CELEX: 62003CJ0373
Pridružitveni sporazum EGS-Turčija
Prosto gibanje delavcev
Sklep Pridružitvenega sveta št. 1/80
Člena 6 in 7
Kazenska obsodba
Zaporna kazen
Učinek na pravico do prebivanja

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 6 in 7 Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80 z dne 19.
septembra 1980 o razvoju pridružitve (v nadaljevanju: Sklep št. 1/80). Pridružitveni svet je bil ustanovljen s sporazumom,
ki ustanavlja pridružitev, ki je bil sklenjen med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na
eni strani in države članice EGS in Skupnost na drugi strani podpisale v Ankari dne 12. septembra 1963 ter ki je bil v imenu
slednje sklenjen, sprejet in potrjen s Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963 (UL 1964, L 217, str. 3685).
Ta predlog je bil vložen v postopku zaradi izgona tujca z ozemlja Nemčije, ki je potekal med Ceyhunom Aydinliem, turškim državljanom,
in deželo Baden‑Württemberg.

Pravni okvir
Člen 6(1) in (2) Sklepa št. 1/80 določa:
„1.      Razen v primerih, določenih s členom 7, ki ureja prost dostop do zaposlitve članov njegove družine, ima turški delavec, ki
je vključen v zakoniti trg dela v državi članici:
–      po enem letu, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen, pravico, da se mu podaljša delovno dovoljenje pri istem delodajalcu,
če razpolaga z delovnim mestom;
–      po preteku treh let, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen in ob pogoju, da imajo delavci iz držav članic Skupnosti
pri tem prednost, pravico, da sprejme ponujeno delovno mesto v enakovrstnem poklicu in pod običajnimi pogoji pri delodajalcu,
ki ga sam izbere, in ki se registrira pri službah, za zaposlovanje v tej državi članici;
–        po preteku štirih let, odkar je zakonito zaposlen, v tej državi članici pridobi pravico do prostega dostopa do katerekoli
zaposlitve po svoji izbiri.
2.      Letni dopusti in odsotnosti zaradi materinstva, nesreč pri delu ali kratkotrajnih bolezni se vštevajo v čas zakonite zaposlitve.
Obdobja neprostovoljne brezposelnosti, ki jih primerno potrdijo pristojni organi, in odsotnosti zaradi dolgotrajnih bolezni,
ki niso vštete v obdobja zakonite zaposlitve, ne vplivajo na pravice, pridobljene na podlagi prejšnje zaposlitve.“
V skladu s členom 7 navedenega sklepa:
„Družinski člani turškega delavca, ki je vključen v zakoniti trg države članice, ki so pridobili dovoljenje, da se mu pridružijo:
–      imajo – ob pogoju, da imajo državljani iz držav članic Skupnosti pri tem prednost – pravico sprejeti vsako ponujeno zaposlitev,
če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj tri leta;
–      pridobijo pravico do prostega dostopa do zaposlitve, ki jo sami izberejo, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj
pet let.
Otroci turških delavcev, ki so v državi gostiteljici pridobili poklicno izobrazbo, ne glede na čas njihovega bivanja v tej
državi članici, pod pogojem, da je bil vsaj eden od njihovih staršev najmanj tri leta zakonito zaposlen v zadevni državi članici,
lahko v tej državi članici sprejmejo katerokoli ponujeno zaposlitev.“
Člen 14(1) istega sklepa določa:
„Določbe tega dela se uporabljajo ob upoštevanju omejitev, utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo in javnim zdravjem.“

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Iz spisa izhaja, da se je C. Aydinli rodil v Nemčiji leta 1974. Med leti 1980 in 1989 je živel pri svojih starih starših v
Turčiji in se tam šolal. V septembru 1989 mu je bilo dovoljeno, da se pridruži staršem v Nemčiji, kjer je končal strokovno
izobraževanje. Od januarja 1995 do septembra 2000 je bil zaposlen pri istem delodajalcu in od junija 1995 ima dovoljenje za
prebivanje za nedoločen čas v tej državi članici.
Ker je bil obsojen zaradi prepovedane trgovine z mamili v precejšnji količini, je bil 27. septembra 2000 priprt, pridržan
v preiskovalnem zaporu in 31. maja 2001 obsojen na prostostno kazen treh let, od katere se je odštel čas, ki ga je prestal
v preiskovalnem zaporu.
Potem ko je C. Aydinli prestal del svoje kazni, je bila njena izvršitev odložena od 2. oktobra 2001, da se mu omogoči, da
se podredi dolgotrajnemu zdravljenju odvisnosti, ki ga je uspešno zaključil 16. julija 2002. S sodno odločbo z dne 6. novembra
2002 se je čas tega zdravljenja odštel od izrečene kazni, ostanek kazni pa je bil odložen.
Potem ko je zaključil zdravljenje, dela C. Aydinli pri očetu v Nemčiji.
Nemški organi so 16. avgusta 2001 odredili njegov takojšnji izgon, C. Aydinli pa je zoper to odločbo 20. septembra 2001 vložil
ničnostno tožbo.
Upoštevajoč, da je bil sklep o izgonu v skladu z nacionalnim pravom, na podlagi katerega je tujca, ki je bil pravnomočno obsojen
na zaporno kazen najmanj treh let, brez možnosti pogojne obsodbe, zaradi kršitve določb zakona o drogah treba obvezno izgnati,
se predložitveno sodišče sprašuje o skladnosti tega ukrepa izgona s Sklepom št. 1/80.
Dejansko naj bi iz ustaljene sodne prakse izhajalo, da člen 14(1) tega sklepa nasprotuje načelnemu izgonu turškega državljana,
ki je odrejen zaradi kazenske obsodbe in z odvračilnim namenom glede drugih tujcev, če njegovo osebno vedenje ne povzroča
konkreten razlog za skrb, da bo storil druge hude kršitve, ki kalijo javni red v državi članici gostiteljici (sodba z dne
10. februarja 2000 v zadevi Nazli, C-340/97, Recueil str. I-957).
V tem pogledu je predložitveno sodišče torej prepričano, da C. Aydinli ni več predstavljal nobene konkretne ponovitvene nevarnosti,
ko je bil sprejet sklep o izgonu.
Preden odločimo, ali se člen 14(1) Sklepa št. 1/80 uporablja v postopku v glavni stvari, pa to sodišče ocenjuje, da je nujno
določiti, v kolikšni meri se zadevna oseba lahko sklicuje na pravico, ki ji je podeljena z določbo tega sklepa in še posebej
z njegovima členoma 6 in 7.
Gotovo bi C. Aydinli kot turški delavec, ki je zakonito zaposlen več kot štiri zaporedna leta, pridobil status, predviden
s členom 6(1), tretja alinea, Sklepa št. 1/80. Enako bi C. Aydinli kot otrok turškega delavca, ki je vključen v zakoniti trg
dela države članice, v kateri je zakonito živel vsaj pet let in tako pridobil strokovno izobrazbo v tej državi, užival pravice
iz člena 7, prvi pododstavek, tretja alinea, in drugi pododstavek, tega Sklepa.
Predložitveno sodišče se vendarle sprašuje, ali ni na dan sklepa o izgonu C. Aydinli izgubil te pravice zaradi svoje dolgotrajne
odsotnosti na trgu dela, zaradi preiskovalnega zapora od 27. septembra 2000 do 3. julija 2001, potem izvršitve svoje zaporne
kazni od 4. julija 2001 do 1. oktobra 2001 in nazadnje zaradi zdravljenja odvisnosti od mamil od 2. oktobra 2001 do 16. julija
2002.
Ob upoštevanju, da je v teh okoliščinah za rešitev spora nujna razlaga prava Skupnosti, je Verwaltungsgericht Freiburg prekinilo
odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali lahko odsotnost turškega delavca z zakonitega trga dela zaradi začasnega prestajanja zaporne kazni vpliva na to, da ta
delavec zapusti navedeni trg in zaradi tega izgubi pravice, ki jih je pridobil na podlagi člena 6(1), tretja alinea, Sklepa
št. 1/80 zaradi dolgoletne zaposlitve v zadevni državi članici?
2.      Kako se glede na primer določi obdobje odsotnosti s trga dela, če delavec prestaja zaporno kazen, ki vodi k prikrajšanju njegovih
pravic?
3.      Ali se lahko pri določitvi navedenega obdobja upošteva tudi obdobje, v katerem je bil turški delavec odsoten s trga dela zaradi
preiskovalnega zapora, ki mu je takoj sledilo pridržanje za izvršitev zadevne kazni odvzema prostosti?
4.      Ali se za določitev tega obdobja lahko upošteva tudi dejstvo, da bo prosilec ob sprejetju sklepa o izgonu verjetno ostal še
kar nekaj časa odsoten s trga dela, ker bi brez tega sklepa zelo verjetno lahko začel dolgotrajno zdravljenje odvisnosti od
mamil, katerega namen je njegova družbena in poklicna rehabilitacija, in bi bil zato upravičen do odloga izvršitve kazni,
ker obstajajo zadostni obeti za uspeh?
5.      Ali je zato, da bi družinski član turškega delavca izgubil pravice, ki jih ima na podlagi člena 7, prvi pododstavek, druga
alinea, Sklepa št. 1/80, nujno, da ta družinski član sočasno preneha živeti s turškim delavcem, od katerega je pridobil svojo
pravico do prebivanja, kot tudi, da se ta družinski član dokončno odstrani z zakonitega trga dela države članice, v kateri
oba živita?
6.      Ali se splošno domneva, da gre za prekinitev ustrezne družinske skupnosti, v zvezi s pravico do prebivanja, če polnoletni
otrok turškega delavca trajno živi zunaj stalnega prebivališča svojih staršev in če niti on niti zadevni turški delavec ne
potrebujeta več bližine ali posebne skrbi?
7.      Ali je treba izključitev z upoštevnega trga dela, glede na položaj družinskega člana turškega državljana na podlagi člena
7, prvi pododstavek, druga alinea, presojati po istih merilih, kot veljajo pri izgubi pravic po členu 6(1), tretja alinea,
Sklepa št. 1/80?
8.      Ali otrok turškega delavca, ki je zaključil poklicno izobraževanje v državi članici gostiteljici, izgubi pravico, ki jo ima
na podlagi člena 7, drugi pododstavek, Sklepa št. 1/80, in sicer da se lahko v zadevni državi članici poteguje za vsako zaposlitev,
če se je že vključil v trg dela te države članice s trajno zaposlitvijo na trgu dela te države?
9.      Ali zadevna oseba izgubi pravico, ki izhaja iz člena 7, drugi pododstavek, Sklepa št. 1/80, ko je zapustila zakoniti trg dela
te države članice na način, ki vodi k izgubi pravice, ki jih ima kot turški delavec po členu 6(1), tretja alinea, Sklepa št.
1/80?“

Vprašanja za predhodno odločanje

Uvodna ugotovitev
Najprej je treba navesti, da postopek v glavni stvari zadeva položaj turškega državljana, ki mu je bilo kot otroku para turških
migrantov, od katerih je vsaj eden vključen v zakoniti trg države članice dovoljeno, da se jima pridruži na njenem ozemlju,
na temelju združitve družine, na podlagi člena 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80. Predložitveno sodišče je v teh okoliščinah
ugotovilo, da ima pravico do prostega dostopa do katere koli pridobitne dejavnosti po svoji izbiri, v skladu z drugo alineo
te določbe, zaradi najmanj petletnega zakonitega prebivanja v tej državi članici.
Poleg tega se člen 6(1) Sklepa št. 1/80 uporablja „razen v primerih, določenih s členom 7, ki ureja prosti dostop do zaposlitve
članov […] družine“ turškega delavca. Iz tega izhaja, da te določbe pomenijo
lex specialis
v razmerju do postopno razširjenih pravic glede na trajanje zakonite zaposlitve, opredeljene v treh alineah navedenega člena
6(1).
V teh okoliščinah je treba preveriti najprej peto, šesto in sedmo vprašanje v zvezi z razlago člena 7, prvi pododstavek, druga
alinea, Sklepa št.1/80.

Peto, šesto in sedmo vprašanje
Namen teh vprašanj je izvedeti, v kolikšnem obsegu lahko turški državljan, kot je C. Aydinli, ki ima v državi članici gostiteljici
pravico do prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji izbiri na podlagi člena 7, prvi pododstavek, druga alinea,
Sklepa št. 1/80, izgubi to pravico, če je bil obsojen na večletno zaporno kazen, sprva brez možnosti pogojne obsodbe, vendar
je bila njena izvršitev delno nadomeščena z obveznostjo vključitve v dolgotrajno zdravljenje odvisnosti. Torej jih je treba
preučiti skupaj.
Da bi koristno odgovorili na ta vprašanja, je treba najprej opozoriti, da sodna praksa, po kateri člen 7, prvi pododstavek,
Sklepa št. 1/80 zajema položaj turškega državljana, ki kot družinski član turškega delavca, ki je oziroma je bil vključen
v zakoniti trg dela v državi članici gostiteljici ali mu je bilo dovoljeno, da se navedenemu delavcu pridruži na temelju združitve
družine, ali je bil rojen in je vedno prebival v tej državi. Uporaba te določbe v takih položajih ni odvisna od okoliščine,
da je bila v spornem trenutku zadevna oseba polnoletna in ni več živela skupaj s svojo družino, temveč da živi neodvisno in
dela v zadevni državi članici (glej v tem smislu sodbi z dne 16. marca 2000 v zadevi Ergat, C-329/97, Recueil, str. I-1487,
točki 26 in 27, in z dne 11. novembra 2004 v zadevi Cetinkaya, C-467/02, ZOdl., str. I‑10895, točka 34).
Tak turški državljan zato ne bi smel izgubiti pravice, ki jo je pridobil na podlagi te določbe, zaradi nepričakovanega nastanka
okoliščin, ki so navedene v prejšnji točki. Poleg tega je poseben namen pravice družinskih članov turškega delavca do dostopa
do zaposlitve v državi članici gostiteljici po določenem času okrepiti njihov položaj v tej državi s tem, da se jim omogoči
možnost, da postanejo samostojni.
Še več, če člen 7, prvi pododstavek, prva alinea, Sklepa št. 1/80 načelno zahteva, da družinski član turškega delavca z njim
dejansko živi skupaj tri leta, zadevna oseba ne izpolnjuje pogojev za dostop do trga dela v državi članici gostiteljici (glej
sodbo z dne 17. aprila 1997 v zadevi Kadiman, C-351/95, Recueil, str. I‑2133, točke 33, 37, 40, 41 in 44, kot tudi zgoraj
navedeno sodbo Cetinkaya, točka 30), ostaja dejstvo, da države članice nimajo več pravice postavljati pogojev za prebivanje
družinskega člana turškega delavca po preteku treh let in to mora veljati tudi za turškega migranta, ki izpolnjuje pogoje
iz navedenega člena 7, prvi pododstavek, druga alinea (glej zgoraj navedeni sodbi Ergat, točke od 37 do 39, in Cetinkaya,
točka 30).
V tej zvezi je Sodišče še posebej presodilo, da glede družinskih članov iz prvega pododstavka člena 7, Sklepa št. 1/80, ki
kot C. Aydinli, po petih letih zakonitega bivanja pridobijo pravico do prostega dostopa do zaposlitve v državi članici gostiteljici
v skladu z drugo alineo te določbe, ne pomeni njen neposredni učinek le, da zadevna oseba pridobi osebno pravico na področju
zaposlovanja, neposredno na podlagi Sklepa št. 1/80, temveč tudi, da je predpogoj za polni učinek te pravice z njo povezana
pravica do prebivanja, ki ni odvisna od ohranitve pogojev za pridobitev teh pravic (glej zgoraj navedeni sodbi Ergat, točka
40, in Cetinkaya, točka 31, ter po analogiji sodbo z dne 7. julija 2005 v zadevi Dogan, C-383/03, ZOdl., str. I‑6237, točka
14).
Zato okoliščina, da pogoja za nastanek zadevne pravice, v tem primeru skupno življenje s turškim delavcem v določenem obdobju,
ni več, potem ko je družinski član tega delavca pridobil zadevno pravico, ne more vplivati na njeno pridobitev.
Drugič, iz sodne prakse izhaja, da so omejitve pravice do prebivanja, kot tudi s tem povezana pravica dostopa do trga dela
in dejanskega izvrševanja zaposlitve, do katere so upravičeni družinski člani turškega delavca, ki izpolnjujejo pogoje iz
člena 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80, dveh vrst. Ali pomeni prisotnost turškega migranta na ozemlju države članice gostiteljice
zaradi njegovega osebnega vedenja dejansko in resno nevarnost za javni red, varnost oziroma javno zdravje na podlagi člena
14(1) Sklepa št. 1/80 ali je ta zapustil ozemlje te države za daljše obdobje in brez legitimnega vzroka (glej v tem smislu
zgoraj navedeni sodbi Ergat, točke 45, 46 in 48, ter Cetinkaya, točka 36).
Nasprotno, člen 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80 ne dopušča, da bi se zaradi obsodbe na zaporno kazen – čeprav za več
let in sprva izrečene brez pogojne obsodbe, ki ji je sledilo dolgotrajno zdravljenje odvisnosti – pravice, ki jih ta določba
podeljuje turškemu državljanu, ki se je znašel v položaju C. Aydinlija, omejile zaradi podaljšane odsotnosti tega državljana
s trga dela (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Cetinkaya, točka 39).
Razlaga iz prejšnje točke še zlasti velja, ker v nasprotju s členom 6(1) Sklepa št. 1/80, ki zadeva tuške delavce, nastanek
pravic glede zaposlovanja družinskih članov takega delavca v skladu s členom 7, prvi pododstavek, tega sklepa ni pogojen z
vključenostjo teh članov v zakoniti trg dela zadevne države in z izvajanjem zakonite zaposlitve v določenem obdobju, temveč
preprosto s pogojem dejanskega prebivanja z delavcem, od katerega pridobijo svoje pravice v začetnem triletnem obdobju. Še
več, prva in druga alinea, prvega pododstavka navedenega člena 7 podeljujeta družinskim članom turškega delavca pravico do
zaposlitve, vendar jim ne določata nobene obveznosti izvajanja zakonite zaposlitve, kot je to predvideno v členu 6(1) istega
sklepa.
Po eni strani iz tega sledi, da se določbe odstavka 2 člena 6 Sklepa št. 1/80 v nobenem primeru ne uporabljajo v okviru člena
7 tega sklepa. Dejansko le za izračun različnih zaposlitvenih obdobij, ki so potrebna za nastanek pravic iz navedenega člena
6(1), odstavek 2 istega člena predvideva učinke različnih vzrokov prekinitve dela (glej zgoraj navedeno sodbo Dogan, točka
15).
Po drugi strani iz tega izhaja, da družinskemu članu turškega delavca, ki izpolnjuje pogoje, določene v členu 7, prvi pododstavek,
Sklepa št. 1/80, in se želi zaposliti v državi članici gostiteljici, ni treba izpolniti strožjih pogojev, ki so v zvezi s
tem določeni v členu 6(1) tega sklepa (glej v tem smislu, po analogiji, sodbo z dne 19. novembra 1998 v zadevi Akman, C-210/97,
Recueil, str. I-7519, točke od 48 do 50).
Ob upoštevanju vseh dosedanjih ugotovitev je treba na peto, šesto in sedmo vprašanje odgovoriti, da turški državljan, ki ima
pravico do prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji izbiri na podlagi člena 7, prvi pododstavek, druga alinea,
Sklepa št. 1/80, te pravice ne izgubi niti zaradi podaljšane odsotnosti s trga dela zaradi zaprtja, celo večletnega, ki mu
je sledilo dolgotrajno zdravljenje odvisnosti, niti zato, ker je bila ob odločitvi o izgonu zadevna oseba polnoletna in ni
več prebivala pri turškem delavcu, od katerega izvira njena pravica do prebivanja, temveč je živela neodvisno od njega.

Prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje ter tudi osmo in deveto vprašanje
Glede na odgovor na peto, šesto in sedmo vprašanje ni treba več odločiti o ostalih postavljenih vprašanjih.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
Turški državljan, ki ima pravico do prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji izbiri na podlagi člena 7, prvi pododstavek,
druga alinea, Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je sprejel Pridružitveni svet, ustanovljen
s Pridružitvenim sporazumom, sklenjenim med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, te pravice ne izgubi niti zaradi podaljšane
odsotnosti s trga dela zaradi prestajanja zaporne kazni, celo večletnega, ki mu je sledilo dolgotrajno zdravljenje odvisnosti,
niti zato, ker je bila ob odločitvi o izgonu zadevna oseba polnoletna in ni več prebivala pri turškem delavcu, od katerega
izvira njena pravica do prebivanja, temveč je živela neodvisno od njega.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.