CELEX: 62004CJ0195
Valsts pienākumu neizpilde
Publiskais iepirkums sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumiem paredzēto virtuves iekārtu piegādei
EKL 28. pants
Importa kvantitatīvie ierobežojumi
Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību
Nediskriminācijas princips
Pārskatāmības pienākums

1       Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, ļaujot
Senaatti‑kiinteistöt
(iepriekš –
Valtion kiinteistölaitos
), kas ir iestāde, kura Somijā ir atbildīga par valdības ēku apsaimniekošanu, noslēdzot līgumu par sabiedriskās ēdināšanas
iekārtu iegādi, pārkāpt EK līguma pamatnoteikumus un it īpaši nediskriminācijas principu, kas ietver pārskatāmības pienākumu,
Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. pants.

Prāvas fakti un pirmstiesas procedūra
2       1998. gada martā
Senaatti‑kiinteistöt
slēgtas konkursa procedūras ietvaros
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
un
Virallinen lehti
(
Somijas Republikas Oficiālais Vēstnesis
) publicēja uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā saistībā ar Turku reģionālās pārvaldes iestādes
telpu rekonstrukciju un pārbūvēšanu (turpmāk tekstā – “sākotnējais uzaicinājums uz konkursu”).
3       Šis līgums bija sadalīts vairākās kārtās, kuru individuālā vērtība bija dažāda, sākot no FIM 1 000 000 līdz 22 000 000. Piedāvājumus
varēja iesniegt par vienu, vairākām vai visām kārtām. Viena no šīm kārtām ietvēra sabiedriskās ēdināšanas iekārtu piegādi
un uzstādīšanu minētās pārvaldes iestādes restorāna virtuvē.
4       Lietas dalībnieku starpā pastāv strīds par to, vai šajā konkursa procedūras stadijā līgumslēdzējai iestādei tika iesniegts
kāds piedāvājums saistībā ar šo kārtu. Somijas Republika uzskata, ka tika saņemts tikai viens piedāvājums – no sabiedrības
Kopal Markkinointi Oy
, savukārt Komisija uzskata, ka tas tā nav.
5       2000. gada sākumā līgumslēdzēja iestāde tieši sazinājās ar četriem uzņēmumiem, uzaicinot tos iesniegt piedāvājumus par sabiedriskās
ēdināšanas iekārtu piegādi un uzstādīšanu.
6       Ar 2000. gada 14. februāri datētu vēstuli līgumslēdzēja iestāde informēja šīs vēstules adresātus, ka ticis nolemts noraidīt
visus saņemtos piedāvājumus to pārāk augsto cenu dēļ. Somijas Republikas un Komisijas starpā pastāv strīds par to, vai minētā
vēstule bija adresēta visiem uzņēmumiem, kas bija iesnieguši piedāvājumus par sabiedriskās ēdināšanas iekārtu piegādi un uzstādīšanu
sākotnējā uzaicinājuma uz konkursu ietvaros.
7       Šajā pašā vēstulē līgumslēdzēja iestāde arī norāda, ka tā ir uzticējusi sabiedrībai
Amica Ravintolat Oy
, kas ir Turku reģionālās pārvaldes iestādes restorāna nomniece, iegādāties sabiedriskās ēdināšanas iekārtas līgumslēdzējas
iestādes labā par maksimālo summu FIM 1 050 000 un uzaicinājusi minētās vēstules adresātus iesniegt to piedāvājumus tieši
šai sabiedrībai.
8
Amica Ravintolat Oy
gala rezultātā iegādājās attiecīgās iekārtas no sabiedrības
Hackman‑Metos Oy
.
9       Komisijai tika iesniegta sūdzība par
Senaatti‑kiinteistöt
īstenotās procedūras likumīgumu, un tā 2002. gada 17. jūlijā nosūtīja Somijas Republikai brīdinājuma vēstuli, lūdzot iesniegt
savus apsvērumus divu mēnešu laikā no šīs vēstules saņemšanas brīža.
10     Somijas iestādes atbildēja uz šo brīdinājuma vēstuli ar 2002. gada 3. septembra vēstuli.
11     Uzskatot, ka Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. pants, Komisija tai 2002. gada 19. decembrī
nosūtīja argumentētu atzinumu, lūdzot veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šī atzinuma prasības divu mēnešu termiņā
pēc tā paziņošanas.
12     Ar 2003. gada 12. februāra vēstuli Somijas iestādes apstrīdēja Komisijas izvirzītās pienākumu neizpildes pastāvēšanu un apgalvoja,
ka šajā lietā ir tikuši ievēroti gan EKL 28. pants, gan nediskriminācijas princips un no tā izrietošais pārskatāmības princips.
13     Uzskatot, ka atbildei uz argumentēto atzinumu sniegtie Somijas iestāžu paskaidrojumi nav apmierinoši, Komisija nolēma celt
šo prasību.
14     Ar Tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 14. oktobra rīkojumu Dānijas Karalistei, Vācijas Federatīvajai Republikai un Nīderlandes
Karalistei tika atļauts iestāties lietā Somijas Republikas prasījumu atbalstam.

Par prasības pieņemamību
15     Somijas Republika apgalvo, ka Komisijas prasība ir nepieņemama.
16     Šī dalībvalsts uzskata, ka argumentētajā atzinumā nav ietverti tie paši iebildumi, kas prasības pieteikumā. Tādējādi minētajā
atzinumā Komisija esot norādījusi, ka līgumslēdzējai iestādei bija jānodrošina, ka līgums tiek pietiekamā apmērā izsludināts
un ka inkriminētā pienākumu neizpilde ir radusies no tā, ka Turku reģionālās pārvaldes iestādes restorāna nomniece kā minētās
līgumslēdzējas iestādes pārstāve noslēdza līgumu par sabiedriskās ēdināšanas iekārtu piegādi, lai gan savā prasības pieteikumā
Komisija ir norādījusi, ka līgumslēdzējai iestādei bija jāorganizē konkursa procedūra un ka pienākumu neizpilde izriet no
tā, ka sākotnējais uzaicinājums uz konkursu bija nesekmīgs un ka līdz ar to attiecīgais līgums netika publicēts uzaicinājuma
uz konkursu ietvaros.
17     Somija uzskata, ka Komisija tādējādi ir paplašinājusi strīda priekšmetu, kas bija definēts pirmstiesas procedūras ietvaros.
18     Šajā sakarā ir jāatceras – lai gan ir taisnība, ka saskaņā ar EKL 226. pantu celtas prasības priekšmeta robežas nosaka šajā
normā paredzētā pirmstiesas procedūra un ka līdz ar to Komisijas argumentētais atzinums un prasība ir jābalsta uz vienādiem
iebildumiem, saskaņā ar šo nosacījumu tomēr nevar visos gadījumos pieprasīt, lai to formulējums pilnībā sakrīt, ja strīda
priekšmets nav ticis paplašināts vai grozīts, bet gan – gluži pretēji – tikai ierobežots (2003. gada 12. jūnija spriedums
lietā C‑229/00 Komisija/Somija,
Recueil
, I‑5727. lpp., 44. un 46. punkts; 2005. gada 14. jūlija spriedums lietā C‑433/03 Komisija/Vācija, Krājums, I‑6985. lpp.,
28. punkts, un 2007. gada 30. janvāra spriedums lietā C‑150/04 Komisija/Dānija, Krājums, I‑1163. lpp., 67. punkts). Līdz ar
to Komisija savā prasības pieteikumā var precizēt savus sākotnējos iebildumus ar nosacījumu, ka tā negroza strīda priekšmetu
(2001. gada 11. septembra spriedums lietā C‑67/99 Komisija/Īrija,
Recueil
, I‑5757. lpp., 23. punkts; 2004. gada 12. oktobra spriedums lietā C‑328/02 Komisija/Grieķija, Krājumā nav publicēts, 32. punkts,
un 2005. gada 26. aprīļa spriedums lietā C‑494/01 Komisija/Īrija, Krājums, I‑3331. lpp., 38. punkts).
19     Ir jākonstatē, ka šajā gadījumā Komisija nav nedz paplašinājusi, nedz grozījusi, nedz kaut vai ierobežojusi strīda priekšmetu,
kas definēts 2002. gada 19. decembra argumentētajā atzinumā.
20     No argumentētajā atzinumā ietverto prasījumu redakcijas un Komisijas prasības, kuru formulējums ir gandrīz vienāds, izriet
ne tikai tas, ka to pamatā ir vieni un tie paši iebildumi, bet arī tāpat ir acīmredzams, ka, prasības pieteikumā norādot,
ka līgumslēdzējai iestādei bija jāorganizē konkursa procedūra, Komisija ir tikai precizējusi tās argumentētajā atzinumā sākotnēji
izvirzīto iebildumu, proti, ka līgums saistībā ar sabiedriskās ēdināšanas iekārtu piegādi Turku reģionālajai pārvaldes iestādei
bija jāizsludina pietiekami plaši.
21     Neņemot vērā to, Tiesa pēc savas ierosmes var izvērtēt, vai ir izpildīti nosacījumi, kas prasības sakarā ar valsts pienākumu
neizpildi celšanai paredzēti EKL 226. pantā (1992. gada 31. marta spriedums lietā C‑362/90 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑2353. lpp., 8. punkts; 2002. gada 15. janvāra spriedums lietā C‑439/99 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑305. lpp., 8. punkts, un 2006. gada 4. maija spriedums lietā C‑98/04 Komisija/Apvienotā Karaliste, Krājums, I‑4003. lpp.,
16. punkts).
22     Šajā kontekstā ir jāatceras, ka no Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta un ar to saistītās judikatūras izriet,
ka prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem un tie ir jānorāda pietiekami
skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt kontroli. No tā izriet, ka
galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, uz kuriem ir balstīta prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiskā un saprotamā
veidā (2003. gada 9. janvāra spriedums lietā C‑178/00 Itālija/Komisija,
Recueil
, I‑303. lpp., 6. punkts; 2004. gada 14. oktobra spriedums lietā C‑55/03 Komisija/Spānija, Krājumā nav publicēts, 23. punkts,
un 2005. gada 15. septembra spriedums lietā C‑199/03 Īrija/Komisija, Krājums, I‑8027. lpp., 50. punkts) un ka prasības pieteikumā
ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj
ultra petita
vai arī nelemj par kādu iebildumu (2003. gada 20. novembra spriedums lietā C‑296/01 Komisija/Francija,
Recueil
, I‑13909. lpp., 121. punkts, un 2006. gada 15. jūnija spriedums lietā C‑255/04 Komisija/Francija, Krājums, I‑5251. lpp.,
24. punkts).
23     Tomēr šajā lietā Komisijas prasības pieteikums neatbilst šīm prasībām.
24     Savā prasības pieteikumā Komisija lūdz atzīt, ka Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. pants,
jo
Senaatti kiinteistöt
, noslēdzot līgumu par sabiedriskās ēdināšanas iekārtu iegādi, ir pārkāpusi Līguma pamatnoteikumus un it īpaši nediskriminācijas
principu, kas ietver pārskatāmības pienākumu.
25     Kā to savu secinājumu 45. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, prasības pieteikumā ietvertie prasījumi tādā veidā, kādā tie
ir formulēti, nav nepārprotami un neļauj skaidri un precīzi saprast, ko tieši Komisija pārmet Somijas Republikai, jo tie attiecas
kā uz EKL 28. pantu, Līguma pamatnoteikumiem un nediskriminācijas principu, tā arī uz pārskatāmības pienākumu.
26     Papildus tam, pat pieņemot, ka Komisijas prasības mērķis ir konstatēt EKL 28. panta pārkāpumu, nedz prasības pieteikumā ietvertie
prasījumi, nedz tā formulējums nepārprotami un precīzi nenorāda, kurš ir tas pasākums, kas šajā lietā ir uzskatāms par importa
kvantitatīvo ierobežojumu vai citu pasākumu ar līdzvērtīgu iedarbību šī panta izpratnē.
27     Komisija būtībā tikai apstrīd līgumslēdzējas iestādes rīcību “līguma par sabiedriskās ēdināšanas iekārtu piegādi ietvaros”.
28     Turklāt Komisija nevienā procesa brīdī nav varējusi sniegt saskanīgu un precīzu tās faktiskās informācijas kopsavilkumu, ar
ko ir pamatoti tās iebildumi, kurus tā ir izvirzījusi savas prasības pamatojumam.
29     Līdz ar to savā prasības pieteikumā Komisija nav sniegusi precīzas norādes par sākotnējo uzaicinājumu uz konkursu, bet ir
vienīgi norādījusi, ka “tas bija neveiksmīgs attiecībā uz sabiedriskās ēdināšanas iekārtu piegādi”.
30     Šajā kontekstā nedz prasības pieteikuma formulējums, nedz Komisijas atbildes uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem tiesas sēdes
laikā neļauj pietiekami noteikti konstatēt, vai līgumslēdzējai iestādei minētā uzaicinājuma uz konkursu ietvaros ir ticis
iesniegts piedāvājums attiecībā uz sabiedriskās ēdināšanas iekārtu piegādi un uzstādīšanu.
31     Savā replikā Komisija tāpat apgalvo, tomēr to nepierādot, ka, pirmkārt, vismaz viens no tiem uzņēmumiem, kas bija iesnieguši
šādu piedāvājumu, nebija to četru uzņēmumu vidū, ar kuriem 2000. gadā bija sazinājusies līgumslēdzēja iestāde, un, otrkārt,
ka līguma kārtai attiecībā uz sabiedriskās ēdināšanas iekārtu piegādi un uzstādīšanu, kas bija tā līguma sastāvdaļa, kurš
tika izsludināts sākotnējā uzaicinājuma uz konkursu ietvaros, nebija tas pats priekšmets kā līgumam, kurš bija pamatā šī gada
laikā veiktajai kontaktu nodibināšanai.
32     Pastāvot šādiem apstākļiem, Tiesas rīcībā nav pietiekamas informācijas, lai varētu precīzi novērtēt Somijas Republikai inkriminētā
Kopienu tiesību pārkāpuma apjomu un līdz ar to pārbaudīt Komisijas norādītās pienākumu neizpildes pastāvēšanu (šajā sakarā
skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Apvienotā Karaliste, 18. punkts).
33     Līdz ar to prasība ir jānoraida kā nepieņemama.

Par tiesāšanās izdevumiem
34     Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Somijas Republika ir prasījusi piespriest
Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šīs iestādes celtā prasība atzīta par nepieņemamu, tad jāpiespriež Komisijai
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
prasību noraidīt kā nepieņemamu;
2)
Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – somu.