CELEX: 62008CJ0408
Apellatsioonkaebus
Ühenduse kaubamärk
Määrus (EÜ) nr 40/94
Artikli 55 lõike 1 punkt a ja artikli 7 lõike 1 punkt c
Põhjendatud huvi esitada kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotlus absoluutsel kehtetuks tunnistamise põhjusel
Advokaadibüroo
Sõnamärk "COLOR EDITION"
Kirjeldavatest osadest koosneva sõnamärgi kirjeldavus

Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (edaspidi „Lancôme”) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas
T-160/07: Lancôme
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION) (EKL 2008, lk II-1733
; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega jäeti rahuldamata Lancôme’i esitatud tühistamishagi Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) teise apellatsioonikoja 26. veebruari 2007. aasta otsuse peale, millega tühistati sõnamärgi COLOR EDITION registreering kosmeetika- ja jumestustoodetele.
Õiguslik raamistik
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146; edaspidi „määrus”) artikli 7 lõike 1 punkt c sätestab:
„Ei registreerita:
[…]
c)
kaubamärke, mis koosnevad ainult sellistest märkidest või tähistest, mis tähistavad kaubanduses sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu või kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi.”
Määruse artikli 55 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Ühenduse kaubamärgi omaniku õiguste tühistamise taotluse või taotluse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise kohta võib esitada ametile:
a)
artiklite 50 ja 51 kohaldamise korral iga füüsiline või juriidiline isik ja iga rühm või organ, kes esindab valmistajate, tootjate, teenuseosutajate, kaubastajate või tarbijate huve ja kes võib tema suhtes kohaldatava õiguse alusel olla enda nimel kohtuasjades hagejaks ja kostjaks;
b)
artikli 52 lõike 1 kohaldamisel artikli 42 lõikes 1 osutatud isikud;
c)
artikli 52 lõike 2 kohaldamisel nimetatud lõikes osutatud varasemate õiguste omanikud või isikud, kellel on asjaomase liikmesriigi õiguste kohaselt õigus kasutada kõnealuseid õigusi.”
Määruse artikli 51 lõike 1 punkti a kohaselt tunnistatakse ühenduse kaubamärk kehtetuks ühtlustamisametile esitatud taotluse põhjal, kui asjaomase kaubamärgi registreerimisel on rikutud artikli 7 sätteid.
Määruse artikli 42 lõikes 1 määratakse kindlaks isikud, kes võivad esitada kaubamärgi registreerimisele vastulause suhtelistel keeldumispõhjustel ning määruse artiklis 52 määratakse kindlaks suhtelised kehtetuks tunnistamise põhjused.
Vaidluse taust
Lancôme esitas 9. detsembril 2002 ühtlustamisametile taotluse registreerida sõnamärk „COLOR EDITION” ühenduse kaubamärgina.
Kaubad, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 3 ning vastavad kirjeldusele: „kosmeetika- ja jumestustooted”.
Nimetatud taotluse esemeks olev kaubamärk registreeriti 11. veebruaril 2004.
Advokaadibüroo Norton Rose Vieregge esitas 12. mail 2004 ühtlustamisametile määruse artikli 51 lõike 1 punkti a ja artikli 7 lõike 1 punktide b ja c alusel kõnealuse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse.
Tühistamisosakond jättis 21. detsembri 2005. aasta otsusega selle taotluse rahuldamata.
Advokaadibüroo Norton Rose Vieregge õigusjärglane advokaadibüroo CMS Hasche Sigle esitas 9. veebruaril 2006 tühistamisosakonna kõnealuse otsuse peale kaebuse.
Ühtlustamisameti teise apellatsioonikoja 26. veebruari 2007. aasta otsusega kaebus rahuldati. Apellatsioonikoda märkis esiteks, et kaebus on vastuvõetav, ning teiseks, et sõnamärk „COLOR EDITION” on määruse artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses kirjeldav ning seega puudub sellel eristusvõime määruse artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Hagiavaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 7. mail 2007, esitas Lancôme hagi ühtlustamisameti teise apellatsioonikoja 26. veebruari 2007. aasta otsuse tühistamiseks.
Oma hagi toetuseks esitas Lancôme kolm väidet, mis tuginesid vastavalt määruse artikli 55 lõike 1 punkti a, artikli 7 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumisele.
Üldkohus jättis asjaomase hagi vaidlustatud kohtuotsusega rahuldamata ning mõistis kohtukulud välja Lancôme’ilt.
Üldkohus analüüsis määruse artikli 55 lõiget 1 grammatiliselt ja teleoloogiliselt ning lükkas esimese väite ümber, märkides, et mis puutub absoluutsele kehtetuks tunnistamise põhjusele tuginevatesse kehtetuks tunnistamise taotlustesse, siis see artikkel näeb taotleja suhtes ette ainult seda, et tal peab olema õigusvõime ja õigus olla enda nimel kohtuasjades hagejaks ja kostjaks, kuid nimetatud säte ei nõua, et taotlejal oleks põhjendatud huvi.
Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 25 selles osas, et määruse artikli 55 lõikest 1 ilmneb, et seadusandja on soovinud anda kõigile füüsilistele ja juriidilistele isikutele või rühmale või organile, kes võivad olla enda nimel kohtuasjades hagejaks ja kostjaks, õiguse esitada absoluutsele kehtetuks tunnistamise põhjusele tuginevaid kehtetuks tunnistamise taotlusi, samas kui suhtelisele kehtetuks tunnistamise põhjusele tuginevate taotluste korral on ta sõnaselgelt piiranud kehtetuks tunnistamise taotlejate ringi.
Seda analüüsi kinnitab vaidlustatud kohtuotsuse punkti 26 kohaselt asjaolu, et erinevalt suhtelistest keeldumispõhjustest, mis kaitsevad teatavate varasemate kaubamärgiõiguste omanike isiklikke huve, põhinevad absoluutsed keeldumispõhjused erinevatel üldistel huvidel ning selleks, et tagada nimetatud üldiste huvide kaitse, peab absoluutsetele keeldumispõhjustele olema võimalik tugineda võimalikult laial isikute ringil.
Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 35, et kuna ei ole vaidlustatud asjaolu, et advokaadibüroo CMS Hasche Sigle vastab juriidilise isiku määratlusele, tegi apellatsioonikoda õigesti, kui tunnistas CMS Hasche Sigle esitatud taotluse vastuvõetavaks.
Üldkohus leidis teise väite osas ka seda, et apellatsioonikoda ei eksinud, kui märkis, et kaubamärk COLOR EDITION on määruse artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses kirjeldav. Üldkohus leidis selles osas, et kõnealusel kaubamärgil tervikuna on piisavalt otsene ja konkreetne seos sellega tähistatavate kosmeetika- ja jumestustoodetega.
Selles osas märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 48 ja 49, et tähis „COLOR EDITION” koosneb üksnes sõnadest, mis tähistavad asjaomaste kaupade teatavaid omadusi ning asjaomasel avalikkusel ei jää taotletud kaubamärgist seega muljet, mis on selle sõnaliste koostisosade lihtsast kõrvuti asetamisest jäävast muljest piisavalt erinev.
Kuna tähise ühenduse kaubamärgina registreerimata jätmiseks piisab sellest, et kohaldatav on üks absoluutne keeldumispõhjus, siis jättis Üldkohus hagi rahuldamata, ilma et ta oleks kontrollinud kolmandat hageja esitatud väidet.
Poolte nõuded
Lancôme palub Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, jätta ühtlustamisameti tühistamisosakonna otsuse peale esitatud kaebus rahuldamata, mõista Üldkohtu ja Euroopa Kohtu menetlusega seotud kulud välja ühtlustamisametilt ning ühtlustamisameti apellatsioonikoja menetlusega seotud kulud välja CMS Hasche Sigle’lt.
Ühtlustamisamet palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Lancôme’ilt.
Apellatsioonkaebus
Lancôme esitab apellatsioonkaebuse toetuseks formaalselt kaks väidet, mis tuginevad sellele, et Üldkohus on rikkunud vastavalt määruse artikli 55 lõike 1 punkti a ja artikli 7 lõike 1 punkti c.
Esimene väide, mis tugineb määruse artikli 55 lõike 1 punkti a rikkumisele
Esimeses väites heidab Lancôme Üldkohtule ette järeldust, et advokaadibürool on õigus enda nimel taotleda ühenduse kaubamärgi tühistamist. See väide jaguneb kaheks osaks. Esimeses väiteosas märgib Lancôme sisuliselt seda, et Üldkohus eksis määruse artikli 55 lõike 1 punkti a tõlgendamisel, kuna ta leidis, et absoluutsele kehtetuks tunnistamise põhjusele tugineva kehtetuks tunnistamise taotluse esitamiseks ei ole põhjendatud huvi olemasolu vajalik. Teiseks märgib Lancôme, et see, kui advokaadibüroo esitab asjaomase taotluse enda nimel ja arvel, ei vasta liidu tasandil tunnustatud advokaadiameti profiilile.
Esimese väite esimene osa, mis tugineb määruse artikli 55 lõike 1 punkti a väärale tõlgendusele põhjendatud huvi puudutavas osas
– Poolte argumendid
Lancôme väidab, et
actio popularis
on liidu õigusele täiesti võõras. Kuigi EÜ artikkel 230 – mis näeb ette, et hageja saab edasi kaevata otsuse, mis teda isiklikult ja otseselt puudutab – ei ole käesoleval juhul vahetult kohaldatav, tuleb määruse artikli 55 lõike 1 punkti a tema sõnul siiski tõlgendada liidu õiguses üldiselt tunnustatud põhimõtete alusel. Peale selle tehakse kõigis õiguskordades vahet õigusvõimel ja kohtumenetlusõigusvõimel, millest viimane eeldab põhjendatud huvi olemasolu. Seega ei saa järeldada asjaolust, et seadusandja ei ole kõnealuse huvi olemasolu sõnaselgelt nõudnud, et see ei ole nõutav.
See, kuidas Üldkohus eristab haldusmenetlust kohtusse pöördumisest, ei ole asjakohane, kuna ei ole usutav, et haldusmenetluses on kaebeõigus laiem kui õigus esitada hagi asjaomase haldusasutuse otsuse peale liidu kohtule.
Asjakohane ei ole ka see, kuidas Üldkohus eristab absoluutseid ja suhtelisi kehtetuks tunnistamise põhjusi, kuna selline eristamine ei tähenda veel, et absoluutsele kehtetuks tunnistamise põhjusele tugineva taotluse esitamiseks ei pea ilmtingimata olema põhjendatud huvi.
Mis puutub määruse artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses kirjeldava kaubamärgi registreerimisest keeldumisse, siis on üldine huvi, millest see keeldumispõhjus lähtub, kohtupraktika kohaselt olemas kõigil kaubamärgitaotleja või -omaniku konkurentidel, keda tuleb seetõttu, et neil on õigus kasutada oma kaupade ja teenuste suhtes kirjeldavat tähist, kaitsta konkurentide õigusvastaste kaubamärgiregistreeringute suhtes. Sellest tuleneb, et nimetatud keeldumispõhjusele saab tugineda üksnes taotleja tegelik või potentsiaalne konkurent, kellel tekib tegelik või potentsiaalne tähise kasutamise takistus.
Seda tõlgendust kinnitab määruse artikli 55 lõike 1 punktis a sisalduv sõnaselge norm, mis annab kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise õiguse igale rühmale või organile, mis koosneb valmistajatest, tootjatest, teenuseosutajatest, kaubastajatest või tarbijatest, s.o isikutest, keda õigusvastane kaubamärgiregistreering võib mõjutada.
Lancôme’i arvates tuleb määruse artikli 55 lõike 1 punkti a seega tõlgendada nii, et peale õiguse olla enda nimel kohtuasjades hagejaks ja kostjaks, nõutakse kõnealuses sättes seda, et taotleja oleks majanduslikult – kas tegelikult või potentsiaalselt – puudutatud ning seetõttu omaks vaidlustatud kaubamärgi registrist kustutamise suhtes tegelikku või potentsiaalset majanduslikku huvi. See ei saa kehtida advokaadibüroo suhtes, kes taotleb kosmeetikatooteid tähistava ühenduse kaubamärgi tühistamist.
Ühtlustamisamet vastab, et ainult määrus ja selle rakendusmäärus reguleerivad kehtetuks tunnistamise taotluste esitamist ühtlustamisametile ning et määruse artikli 55 lõike 1 punkti a sätted, mis lubavad tühistamistaotluse esitada kõigil isikutel, ei ole mitmetähenduslikud.
Ühtlustamisameti sõnul tõlgendab Lancôme vääralt seda üldist huvi puudutavat kohtupraktikat, millest määruse artikli 7 lõike 1 punktis c ette nähtud keeldumispõhjus lähtub. Tegemist ei ole üksnes nende professionaalsete turuosaliste huviga saada kirjeldavaid tähiseid kasutada, vaid kõigi isikute huviga, mis on elukutsega seoses või mitte, et kirjeldavad tähised ei kuuluks ühe ettevõtja ainuomandisse. Nimetatud väidet kinnitab ka asjaolu, et tähise kirjeldavust hinnatakse seoses sellega, kuidas tajub tähist asjaomane avalikkus, kelle hulka ei kuulu üksnes asjaomase sektori erialaspetsialistid, vaid eelkõige tarbijad ja lõppkasutajad.
Lancôme on tõlgendanud vääralt ka määruse artikli 55 lõike 1 punkti a. Selles kasutatud viitega „rühm või organ” soovitakse üksnes täiendada nende isikute loetelu, kes saavad kehtetuks tunnistamise taotlust esitada. Nimetatud säte lubab rühmal või organil, kellel on õigus olla enda nimel kohtuasjades hagejaks ja kostjaks, kuid ei ole siseriikliku õiguse alusel juriidilise isiku staatust, sellist taotlust esitada.
– Euroopa Kohtu hinnang
Hagi vastuvõetavuse suhtes kohaldatavad normid ei kehti õiguse suhtes esitada ühtlustamisametile ühenduse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotlus. Sellega seoses ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta nentis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 32, et määruse artikli 55 lõike 1 punktis a ette nähtud kehtetuks tunnistamise taotlus kuulub mitte kohtu- vaid haldusmenetluse valdkonda, ning kui ta kõnealuse kohtuotsuse punktis 30 leidis, et EÜ artiklit 230 käsitlev kohtupraktika ei ole käesoleval juhul asjakohane ei otseselt ega ka analoogia alusel.
Seoses küsimusega, kas määruse artikli 55 lõike 1 punkti a alusel sõltub kehtetuks tunnistamise taotluse vastuvõetavus põhjendatud huvi olemasolust, tõlgendas Üldkohus kõnealust artiklit õigesti.
Kõigepealt on selge, et nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 21 märkis, ei ole määruse artikli 55 lõike 1 punktis a mainitud põhjendatud huvi.
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 22–25 seejärel sisuliselt märkis, nähakse määruse artikli 55 lõike 1 punktis a ette, et absoluutsele kehtetuks tunnistamise põhjusele tugineva kehtetuks tunnistamise taotluse võib esitada iga füüsiline või juriidiline isik ja iga rühm või organ, kes esindab valmistajate, tootjate, teenuseosutajate, kaubastajate või tarbijate huve ja kes võib olla enda nimel kohtuasjades hagejaks ja kostjaks, samas kui määruse artikli 55 lõike 1 punktid b ja c, mis puudutavad suhtelisele kehtetuks tunnistamise põhjusele tuginevaid taotlusi, annavad selle taotluse esitamise õiguse teatavatele isikutele, kellel on põhjendatud huvi. Üldkohus järeldas sellest õigesti, et kõnealuse artikli ülesehituse põhjal on seadusandja soovinud piirata isikute ringi, kes võivad esitada kehtetuks tunnistamise taotluse teisel juhul, kuid mitte esimesel juhul.
Lõpuks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 26 õigesti ka seda, et kui suhtelised registreerimisest keeldumise põhjused kaitsevad teatavate varasemate kaubamärgiõiguste omanike huve, on absoluutsete keeldumispõhjuste eesmärk kaitsta üldist huvi, millest need lähtuvad, ning see selgitab asjaolu, miks määruse artikli 55 lõike 1 punkt a ei nõua taotlejalt põhjendatud huvi olemasolu.
Peale selle puudub alus Lancôme’i väitel, mille kohaselt määruse artikli 55 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kehtetuks tunnistamise taotluse esitamiseks ühtlustamisametile nõutakse, et isikul on vaidlustatud kaubamärgi registrist kustutamise suhtes tegelik või potentsiaalne majanduslik huvi.
Ühelt poolt ei kinnita vastupidi Lancôme’i väidetele sellist tõlgendust asjaolu, et kõnealuse artikli 55 lõike 1 punktis a nimetatakse rühmasid või organeid, kes esindavad valmistajate, tootjate, teenuseosutajate, kaubastajate või tarbijate huve ja kes võivad nende suhtes kohaldatava õiguse alusel olla enda nimel kohtuasjades hagejaks ja kostjaks. Sellise rühmade või organite nimetamisega, milles on osutatud ka tarbijatele, kellele tavaliselt ei saa omistada majanduslikku huvi, nii nagu Lancôme seda kirjeldab, on soovitud kanda nende isikute loetellu, kes võivad asjaomase sätte alusel ühtlustamisametile kehtetuks tunnistamise taotluse esitada, asjaomased rühmad või organid, kes võivad nende suhtes kohaldatava õiguse alusel olla küll enda nimel kohtuasjades hagejaks ja kostjaks, kuid kellel ei ole juriidilise isiku staatust.
Teiselt poolt ei tulene selline tõlgendus 4. mai 1999. aasta otsusest liidetud kohtuasjades
C-108/97 ja C-109/97: Windsurfing Chiemsee (EKL 1999, lk I-2779
), millele Lancôme viitab. Euroopa Kohus sedastas selle kohtuotsuse punktis 25, et üldise huvi eesmärgi kohaselt peavad registreerimistaotlusega hõlmatud kaupu või teenuseid kirjeldavad märgid ja tähised olema kõikide jaoks vabalt kasutatavad. Sellest nähtub, et üldine huvi, millest kaubamärgi kirjeldavusele tuginev registreerimisest keeldumise põhjus lähtub, ei ole üksnes taotleja või kaubamärgiomaniku konkurentidel, kellel võivad tekkida mis tahes takistused ning kellel on seetõttu tegelik või potentsiaalne majanduslik huvi vaidlustatud kaubamärk registrist kustutada, vaid tegemist on kõigi huviga.
Eeltoodust tuleneb, et argumendid, mille Lancôme on esitanud esimese väite käesoleva väiteosa põhjenduseks, ei ole põhjendatud ning seetõttu tuleb see väiteosa tagasi lükata.
Esimese väite teine väiteosa, mille kohaselt advokaadibüroo õigus esitada ühtlustamisametile enda nimel ja arvel kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotlus ei vasta advokaadiameti profiilile
– Poolte argumendid
Lancôme märgib, et isegi juhul, kui Euroopa Kohus toetab määruse artikli 55 lõike 1 punkti a sellist tõlgendust, mis erineb Lancôme’i esitatud tõlgendusest, tuleb vaidlustatud kohtuotsus igal juhul tühistada põhjusel, et advokaadibüroo õigus esitada ühtlustamisametile enda nimel ja arvel kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotlus ei vasta liidu tasandil tunnustatud advokaadiameti profiilile.
Liidu õiguses on advokaadiamet alati vastanud õigusemõistmisele kaasaaitaja mõistele. Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 19 põhineb sellel advokaadiameti kontseptsioonil ning see tuleneb ka kohtupraktikast, eelkõige 18. mai 1982. aasta otsusest kohtuasjas
155/79: AM & S Europe
vs
. komisjon (EKL 1982, lk 1575
, punkt 24).
Ühtlustamisamet esitas Euroopa Kohtu kodukorra artikli 113 lõike 2 alusel esimese väite esimese osa vastuvõetamatuse vastuväite, kuna küsimust, kas advokaat saab olla ühtlustamisametis taotleja, ei ole Üldkohtus tõstatatud.
– Euroopa Kohtu hinnang
Kuigi see väiteosa on esitatud määruse artikli 55 lõike 1 punkti a rikkumisele tugineva väite osana, tuleb märkida, et nimetatud väiteosa põhineb mitte sellel sättel, vaid teistel, nimetatud sättest sõltumatutel õiguslikel asjaoludel.
Ühelt poolt tuleneb Lancôme’i väite põhjenduseks esitatud argumentide sõnastusest, et nimetatud väiteosa on esitatud juhuks, kui Euroopa Kohus ei nõustu sellega, kuidas Lancôme on määruse artikli 55 lõike 1 punkti a tõlgendanud, sest vaidlustatud kohtuotsus tuleb apellandi sõnul „igal juhul” tühistada kasvõi muudel põhjendustel kui väidetav tõlgendusviga.
Teiselt poolt ei puuduta advokaadiametiga seotud väited määruse artikli 55 lõike 1 punkti a. Viimati nimetatud säte ei sisalda sellele ametitegevusele kohaldatavaid norme, vaid põhimõtteliselt on need iga liikmesriigi poolt kehtestatud juhul, kui liidu õiguses vastava valdkonna erisätted puuduvad (vt selle kohta 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-3/95: Reisebüro Broede, EKL 1996, lk I-6511
, punkt 37, ja 19. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-309/99: Wouters jt, EKL 2002, lk I-1577
, punkt 99).
Seetõttu on esimese väite teine väiteosa tegelikult õigusväide, mis ei tulene määruse artikli 55 lõike 1 punkti a rikkumisest.
Kuna seda väidet ei ole Üldkohtus esitatud ning kuna tegemist ei ole hagi vastuvõetavusega, vaid ühtlustamisametile esitatud kaebuse vastuvõetavusega, siis ei ole see avalikul huvil põhinev väide, mida Üldkohus oleks pidanud kontrollima omal algatusel.
Kõnealune väide on vastuvõetamatu, kuna Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonimenetluses on piiratud esimeses astmes arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega (vt selle kohta eelkõige 1. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-266/05 P: Sison
vs.
nõukogu, EKL 2007, lk I-1233
, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seetõttu tuleb esimese väite teine väiteosa tagasi lükata ja seega esimene väide ümber lükata.
Teine väide, mis käsitleb määruse artikli 7 lõike 1 punkti c rikkumist
Poolte argumendid
Selles väites heidab Lancôme Üldkohtule ette seda, et viimane kohaldas tähise „COLOR EDITION” kui sõnaühendi hindamisel väärasid kriteeriume.
Kohtupraktika põhjal tuleb selleks, et käsitada mitmeosalist kaubamärki kirjeldavana, kontrollida, et valitud sõnad ja nende ühend on asjaomase avalikkuse igapäevases keelekasutuses tuntud ja tavaline. Leides, et kirjeldavatest osadest koosnev kaubamärk on ise kirjeldav, välja arvatud juhul, kui esineb märgatav erinevus taotletava kaubamärgi ja seda moodustavate osade lihtsa kogumi vahel, rikkus Üldkohus Euroopa Kohtu 20. septembri 2001. aasta otsuses
C-383/99 P: Procter & Gamble
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (EKL 2001, lk I-6251)
nimetatud põhimõtet. Selle põhimõtte kohaselt oleks Üldkohus pidanud uurima, kas asjaomase sõnaühendi ning selle vahel, kuidas asjaomase tarbijateliigi igapäevases keelekasutuses asjaomaseid kaupu ja teenuseid või nende põhiomadusi tähistatakse, on märgatav erinevus.
Peale selle ei põhine Üldkohtu hinnang ühelgi asjaomase avalikkuse keelt puudutaval faktilisel asjaolul.
Ühtlustamisamet vastab sellele sisuliselt, et Lancôme eirab väitega, mille kohaselt tähis on kirjeldav üksnes siis, kui see on asjaomase avalikkuse igapäevases keelekasutuses tuntud ja tavaline, põhimõttelist erinevust, mis esineb määruse artikli 7 lõike 1 punkti d ja artikli 7 lõike 1 punkti c vahel. Viimati nimetatud sätte kohaldamisel ei ole oluline, kas vaidlustatud sõnarühm on asjaomase avalikkuse igapäevases keelekasutuses tuntud ja tavaline või mitte, kuna see säte on kohaldatav ka neile tähistele, mida võidakse asjaomaste kaupade või teenuste esitamiseks tulevikus koos kasutada.
Seetõttu piirdus Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Procter & Gamble
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet selle kontrollimisega, kas sõnarühma „baby-dry” grammatiline ülesehitus muudab selle kasutamise tulevikus tõenäoliseks. See, kuidas Üldkohus on uurinud tähise „COLOR EDITION” kirjeldavust, vastab ka kõnealusele kohtuotsusele järgnenud kohtupraktikale.
Peale selle soovib Lancôme, heites Üldkohtule ette, et viimane ei ole oma otsuses tuginenud ühelegi faktilisele asjaolule, tegelikult vaidlustada hinnangut, mille Üldkohus andis faktilistele asjaoludele, mille põhjal see väiteosa on vastuvõetamatu. Kõnealune väiteosa on pealegi ilmselgelt põhjendamatu, kuna küsimus, kas kosmeetikatoodete tarbijad kasutavad igapäevases keelekasutuses praegu väljendit „color edition”, ei ole asjakohane.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et üldjuhul on selliste osade lihtne ühend, millest igaüks kirjeldab kauba või teenuse omadust, mille jaoks registreerimist taotletakse, ka ise määruse artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses neid omadusi kirjeldav. Selline ühend ei ole nimetatud sätte tähenduses kirjeldav juhul, kui ta jätab mulje, mis on piisavalt erinev sellest, mis jääb selle moodustavate osade ühendist (vt 12. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-363/99: Koninklijke KPN Nederland, EKL 2004, lk I-1619
, punktid 98 ja 99; 12. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-265/00: Campina Melkunie, EKL 2004, lk I-1699
, punktid 39 ja 40, ning 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-273/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Celltech, EKL 2007, lk I-2883
, punktid 77 ja 78).
Kaubamärk, mis koosneb sõnast, mille kõik osad on nende kaupade või teenuste omadusi kirjeldavad, mille jaoks registreerimist taotletakse, on ka ise mainitud omadusi kirjeldav, välja arvatud juhul, kui esineb märgatav erinevus sõna ja seda moodustavate osade kogumi vahel, mis eeldab, et tulenevalt kombinatsiooni ebaharilikkusest võrreldes mainitud kaupade ja teenustega jääb sõnast mulje, mis on piisavalt erinev muljest, mis jääb seda moodustavate osade poolt edasiantavate tähenduste lihtsast ühendist, mistõttu sõna on midagi rohkemat kui selle elementide kogum (vt eespool viidatud kohtuotsus Koninklijke KPN Nederland, punkt 100, ja eespool viidatud kohtuotsus Campina Melkunie, punkt 41).
Käesoleval juhul leidis Üldkohus pärast seda, kui ta oli märkinud, et kaubamärk „COLOR EDITION” koosneb üksnes tähistest, mis tähistavad asjaomaste kaupade omadusi, kõnealuse kohtuotsuse punktis 49, et sõnade „color” ja „edition” ühendi struktuur ei ole ebaharilik, vaid inglise keele reegleid arvestades tavapärane, ning seetõttu ei jäta taotletav kaubamärk asjaomasele avalikkusele muljet, mis on piisavalt erinev sellest, mis tuleneb sõnaliste koostisosade lihtsast kõrvuti asetamisest, ega muuda nende tähendust või ulatust.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 98 märkis, ei ole selles põhjenduses käesoleva kohtuotsuse punktides 61 ja 62 nimetatud kohtupraktikat arvestades õigusnormi rikutud.
Sellest tuleneb, et Lancôme’i teise väite raames esitatud etteheited ei ole põhjendatud ning seetõttu tuleb teine väide tagasi lükata.
Kõigist eelnimetatud kaalutlustest tuleneb, et apellatsioonkaebus tuleb rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna ühtlustamisamet on Lancôme’ilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja viimane on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Lancôme’ilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Lancôme parfums et beauté & Cie SNC-lt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.