CELEX: 62007CJ0241
EKUJS
Uredba (ES) št. 1257/1999
Podpora Skupnosti za razvoj podeželja
Podpora za kmetijskookoljske metode proizvodnje

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb (
UL L 160, str. 80
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2223/2004 z dne (
UL L 379, str. 1
, v nadaljevanju: Uredba št. 1257/1999).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo JK Otsa Talu OÜ (v nadaljevanju: družba Otsa Talu), naslednico družbe Agrofarm AS (v nadaljevanju: družba Agrofarm), in Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA) (urad za kmetijski register in informacije, v nadaljevanju: PRIA) glede zavrnitve, da se ji v okviru Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) odobri podpora za okolju prijazno proizvodnjo.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Uredba št. 1257/1999 določa okvire podpore Skupnosti za trajnostni razvoj podeželja.
V uvodni izjavi 29 Uredbe št. 1257/1999 je navedeno, da bo treba dati večji pomen kmetijskookoljskim instrumentom, namenjenim prispevanju k trajnostnemu razvoju podeželskih območij in odzivanju na vedno večje zahteve družbe po okoljskih storitvah.
V skladu z uvodno izjavo 31 te uredbe bi morala shema kmetijskookoljske pomoči še naprej spodbujati kmete, da delujejo v korist celotne družbe z uvajanjem ali nadaljevanjem načinov kmetovanja, ki so združljivi z vedno večjo potrebo po varstvu in izboljševanju okolja, naravnih virov, tal in genske raznovrstnosti ter po ohranjanju krajine in življenjskega prostora na podeželju.
Člen 22 navedene uredbe določa:
„Podpora za metode kmetijske proizvodnje, namenjene varstvu okolja in ohranjanju življenjskega prostora na podeželju (kmetijskega okolja), prispeva k uresničevanju ciljev politike Skupnosti na področju kmetijstva in okolja.
Taka podpora spodbuja:
a)
načine rabe kmetijskih zemljišč, ki so združljivi z varstvom in izboljševanjem okolja, krajine in njenih značilnosti, naravnih virov, tal in genske raznovrstnosti,
b)
okolju prijazno ekstenzivnost kmetovanja in nizko intenzivne pašne sisteme,
c)
ohranjanje ogroženih obdelovanih okolij, ki so velika naravna vrednota,
d)
ohranjanje krajine in zgodovinskih posebnosti na kmetijskih zemljiščih,
e)
uporabo okoljskega planiranja v kmetijski praksi.
f)
izboljševanje dobrega počutja živali.“
Člen 23 Uredbe št. 1257/1999 določa:
„1.   Podpora se odobri kmetom, ki prevzamejo kmetijske okoljske zaveze ali zaveze dobrega počutja živali, za najmanj pet let. Po potrebi se za posebne vrste zavez glede na njihove okoljske učinke ali dobro počutje živali določi daljše obdobje.
2.   Kmetijske okoljske zaveze in zaveze dobrega počutja živali so več kakor zgolj izvajanje običajne dobre kmetijske prakse, vključno z dobro živinorejsko prakso.
Nanašajo se na storitve, ki jih drugi ukrepi podpore, kakršni so tržna podpora ali kompenzacijska nadomestila, ne predvidevajo.“
Člen 24(1) te uredbe določa:
„Podpora za kmetijske okoljske zaveze in zaveze dobrega počutja živali se dodeljuje letno in se izračuna na podlagi:
a)
izpada dohodka,
b)
dodatnih stroškov, ki izhajajo iz prevzete zaveze, in
c)
potrebe, da se zagotovi finančna spodbuda.
Stroški, povezani z naložbami, se ne upoštevajo pri izračunavanju ravni letne podpore. Pri izračunu ravni letne podpore se smejo upoštevati stroški naložb, ki so potrebni za izpolnitev zavez in ne prinašajo dobička.
[…]“
Člen 37(1) in (4) navedene uredbe določa:
„1.   Podpora za razvoj podeželja se odobri le za ukrepe, ki so skladni s pravom Skupnosti.
[…]
4.   Države članice lahko predpišejo nadaljnje ali bolj restriktivne pogoje za dodelitev podpore Skupnosti za razvoj podeželja, če so taki pogoji skladni s cilji in zahtevami, določenimi v tej uredbi.“
Člen 39 iste uredbe določa:
„1.   Države članice sprejmejo vse potrebne korake, da zagotovijo združljivost in skladnost ukrepov za podporo za razvoj podeželja v skladu z določbami iz tega poglavja.
2.   Načrti za razvoj podeželja, ki jih predložijo države članice, vsebujejo oceno združljivosti in skladnosti predvidenih ukrepov za podporo ter navedbo ukrepov, ki so sprejeti za zagotavljanje združljivosti in skladnosti.
3.   Ukrepi podpore se po potrebi naknadno revidirajo, da se zagotovita združljivost in skladnost.“
Člen 41 Uredbe št. 1257/1999 določa:
„1.   Načrti za razvoj podeželja se izdelajo na geografski ravni, za katero velja, da je najprimernejša. Pripravijo jih pristojni organi, ki jih imenuje država članica, in ta jih po posvetovanju s pristojnimi organi in organizacijami na ustrezni teritorialni ravni predloži Komisiji.
2.   Ukrepi podpore za razvoj podeželja, ki se bodo uporabljali na nekem območju, morajo biti, kadar je možno, združeni v enotni načrt. Če je treba izdelati več načrtov, je treba navesti povezanost med ukrepi, ki jih predvidevajo ti načrti, ter zagotoviti njihovo združljivost in skladnost.“
Nacionalna ureditev
Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus (zakon o izvedbi skupne kmetijske politike Evropske unije), ki je bil sprejet 24. marca 2004 in je začel veljati (RT I 2004, 24, 163), ureja vprašanja glede postopka dodelitve podpore za razvoj podeželja v skladu s skupno kmetijsko politiko.
Člen 42 tega zakona določa:
„1.   Podpore za razvoj podeželja v skladu s skupno kmetijsko politiko […] se dodelijo v skladu z določbami programa ‚načrt za razvoj podeželja v Estoniji od leta 2004 do leta 2006‘ (‚Eesti maaelu arengukava 2004–2006‘) […] (v nadaljevanju: načrt za razvoj). Organi, določeni s tem programom, organizirajo dodelitev pomoči in preverjajo pravilnost prošenj, vloženih za pridobitev podpore.
2.   Minister za kmetijstvo odloči, katere vrste podpore za razvoj podeželja se dodelijo v vsakem proračunskem letu in katere vrste dejavnosti se podprejo v vsakem proračunskem letu, ter določi prerazporeditev virov sredstev, predvidenih za podporo za razvoj podeželja.
3.   Pravica zahtevati ali prejeti podporo za razvoj podeželja ne nastane, če dodelitev podpore ali podpora dejavnosti v zadevnem proračunskem letu na podlagi odstavka 2 tega člena ni predvidena.“
Člen 43 navedenega zakona glede pogojev za pridobitev podpore za razvoj podeželja določa:
„1.   Za podporo za razvoj podeželja je upravičen zaprositi vsak, ki izpolnjuje pogoje, določene s tem zakonom in programom, navedenim v členu 42(1) tega zakona.
2.   Minister za kmetijstvo lahko določi podrobnejše pogoje za pridobitev podpore za razvoj podeželja glede prosilca in načrtovane dejavnosti ter seznam območij, za katera se odobri podpora za razvoj podeželja. Ti pogoji se lahko za vsako vrsto podpore določijo različno.“
Člen 44(2) istega zakona, naslovljen „Prošnje za podporo za razvoj podeželja in njihova obravnava“, določa:
„Minister za kmetijstvo določi natančna pravila za vložitev prošnje za podporo za razvoj podeželja in njeno obravnavo, obliko prošnje, razloge za zmanjšanje podpore in različne tarife za vsako vrsto podpore ter razloge za zavrnitev prošnje. Pravila za vložitev prošnje za podporo in njeno obravnavo se lahko za vsako vrsto podpore določijo različno.“
Podrobni pogoji za pridobitev podpore za razvoj podeželja so urejeni v uredbi št. 51 ministra za kmetijstvo z dne 20. aprila 2004 (RT I 2004, 51, 879), ki je začela veljati .
Člen 3(1) te uredbe, naslovljen „Pogoji za pridobitev podpore“, določa:
„Za podporo […] lahko zaprosi vsaka fizična in pravna oseba, civilnopravna družba ali drugo združenje oseb, ki nima statusa pravne osebe […], ki opravlja kmetijsko dejavnost in je dejavno na območjih, naštetih v točki 9.2 poglavja 9 načrta za razvoj, ter izpolnjuje pogoje, določene v točki 9.2 poglavja 9 načrta za razvoj, in:
1.
uporablja vsaj en hektar veliko zemljišče, ki je vpisano v register kmetijskih pomoči in enot rabe, pri čemer se na navedenih zemljišči gojijo kmetijski pridelki, na njih se izvaja popolna praha, uporabljajo se za proizvodnjo krme ali za pašnike […] ali začasno niso predmet kmetovanja;
2.
izpolnjuje splošne okoljske pogoje na področju kmetijstva, določene v preglednici 39 poglavja 9 načrta za razvoj v vseh podjetjih;
3.
se zaveže, da bo izpolnjevalo obveznosti, naštete v točkah 1 in 2, ter pogoje za pridobitev kmetijskookoljske podpore v petletnem obdobju od dneva, določenega v prošnji za podporo.“
Navedena uredba je bila 21. aprila 2005 spremenjena z uredbo št. 43 ministra za kmetijstvo, ki velja od (v nadaljevanju: spremenjena uredba št. 51).
Člen 82(7) spremenjene uredbe št. 51 določa:
„Prosilec lahko v letu 2005 vloži prošnjo za podporo za okolju prijazno proizvodno dejavnost, če je bilo v letu 2004 odločeno, da se mu dodeli podpora za okolju prijazno proizvodno dejavnost, in se je zavezal, kot je določeno v členu 3(1), točka 3.“
Na podlagi poglavja 9.2, točka 1, načrta za razvoj je bila predvidena podpora za okolju prijazno proizvodnjo.
Točka 12.6.2 načrta za razvoj, naslovljena „Kmetijskookoljska podpora“, določa:
„Presoja prošenj se opravi in odločitev se sprejme v skladu z merili za pridobitev podpore in s finančnimi sredstvi, ki so v zadevnem letu zagotovljena za posamezen ukrep. Če je potrebno, se določi vrstni red prošenj.
Če proračunska sredstva ne zadostujejo, da se ugodi vsem prošnjam, ki izpolnjujejo pogoje, lahko minister za kmetijstvo določi postopek za zmanjšanje kmetijskookoljske podpore, po katerem se podpora ali skupni znesek podpore sorazmerno zmanjša za vse prosilce, ki izpolnjujejo pogoje za izplačilo kmetijskookoljske podpore, glede na območje kmetijskega zemljišča, na katero se nanaša prošnja, ali dejavnosti, za katere se podpora prosi, oziroma na drugi podlagi.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Družba Agrofarm je 26. maja 2005 pri PRIA vložila prošnjo za izplačilo na površino in za podporo za okolju prijazno proizvodnjo. Ker je družba Agrofarm v letu 2004 že opravila potrebne priprave, je bila pripravljena prevzeti zaveze za izvajanje te vrste proizvodnje, da bi pridobila podporo v korist razvoja podeželja.
Generalni direktor PRIA je z odločbo št. 1-3134/74 z dne 19. decembra 2005 zavrnil prošnjo družbe Agrofarm, ker navedene podpore ni bilo mogoče dodeliti za enote rabe, za katere ni veljala zaveza za okolju prijazno proizvodnjo.
Družba Agrofarm je 1. februarja 2006 vložila tožbo pri Tartu Halduskohus (upravno sodišče v Tartuju), pred katerim je zlasti trdila, da je minister za kmetijstvo s sprejetjem spremenjene uredbe št. 51 kršil načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja. Upravno sodišče v Tartuju je s sodbo z dne zavrnilo navedeno tožbo, pri čemer je predvsem menilo, da spremenjena uredba št. 51 ni mogla škodovati pravicam tožeče stranke.
Družba Otsa Talu je kot pravni naslednik družbe Agrofarm pri Tartu ringkonnakohus (okrožno sodišče v Tartuju) vložila pritožbo zoper navedeno sodbo. Opozorila je, da Uredba št. 1257/1999 nasprotuje uvedbi neenakih pravil glede prosilcev za podporo za kmetijsko okolje, in navedla, da sta bili zaradi prepoznega sprejetja spremenjene uredbe št. 51, to je en mesec pred rokom za vložitev prošenj za podporo za leto 2005, kršeni načeli zaupanja v pravo in pravne države. Okrožno sodišče v Tartuju je pritožbo zavrnilo s sodbo z dne 7. septembra 2006, v kateri je v bistvu ugotovilo, da spremenjena uredba št. 51 ni bila v nasprotju s pravom Skupnosti.
Družba Otsa Talu je nato pri predložitvenem sodišču vložila revizijo. Tožeča stranka je trdila, da spremenjena uredba št. 51 ni združljiva s pravom Skupnosti, zlasti ne s členom 24(1) Uredbe št. 1257/1999, v skladu s katerim se podpora za prevzete kmetijskookoljske zaveze podeljuje letno. Poleg tega družba Otsa Talu meni, da je spremenjena uredba št. 51 tudi v nasprotju s točko 12.6.2 načrta za razvoj, ki določa, da je treba pri pomanjkanju proračunskih sredstev celotno podporo za kmetijsko okolje, ki se izplača vsem prosilcem, ki izpolnjujejo veljavne pogoje, sorazmerno zmanjšati.
PRIA je pred predložitvenim sodiščem navajal, da – v zvezi z razlago narave zadevne podpore za razvoj podeželja – navedene podpore ni mogoče obravnavati kot socialne podpore, ki se mora deliti na splošno, ampak kot podporo, za katero pogoji za odobritev izhajajo iz potreb in prednostnih ciljev državne kmetijske politike.
Po mnenju predložitvenega sodišča se v postopku v glavni stvari postavlja vprašanje, ali je zakonito, da se pogoji za odobritev kmetijskookoljske podpore med trajanjem podpore spremenijo tako, da se omeji krog upravičenih prosilcev. Ugotavlja, da veljavna ureditev Skupnosti ne vsebuje podrobnih določb v zvezi z odobritvijo navedenih pomoči.
Po mnenju predložitvenega sodišča je v skladu s ciljem podpore za razvoj podeželja, kot jo določa Uredba št. 1257/1999, da se v vsakem letu podeli podpora novim prosilcem, ki so se pripravljeni zavezati k okolju prijazni proizvodnji. Ta razlaga bi bila tudi v skladu z načelom enakega obravnavanja in s ciljem, da se zagotovi boljše varovanje okolja. Poleg tega predložitveno sodišče trdi, da je treba izraz „letno“ iz člena 24 te uredbe razlagati tako, da je k sistemu podpore za razvoj podeželja mogoče pristopiti vsako leto.
Zato se predložitveno sodišče sprašuje, ali je pogoj, po katerem je morala biti odločba o dodelitvi podpore za razvoj podeželja prosilcu izdana že v prejšnjem proračunskem letu, da bi lahko zahteval tako podporo za naslednje proračunsko leto, v skladu z Uredbo št. 1257/1999.
Poleg tega poudarja, da je na podlagi načrta za razvoj ob pomanjkanju proračunskih sredstev predvideno sprejetje postopka sorazmernega zmanjšanja za vse prosilce, ki izpolnjujejo pogoje za podporo za razvoj podeželja.
Predložitveno sodišče meni, da zoženje kroga prejemnikov ni sorazmeren ukrep za rešitev problema nezadostnih proračunskih sredstev in da bi se morala namesto tega sorazmerno zmanjšati podpora za razvoj podeželja, odobrena vsem prosilcem, ki so prvotno izpolnjevali pogoje za njeno pridobitev, kot je bilo predvideno v načrtu za razvoj.
V teh okoliščinah je Riigikohus prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je v skladu s ciljem podpore za kmetijsko okolje iz členov od 22 do 24 Uredbe […] št. 1257/1999 […]:
a)
če se stalno zagotavlja podpora le tistim prosilcem, v korist katerih je bila v okviru ustreznega programa že v preteklem proračunskem letu izdana odločba o dodelitvi kmetijskookoljske podpore in ki imajo zavezo v zvezi s kmetijskim okoljem, ali
b)
če se v vsakem proračunskem letu podpre nove prosilce, ki so pripravljeni zavezati se k okolju prijazni proizvodnji in na podlagi tega usmerjajo svojo proizvodnjo skladno s pogoji?
2.
Če odgovor na prvo vprašanje ustreza možnosti b, ali torej člen 24(1) v povezavi s členoma 37(4) in 39 Uredbe […] št. 1257/1999 […] državi članici, če se v okviru programa izkaže, da za dodelitev prve podpore ni več dovolj proračunskih sredstev, omogoča:
a)
da spremeni prvotne predpise in pogoje glede prošnje in odobritve kmetijskookoljske podpore ter določi, da se lahko za pomoč zaprosi le, če je bila v preteklem proračunskem letu v korist prosilca izdana odločba o dodelitvi podpore in ima zato veljavno zavezo v zvezi z okolju prijazno proizvodnjo,
ali
b)
da zmanjša podporo za vse prosilce, ki izpolnjujejo pogoje za kmetijskookoljsko podporo, v enakem razmerju?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali določbe člena 24(1) Uredbe št. 1257/1999 v povezavi s členoma 37(4) in 39 te uredbe nasprotujejo temu, da država članica zaradi nezadostnosti proračunskih sredstev pogoje za odobritev podpore za razvoj podeželja spremeni tako, da omeji krog upravičenih prosilcev samo na tiste kmete, ki jim je bila odločba o dodelitvi take podpore izdana že v prejšnjem proračunskem letu.
Glede tega je treba opozoriti, da je v zvezi s cilji Uredbe št. 1257/1999, kar zadeva kmetijskookoljske ukrepe, iz uvodnih izjav 29 in 31 navedene uredbe razvidno, da kmetijskookoljski instrumenti prispevajo k trajnostnemu razvoju podeželskih območij in da je shema kmetijskookoljske pomoči namenjena spodbujanju kmetov, da delujejo v korist celotne družbe z uvajanjem ali nadaljevanjem načinov kmetovanja, ki so združljivi z vse večjo potrebo po varstvu okolja.
Splošni pogoji za odobritev podpore za metode kmetijske proizvodnje, namenjene zlasti ohranjanju življenjskega prostora na podeželju, so opredeljeni v členih od 22 do 24 Uredbe št. 1257/1999, iz katerih je razvidno, da je značilnost kmetijskookoljskih ukrepov, da zadevni kmeti za pet let prevzamejo zaveze, da bodo kmetovali ob upoštevanju okolja. Države članice dodeljujejo podporo za kmetijskookoljske zaveze letno glede na izpad dohodka in dodatne stroške, ki izvirajo iz prevzetih zavez.
Države članice za zagotavljanje preglednosti predvidenih ukrepov v skladu s členom 41 Uredbe št. 1257/1999 izdelajo načrte za razvoj podeželja, ki vključujejo zlasti opis ukrepov podpore za razvoj podeželja, kot so kmetijskookoljski ukrepi, in okvirno skupno finančno preglednico, v kateri so povzeta predvidena finančna sredstva države članice in Skupnosti. Navedeni programi se predložijo Komisiji, ki jih oceni glede na njihovo skladnost z navedeno uredbo, vendar ne da bi jim bila s to odobritvijo dana narava ukrepa prava Skupnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 19. septembra 2002 v zadevi Huber, C-336/00, Recueil, str. I-7699, točki 39 in 40).
Države članice si morajo ob upoštevanju cilja Uredbe št. 1257/1999, in sicer spodbujanja kmetijskookoljskega razvoja in splošnega razvoja podeželja, prizadevati za ustrezno upravljanje svojih finančnih sredstev v smislu te uredbe, da bi bile lahko upravičene do podpore za razvoj podeželja.
Vendar je treba ugotoviti, da v skladu s členoma 37(4) in 39(3) Uredbe št. 1257/1999 države članice lahko predpišejo nadaljnje ali bolj restriktivne pogoje za dodelitev podpore Skupnosti za razvoj podeželja, če so taki pogoji skladni s cilji in zahtevami, določenimi v tej uredbi, in da države članice lahko ukrepe podpore po potrebi naknadno revidirajo, da se zagotovita združljivost in skladnost.
Tako se lahko programiranje sheme kmetijskookoljske podpore razvija, pri čemer jo je treba prilagajati ob upoštevanju ciljev Uredbe št. 1257/1999.
V postopku v glavni stvari je bilo na podlagi poročila nadzornega odbora, ustanovljenega v skladu s členom 48(3) Uredbe št. 1257/1999, za leto 2004 vloženih dvakrat več prošenj za podporo za razvoj podeželja, kot jih je bilo predvidenih v načrtu za razvoj.
Ob upoštevanju števila prošenj, ki jim je bilo ugodeno leta 2004, se je izkazalo, da sredstva, predvidena za financiranje podpore za okolju prijazno proizvodnjo, niso zadostovala za ugoditev novim prošnjam v letih 2005 in 2006.
Res je, da je načrt za razvoj, ki ga je izdelal estonski minister za kmetijstvo, v točki 12.6.2 predvideval rešitev za problem nezadostnih proračunskih sredstev v obliki sorazmernega zmanjšanja navedene podpore za vse prosilce, ki so izpolnjevali pogoje za njeno dodelitev.
Vendar – kot je med drugim izrecno navedeno v omenjenem načrtu – je tako zmanjšanje pomenilo le možnost.
Poleg tega, kot je na obravnavi v bistvu zatrjevala estonska vlada, če se je navedena država odločila sorazmerno zmanjšati znesek podpore za razvoj podeželja enako za upravičence do te podpore v letu 2004 in za nove prosilce za navedeno podporo v letu 2005, bi moralo biti mogoče kompenzirati dodatne stroške in izpad dohodka prvonavedenih.
Ob upoštevanju združljivosti in skladnosti s cilji in določbami Uredbe št. 1257/1999 ter spoštovanja splošnih načel prava Skupnosti, ki jih morajo države članice spoštovati ob izvajanju predpisov Skupnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 14. septembra 2006 v združenih zadevah Elmeka, od
C-181/04 do C-183/04, ZOdl., str. I-8167
, točka 31 in navedena sodna praksa), kot so načela enakega obravnavanja, varstva pravno utemeljenega pričakovanja in sorazmernosti, so imeli nacionalni organi tudi možnost sprejetja drugega ukrepa od predvidenega v načrtu za razvoj.
Glede tega je treba ugotoviti, da je sistem dodelitve podpore za razvoj podeželja, kot je predviden s spremenjeno uredbo št. 51, namenjen podpiranju kmetov, ki so prevzeli kmetijskookoljske zaveze, s čimer se prispeva k stalnosti odobrene podpore vse obdobje programiranja.
Ob upoštevanju okoliščin, povezanih z nezadostnostjo proračunskih sredstev, ki je bila leta 2005 ugotovljena v Estoniji, odločitev nacionalnega zakonodajalca za omejitev kroga kmetov, upravičenih do podpore za razvoj podeželja, samo na tiste, ki so prevzeli kmetijskookoljske zaveze že v prejšnjem proračunskem letu, spada v manevrski prostor, ki ga imajo države članice na podlagi Uredbe št. 1257/1999.
Poleg tega je treba glede načela enakega obravnavanja ugotoviti, da kmet, ki prvič vloži prošnjo za podporo za razvoj podeželja, ni v enakem položaju kot kmet, ki je na podlagi že sprejete odločbe o dodelitvi zavezan spoštovati neke obveznosti v okviru svoje zaveze, da bo kmetoval ob upoštevanju okolja, kar je zaveza, ki je – kot je razvidno iz členov 23 in 24 Uredbe št. 1257/1999 – več kakor zgolj izvajanje običajne dobre kmetijske prakse in ki lahko povzroči dodatne stroške in izpad dejanskega dohodka, za katere se država zaveže, da jih bo kompenzirala.
Načelo enakega obravnavanja, ki zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno, tudi ne nasprotuje temu, da država članica sprejme ukrep, kot je spremenjena uredba št. 51 (sodba z dne 6. decembra 2005 v združenih zadevah ABNA in drugi,
C-453/03, C-11/04, C-12/04 in C-194/04, ZOdl., str. I-10423
, točka 63).
Glede načela pravno utemeljenega pričakovanja, ki ga morajo države članice spoštovati ob izvajanju predpisov Skupnosti (glej sodno prakso, navedeno v točki 46 te sodbe), je treba opozoriti, da gospodarski subjekti na področju skupne kmetijske politike ne morejo pravno upravičeno pričakovati ohranitve sedanjega položaja, ki ga lahko pristojni organi spremenijo v okviru svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku (glej v tem smislu na področju skupne ureditve trgov sodbo z dne 7. septembra 2006 v zadevi Španija proti Svetu, C-310/04, ZOdl., str. I-7285, točka 81).
Družba Otsa Talu poleg tega ni mogla upravičeno pričakovati, da bo shema kmetijskookoljske podpore ostala nespremenjena v celotnem zadevnem obdobju.
Nazadnje, treba je ugotoviti, da načelo sorazmernosti ne nasprotuje ukrepu, kot je spremenjena uredba št. 51. Republika Estonija je namreč lahko po tem, ko je opravila skupno presojo posledic, povezanih z ugotovljeno nezadostnostjo proračunskih sredstev leta 2005, ohranila ukrep, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, da bi uresničila cilj, ki mu sledi ureditev Skupnosti, in sicer razvoj podeželja ob upoštevanju okolja brez prekoračitve meja tega, kar je nujno za uresničitev navedenega cilja.
Ob upoštevanju vsega zgoraj navedenega je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da določbe člena 24(1) Uredbe št. 1257/1999 v povezavi s členoma 37(4) in 39 te uredbe ne nasprotujejo temu, da država članica zaradi nezadostnosti proračunskih sredstev omeji krog upravičencev do podpore za razvoj podeželja samo na tiste kmete, ki jim je bila odločba o dodelitvi take podpore izdana že v prejšnjem proračunskem letu.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

Določbe člena 24(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2223/2004 z dne , v povezavi s členoma 37(4) in 39 navedene uredbe ne nasprotujejo temu, da država članica zaradi nezadostnosti proračunskih sredstev omeji krog upravičencev do podpore za razvoj podeželja samo na tiste kmete, ki jim je bila odločba o dodelitvi take podpore izdana že v prejšnjem proračunskem letu.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: estonščina.