő államban lakóhellyel rendelkező személy más szerződő államban perelhető:
[...]
3.      jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel kapcsolatos ügyekben annak a helynek a
bírósága előtt, ahol a káresemény bekövetkezett;
[...]”
Az egyezmény II. címének Kizárólagos joghatóságok elnevezésű 5. szakaszában szereplő 16. cikk az alábbiakat mondja ki:
„A lakóhelyre való tekintet nélkül a következő bíróságok kizárólagos joghatósággal rendelkeznek:
1)      a)     olyan eljárásokra, amelynek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog vagy ingatlan bérlete, illetve haszonbérlete, annak a szerződő
államnak a bíróságai, ahol az ingatlan található;
[…]”

A nemzeti szabályozás
Az osztrák polgári törvénykönyv (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch, a továbbiakban: ABGB) 364. §‑ának (2) bekezdése szerint:
„Az ingatlan tulajdonosa megtilthatja a szomszéd ingatlanról származó, szennyvíz, füst, gáz, hő, szag, zaj, rezgés és más
hasonló tényezők által okozott környezeti ártalmat, amennyiben az túllépi a helyben szokásos mértéket, és jelentősen akadályozza
az ingatlan helyi szokásoknak megfelelő használatát. A jogcím nélküli közvetlen vízelvezetés minden körülmények között jogellenes.”
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az ezen rendelkezés alapján indított kereset egy ingatlan birtokháborításának
abbahagyására, illetve megfelelő eszközökkel történő elhárítására irányul. A nemzeti joggyakorlat szerint ez birtokvédelemre
irányuló keresetnek (Eigentumsfreiheitsklage) minősül, amellyel tulajdonjogi igény érvényesíthető.
Az ABGB 364. § szerint:
„Ha azonban a szomszédos telken lévő bánya vagy hatóságilag engedélyezett létesítmény okoz ilyen mértékű birtokháborítást,
az ingatlan birtokosa bírósági úton csak az okozott kár megtérítését követelheti abban az esetben is, ha a kár olyan körülményekből
ered, amelyeket a hatósági engedélyezési eljárásban nem vettek figyelembe.”
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az ilyen vagyoni kártérítési igény vétkességtől független, és a szomszédjog körébe
tartozik.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Land Oberösterreich több olyan művelés alá vont és mezőgazdasági kísérleti terület tulajdonosa, amelyeken mezőgazdasági
iskola működik. Ezek az ingatlanok mintegy 60 km‑re helyezkednek el a temelini atomerőműtől, amely 2000. október 9‑én kezdte
meg a próbaüzemet. Az erőművet a ČEZ, egy 70%‑os cseh állami tulajdonban lévő cseh energiaszolgáltató vállalat működteti a
tulajdonában lévő területen.
A Land Oberösterreich, mint az említett ingatlanok tulajdonosa, úgy ítélte meg, hogy az atomerőmű működtetése nem a közhatalom
gyakorlásának, hanem gazdasági magántevékenységnek minősül, amely polgári bíróság elé tartozik, és így 2001. július 31‑én
keresetet indított a ČEZ ellen a Landesgericht Linz (linzi tartományi bíróság) előtt.
A fellebbezés elsődlegesen arra irányult, hogy a ČEZ hagyja abba a temelini atomerőmű ionizáló sugarainak a Land Oberösterreich
ingatlanaira történő kibocsátását, amennyiben az meghaladja a műszaki fejlettség jelenleg ismert szintjén üzemeltetett atomerőműtől
származó mértéket. A Land Oberösterreich másodlagosan a sugárzással előidézett veszélyeztetés abbahagyását kérte, amennyiben
az meghaladja a műszaki fejlettség jelenleg ismert szintjén üzemeltetett atomerőműtől származó mértéket.
A Land Oberösterreich szerint a temelini atomerőműből eredő ionizáló sugarak az ABGB 364. §‑ának (2) cikke értelmében környezeti
ártalomnak minősülnek. Az erőmű által a jelenlegi próbaüzem alatt okozott radioaktivitás vagy legalábbis az erőmű üzemszerű
működése, még inkább hibás működése esetén a talajszennyezés veszélye meghaladja a helyben szokásos szintet, és tartósan károsítja
az Land Oberösterreich tulajdonában álló ingatlanok szokásos lakhatási, oktatási és mezőgazdasági használatát. Ennélfogva
fennállnak az abbahagyásra kötelezés – adott esetben megelőzés – iránti kereset feltételei.
A ČEZ szerint az osztrák bíróságoknak nincsen joghatósága az ügyben, és többek között arra hivatkozott, hogy a
Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdése a) pontja nem alkalmazható
a
birtokháborítás megszüntetése iránti keresetekre. Az ilyen kereset ugyanis kártérítési jellegű, így az egyezmény 5. cikkének
(3) bekezdése hatálya alá tartozik. A
ČEZ ezenkívül úgy ítéli meg, hogy ha őt egy osztrák bíróság jogsértés abbahagyására szólítaná fel, az a nemzetközi jogot sértő
beavatkozást jelentene a Cseh Köztársaság területi és állami szuverenitásába, és nem lehetne ez utóbbi területén végrehajtani.
2002. április 17‑i ítéletével a Landesgericht Linz kimondta, hogy nem rendelkezik joghatósággal a Land Oberösterreich által
indított kereset tekintetében. Az Oberlandesgericht Linz a fellebbezésről 2003. szeptember 19‑én hozott ítéletével hatályon
kívül helyezte ezt a határozatot, és kimondta, hogy az osztrák bíróságok a Brüsszeli Egyezmény
16. cikke (1) bekezdése a) pontja alapján
joghatósággal rendelkeznek az ilyen ügyekben.
Az Oberster Gerichtshof az ítélettel szemben kezdeményezett felülvizsgálati eljárás során rámutatott arra, hogy az iratokból
nem állapítható meg, hogy a temelini atomerőmű megkapta‑e az ABGB 364. §‑ában említett hatósági engedélyt.
Ez utóbbi bíróság szerint továbbá a Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján nem lehet teljes bizonyossággal eldönteni, hogy
az ABGB 364. §‑a alapján indított kereset a Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdése a) pontjának, vagy 5. cikke (3) bekezdésének
hatálya alá tartozik.
E körülmények között az Oberster Gerichtshof úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és előzetes döntéshozatal céljából
a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni [a Brüsszeli] egyezmény 16. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő »eljárások, amelyek tárgya
ingatlanon fennálló dologi jog« fordulatot, mint ami magában foglalja azokat a (megelőző) eljárásokat is, amelyeket egy szomszédos
államban – amely nem tagja az Európai Uniónak – elhelyezkedő ingatlanról eredő és a felperes ingatlanát érintő környezeti
ártalmak (a konkrét ügyben egy csehországi atomerőműből kiinduló ionizáló sugárzás) megtiltása érdekében az [ABGB] 364. §‑ának
(2) bekezdése alapján indítanak?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság kérdése arra irányul, hogy úgy kell‑e a Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdésének a) pontját
értelmezni, hogy e rendelkezés értelmében az „eljárások, amelyek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog” körébe tartozik‑e
az olyan kereset, mint amilyet az alapügyben az ABGB 364. §‑ának (2) bekezdése alapján indítottak, és amely a felperes tulajdonában
álló ingatlanokat károsító vagy veszélyeztető, az ingatlanok fekvése szerinti állam szomszédos államának területén található
atomerőmű ionizáló sugarai által keltett környezeti ártalmak megszüntetésére irányul.

Előzetes megfontolások
Bevezetésképpen meg kell jegyezni, hogy bár a Cseh Köztársaság nem volt a Brüsszeli Egyezményben részes fél abban az időpontban,
amikor a Land Oberösterreich az osztrák bíróságokhoz fordult, így az alapeljárás alperese ebben az időpontban nem rendelkezett
lakóhellyel valamely szerződő állam területén, ez a körülmény az egyezmény 4. cikke (1) bekezdésének kifejezett rendelkezéséből
következően nem akadálya a 16. cikk esetleges alkalmazásának.
Másfelől emlékeztetni kell arra, hogy a Brüsszeli Egyezményt az 1. cikkének (1) bekezdése szerint az eljáró bíróságtól függetlenül
„polgári és kereskedelmi ügyekben” kell alkalmazni, de „nem terjed ki különösen az adó‑, vám‑ vagy közigazgatási ügyekre”.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint „a polgári és kereskedelmi ügyek” meghatározást önálló fogalomként, az egyezmény
céljára és felépítésére, valamint a nemzeti jogrendszerek összességéből következő alapelvekre hivatkozással kell értelmezni.
A Brüsszeli Egyezmény hatályát így elsősorban a felek közötti jogviszonyok jellege vagy a jogvita tárgya alapján kell megállapítani
(lásd különösen a 814/79. sz. Rüffer‑ügyben 1980. december 16‑án hozott ítélet [EBHT 1980., 3807. o.] 7. és 14. pontját).
A kérdést előterjesztő bíróság, amelynek feladata megvizsgálni és a Bíróság ítélkezési gyakorlata figyelembe vételével eldönteni,
hogy alkalmazható‑e a Brüsszeli Egyezmény egy olyan jogvitában, mint amelyben eljár, nem kérte a Bíróságtól az Egyezmény 1. cikkének
értelmezését. Tekintettel erre a körülményre és az előterjesztett kérdésre adott, alább következő válaszra, nem szükséges
ezen rendelkezés hatályával foglalkozni.

A Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezéséről
Mint az a Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdésének a) pontjából következik, annak a szerződő államnak a bíróságai, ahol
az ingatlan található, kizárólagos joghatósággal rendelkeznek azokra az eljárásokra, amelynek tárgya ingatlanon fennálló dologi
jog.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a szerződő államoknak és az érintett személyeknek a Brüsszeli Egyezményből eredő
jogai és kötelezettségei egyenlőségének és egységességének lehető legteljesebb biztosítása érdekében a közösségi jogban önállóan
meghatározni az „eljárások, amelyek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog” fogalmát (lásd különösen a C‑115/88. sz., Reichert
és Kockler ügyben 1990. január 10‑én hozott ítélet [EBHT 1990., I‑27. o.] 8. pontját).
Ugyanezen ítélkezési gyakorlat szerint a 16. cikk és különösen (1) bekezdésének a) pontja mint az egyezmény általános joghatósági
szabályai alóli kivétel nem értelmezhető a céljához képest kiterjesztő módon (lásd különösen a C‑43/04. sz. Klein‑ügyben 2005.
október 13‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban nem tették közzé] 15. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A Brüsszeli Egyezmény ugyanis a 4. cikke (1) bekezdésében foglalt azon általános szabály alól kivételt teremtve, miszerint
ha az alperes nem rendelkezik lakóhellyel valamely szerződő államban, valamennyi szerződő állam bíróságainak joghatóságát
az adott szerződő állam joga határozza meg, a 16. cikk (1) bekezdésének a) pontjában az olyan eljárásokra, amelynek tárgya
ingatlanon fennálló dologi jog vagy ingatlan bérlete, illetve haszonbérlete, azon szerződő államnak bíróságainak kizárólagos
joghatóságát írja elő, ahol az ingatlan található (a fent hivatkozott Klein‑ítélet 14. pontja).” Másfelől az említett 16. cikk
rendelkezéseiből az következik, hogy a felek nem élhetnek azzal az egyébként rendelkezésükre álló lehetőséggel, hogy a bíróságot
megválasszák, és hogy egyes esetekben olyan bíróság elé kerül a perük, amely egyiküknek sem a lakóhely szerinti bírósága (lásd
többek között a fent hivatkozott Reichert és Kockler ügyben hozott ítélet 9. pontját).
Ami a Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdésének a) pontját illeti, a Brüsszeli Egyezményről szóló Jenard‑jelentés (HL 1979. C 59.,
1. o.) és a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint is elsősorban az indokolja azon szerződő államnak bíróságainak kizárólagos
joghatóságát, ahol az ingatlan található, hogy az ingatlan fekvése szerinti bírósága legalkalmasabb arra, hogy döntsön olyan
jogvitákban, amelyek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog vagy ingatlan bérlete, illetve haszonbérlete (lásd a 73/77. sz.
Sanders‑ügyben 1977. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 1977., 2383. o.] 11. és 12. pontját).
Olyan jogvitákat ugyanis, amelyek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog, általában az ingatlan fekvése szerinti állam szabályai
szerint kell eldönteni, és mivel az ilyen ügyekben felmerülő vitáknál gyakran van szükség olyan ellenőrzésekre, vizsgálatokra
és szakértői véleményekre, amelyeket a helyszínen kell lefolytatni, így az, hogy az ingatlan fekvése szerinti bíróság – amely
a földrajzi közelség folytán a legkedvezőbb helyzetben van ahhoz, hogy a megfelelően tájékozódjék a tényállásról – kizárólagos
joghatósággal rendelkezzék, a gondos igazságszolgáltatás követelményének tesz eleget (lásd különösen a fent hivatkozott Sanders‑ítélet
13. pontját és Reichert és Kockler ügyben hozott ítélet 10. pontját).
Ezekre az értelmezési elvekre tekintettel döntött úgy a Bíróság, hogy a Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdésének a) pontját
úgy kell értelmezni, hogy azon szerződő államnak bíróságainak kizárólagos joghatósága, ahol az ingatlan található, nem terjed
ki valamennyi olyan keresetre, amelyek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog, hanem ezek közül csak azokra, amelyek az Egyezmény
hatálya alá tartoznak, és valamely ingatlan területének, állagának, tulajdonának, birtokának, vagy az ingatlanon más dologi
jog fennállásának megállapítására valamint arra irányulnak, hogy biztosítsák a jogosultakat jogcímük alapján megillető előjogokat
(a fent hivatkozott Reichert és Kockler ügyben hozott ítélet 11. pontja).
Mint a ČEZ, az Egyesült Királyság és az Európai Közösségek Bizottsága jogosan előadják, a birtokháborítás abbahagyására irányuló
– adott esetben megelőző jellegű – kereset, mint amilyet az alapeljárás során benyújtottak, nem tartozik az előző pontban
meghatározott keresetek csoportjába.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a fent említett Jenard‑jelentés (1. o., 34. és 35.) hangsúlyozza, hogy egy olyan
joghatósági szabály, mint a Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt szabály, amely „a kereset
tárgyán alapul”, „olyan viták” esetében alkalmazandó, „amelyek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog”.
A Dán Királyságnak, Írországnak és Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának a Brüsszeli Egyezményhez való csatlakozásáról
szóló egyezményre vonatkozó Schlosser‑jelentés (HL 1979. C 59., 71. o., 163. pont) e tekintetben kiemeli, hogy a jelentést
összeállító bizottság szakértői számára nyilvánvalónak tűnt annak megállapítása, hogy a dologi jogok megsértésére vagy ingatlanokon
okozott károkra alapított kártérítési keresetek nem tartoznak az Egyezmény 16. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá,
mivel ebben az összefüggésben a dologi jog – leggyakrabban a tulajdonjog – fennállása és tartalma mellékes.
A birtokháborítás abbahagyására irányuló – adott esetben megelőző jellegű – kereseteknek, mint amilyen az alapügyben is szerepel,
sem ingatlanon fennálló dologi jog a tárgya. Jóllehet az ilyen kereset valamely ingatlanon fennálló dologi jog megsértésén
alapszik, ám ebben az összefüggésben csak másodlagos jelentősége van a jog dologi természetének és annak a körülménynek, hogy
ingatlanon áll fenn. Mint a ČEZ és a Bizottság is hangsúlyozták, a szóban forgó jog dologi természete és az a körülmény, hogy
ez a jog ingatlanon áll fenn, nem befolyásolja döntően az alapeljárás alakulását, ez ugyanis nem különbözött volna lényegesen
a mostanitól abban az esetben sem, ha más természetű – például testi épséghez vagy ingósághoz való jog – lett volna az a jog,
amely az állított környezeti ártalmakkal szemben védelmet igényel. Az ilyen keresetek, éppen mint amilyen az alapügyben benyújtott
kereset, lényegében arra irányulnak, hogy ha valaki főként azáltal, hogy nem felel meg műszaki fejlettség ismert szintjének,
ténylegesen vagy lehetségesen megsért valamely jogot, akkor szólítsák fel ezen tevékenysége abbahagyására.
Ki kell emelni azt is, hogy a Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdése a) pontjának alapjául szolgáló gondos igazságszolgáltatás
szempontjai, ahogyan a jelen ítélet 29. pontjában kifejtésre kerültek, nem alkalmazhatóak a birtokháborítás abbahagyására
irányuló – adott esetben megelőző jellegű – kereset esetében, mint amilyet az alapeljárás során benyújtottak, és ennélfogva
nem mond ellent ezeknek az, hogy az ilyenfajta kereset nem esik ezen rendelkezés hatálya alá.
Egyrészt ha ugyanis két olyan ingatlanról van szó, mint a jelen ügyben, amelyek két különböző állam területén helyezkednek
el, nem feltételezhető, hogy inkább az egyik, semmint a másik állam szabályai szerint kellene általában dönteni egy olyan
keresetről, mint amilyennel a kérdést előterjesztő bírósághoz fordultak.
E tekintetben az AGBG 364. cikkének (2) bekezdése, amely szerint az olyan birtokháborítás abbahagyását lehet elrendelni, amelyet
valamely „szomszéd” okoz, és amely „túllépi a helyben szokásos mértéket és jelentősen akadályozza az ingatlan helyi szokásoknak
megfelelő használatát”, rávilágít arra, hogy az ilyen jellegű keresetnél általában figyelembe kell venni az érintett ingatlanok
helyére vonatkozó sajátos feltételeket. Ezért nehezen feltételezhető, hogy egy ilyenfajta rendelkezés abban az esetben is
kizárólagosságot ír elő, ha a két szóban forgó ingatlan közötti távolság talán éppen azt eredményezi, hogy eltérő helyi feltételek
vonatkoznak rájuk.
Másrészt egy olyan kereset vizsgálatánál, mint amilyet az alapügyben benyújtottak, nem szükséges mérlegelni azokat a tényeket,
amelyek az érintett két ingatlan közül csak az egyik helyére jellemzőek, és amelyek alapján a két érintett állam egyikének
joghatósága igazolható, kizárva a másik állam bíróságainak joghatóságát. A Bíróság így a 21/76. sz., Bier kontra Mines de
Potasse d’Alsace ügyben 1976. november 30‑án hozott ítélet [EBHT 1976., 1735. o.] 15. és 17. pontjában, az egyik szerződő
állam területén fekvő ingatlanon, egy folyónak a másik tagállamban működő üzemből eredő szennyezésével okozott anyagi kárral
kapcsolatos kárfelelősség megállapítása iránti kereset ügyében úgy határozott, hogy mind az okozati esemény helye, nem kevésbé
pedig a kár megtestesülésének helye, a körülményektől függően egyaránt szolgálhat különösen hasznos jelzéssel a bizonyítás
és a per lefolytatása szempontjából.
Mint az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből következik, a Land Oberösterreichnak az alapeljárásban indított keresete
annak megállapítására irányul, hogy a temelini atomerőműből eredő ionizáló sugárzás kibocsátása vagy annak veszélye meghaladja‑e
azt a mértéket, amely a műszaki fejlettség jelenleg ismert szintjén egy atomerőmű működésénél szokásos. Mint a ČEZ, az Egyesült
Királyság és az Európai Közösségek Bizottsága jogosan előadták, ennek megítélése nyilvánvalóan vizsgálatokat igényel, amelyeket
jórészt az említett erőmű helyén kell lefolytatni.
Figyelembe véve mindezeket a szempontokat, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy
a Brüsszeli Egyezmény 16. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy nem tartozik e rendelkezés hatálya alá
az olyan kereset, mint amilyet az alapügyben az ABGB 364. §‑ának (2) bekezdése alapján indítottak, és amely a felperes tulajdonában
álló ingatlanokat károsító vagy veszélyeztető, az ingatlanok fekvése szerinti állam szomszédos államának területén található
atomerőmű ionizáló sugarai által keltett környezeti ártalmak megszüntetésére irányul.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján, a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
A legutóbb az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozásáról szóló, 1996. november 29‑i egyezménnyel
módosított, a polgári és kereskedelmi ügyekben irányadó bírósági joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló,
1968. szeptember 27‑i egyezmény 16. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy nem tartozik e rendelkezés
hatálya alá az olyan kereset, mint amilyet az alapügyben az osztrák polgári törvénykönyv (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch)
364. §‑ának (2) bekezdése alapján indítottak, és amely a felperes tulajdonában álló ingatlanokat károsító vagy veszélyeztető,
az ingatlanok fekvése szerinti állam szomszédos államának területén található atomerőmű ionizáló sugarai által keltett környezeti
ártalmak megszüntetésére irányul.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.