CELEX: 62006CJ0014
Директива 2002/95/ЕО
Електрическо и електронно оборудване
Ограничение на употребата на определени опасни вещества
Декабромдифенил етер ("DecaBDE")
Решение 2005/717/ЕО на Комисията
Изключване на DecaBDE от забраната за употреба
Жалба за отмяна
Изпълнителни правомощия на Комисията
Нарушение на разпоредбата за оправомощаване

С жалбата си, вписана под номер C-14/06, Европейският парламент иска отмяната на Решение 2005/717/ЕО на Комисията от 13 октомври 2005 година за изменение с цел адаптиране към техническия прогрес на приложението към Директива 2002/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно ограничението за употреба на определени опасни вещества в електрическото и електронното оборудване (
ОВ L 271, стр. 48
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 49, стр. 186, наричано по-нататък „обжалваното решение“).
С Определение на председателя на Съда от 10 юли 2006 г. Кралство Дания, Португалската република, Република Финландия, Кралство Швеция и Кралство Норвегия са допуснати да встъпят в производството в подкрепа на исканията на Парламента, докато Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия е допуснато да встъпи в производството в подкрепа на исканията на Комисията на Европейските общности.
С жалбата си, подадена в секретариата на Първоинстанционния съд на Европейските общности на 9 януари 2006 г., заведена под номер T-5/06, Кралство Дания също иска отмяна на обжалваното решение. С Определение от 27 юни 2006 г. Първоинстанционният съд се десезира по делото съгласно член 54, четвърта алинея от Статута на Съда и член 80 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд, за да може Съдът да се произнесе по искането за отмяна. Делото е вписано в регистъра на Съда под номер C-295/06.
С Определение на председателя на Съда от 13 септември 2006 г. Португалската република, Република Финландия, Кралство Швеция и Кралство Норвегия са допуснати да встъпят в производството в подкрепа на исканията на Кралство Дания, докато Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия е допуснато да встъпи в производството в подкрепа на исканията на Комисията.
С Определение от 16 ноември 2006 г. на председателя на Съда дела C-14/06 и C-295/06 са съединени за целите на писмената фаза на производството, доколкото все още тя не е завършила, и за целите на устната фаза на производството, както и на съдебното решение.
Правна уредба
Пето, шесто и единадесето съображение от Директива 2002/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 януари 2003 година относно ограничението за употребата на определени опасни вещества в електрическото и електронното оборудване (
ОВ L 37, стр. 19
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 39, стр. 115) имат следното съдържание:
„(5)
Наличните данни показват, че тези мерки за събиране, третиране, рециклиране и премахване на отпадъчно електрическо и електронно оборудване (ОЕЕО), както е постановено в Директива 2002/96/ЕО от 27 януари 2003 г. на Европейския парламент и на Съвета относно отпадъчно електрическо и електронно оборудване [
ОВ L 37, стр. 24
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 9, стр. 184] са необходими за намаляването на проблемите за управление на отпадъците, свързани с въпросните тежки метали и въпросните вещества, които забавят горенето. Въпреки тези мерки, значителна част от ОЕЕО ще продължат да бъдат откривани в настоящи линии за изхвърляне. Дори ако ОЕЕО е било събрано отделно и подложено на процеси за рециклиране, неговото съдържание на живак, кадмий, олово и хром VI, PBB [полибромирани бифенили (PBB)] и PBDE [полибромирани дифенилетери (PBDE)] има вероятност да представляват риск за здравето или околната среда.
(6)
Като се вземат под внимание техническата и икономическата приложимост, най-ефективният начин за значително намаляване на рисковете за здравето и околната среда, свързани с тези вещества, за които може да се достигне избрано ниво на защита в Общността, е заместването на тези вещества в електрическото и електронното оборудване с безопасни или по-безопасни материали. Ограничаването на употребата на тези опасни вещества е вероятно да увеличи възможностите за икономическа печалба от рециклиране на ОЕЕО и намаляване на отрицателното влияние върху здравето на работниците в заводите за рециклиране.
[…]
(11)
Изключения от изискванията за заместване трябва да бъдат допуснати, ако заместването не е възможно от научна или техническа гледна точка или ако негативното влияние върху околната среда и здравето, причинени от заместителя има вероятност да превиши ползите от това заместване. Заместването на опасни вещества в електрическо и електронно оборудване, трябва също да бъде направено по начин съвместим със здравето и безопасността на потребителите на електрическо и електронно оборудване (ЕЕО).“
Член 4, параграфи 1 и 2 от Директива 2002/95, озаглавен „Защита“, гласи:
„1.   Държавите-членки трябва да гарантират, че от 1 юли 2006 г., ново електрическо и електронно оборудване, което е пуснато на пазара, не съдържа олово, живак, кадмий, шест валентен хром, [PBB], [PBDE]. Националните мерки за ограничаване и забрана на употребата на тези вещества в електрическо и електронно оборудване, които са приети в съответствие с законодателството на Общността преди приемането на настоящата директива, може да бъдат запазени до 1 юли 2006 г.
2.   Параграф 1 няма да се прилага за заявките [да се чете: „приложенията“], които са изброени в приложението.“
Член 5, параграф 1 от тази директива, озаглавен „Адаптиране към научния и техническия прогрес“, предвижда:
„1.   Всички изменения, които са необходими, за да се адаптира приложението към научния и техническия прогрес за следните цели, ще бъдат приети в съответствие с процедурата, посочена в член 7, параграф 2:
[…]
б)
изключване на материали и компоненти от електрическо и електронно оборудване от член 4, параграф 1, ако тяхното отстраняване или заменяне посредством промени в строежа или материали и компоненти, които не изискват никакви материали или вещества, посочени в него, е технически или научно неосъществимо или където отрицателното влияние върху околната среда, здравето и/или безопасността на потребителите, причинени от замяната, има вероятност да надвишат ползите за околната среда, здравето и/или безопасността на потребителите;
[…].“
Член 7 от Директива 2002/95 предвижда, че Комисията се подпомага от Комитета, създаден с член 18 от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (
ОВ L 194, стр. 39
).
Приложението към Директива 2002/95 е озаглавено „Заявки за [да се чете: „приложения на“] олово, живак, кадмий и шествалентен хром, които са изключени от изискванията на член 4, параграф 1“.
Точка 10 от това приложение има следното съдържание:
„В рамките на процедурата по член 7, параграф 2, Комисията оценява заявките за [да се чете: „приложенията на“]:
—
декабромдифенил етер,
—
живак в прави флуоресцентни лампи за специални цели,
—
олово в мек припой за сървъри, запаметяващи устройства и системи за оборудване на инфраструктурни мрежи за включване, сигнализиране, трансмисия, както и за поддръжка на мрежи за телекомуникацията (с оглед на определянето на специално ограничение на времето за това изключение), и
—
електрически крушки,
за приоритет, за да се установи възможно най-скоро дали тези артикули [да се чете: „точки“] съответно подлежат на изменение.“
На 13 октомври 2005 г. Комисията приема обжалваното решение. То се основава на Директива 2002/95, и по-специално на член 5, параграф 1, буква б) от нея.
Съображения 2—4 и 7 от тази разпоредба имат следния текст:
„(2)
Някои материали и компоненти, съдържащи олово, живак, кадмий, шествалентен хром, полибромирани бифенили (PBB) или полибромирани дифенилетери (PBDE), следва да бъдат изключени от забраната, тъй като отстраняването или заместването на тези опасни вещества в тези специфични материали и компоненти е все още непрактично [да се чете: „неосъществимо“].
(3)
Тъй като оценката на риска от DecaBDE в съответствие с Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета от 23 март 1993 г. относно оценка и контрол на рисковете от съществуващите вещества [(
ОВ L 84, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 197), изменен с Регламент (ЕО) № 1882/2003 на Европейския парламент и на Съвета (
ОВ L 284, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 213)] води до заключението, че понастоящем няма необходимост от мерки за намаляване на риска за потребителите освен тези, които вече се прилагат, но са необходими допълнителни изследвания, DecaBDE може да бъде изключен до следващо разглеждане от изискванията на член 4, параграф 1 от Директива 2002/95/ЕО. В случай че се появят нови доказателства, които да доведат до различно заключение за оценката на риска, то това решение следва да бъде преразгледано и изменено, ако това се налага. Едновременно с това промишлеността прилага програма за доброволно намаляване на емисиите.
(4)
Обхватът на изключенията от забрана за някои специфични материали или компоненти следва да бъде ограничен с оглед да се постигне постепенно изваждане от употреба на опасни вещества в електрическото и електронното оборудване, при условие че употребата на тези вещества в такива приложения ще може да бъде избегната.
[…]
(7)
Комисията предостави мерките, предвидени в настоящото решение, за гласуване в комитета, създаден по силата на член 18 от Директива 75/442/ЕИО […]. Нямаше квалифицирано мнозинство в полза на тези мерки. Така в съответствие с процедурата, предвидена в член 18 от Директива 75/442/ЕИО, на 6 юни 2005 г. на Съвета беше предоставено предложение за решение на Съвета. Тъй като на датата, на която изтече периодът, посочен в член 7, параграф 2 от Директива 2002/95/ЕО, Съветът нито прие предложените мерки, нито даде основания да се счита, че им се противопоставя, то в съответствие с член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията [(
ОВ L 184, стр. 23
)], мерките следва да бъдат приети от Комисията.“
Единственият член на обжалваното решение предвижда, че приложението към Директива 2002/95/ЕО се изменя в съответствие с приложението към това решение.
Последното приложение гласи:
„Приложението към Директива 2002/95 се изменя, както следва:
1)
Заглавието се заменя със следния текст:
„Случаи на употреба на олово, живак, кадмий, шествалентен хром, полибромирани бифенили (PBB) или полибромирани дифенилетери (PBDE), които са изключени от изискванията на член 4, параграф 1“;
2)
Добавя се следната точка 9а:
„9а.
DecaBDE в полиметрични приложения.“
3)
Добавя се следната точка 9б:
„9б.
Олово в оловно-бронзови лагерни черупки и втулки.““
Разглежданият продукт
DecaBDE е вид вещество на основата на брома, което забавя горенето и спада към полибромираните дифенилетери (наричани по-нататък „PBDE“). Използва се основно като вещество, което забавя горенето в полимерите, по-специално в тези, които се използват за корпусите на електрическото и електронно оборудване, също и за текстилни облицовки.
Това вещество е предмет на оценка съгласно Регламент № 793/93. Обединеното кралство е отговорно за оценката на неговото влияние върху околната среда, докато на Френската република е възложено да оцени влиянието му върху здравето на човека.
Първият доклад, озаглавен „European Union Risk Assessment Report“ (Доклад на Европейския съюз за оценка на риска) от 2002 г. (наричан по-нататък „докладът от 2002 г.“), е предоставен на Научния комитет по токсичност, екотоксичност и околната среда (CSTEE), който дава становище по него.
През май 2004 г. Обединеното кралство приема актуализация на първата оценка на риска от DecaBDE, в частта относно околната среда, озаглавена „Final Environmental Assessment Report for DecaBDE“ (Окончателен доклад за оценка на риска от DecaBDE за околната среда, наричан по-нататък „докладът от 2004 г.“). Този доклад е предоставен на Научния комитет по рисковете за здравето и околната среда (наричан по-нататък „НКРЗОС“) на Комисията. Последният замества CSTEE съгласно Решение № 2004/210/ЕО на Комисията от 3 март 2004 година относно създаване на научни комитети в областта на потребителската безопасност, общественото здраве и околната среда (
ОВ L 66, стр. 45
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 243). На 18 март 2005 г. НКРЗОС изпраща становище.
През август 2005 г. докладчикът на Обединеното кралство разпространява документ, озаглавен „Addendum to the May 2004 Environmental Risk Assessment Report for DecaBDE“ (Допълнение към доклада от май 2004 г. за оценка на риска за околната среда от DecaBDE). От този документ може да се направи извод, че предвид събраните междувременно нови данни, не е необходимо да се изменя последният доклад.
По предмета на жалбите
Доводи на страните
Парламентът иска отмяната на обжалваното решение. Кралство Дания иска да се отмени точка 2 от неговото приложение и в резултат от това — точка 1.
Комисията счита, че Парламентът не се обосновава защо точки 1 и 3 от приложението към обжалваното решение трябва да бъдат отменени и иска жалбата да бъде ограничена до точка 2 от това приложение.
В отговор Парламентът посочва, че фигуриращото в посочената точка 1 заглавие препраща към DecaBDE, и изтъква, че точка 3 от посоченото приложение относно изключването на „олово в оловно-бронзови лагерни черупки и втулки“ не е мотивирана. При условията на евентуалност Парламентът иска от Съда да признае жалбата му за допустима по отношение на точки 1 и 2 от приложението към обжалваното решение.
В писмената си дуплика по дело C-14/06 Комисията посочва, че приемането на нейното Решение 2005/618/ЕО от 18 август 2005 година за изменение на Директива 2002/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета за целите на определяне на максимални стойности на концентрация за някои опасни вещества в електрическото и електронното оборудване (
ОВ L 214, стр. 65
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 49, стр. 158) би могло да ограничи обхвата на делото, доколкото се прилага за примесите на PBDE и затруднява пускането в продажба на DecaBDE.
Съображения на Съда
Разглеждането на жалбата на Парламента не позволява да се установи нито едно правно основание, което се отнася конкретно до точка 3 от приложението към обжалваното решение. В замяна на това, отмяната на точка 2 от него би могла да доведе до отмяна на точка 1 като следствие от това.
Изменението на заглавието на приложението към Директива 2002/95, осъществено чрез точка 1, която включва препращане към PBDE, изглежда произтича от необходимостта да се осигури съответствие между посоченото заглавие и съдържанието на това приложение, изменено от горепосочената точка 2.
Всъщност точка 2 включва в посоченото приложение нова точка 9а, която се отнася за DecaBDE — вещество, което спада към категорията на PBDE. От това следва, че точки 1 и 2 от приложението към обжалваното решение може да не са разделими в случай на евентуална отмяна на посочената точка 2. Поради това предметът на жалбата на Парламента трябва да се ограничи до тези две точки.
Що се отнася до приемането на Решение № 2005/6181, което според Комисията би могло да затрудни пускането в продажба на DecaBDE, не изглежда то да е лишило исковете от предмет, тъй като затруднението за пускането в продажба няма същия ефект като пълната забрана за употреба, каквато би била последицата от отмяна на решението за изключване на този продукт.
По жалбите
Парламентът и Кралство Дания посочват следните правни основания, които могат да бъдат групирани и обобщени, както следва: на първо място те поддържат, че приемайки обжалваното решение, Комисията не е спазила установените в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 условия и по този начин е превишила делегираните ѝ от законодателя правомощия; на второ място изтъкват, че оспорваното решение е опорочено поради липса на мотиви, тъй като в него не е посочено по никакъв начин как са изпълнени предвидените в тази разпоредба условия; на трето място твърдят, че приемайки обжалваното решение, Комисията не е спазила принципа на предпазните мерки. Освен това Парламентът изтъква едно правно основание, изведено от нарушението на принципа на пропорционалност, тъй като обжалваното решение е изключило всички полиметрични приложения на DecaBDE.
По първото правно основание, изведено от нарушение на член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95, както и от превишаването и/или от злоупотребата с власт
Доводи на страните
Парламентът и Кралство Дания поддържат, че Комисията не е спазила установените в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 условия и по този начин е превишила делегираните ѝ от законодателя правомощия.
Кралство Дания посочва, че тъй като Парламентът и Съветът предоставят на Комисията правомощия за прилагане в съответствие с член 202 ЕО, в приложение на принципа на възлагане на правомощия, тя трябва да се старае да спазва целите и да прилага критериите, установени от общностния законодател. В дадения случай Комисията не само била нарушила наложените от Директива 2002/95 условия, но и била използвала делегираните ѝ правомощия за налагане на собствената ѝ оценка на риска на мястото на тази на законодателя, като по този начин била осъществила злоупотреба с власт.
Жалбоподателите считат, че доколкото член 4, параграф 1 от Директива 2002/95 установява принципа за забрана на веществата, изброени в него, предвидената в член 5, параграф 1, буква б) от нея възможност за изключване трябва да се тълкува стеснително. Тази възможност може да се отнася само до приложенията на вещества, а не до самото вещество, тъй като иначе ще се наруши член 4 от директивата.
В подкрепа на този довод жалбоподателите посочват други решения, приети въз основа на член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95, които се отнасят само до конкретни приложения, както и четвъртото съображение от обжалваното решение, според което „обхватът на изключенията от забрана за някои специфични материали или компоненти следва да бъде ограничен“.
На първо място жалбоподателите изтъкват, че не е изпълнено посоченото в член 5, параграф 1 от Директива 2002/95 условие, което се отнася до измененията, „необходими, за да се адаптира приложението към научния и техническия прогрес“. Обратно на това, разполагаемите след приемането на тази директива научни данни увеличавали съществуващите съмнения относно опасния характер на DecaBDE.
Според жалбоподателите Комисията не е доказала и че едно от двете предвидени в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 условия е изпълнено, а е използвала непредвиден в тази директива, поради което незаконосъобразен критерий, като в третото съображение от обжалваното решение е приела, че „оценката на риска от DecaBDE в съответствие с Регламент (ЕИО) № 793/93 […] води до заключението, че понастоящем няма необходимост от мерки за намаляване на риска за потребителите освен тези, които вече се прилагат“.
При това Комисията се основала на проучване, прието в рамките на регламент, основан на различна философия, и което проучване не е осъществено с цел спазване принципа на предпазните мерки и няма за предназначение да определи дали едно от предвидените в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 условия е изпълнено. Комисията е направила нова обща оценка на риска и изключвайки самото разглеждано вещество на основание на тази оценка, е заобиколила решението на общностния законодател и е лишила тази директива от полезно действие.
Кралство Дания поддържа, че Комисията по никакъв начин не е разгледала възможностите за заместване на DecaBDE, въпреки че много производители са престанали да го използват и изтъкват този факт в рамките на своята политика в областта на околната среда. В това отношение следва, че второто съображение от обжалваното решение, според което „отстраняването или заместването на тези опасни вещества […] е все още неосъществимо“, е погрешно. Поради това във всички случаи първото условие, предвидено в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95, не е изпълнено.
Кралство Норвегия подчертава, че Комисията е използвала избирателно заключенията на различните предоставени в рамките на Регламент № 793/93 доклади, подценявайки по този начин както силното безпокойство, което ясно произтича от тези доклади и от становищата на научните комитети, така и растящото осъзнаване на свързаните с DecaBDE опасности. По-специално, в третото съображение от обжалваното решение Комисията намеква само за съществуващия за потребителите риск, докато посочените доклади се отнасят респективно до работниците, потребителите и човека, който непряко е изложен на него посредством околната среда.
Комисията посочва трудностите при приемането на обжалваното решение и поддържа, че член 5 от Директива 2002/95 не трябва да се тълкува стеснително.
На първо място тя отбелязва, че член 4, параграф 1 от тази директива, забраняващ употребата на определени опасни вещества, е последван непосредствено от член 4, параграф 2 от същата директива, който предвижда изключения от тази забрана и поради това последицата от тези разпоредби е установяването на забрана, чийто обхват е по-ограничен от това, което изглежда.
На второ място Комисията отбелязва, че член 5, параграф 1 от Директива 2002/95 няма за последица да ѝ предостави точно определена компетентност, а по-скоро да я задължи да предприеме действия, ако е изпълнено някое от предвидените в член 5, параграф 1, буква б) от тази директива условия, което не ѝ предоставяло никаква свобода на преценка.
На последно място според Комисията, въпреки че член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 представлява правно основание на обжалваното решение, трябва също да се вземе предвид точка 10 от приложението към тази директива. Правните последици на тази точка се състояли в това, че според нея всяко действие на Комисията относно DecaBDE се включвало в приложното поле на член 5, параграф 1 от Директива 2002/95. Поради това Комисията не била длъжна да доказва, че което и да е от нейните действия, свързано с DecaBDE и попадащо в приложното поле на член 5, параграф 1 от Директива 2002/95, представлява адаптиране към научния и технически прогрес.
В това отношение Обединеното кралство добавя, че тази точка 10 отразява колебанието на общностния законодател, който е признал, че допълнителната оценка е обоснована. Тази държава-членка счита освен това, че Комисията разполага с широка свобода на преценка при оценката на такива технически проблеми, поради което следвало да се докаже, че тя е допуснала явна грешка.
Комисията твърди, че в дадения случай е изпълнено второто условие, предвидено в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95. От доклада от 2002 г. следвало, че „за момента не е необходимо изпитване и/или допълнителна информация или мярка за намаляване на риска освен тези, които вече са приложени“.
Този извод бил потвърден от CSTEE, както и от политическата препоръка, формулирана в рамките на доклада от 2004 г., в който се уговаря изпълнението на доброволна програма за намаляване на емисиите успоредно със събиране на допълнителни данни. Според проекта за допълнение от 2005 г., присъстващото в доклада от 2004 г. заключение не трябвало да се изменя в зависимост от новите данни, а се препоръчва да се разширят съществуващите програми за наблюдение.
Комисията не била длъжна да разглежда влиянието на заместващите продукти върху околната среда, здравето и сигурността предвид обстоятелството, че научните становища никога не били имали предвид забрана на DecaBDE. Всъщност Комисията трябвало да осъществи такова разглеждане само ако се изисквала такава забрана. Освен това нямало причина изключването на конкретните приложения на DecaBDE да се ограничава.
Комисията отбелязва също, че не е длъжна да се консултира с НКРЗОС или да взема предвид становището му, тъй като според член 7 от Директива 2002/95 Комисията се подпомага от Комитета, създаден с член 18 от Директива 75/442, т.е. от Комитета за привеждане в съответствие с техническия прогрес.
Парламентът, както и Кралство Дания, Кралство Швеция и Кралство Норвегия посочват, че точка 10 от приложение към директива 2002/95 имала за последица само да създаде времеви приоритет, а не да даде правомощие, нито да създаде процедура за оценка, различна от вече предвидената в Директива 2002/95. Това тълкуване на точка 10 от тази директива се потвърждавало от контекста, в който е приета тази директива.
В отговор на довода на Обединеното кралство, според който Комисията разполагала с голяма свобода на преценката при оценката на подобни технически проблеми, Парламентът подчертава, че неговите правни основания, изведени от нарушение на принципа на предпазните мерки, на принципа на пропорционалност и на задължението за мотивиране, представлявали самостоятелни и субсидиарни правни основания към неговото първо правно основание, отнасящо се до задължението на Комисията да спазва условията и ограниченията на своите изпълнителни правомощия.
Съображения на Съда
В самото начало следва да се напомни, че съгласно член 7, параграф 1, втора алинея ЕО институциите на Общността могат да действат само в рамките на правомощията, предоставени им от Договора за ЕО (Решение от 23 октомври 2007 г. по дело Парламент/Комисия,
C-403/05, Сборник, стр. I-9045
, точка 49).
Съгласно член 202, трето тире ЕО, за да гарантира постигането на целите, предвидени в Договора, и при условията, посочени в него, Съветът предоставя на Комисията, за актовете, които Съветът приема, правомощия за прилагане на правилата, които Съветът определя. Съветът може да наложи определени изисквания по отношение на упражняването на тези правомощия и освен това в определени случаи може да си запази правото самият той да упражнява пряко правомощията за прилагане (Решение по дело Парламент/Комисия, посочено по-горе, точка 50).
В рамките на тези правомощия, границите на които се преценяват по-специално в зависимост от основните общи цели на разглежданата уредба, Комисията може да приеме всички необходими или полезни мерки за прилагане на основната правна уредба, при условие че същите не ѝ противоречат (вж. в този смисъл Решение от 17 октомври 1995 г. по дело Нидерландия/Комисия,
C-478/93, Recueil, стр. I-3081
, точки 30 и 31, Решение от 19 ноември 1998 г. по дело Португалия/Комисия,
C-159/96, Recueil, стр. I-7379
, точки 40 и 41, както и Решение по дело Парламент/Комисия, посочено по-горе, точка 51).
Тъй като обжалваното решение се основава на Директива 2002/95, и по-специално на член 5, параграф 1, буква б) от нея, тази разпоредба следва да бъде разгледана.
Член 5 от Директива 2002/95 се отнася до измененията на приложението към нея. Според член 4, параграф 2 от директивата посоченото приложение включва списък с приложенията, към които не се прилага забраната за пускане на пазара на електрическото и електронното оборудване, съдържащо олово, живак, кадмий, шествалентен хром, PBB или PBDE, предвидена в член 4, параграф 1 от посочената директива.
Член 5 от Директива 2002/95 е озаглавен „Адаптиране към научния и техническия прогрес“. От уводната част на параграф 1 от него следва, че за да се адаптира приложението към тази директива към научния и техническия прогрес и в резултат от това — за изменението му за предвидените в точки a)—в) от посочения параграф 1 цели, трябва да се спази посочената в член 7, параграф 2 от същата директива процедура.
Член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 се отнася конкретно до изключването на материали и компоненти за електрическото и електронно оборудване от установената в член 4, параграф 1 от директивата забрана. Такова изключване може да се осъществи само ако едно от двете условия е изпълнено, т.е. или отстраняването или заменянето им посредством промени в дизайна или в материалите и компонентите, които не изискват никакви материали или вещества, посочени в него, да е технически или научно неосъществимо, или отрицателното влияние върху околната среда, здравето и/или безопасността на потребителите, свързано със замяната, да има вероятност да надвиши ползите за околната среда, здравето и/или безопасността на потребителите.
Нито един текстови елемент не позволява да се счита, че фигуриращото в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 алтернативно условие за изключване може да се тълкува независимо от заглавието на член 5 и от текста на уводната част на параграф 1 от този член. Обратно на това, тъй като Директива 2002/95 съдържа само едно приложение и в него са изброени само изключените материали и компоненти, разширяването на този списък налага да бъде изпълнено условието за необходимостта от изменение, с цел адаптиране на приложението към научния и техническия прогрес, заедно с едно от двете посочени в член 5, параграф 1, буква б) от директивата условия.
Следователно, ако не са изпълнени условията на уводната част на параграф 1 на член 5 от Директива 2002/95 или едно от посочените в член 5, параграф 1, буква б) условия, пускането на пазара на въпросното електрическото и електронното оборудване не би могло да избегне посочената в член 4, параграф 1 от директивата забрана.
В това отношение се налага изводът, че с изключение на условието за съдействието на посочения в член 7 от Директива 2002/95 комитет, при приемане на обжалваното решение Комисията не е спазила останалите условия на член 5, параграф 1 от директивата.
Всъщност при приемане на това решение са взети предвид заключенията в доклада от 2002 г., които са останали непроменени в докладите от 2004 и 2005 г. От това следва, че с оглед на датата на приемане на директивата, а именно 27 януари 2003 г., не е изпълнено условието относно необходимостта от адаптиране на нейното приложение към научния и техническия прогрес, предвидено в уводната част на параграф 1 от член 5 от директивата.
Комисията твърди, че споменаването на DecaBDE в точка 10 от приложението към Директива 2002/95 я освобождава от задължението да доказва, че което и да е от нейните действия относно DecaBDE, включено в приложното поле на член 5, параграф 1 от Директива 2002/95, съставлява адаптиране към научния и техническия прогрес. Дори ако случаят беше такъв, се налага се изводът, че това не я освобождава от задължението да докаже изпълнението на едно от посочените в член 5, параграф 1, буква б) от същата директива условия.
В това отношение, в писмените си изявления Комисията поддържа, че в случая е изпълнено второто предвидено в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 условие, тъй като според различните доклади за оценка не било нужно да се прилагат други мерки за намаляване на риска от тези, които вече са се прилагали по това време. От трето съображение на обжалваното решение, което според Комисията било формулирано от Съвета, следвало, че това условие е спазено.
Следва обаче да се отбележи, че нито третото съображение от обжалваното решение, нито заключенията на докладите, за които намеква Комисията, доказват, че фигуриращото в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2002/95 условие е изпълнено.
Всъщност в тези доклади не се разглеждат по никакъв начин възможностите за заместване на DecaBDE, нито в резултат от това — отрицателните последици, които тези възможности за заместване биха могли да имат. Според изявленията на Парламента на съдебното заседание, които не са оспорени от Комисията, чак през юни 2006 г. последната е поискала проучване на възможностите за заместване на DecaBDE.
Комисията и Обединеното кралство обаче считат, че член 5 от Директива 2002/95 трябва да бъде поставен в контекста на нейното приемане, че трябва да бъде тълкуван в светлината на член 4, параграф 2 от същата директива, като последната разпоредба не трябва да се тълкува стеснително, че точка 10 от приложението към директивата задължавала Комисията да предприеме действия, каквито е предприела, и че Комисията разполагала с голяма свобода на преценката.
Действително, както изтъкват Комисията и Обединеното кралство, точка 10 от приложението към Директива 2002/95 предвижда, че Комисията оценява приоритетно приложенията, свързани по-специално с DecaBDE, „за да се установи възможно най-скоро дали тези точки съответно подлежат на изменение“. Нищо в Директива 2002/95 обаче не позволява да се утвърди тезата, според която тази разпоредба позволява на Комисията да не спазва условията на член 5, параграф 1 от тази директива, който извод впрочем е приет от Комисията на съдебното заседание.
Всъщност според постоянната съдебна практика при тълкуването на разпоредба от общностното право е важно да се имат предвид не само съдържанието ѝ, но също и контекстът, в който е създадена, и целите на правната уредба, чиято част се явява (вж. по-специално Решение от 19 септември 2000 г. по дело Германия/Комисия,
C-156/98, Recueil, стр. I-6857
, точка 50, и Решение от 7 декември 2006 г. по дело SGAE,
C-306/05, Recueil, стр. I-11519
, точка 34).
На първо място следва да се отбележи, че според текста на член 4, параграф 1 от Директива 2002/95, използването на PBDE — категория вещества, към които спада DecaBDE, е забранено в електрическото и електронното оборудване, считано от 1 юли 2006 г.
Действително според параграф 2 от този член въпросната забрана не се прилага за приложенията, които са изброени в приложението към посочената директива. Както обаче следва от текста на точка 10 от това приложение, DecaBDE е упоменато в него не като изключено вещество, а като вещество, което трябва да бъде обект на оценка от страна на Комисията в рамките на процедурата по член 7, параграф 2 от посочената директива. Изменението на приложението към Директива 2002/95 в съответствие с тази процедура за целите на изключването на материалите и компонентите на електрическото и електронното оборудване изисква обаче, според ясния и точен текст на член 5, параграф 1 от посочената директива, да са изпълнени условията на тази разпоредба, които не препращат към точка 10 от приложението към тази директива.
Както правилно посочват Парламентът, Кралство Дания, Кралство Швеция и Кралство Норвегия, следователно точка 10 от приложение към Директива 2002/95 има за последица само да създаде времеви приоритет, а не правомощие, нито различна от вече предвидената в тази директива процедура за оценка.
По-нататък, разглеждайки член 5 от посочената директива в неговия контекст, е важно да се посочи, че този член уточнява условията за изключване от установения в член 4, параграф 1 на директивата принцип за забрана и следователно трябва да се тълкува стриктно.
Както обаче подчертават жалбоподателите, член 4, параграф 2 от Директива 2002/95 предвижда възможност за изключване само на приложенията на вещества, а не на дадено вещество само по себе си.
В това отношение Комисията не оспорва довода на жалбоподателите, според който DecaBDE се употребява най-вече в полимерите, като изключването „в полиметрични приложения“ като посоченото в обжалваното решение е равностойно на общо изключване на употребата на DecaBDE в електрическото и електронното оборудване. В съдебното заседание Комисията посочва, че DecaBDE можело да се използва в текстилни продукти, но трябва да се приеме, че Директива 2002/95 не се отнася до тях, а както посочва заглавието ѝ, тя се отнася само до електрическото и електронното оборудване.
На последно място, що се отнася до целите на Директива 2002/95, от пето, шесто и единадесето съображение от нея следва, че волята на общностния законодател е да забрани продуктите, за които се отнася директивата, като допуска изключения само при точно определени условия.
Такава цел, съответстваща на член 152 ЕО, според който при разработването и изпълнението на всички политики и дейности на Общността се осигурява високо равнище на защита на човешкото здраве (вж. в това отношение Решение от 12 януари 2006 г. по дело Agrarproduktion Staebelow,
C-504/04, Recueil, стр. I-679
, точка 39), както и на член 174, параграф 2 ЕО, според който политиката на Общността в областта на околната среда има за цел постигането на високо равнище на защита и се основава на принципите на предпазните мерки и превантивните действия (вж. Решение от 7 септември 2004 г. по дело Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging,
C-127/02, Recueil, стр. I-7405
, точка 44), обосновава подобно стеснително тълкуване на условията за изключване.
В дадения случай и без да е нужно да се произнася относно обхвата на свободата на преценка на Комисията, е достатъчно да се приеме за установено, че обжалваното решение, което е равностойно на цялостно изключване от забраната за употреба на DecaBDE в електрическото и електронното оборудване, е прието, без да са спазени наложените от общностния законодател в член 5, параграф 1 от Директива 2002/95 условия и противоречи на преследваната от законодателя цел да установи принципа на забрана на посочените в тази директива компоненти.
Комисията и Обединеното кралство изтъкват и съществуването на програма за доброволно намаляване на емисиите, спомената в третото съображение на обжалваното решение. Подобна програма обаче не е релевантна във връзка с наложените от Директива 2002/95 условия за делегиране на компетентност.
От посоченото дотук следва, че при приемане на обжалваното решение Комисията е нарушила член 5, параграф 1 от Директива 2002/95, що се отнася до изключването на DecaBDE.
Предвид този извод Съдът не следва да се произнася по изтъкнатите в рамките на първото правно основание квалификации за превишаване и/или злоупотреба с власт.
По второто, третото и четвъртото правно основание
Тъй като първото правно основание е основателно, не е необходимо да бъдат разглеждани второто, третото и четвъртото правно основание.
От гореизложеното следва, че точка 2 от приложението към обжалваното решение трябва да бъде отменена. Комисията е длъжна да провери дали в резултат от това е необходимо да адаптира заглавието на приложението към Директива 2002/95, за което става дума в точка 1 от приложението към обжалваното решение.
По запазването на правните последици от отменената разпоредба
В съдебното заседание Комисията и Обединеното кралство искат от Съда, в случай на отмяна на оспорваните разпоредби от обжалваното решение, да се запазят правните им последици поне за девет месеца, съставляващи периода за адаптиране, който произвеждащите или използващи DecaBDE предприятия щели да имат на разположение, ако през октомври 2005 г. Комисията е била взела решение да не изключва DecaBDE и ако този продукт е бил предмет на предвидената в член 4, параграф 1 от Директива 2002/95 забрана.
Жалбоподателите и другите встъпили в производството страни се противопоставят на това искане с довода, че то е трябвало да бъде формулирано в писмените становища и че при всички случаи въпросните предприятия били длъжни да знаят, след приемането на Директива 2002/95, че DecaBDE е забранено от общностния законодател.
По силата на член 231, втора алинея, ЕО Съдът, ако счете за необходимо, може да посочи кои правни последици от отменения регламент трябва да се считат за окончателни. Подобна разпоредба може да се прилага и към решение, прието с цел изменение на приложение, съдържащо се в директива (относно самата директива вж. в този смисъл по-специално Решение от 5 юли 1995 г. по дело Парламент/Съвет,
C-21/94, Recueil, стр. I-1827
, точка 31).
Предвид текста на тази разпоредба, от който следва, че ако счете за нужно, Съдът би могъл, дори служебно, да ограничи правните последиците от отмяната на решението си, не е нужно той да се произнася относно последиците от искането на Комисията и Обединеното кралство, за което се твърди, че е направено несвоевременно.
В настоящото дело, предвид обстоятелството че спорът произтича основно от начина на формулиране на Директива 2002/95, по-специално от особено сложната връзка между членове 4 и 5 от нея и точка 10 от приложението ѝ, както и от обстоятелството, че Комисията приема обжалваното решение на 13 октомври 2005 г., а именно девет месеца преди 1 юли 2006 г., когато забраната на DecaBDE влиза в сила, с цел да се вземат предвид интересите на съответните предприятия и по съображения за правна сигурност правните последици на отменената разпоредба следва да се запазят за абсолютно необходимия период на приспособяване, а именно до 30 юни 2008 г.
По съдебните разноски
Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като по дело C-295/06 Парламентът и Кралство Дания са направили искане за осъждане на Комисията и последната е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски на Парламента и на Кралство Дания по дело C-295/06.
В съответствие с член 69, параграф 4, първа алинея от същия правилник Кралство Дания по дело C-14/06, Португалската република, Република Финландия, Кралство Швеция и Кралство Норвегия от една страна, встъпили в производството в подкрепа на исканията на жалбоподателите, както и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия от друга страна, встъпило в производството в подкрепа на исканията на ответника, понасят направените от тях съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (голям състав) реши:

1)
Отменя точка 2 от приложението към Решение 2005/717/ЕО на Комисията от 13 октомври 2005 година за изменение с цел адаптиране към техническия прогрес на приложението към Директива 2002/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно ограничението за употреба на определени опасни вещества в електрическото и електронното оборудване.

2)
Правните последиците от точка 2 от приложението към Решение 2005/717 се запазват до 30 юни 2008 г. включително.

3)
Осъжда Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски, направени от Европейския парламент и от Кралство Дания по дело C-295/06.

4)
Кралство Дания по дело C-14/06, Португалската република, Република Финландия, Кралство Швеция, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия и Кралство Норвегия понасят направените от тях съдебни разноски.

Подписи
(
*1
)	Езици на производството: английски и датски.