CELEX: 62004TJ0432
Viešoji tarnyba
Pareigūnai
Pareigų paaukštinimas

1.
Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Nuopelnų palyginimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis ir 45 straipsnio 1 dalis)
2.
Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Nuopelnų palyginimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio 1 dalis)
3.
Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Pažadai
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio 1 dalis)
1.
Net pagal Komisijos priimtomis Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 ir 45 straipsnių bendrosiomis įgyvendinimo nuostatomis įtvirtintą
pareigų paaukštinimo tvarką, pagal kurią pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, surinktų balų skaičius yra lemiamas
paaukštinant jų pareigas, aplinkybė, kad kai kurių paaukštinimo balų skyrimas priskiriamas generalinio direktoriaus arba direktorių
kompetencijai, remiantis vienodo pareigūnų vertinimo ir karjeros principais, pats savaime nėra nesuderinamas su reikalavimu
atlikti išplėstinį pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnų vertinimą institucijoje. Iš tikrųjų jų dalyvavimas
pareigų paaukštinimo procedūroje leidžia atsižvelgti į konkrečias aplinkybes jų generaliniame direktorate arba direktorate,
apie kurias jie sužino iš konsultacijų su skirtingais vadovais, ir iš vienodos perspektyvos pažvelgti į skirtingų vertintojų
parengtas skirtingų pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, ataskaitas apie karjeros raidą. Kita vertus, dėl didelio
pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos priskiriant juos aukštesniam lygiui, skaičiaus tokia tvarka, pagal kurią
pareigūnų nuopelnų vertinimas skirtinguose hierarchijos lygiuose išreiškiamas paaukštinimo balais, siekiama suteikti Paskyrimų
tarnybai galimybę naudotis palyginamaisiais informacijos šaltiniais ir žiniomis apie pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos,
nuopelnus. Taigi ši tvarka patenkina būtinybę atlikti kruopštų ir nešališką kandidatūrų palyginimą tarnybos interesais ir
nepažeidžiant vienodo vertinimo principo.
Konkrečiai kalbant apie pirmenybės balų skyrimo, patikėto generaliniams direktoratams, siekiant paaukštinant pareigas atlyginti
pareigūnams, kurie savo nuopelnais išsiskiria kiekviename generaliniame direktorate, būdą, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų
45 straipsnį ir vienodo vertinimo principą jis negali būti laikomas nesuderinamu su išplėstiniu nuopelnų vertinimu. Iš tikrųjų
pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, tokių nuopelnų aspektų vertinimas būtinai turi būti atliekamas to paties
generalinio direktorato pareigūnų atžvilgiu, nes reikalavimas atlikti išplėstinį vertinimą buvo patenkintas tame etape, kai
Paskyrimų tarnyba palygino bendrą paaukštinimo balų, kuriuos surinko pareigūnai, kurių pareigos gali būti paaukštintos, skaičių,
neatsižvelgiant į tai, kuriam generaliniam direktoratui jie priklauso. Tokiomis aplinkybėmis faktas, kad šių pirmenybės balų
skaičius, kuriuo disponuoja generaliniai direktoratai, nustatomas pagal jiems priklausančių pareigūnų, kurių pareigos gali
būti paaukštintos, skaičių, turėtų padėti išvengti kiekvieno generalinio direktorato suteikiamų pirmenybės balų skaičiaus
spartaus augimo ir taip užtikrinti galimybę palyginti paaukštinimo balus ir skirtingiems generaliniams direktoratams priklausančių
pareigūnų vienodą vertinimą.
Tuo atveju, kai dėl generalinio direktorato ypatybių šių pirmenybės balų kvotų nustatymas trukdo tinkamai atlyginti už paaukštintinų
pareigūnų nuopelnus, Paskyrimų tarnyba, įgyvendindama įgaliojimą priimti sprendimus dėl paaukštinimo, turi užtikrinti Pareigūnų
tarnybos nuostatų 45 straipsnio ir vienodo vertinimo principo taikymą, kai kvotą viršijančio nenustatyto pirmenybės balų skaičiaus
suteikimas po to, kai suinteresuotieji pareigūnai pateikia apeliaciją, šia prasme galėtų būti tinkama priemonė.
Nors remiantis planiniu vidurkiu, kuris vertintojams nurodomas suteikiant nuopelnų balus pagal įvertinimus ir ataskaitas apie
karjeros raidą, pagrįsta sistema šios ataskaitos pirmiausia lyginamos generaliniame direktorate, ir tik vėliau bendras surinktų
paaukštinimo balų skaičius lyginamas bendrai Komisijos lygiu, tokia sistema neturėtų būti kritikuojama, nes ja siekiama teisėto
tikslo, t. y išvengti subjektyvumo, kuris atsiranda dėl skirtingų vertintojų atliktų vertinimų, ir todėl jos paskirtis yra
užtikrinti geriausią pareigūnų, priklausančių skirtingiems direktoratams, vertinimo ataskaitų palyginamumą. Tokia sistema
neturėtų būti laikoma nesuderinama su reikalavimu atlikti išplėstinį nuopelnų vertinimą.
Šiuo atžvilgiu, jeigu dėl griežto planinio vidurkio taikymo generaliniams direktoratams, kuriuose yra nedidelis pareigūnų,
kurių pareigos gali būti paaukštintos priskiriant konkrečiam lygiui, skaičius, ir kurių situacija dėl to nėra tipiška ir atspindinti
bendrai pastebimas tendencijas, būtų iškraipytas ataskaitų apie karjeros raidą palyginimas Komisijos lygiu ir pažeistas Pareigūnų
tarnybos nuostatų 45 straipsnis bei vienodo vertinimo principas, bendrosios šio straipsnio įgyvendinimo nuostatos, kurias
priėmė ši institucija, leidžia Paskyrimų tarnybai, priimančiai sprendimus dėl pareigūnų pateiktų apeliacijų, ir paaukštinimo
komitetams, galintiems išimtine tvarka panaikinti generalinio direktorato, viršijusio vidurkį, paaukštinimo balų kvotos sumažinimą,
atsižvelgti į konkrečias situacijas, kai tokios yra, ir užtikrinti, kad konkretaus lygio pareigūnų generaliniame direktorate
nuopelnų vertinimas, suteikiant nuopelnų balus, atsižvelgiant į kiekvienam generaliniam direktoratui skirtų pirmenybės balų
skaičių, neteisėtai nepaveiktų individualios pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, situacijos.
(žr. 56, 59–61, 63–68, 71, 72 ir 74–77 punktus)
Nuoroda: 1992 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Mergen prieš Komisiją
, T‑53/91, Rink. p. II‑2041, 36 punktas; 1995 m. liepos 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Rasmussen prieš Komisiją
, T‑557/93, Rink. VT p. I‑A‑195 ir II‑603, 22 punktas; 1998 m. rugsėjo 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Rasmussen prieš Komisiją
, T‑234/97, Rink. VT p. I‑A‑507 ir II‑1533, 24 punktas; 2000 m. spalio 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Cubero Vermurie prieš Komisiją
, T‑187/98, Rink. VT p. I‑A‑195 ir II‑885, 61 punktas; 2000 m. vasario 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Rose prieš Komisiją
, T‑22/99, Rink. VT p. I‑A‑27 ir II‑115, 57 punktas; 2002 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Callebaut prieš Komisiją
, T‑233/01, Rink. VT p. I‑A‑115 ir II‑625, 46 punktas; 2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tsarnavas prieš Komisiją
, T‑188/01–T‑190/01, Rink. VT p. I‑A‑95 ir II‑495, 121 punktas; 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Casini prieš Komisiją
, T‑132/03, Rink. VT p. I‑A‑253 ir II‑1169, 53 punktas ir nurodyta teismo praktika.
2.
Pereinamosios nuostatos, kurios įtvirtintos Komisijos priimtose Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio bendrosiose įgyvendinimo
nuostatose, leidžiančios generaliniams direktoratams per 2003 m. paaukštinimo procedūrą, neviršijant 150 % galimų paaukštinimų
per ankstesnę procedūrą, suteikti iki keturių specialių papildomų paaukštinimo balų pareigūnams, kurių pareigas buvo siūloma
paaukštinti ankstesniais metais, tačiau kurių pareigos nebuvo paaukštintos, neprieštarauja Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsniui.
Iš tikrųjų šiuo balų skyrimu, kuris nėra privalomas ir kuris automatiškai nelemia paaukštinimo, siekiama laikinai užtikrinti
perėjimą nuo vienos paaukštinimo sistemos prie kitos ir tai yra tinkamas būdas atsižvelgti į aplinkybę, kad šių pareigūnų
pareigas jau buvo siūloma paaukštinti ankstesniais metais, tačiau kurių pareigos nebuvo paaukštintos, kartu įvertinant ir
biudžeto apribojimus, susijusius su pareigomis, galinčiomis būti paaukštintomis per 2003 m. paaukštinimo procedūrą.
Šiomis nuostatomis nepažeidžiamas ir vienodo vertinimo principas. Iš tikrųjų, kadangi specialiais papildomais pirmenybės punktais
siekiama atlyginti pareigūnams, ypač nusipelniusiems generaliniame direktorate dėl nuopelnų, kuriuos jie įrodė praeityje,
tačiau kurių pareigos nebuvo paaukštintos, šių pareigūnų situacija negali būti prilyginama kitų pareigūnų, kurių pareigų,
atsižvelgiant į šį jų nuopelnų aspektą, nebuvo siūloma paaukštinti ankstesniais metais, situacijai. Jų situacija negali būti
prilyginama ir situacijai pareigūnų, kurių pareigas buvo siūloma paaukštinti ankstesniais metais, tačiau kurių pareigos nebuvo
paaukštintos, ir kuriems dėl 150 % paaukštinimo galimybių per minėtą paaukštinimo procedūrą limito šie balai negali būti suteikti,
nes pastarųjų pareigūnų nuopelnai, kuriuos generaliniai direktoratai vertino ankstesniais metais, yra mažesni už pirmųjų pareigūnų
nuopelnus, kadangi eilės tvarka, pagal kurią pareigūnai buvo išdėstyti pasiūlymų sąrašuose, atitiko generalinio direktorato,
kuriam jie priklauso, atliktą jų nuopelnų vertinimą. Šiuo atžvilgiu tai, kad pareigūnų, kuriems šie balai gali būti suteikti,
skaičius priklauso nuo generalinių direktoratų dydžio, nepažeidžia nediskriminavimo principo. Atvirkščiai, skirtingiems direktoratams
priklausančių pareigūnų vienodą vertinimą konkrečiai užtikrina aplinkybė, kad aptariamas limitas išreikštas galimybių paaukštinti
per ankstesnių metų paaukštinimo procedūrą procentiniu dydžiu ir todėl leidžia atsižvelgti į generalinių direktoratų skirtumus,
susijusius su pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, skaičiumi kiekviename iš jų.
(žr. 91, 92, 94–97 ir 106–110 punktus)
3.
Pažadas paaukštinti pareigūno pareigas dėl to, kad jo pareigas jau buvo siūlyta paaukštinti per ankstesnių metų paaukštinimo
procedūrą – jeigu tai įrodyta – negalėjo sukelti šio pareigūno teisėtų lūkesčių, kadangi šis pažadas buvo duotas pažeidžiant
Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje numatytą pareigą palyginti pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnus
ir neatsižvelgiant į taikytinas Pareigūnų tarnybos nuostatų normas.
(žr. 122 punktą)
Nuoroda:
2000 m. spalio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Verheyden prieš Komisiją
, T‑138/99, Rink. VT p. I‑A‑219 ir II‑1001, 71 punktas ir nurodyta teismo praktika.