CELEX: 62004CJ0339
Telekomunikacijske storitve
Direktiva 97/13/ES
Dajatve in pristojbine za individualne licence

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 97/13/ES z dne 10. aprila 1997 o skupnem okviru za splošne avtorizacije in posamična dovoljenja na področju telekomunikacijskih storitev (
UL L 117, str. 15
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Nuova società di telecomunicazioni SpA (v nadaljevanju: NST) in Ministero delle Comunicazioni (ministrstvom za komunikacije) glede plačila pristojbine za zasebno rabo telekomunikacijskega omrežja.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Direktiva 97/13 vzpostavlja skupni okvir režimov odobritev, da bi pomembno olajšala dostop novih obratovalcev na trg.
V skladu s členom 3(3) te direktive države članice poskrbijo, da se storitve in/ali telekomunikacijska omrežja lahko zagotavljajo z odobritvijo ali brez nje. Ta direktiva predvideva dva posebna načina odobritve, in sicer splošno odobritev in individualno licenco.
Na podlagi člena 2(1)(a), prva alinea, Direktive 97/13 splošna odobritev, ki je urejena na podlagi „splošnega dovoljenja“ ali splošnih zakonskih določb ne zahteva, naj zadevno podjetje od nacionalnega regulativnega organa pridobi posebno odločbo.
V skladu s členom 2(1)(a), druga alinea, te direktive individualna licenca pomeni dovoljenje, ki ga dodeli nacionalni regulativni organ in daje podjetju posebne pravice ali podredi delovanje tega podjetja posebnim obveznostim.
Na podlagi člena 7(1) Direktive 97/13 lahko države članice dodelijo individualne licence zgolj na podlagi določenih razlogov, predvsem, da se imetniku podeli dostop do radijskih frekvenc in številk.
Člen 7(2) te direktive kljub temu določa, da sta vzpostavitev in zagotavljanje javnih telekomunikacijskih omrežij in drugih omrežij, ki vključujejo uporabo radijskih frekvenc, lahko predmet individualnih licenc.
Kar zadeva dajatve in pristojbine glede individualnih licenc člen 11(1) Direktive 97/13 določa, da je namen dajatev zgolj pokritje administrativnih stroškov, povezanih z izdajo, vodenjem, nadzorom in uporabo individualnih uporabnih licenc. To besedilo določa tudi, da so dajatve za posamično dovoljenje v sorazmerju z obsegom zahtevanega dela in se objavijo ustrezno in dovolj podrobno, da so informacije lahko dostopne.
V primeru redkih virov lahko države članice v skladu s členom 11(2) te direktive državnemu regulativnemu organu kljub temu dovolijo, da naloži pristojbine, ki odražajo potrebo po zagotovitvi optimalne uporabe teh virov.
Nacionalna ureditev
Pred liberalizacijo telekomunikacijskega trga so družbe, ki opravljajo javne storitve, lahko v okviru režima koncesij uporabljale telekomunikacijska omrežja za notranje potrebe v skladu z zakonikom o pošti in telekomunikacijah, ki je bil potrjen z dekretom predsednika republike št. 156 (testo unico delle disposizioni legislative in materia postale di bancoposta e di telecomunicazioni approvato con decreto del Presidente della Repubblica, n
o
156) z dne 29. marca 1973 (GURI št. 113 z dne 3. maja 1973, v nadaljevanju: zakonik).
V kontekstu liberalizacije telekomunikacijskega trga je dekret predsednika republike, št. 318, o uredbi o uporabi skupnostnih direktiv v telekomunikacijskem sektorju (decreto del Presidente della Repubblica n
o
318, Regolamento per l’attuazione di direttive comunitarie nel settore delle telecomunicazioni) z dne 19. septembra 1997 (navadna priloga GURI št. 221 z dne 22. septembra 1997, v nadaljevanju: dekret št. 318/97) določal možnost, da določene družbe pridobijo individualno licenco za ponujanje telekomunikacijskih storitev javnosti.
Člen 6 dekreta št. 318/97 ureja postopek podelitve splošne odobritve in individualnih licenc ter načine pobiranja prispevkov. Glede na ta člen, je ob izvzetju uporabe redkih virov prispevek, ki se zahteva od podjetij za postopek v zvezi z individualnimi licencami, namenjen zgolj pokritju administrativnih stroškov, povezanih z izdajo, vodenjem, nadzorom in vzdrževanjem pogojev, ki jih določa licenca.
Člen 21, (2) do (5), dekreta št. 318/97, ki je razširil nov režim na omrežje za zasebno rabo, je bil zamenjan s členom 20 zakona št. 448 o javnih finančnih ukrepih za stabilizacijo in razvoj (legge n
o
448, Misure di finanza pubblica per la stabilizzazione e lo sviluppo) z dne 23. decembra 1998 (navadna priloga GURI št. 302 z dne 29. decembra 1998, v nadaljevanju: zakon št. 448/98). Ta zadnji člen je kljub temu predvidel, da določbe zakonika glede izračuna denarnih dajatev ostanejo v veljavi do sprejetja novih uredbenih in zakonskih določb na tem področju.
Na podlagi člena 4(6) zakona št. 249 o vzpostavitvi garantnega organa na področju telekomunikacij in pravil glede telekomunikacijskih in radiotelevizijskih sistemov (legge n
o
249, Istituzione dell’Autorità per le garanzie nelle comunicazioni e norme sui sistemi delle telecomunicazioni e radiotelevisivo) z dne 31. julija 1997 (navadna priloga GURI št. 177, z dne 31. julija 1997) morajo družbe, ki opravljajo javne storitve, ki so vzpostavile zasebna omrežja za lastne potrebe, ustanoviti ločeno družbo za izvajanje vseh storitev v tem sektorju in v skladu s členom 20 zakona št. 448/98 iz tega naslova plačati dajatve.
Spor o glavni stvari
Elementi spora o glavni stvari, kot izhajajo iz predložitvene odločbe, se lahko povzamejo na naslednji način.
V skladu s členom 213 zakonika je bila pred liberalizacijo telekomunikacijskega trga ENI SpA (v nadaljevanju: ENI) imetnik radijskih frekvenc za svoje notranje potrebe.
Po omenjeni liberalizaciji, ki je bila predvsem posledica Direktive 97/13, je ENI ustanovila NST in na to družbo prenesla upravljanje telekomunikacijskih omrežij, ki jih je do takrat uporabljala za notranje potrebe.
NST je 12. junija 1998 pridobila individualno licenco na podlagi dekreta št. 318/97, ki je prenesel Direktivo 97/13 v nacionalni pravni red, za zagotavljanje telekomunikacijskih storitev za javnost prek omrežja.
Ministero delle Comunicazioni je od NST zahteval, naj plača dva prispevka za omenjeno omrežje, enega za zagotavljanje telekomunikacijskih storitev za javnost in drugega za zasebno uporabo tega omrežja. Ta drugi prispevek se je zahteval za leto 1999 s pisnim dopisom tega ministra z dne 26. februarja 1999 in je ustrezal znesku, ki ga je prej plačal ENI v skladu z zakonikom.
NST je drugemu prispevku oporekala pred italijanskimi upravnimi sodišči.
Le Consiglio di Stato je preverilo dvome glede združljivosti obveznosti za NST glede plačila dveh različnih prispevkov za javno in zasebno uporabo telekomunikacijskega omrežja z Direktivo 97/13. Podredno se Consiglio di Stato sprašuje glede združljivosti drugega prispevka s členom 11 te direktive.
V teh okoliščinah je Consiglio di Stato prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je nacionalna ureditev, s katero je bila družbam, ki opravljajo javne službe in so v preteklosti za svoje potrebe v okviru režima odplačnih koncesij zagotovile telekomunikacijska omrežja, naložena ustanovitev ločenih družb za opravljanje kakršnihkoli dejavnosti v telekomunikacijskem sektorju in ki določa, da mora ločena družba, čeprav ima licenco za opravljanje javne storitve, plačati, četudi samo prehodno, dodatno dajatev za uporabo telekomunikacijskega omrežja s strani materinske družbe, združljiva s temeljnimi načeli [direktive 97/13/ES]?
2.
Ali je nacionalna določba, ki (prehodno) določa drugo, dodatno dajatev, dolgovano iz naslova dejavnosti, opravljenih v korist materinske družbe, na podlagi zneskov, ki jih je v preteklosti plačala ta materinska družba po prej veljavnem ekskluzivnem režimu, ki je razlikoval med koncesijami za telekomunikacijske sisteme za javno uporabo ter koncesijami za sisteme, namenjene zasebni rabi, združljiva s pravom Skupnosti, kot ga razlaga Sodišče v sodbi z dne 18. septembra 2003 [(v združenih zadevah Albacom in Infostrada,
C-292/01 in C-293/01, Recueil, str. I-9449
)]? “
Vprašanji za predhodno odločanje
S tema vprašanjema Consiglio di Stato v bistvu sprašuje, ali člen 11 Direktive 97/13 nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki družbi, ki ima individualno licenco za zagotavljanje javnega telekomunikacijskega omrežja, za katero je plačala prispevek, kot je določen v tem členu, naloži plačilo dodatnega prispevka za zasebno rabo omenjenega omrežja.
Italijanska vlada navaja, da se Direktiva 97/13 ne uporablja za zasebna telekomunikacijska omrežja ali storitve, temveč zgolj za javna telekomunikacijska omrežja in storitve. Tako ocenjuje, da omenjena direktiva ne nasprotuje naložitvi dodatnega prispevka, kot je drugi prispevek v postopku v glavni stvari, za zasebno rabo telekomunikacijskega omrežja.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da v skladu s členom 1(1) Direktive 97/13, ta zadeva postopek odobritve za zagotavljanje telekomunikacijskih storitve, ne da bi razlikoval med omrežji, ki so za javnost odprta ali zaprta.
Med drugim člen 7(2) te direktive pooblašča države članice, da določijo sistem individualnih licenc za vzpostavitev in zagotavljanje javnih telekomunikacijskih omrežij in drugih omrežij, ki vključujejo uporabo radijskih frekvenc.
Iz tega izhaja, da se načeloma direktiva uporablja ne le za javna telekomunikacijska omrežja in storitve, ampak tudi za zasebna telekomunikacijska omrežja, ki niso bila odprta javnosti in so pridržana zaprti skupini uporabnikov, ter za storitve v takem zasebnem omrežju.
Vendar je bilo glede na predložitveno sodišče omrežje iz postopka v glavni stvari odprto za javnost, v skladu z individualno licenco, ki daje NST dovoljenje, da zagotavlja javno telekomunikacijsko omrežje v skladu s členom 7(2) Direktive 97/13.
V zvezi s tem je treba poudariti, da v skladu s peto uvodno izjavo Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 97/33/ES z dne 30. junija 1997 o medomrežnem povezovanju v telekomunikacijah glede zagotavljanja univerzalne storitve in medobratovalnosti z uporabo načel zagotavljanja odprtosti omrežij (ONP) (
UL L 199, str. 32
) izraz „javen“ zajema vsa omrežja in storitve, k so dani na razpolago javnosti in so dostopni tretjim.
Med drugim iz člena 2, točka 2, drugi odstavek, Direktive Sveta 90/387/EGS z dne 28. junija 1990 o vzpostavitvi notranjega trga za telekomunikacijske storitve z uvedbo zagotavljanja odprtosti omrežij (
UL L 192, str. 1
), kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 97/51/ES z dne 6. oktobra 1997 (
UL L 295, str. 23
), izhaja, da je treba „javno telekomunikacijsko omrežje“ razumeti kot telekomunikacijsko omrežje, „ki se v celoti ali pretežno uporablja za izvajanje javnosti dostopnih telekomunikacijskih storitev“.
Iz tega izhaja, da se omrežje, kot je to v postopku v glavni stvari, ki je bilo dano na razpolago javnosti po tem, ko se je uporabljalo zgolj za zasebne namene, šteje za javno telekomunikacijsko omrežje v smislu Direktive 97/13.
Dalje, tako telekomunikacijsko omrežje kot tudi vse storitve, opravljene na njem, v celoti spadajo v področje uporabe te direktive.
V teh okoliščinah je treba preučiti, ali je naložitev dveh različnih prispevkov za zagotavljanje javnega telekomunikacijskega omrežja in storitev, opravljenih na tem omrežju, v skladu s pravili omenjene direktive.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da države članice iz naslova postopka odobritve ne smejo naložiti drugih dajatev in pristojbin kot tistih, določenih v Direktivi 97/13 (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Albacom in Infostrada, točka 41).
Člen 11 te direktive izrecno določa, da države članice zagotovijo, da so dajatve, naložene podjetjem iz naslova teh postopkov, ob izvzetju uporabe redkih virov, namenjene zgolj pokritju administrativnih stroškov, povezanih s količino dela, ki ga ustvari sistem licenc (glej zgoraj navedeno sodbo Albacom in Infostrada, točka 33).
Vendar iz predložitvene odločbe in stališč, predloženih Sodišču, izhaja, da je bil drugi prispevek izračunan glede na merila, določena v zakoniku, veljavnem pred liberalizacijo telekomunikacijskega trga, ki ne ustrezajo tistim, ki so določena v členu 11 Direktive 97/13.
Glede na zgoraj povedano je treba na predloženi vprašanji odgovoriti, da člen 11 Direktive 97/13 nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki imetniku individualne licence za zagotavljanje javnega telekomunikacijskega omrežja, za katero je plačal prispevek, kot je določen v tem členu, naloži plačilo dodatnega prispevka za zasebno rabo omenjenega omrežja, ki je izračunan glede na merila, ki ne ustrezajo tistim, določenim v omenjenem členu.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Člen 11 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 97/13/ES z dne 10. aprila 1997 o skupnem okviru za splošne avtorizacije in posamična dovoljenja na področju telekomunikacijskih storitev nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki imetniku individualne licence za zagotavljanje javnega telekomunikacijskega omrežja, za katero je plačal prispevek, kot je določen v tem členu, naloži plačilo dodatnega prispevka za zasebno rabo omenjenega omrežja, ki je izračunan glede na merila, ki ne ustrezajo tistim, določenim v omenjenem členu.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.