CELEX: 62002CJ0472
Környezet
Hulladékok
A hulladékszállításról szóló 259/93/EGK rendelet
A küldő ország hatóságának a szállítási cél (hasznosítás vagy ártalmatlanítás) minősítésének ellenőrzésére, valamint a téves minősítésen alapuló szállítással szembeni kifogásemelésre vonatkozó hatásköre
A kifogásemelés módjai

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés az 1998. május 18‑i 98/368/EK bizottsági határozattal (HL L 165., 20. o.),
valamint az 1999. november 24‑i 1999/816/EK bizottsági határozattal (HL L 316., 45. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet,
4. kötet, 338. o.) módosított, az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás
felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1‑jei 259/93/EGK tanácsi rendelet (HL L 30., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
15. fejezet, 2. kötet, 176. o.; a továbbiakban: rendelet) értelmezésére vonatkozik.
A kérdést a Siomab SA (a továbbiakban: Siomab) és az Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement (a továbbiakban:
IBGE) közötti, a Siomab által tervezett, Németországba irányuló szemétszállítással kapcsolatos eljárásban terjesztették elő.
I –
Jogi háttér

Közösségi jog
Az 1991. március 18‑i 91/156/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 78., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 3. o.),
valamint az 1996. május 24‑i 96/350/EK bizottsági határozattal (HL L 135, 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet,
59. o.) módosított, a hulladékokról szóló, 1975. július 15‑i 75/442/EGK tanácsi irányelv (HL L 194., 39. o.; magyar nyelvű
különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 23. o.; a továbbiakban: irányelv) egyik alapvető célja az emberi egészségnek és a környezetnek
a hulladékok gyűjtése, szállítása, kezelése, tárolása és lerakása okozta káros hatásoktól való védelme.
Az irányelv 1 cikkének e) pontjában lévő meghatározás szerint az „ártalmatlanítás” „bármely művelet, amit a II. A. melléklet
felsorol”, az f) pont szerint pedig a „hasznosítás” „bármely olyan művelet, amit a II. B. melléklet felsorol”.
A rendelet különösen a tagállamok közötti hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről rendelkezik.
A rendelet 2. cikkének i) pontja szerint az „ártalmatlanítás” „a 75/442/EGK irányelv 1. cikkének e) pontja szerinti ártalmatlanítás”,
k) pontja szerint pedig a „hasznosítás” „a 75/442/EGK irányelv 1. cikkének f) pontja szerinti hasznosítás”.
A rendelet II. címe, amely a „Hulladékok tagállamok közötti szállítása” címet viseli, két különálló fejezetre tagolódik, amelyek
közül az egyik az ártalmatlanításra szánt hulladékok esetében alkalmazandó eljárásról (A fejezet 3–5. cikk), a másik a hasznosításra
szánt hulladékok esetében alkalmazandó eljárásról (B fejezet, 6–11. cikk) rendelkezik.
A rendelet 3. cikkének (1) bekezdése, valamint 6. cikkének (1) bekezdése szerint, ha a hulladék termelője vagy birtokosa (a
továbbiakban: bejelentő) ártalmatlanításra vagy hasznosításra szánt hulladékot szándékozik egyik tagállamból valamely másik
tagállamba szállítani, illetve azt át szándékozik szállítani egy vagy több más tagállam területén, akkor ezt bejelenti annak
a hatóságnak, amelyet a rendeltetési hely szerinti állam erre a feladatra kijelölt (a továbbiakban: rendeltetési ország illetékes
hatósága). A bejelentés másolatát elküldi annak a hatóságnak, amelyet a származási hely állama erre a feladatra kijelölt (a
továbbiakban: küldő ország illetékes hatósága), azoknak az országoknak a kijelölt hatóságai számára, amelyen keresztül a szállítmányt
átszállítják (a továbbiakban: tranzitország illetékes hatósága), illetve annak a személynek vagy vállalkozásnak, akihez vagy
amelyhez a hulladékot elszállítják (a továbbiakban: címzett).
A rendelet 3. cikkének (3) bekezdése és 6. cikkének (3) bekezdése szerint a bejelentés a küldő ország illetékes hatósága által
kiállított kísérő dokumentummal történik. Az említett cikkek (5) bekezdése pontosítja, hogy a bejelentőnek milyen információkat
kell a kísérő dokumentumon feltüntetni, amelyek között szerepel az ártalmatlanításra vagy a hasznosításra vonatkozó tevékenységről
szóló tájékoztatás is.
Ugyanezen rendelet 3. cikkének (6) bekezdése, valamint 6. cikkének (6) bekezdése értelmében a bejelentőnek szerződést kell
kötnie a címzettel, és e szerződés egy másolatát az illetékes hatóság kérésére a hatóság rendelkezésére kell bocsátani.
A rendelet 3. cikke (8) bekezdésének első albekezdése, és a 6. cikkének (8) bekezdése szerint a küldő ország illetékes hatósága
a nemzeti jogszabályok alapján úgy dönthet, hogy a rendeltetési ország illetékes hatóságának a bejelentő helyett saját maga
küldi el a bejelentést, másolatot küldve a címzettnek és a tranzitország illetékes hatóságának.
Az irányelvnek az ártalmatlanításra szánt hulladékra vonatkozó 3. cikke (8) bekezdésének második albekezdése ezt a következőkkel
egészíti ki:
„A küldő ország illetékes hatósága dönthet úgy, hogy nem tesz bejelentést, ha a 4. cikk (3) bekezdésének megfelelően neki
magának is azonnal kifogásai vannak a szállítással szemben. Ezekről a kifogásokról haladéktalanul tájékoztatja a bejelentőt.”
A rendelet 4. cikkének (1) bekezdése és 7. cikkének (1) bekezdése szerint, a szállítási tervre vonatkozó bejelentés kézhezvételekor
a rendeltetési ország illetékes hatósága három munkanapon belül átvételi elismervényt küld a bejelentőnek, amelynek másolatát
elküldi a többi érintett illetékes hatóságnak és a címzettnek.
A rendelet 7. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a küldő, a rendeltetési és a tranzitország illetékes hatóságainak az elismervény
elküldésétől számítva 30 nap áll a rendelkezésükre, hogy kifogást emeljenek a hasznosításra szánt hulladék szállítása ellen.
A rendelkezés külön kimondja, hogy ilyen kifogás a (4) bekezdés alapján emelhető.
A rendelet 7. cikke (4) bekezdésének a) pontja felsorolja azokat az eseteket, amikor a küldő és a rendeltetési ország illetékes
hatóságai indokolt kifogásokat emelhetnek a tervezett szállítás ellen.

A nemzeti szabályozás
A Brüsszel-Főváros Régió Kormányának a nemzetközi hulladékimportról és ‑exportról szóló, 1994. július 7‑i rendeletének 3. cikke
alapján – a 259/93/EGK rendelet 6. cikke (8) bekezdésének megfelelően – az IBGE maga küldi el a hulladékexportra vonatkozó
bejelentést a rendeltetési ország illetékes hatóságának, és másolatot küld a címzettnek.

Az alapeljárásról és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A Siomab háztartási és hasonló jellegű hulladékokat feldolgozó hulladékégetőt üzemeltet Brüsszelben. Ez a tevékenység salakanyag,
főleg sók keletkezésével jár.
A Siomab 2001. november 30‑án a sóknak a németországi teutschenthali sóbánya tárnáiban történő elhelyezésére irányuló szerződést
kötött a GTS‑Grunde Teutschenthal Sicherungs GmbH & Co. KG‑val.
A hulladék szállítása érdekében a Siomab 2001. december 4‑én bejelentést tett az IBGE felé, hogy az küldje meg e bejelentést
a rendeltetési ország illetékes hatóságának, a Landesamt für Geologie und Bergwesen Sachen-Anhaltnak.
Az IBGE-hez így eljuttatott dokumentumokban a Siomab a tervezett szállítást az irányelv II. B. mellékletében meghatározott
„R5 egyéb szervetlen anyagok újrahasznosítása vagy újra felhasználása” típusú hasznosítási tevékenységnek minősítette. Az
IBGE szerint a tevékenység az ártalmatlanításra szánt hulladékoknak az irányelv II. A. mellékletében meghatározott „D12. Tartós
tárolás (például, konténerek bányában történő elhelyezése, stb.)” típusú szállításának minősül. A Siomabbal történt egyeztetés
után az IBGE a fentiek alapján módosította a bejelentési nyomtatványt, és 2001. december 20‑án tájékoztatta a Siomabot, hogy
exportkérelmét továbbította az illetékes németországi hatóságnak. Ez utóbbi azzal az indokolással utasította el a kérelmet,
hogy a nemzeti bányaszabályozás alapján a teutschenthali bányában csak a hasznosítás megengedett, az ártalmatlanítás nem.
A Siomab 2002. április 9‑én ismét bejelentéssel élt az IBGE-nél, amelyben fenntartotta a tevékenység R5 típusú szállításnak
történő minősítését, és a Bíróság joggyakorlatára (a C‑6/00. sz. ASA-ügyben 2002. február 27‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
I‑1961. o.]) hivatkozva kiemelte, hogy az IBGE a bejelentést úgy köteles megküldeni a rendeltetési hely illetékes hatóságának
ahogy van, és nem minősítheti át a szállítás célját.
Korábbi álláspontja mellett kitartva, az IBGE 2002. április 29‑én – a művelet téves minősítésére hivatkozva – visszaküldte
a Siomabnak a bejelentést.
A Siomab ekkor fellebbezést nyújtott be a Conseil d’État-hoz, és az IBGE azon döntésének megsemmisítését kérte, amelyben az
visszautasította a hulladékszállításra vonatkozó bejelentésnek a rendeltetési ország illetékes hatósága felé történő továbbítását.
2002. május 14‑én a Siomab azzal a kérelemmel fordult a Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgium) elnökéhez, hogy
ideiglenes intézkedésként kötelezze az IBGE‑t, hogy a hulladékszállításra vonatkozó bejelentést változatlan formában továbbítsa
a rendeltetési ország illetékes hatóságának. Ezt a kérelmet egy 2002. július 8‑án kelt végzésben elutasították.
A végzés ellen a Siomab fellebbezéssel élt a Cour d’appel de Bruxelles előtt, arra hivatkozva, hogy az IBGE nem jogosult arra,
hogy a hulladékszállítás célját hivatalból átminősítse, valamint hogy a hasznosítási tevékenységekkel kapcsolatos sajátos
eljárás körében a rendelet nem hatalmazza fel a küldő ország illetékes hatóságát arra, hogy az visszautasítsa a bejelentés
továbbküldését. Az IBGE ezzel szemben kifejtette, hogy kötelessége a tevékenység minősítésének vizsgálata, és így nem köteles
továbbítani a bejelentést, ha a rendelet megsértését észleli.
A Cour d’appel de Bruxelles a fenti körülmények között úgy ítélte meg, hogy az ügy megoldása a rendelet értelmezésétől függ,
ezért felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Amennyiben valamely tagállam az említett rendelet 3. cikkének (8) bekezdése vagy 6. cikkének (8) bekezdése alapján a kísérő
dokumentumnak a küldő ország illetékes hatósága által történő bejelentéséhez folyamodik, akkor a rendelet 3. cikkének (8) bekezdését,
4. cikkének (3) bekezdését, 6. cikkének (8) bekezdését, 7. cikkének (4) bekezdését és 26. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy:
a) a rendelet értelmében a küldő ország illetékes hatósága – amely jogosult megvizsgálni, hogy a »hasznosításra szánt hulladék
szállítására« vonatkozó bejelentés ténylegesen ilyen tevékenységnek minősül‑e – amennyiben úgy véli, hogy a minősítés téves,
jogosult‑e
–        visszautasítani a kísérő dokumentum továbbítását a minősítés téves volta miatt, és felhívni a bejelentőt, hogy újabb kísérő
dokumentumot nyújtson be,
–        továbbítani a kísérő dokumentumot, miután a tevékenységet »ártalmatlanításra szánt hulladék szállításává« minősítette át,
–        a tévesnek ítélt minősítéssel továbbítani a kísérő dokumentumot, azonnal mellékelve az értesítéshez a téves minősítésre alapított
kifogását;
b) vagy – éppen ellenkezőleg – a küldő ország illetékes hatósága minden esetben úgy köteles továbbítani a bejelentést a rendeltetési
ország illetékes hatóságának, ahogy azt a bejelentő minősítette, fenntartva annak lehetőséget, hogy amennyiben úgy véli, hogy
a szállítás célját tévesen minősítették, akár azonnal, akár később kifogást emeljen a téves minősítés miatt?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Bevezetőként emlékeztetni kell arra, hogy a rendelet által létrehozott rendszer szerint egy hulladékszállítási terv bejelentése
esetén minden címzett illetékes hatóságnak meg kell vizsgálnia, hogy a bejelentő által adott minősítés megfelel‑e a rendelet
előírásainak, és kifogással kell élnie a szállítás ellen, amennyiben a minősítés téves (lásd a fent hivatkozott ASA‑ítélet
40. pontját, valamint a Bíróság C‑458/00. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2003. február 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2003.,
I‑1553. o.] 21. pontját).
Ha a küldő ország illetékes hatósága úgy véli, hogy a bejelentésben tévesen minősítették a szállítás célját, a szállítással
kapcsolatos kifogását a téves minősítésre kell alapoznia, anélkül hogy hivatkozna a rendelet azon speciális rendelkezéseinek
valamelyikére, amelyek a tagállamok számára a hulladékszállítás megtagadásához rendelkezésre álló kifogásokat fogalmazzák
meg. Az ilyen kifogás – a rendeletben meghatározott többi kifogáshoz hasonlóan – megakadályozza a szállítmány indítását (lásd
a fent hivatkozott ASA-ítélet 47. pontját). Ezzel szemben a küldő ország illetékes hatósága nem jogosult arra, hogy hivatalból
átminősítse a hulladékszállítás célját, mivel az ilyen egyoldalú átminősítés azzal a hatással járna, hogy ugyanazt a szállítást
a különböző illetékes hatóságok a rendelet eltérő fejezeteinek vonatkozó rendelkezései alapján vizsgálnák, ami ellentétes
lenne a rendelet által létrehozott rendszerrel (lásd az idézett ASA-ítélet 48. pontját).
Emlékeztetni kell arra is, hogy a Bíróság megállapítása szerint a rendeletben szabályozott eljárás biztosítja a bejelentőnek,
hogy szállítási tervét a rendeletben meghatározott határidőn belül megvizsgálják, és legkésőbb e határidő leteltekor tájékoztatják
arról, hogy megkezdheti‑e, és esetleg milyen feltételekkel kezdheti meg a szállítást. Ezért a küldő ország illetékes hatósága
a rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határidőn belül emelhet kifogást a hasznosításra szánt hulladék szállításaként
bejelentett szállítás céljának téves minősítése miatt (lásd az idézett ASA-ítélet 49. pontját).
A rendelet ilyen értelmezését kell alkalmazni azokra az estekre is, amelyekben – mint jelen esetben – a küldő ország illetékes
hatósága, amely úgy véli, kifogást kell emelnie a hasznosításra szánt hulladékszállításként bejelentett szállítás ellen, a
rendelet 6. cikkének (8) bekezdésében szabályozott speciális eljárás szerint jár el, azaz a bejelentő helyett saját maga küldi
el a bejelentést a címzettnek és a többi illetékes hatóságnak.
Valójában semmi nem enged arra következtetni, hogy pusztán az a tény, hogy a tevékenység érdekeltjeinek értesítése eltér az
általánosan előírt eljárástól, azzal a következménnyel járna, hogy a küldő ország illetékes hatósága jogot szerez a szállítás
céljának hivatalból történő átminősítésére.
Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a rendeletnek az ártalmatlanításra szánt hulladék szállításával kapcsolatos
eljárásra vonatkozó 3. cikke (8) bekezdésének második albekezdése lehetőséget biztosít a küldő ország illetékes hatósága számára,
hogy ne továbbítsa a bejelentést a szállításról, „ha a 4. cikk (3) bekezdésének megfelelően neki magának is azonnal kifogásai
vannak a szállítással szemben”. Mivel a rendelet a hasznosításra szánt hulladékok szállítására vonatkozó eljárás szabályozásánál
nem ajánlja fel ezt a lehetőséget a küldő ország illetékes hatóságának, arra lehet következtetni, hogy a közösségi jogalkotó
szándéka ennél az eljárásnál e lehetőség hallgatólagos és szükségképpeni kizárása volt.
Ezen körülmények között megállapítható, hogy – a jelenlegi alapeljáráséhoz hasonló helyzetben – a küldő ország illetékes hatósága,
amely úgy véli, hogy a bejelentő tévesen minősítette a szállítás célját, nem jogosult arra, hogy hivatalból átminősítse a
szállítást, és megtagadja a bejelentésnek a címzett és a többi hatóság részére történő továbbítását. Csupán arra van lehetősége,
hogy a téves minősítésre alapított kifogásait minden lehetséges módon – legkésőbb az elismervény elküldésétől számított 30 napos
határidő lejárta előtt – közölje a bejelentővel és az illetékes hatóságokkal.
A főtanácsnoki indítvány 37. és 38. pontjában kifejtett okok alapján a rendelet ilyen értelmezése nem sérti a küldő ország
illetékes hatóságának azon jogait, amelyek alapján kifogást emelhet a tevékenység bejelentő általi téves minősítése miatt,
figyelembe veszi ugyanakkor a bejelentő azon érdekét, hogy megismerhesse a többi illetékes hatóság álláspontját.
A fentiek alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre az a válasz adandó, hogy a rendeletet úgy kell értelmezni,
hogy amikor valamely tagállam az említett rendelet 6. cikkének (8) bekezdése alapján a hasznosításra szánt hulladék szállításához
kiállított kísérő dokumentumnak a küldő ország illetékes hatósága által történő elküldésének sajátos eljárásához folyamodik,
e hatóság – ha szükségesnek látja, hogy a bejelentő által a műveletnek adott minősítés téves volta miatt kifogást emeljen
a szállítás ellen – nem jogosult arra, hogy a szállítást hivatalból átminősítse, ugyanakkor köteles e dokumentumot megküldeni
a többi illetékes hatóságnak, valamint a címzettnek. Ezt követően köteles kifogásait minden módon – legkésőbb a rendelet 7. cikke
(2) bekezdésében megszabott határidő lejártát megelőzően – közölni a bejelentővel és az illetékes hatóságokkal.

A költségekről
A Bíróságnál észrevételt előterjesztő német, olasz és holland kormány, valamint az Európai Közösségek Bizottsága részéről
felmerült költségek nem téríthetők meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő
bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, e bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
Az 1998. május 18‑i 98/368/EK bizottsági határozattal és az 1999. november 24‑i 1999/816/EK bizottsági határozattal módosított,
az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről
szóló, 1993. február 1‑jei 259/93/EGK tanácsi rendeletet úgy kell értelmezni, hogy amikor valamely tagállam az említett rendelet
6. cikkének (8) bekezdése alapján a hasznosításra szánt hulladék szállításához kiállított kísérő dokumentumnak a küldő ország
illetékes hatósága által történő elküldésének sajátos eljárásához folyamodik, e hatóság – ha szükségesnek látja, hogy a bejelentő
által a műveletnek adott minősítés téves volta miatt kifogást emeljen a szállítás ellen – nem jogosult arra, hogy a szállítást
hivatalból átminősítse, ugyanakkor köteles e dokumentumot megküldeni a többi illetékes hatóságnak, valamint a címzettnek.
Ezt követően köteles kifogásait minden módon – legkésőbb a rendelet 7. cikke (2) bekezdésében megszabott határidő lejártát
megelőzően – közölni a bejelentővel és az illetékes hatóságokkal.
Aláírások
? Az eljárás nyelve: francia.