CELEX: 62008TJ0024
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
Közösségi térbeli védjegy bejelentése
Csavart nyakú palack formája
Csavart nyakú palack formájából álló korábbi közösségi térbeli védjegy
Viszonylagos kizáró ok
Az összetéveszthetőség hiánya
A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja)

A jogvita előzményei
2003. szeptember 23‑án a beavatkozó, a Kofola Holding a.s., a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított
tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi
védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegy lajstromozása
iránti kérelmet nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
A lajstromoztatni kívánt védjegy a lent ábrázolt térbeli megjelölés volt, amely a következő leírásnak felel meg: „henger formájú,
szűk és csavart nyakú palack, amely a hengeres részén a »snipp« feliratot hordozza”:
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 30., 32. és 33. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, amelyek az egyes
osztályok vonatkozásában az alábbi leírásnak felelnek meg:
–        30. osztály: „Kávé, tea, kakaó, kávépótló szerek, szószok, növényi szószok, cukorkaáruk, csokoládéalapú italok, kakaó alapú
italok, kávé alapú italok, zöldtea alapú italok, aromák italokhoz, az illóolajok kivételével, melaszszirup”;
–        32. osztály: „Alkoholmentes italok, gyümölcsalapú alkoholmentes italok, alkoholmentes gyümölcskivonatok, gyümölcsnektárok,
gyümölcslevek, ásványvíz, pezsgő italok, eszenciák italok előállításához, szörpök, sörök”;
–        33. osztály: „Alkoholtartalmú italok”.
A közösségi védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2004. augusztus 16‑i 2004/033. számában hirdették meg.
2004. november 16‑án a felperes, a Weldebräu GmbH & Co. KG, a 40/94 rendelet 42. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 41. cikke)
alapján felszólalást nyújtott be a fenti 3. pontban meghatározott áruk vonatkozásában bejelentett védjegy lajstromozásával
szemben.
A felszólalás a lent ábrázolt, 2000. november 16‑án 690 016. számon lajstromozott, egy palack formájából álló korábbi térbeli
közösségi védjegyen alapult:
A korábbi védjeggyel jelölt áruk a 21., 32. és 33. osztályba tartoznak, és az egyes osztályok vonatkozásában az alábbi leírásnak
felelnek meg:
–        21. osztály: „Üvegedények, palackok, vizeskanna és kancsók (nem nemesfémből)”;
–        32. osztály: „Sörök, ásványvizek és szénsavas italok, gyümölcsitalok és gyümölcslevek, szörpök és más készítmények italok
előállításához, sörök, porter sörök”;
–        33. osztály: „Alkoholtartalmú italok (a sörök kivételével), likőrök, szeszes italok, borok”.
A felszólalás alátámasztásául a felszólaló a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában (jelenleg a 207/2009 rendelet
8. cikke (1) bekezdésének b) pontja) foglalt okra hivatkozott.
2006. június 26‑án a felszólalási osztály elutasította a felszólalást.
2006. augusztus 14‑én a felperes a 40/94 rendelet 57–62. cikke alapján (jelenleg a 207/2009 rendelet 58–64. cikke) fellebbezést
nyújtott be az OHIM‑hoz a felszólalási osztály határozata ellen.
A 2007. november 15‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa az említett
fellebbezést elutasította, mivel lényegében úgy vélte, hogy figyelembe véve a korábbi védjegy átlagos megkülönböztető képességét
és az ütköző megjelölések között fennálló lényeges különbségeket, a 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdése a) pontjának i. alpontjával
(jelenleg a 207/2009 rendelet 8. cikke (2) bekezdése a) pontjának i. alpontja) együttesen értelmezett 40/94 rendelet 8. cikke
(1) bekezdése b) pontjának értelmében nem áll fenn annak veszélye, hogy az Európai Unió átlagfogyasztójának összetéveszti
az ütköző védjegyeket.

A felek kérelmei
A felperes keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A beavatkozó azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről
Keresete alátámasztására a felperes egyetlen, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja megsértésére vonatkozó
jogalapra hivatkozik. A felperes úgy véli, hogy a fellebbezési tanács tévesen utasította el az ütköző védjegyek közötti, ezen
rendelkezés értelmében vett összetévesztés veszélyének fennállását. Az OHIM és a beavatkozó azt állítják, hogy a fellebbezési
osztály helyesen állapította meg ezen veszély hiányát.
A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés
nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik
a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága
miatt. Az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció)
útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint összetéveszthetőséget okozhat az, ha a közönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk
vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól
származnak. Ugyanezen ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett
vásárlóközönség milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni
valamennyi, a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága
közötti kölcsönös függőséget (lásd a T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills [GIORGIO BEVERLY
HILLS] ügyben 2003. július 9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., II‑2821. o.] 30–33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ezen megfontolások fényében kell megvizsgálni, hogy a fellebbezési tanács helyesen vélte‑e úgy, hogy a korábbi védjegy és
a bejelentett védjegy között egyáltalán nem áll fenn az összetévesztés veszélye.
A jelen esetben nem vitatott, hogy az érintett vásárlóközönség az Európai Unió szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes
és körültekintő átlagos fogyasztóiból áll.
Úgyszintén nem vitatott ‑ ahogyan arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 26. pontjában jogosan rámutatott ‑, hogy
a bejelentett védjeggyel érintett, 32. és 33. osztályba tartozó áruk azonosak a korábbi védjeggyel jelölt, ugyanezen osztályba
tartozó árukkal, és a bejelentett védjeggyel érintett 30. osztályba tartozó áruk nagyon hasonlóak a korábbi védjeggyel jelölt,
32. és 33. osztályba tartozó árukhoz.

Az ütköző megjelölések összehasonlításáról
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség átfogó értékelésének – a szóban forgó védjegyek vizuális, hangzásbeli
és fogalmi hasonlósága tekintetében – az általuk keltett összbenyomáson kell alapulnia, figyelembe véve különösen megkülönböztető
és domináns elemeiket. A védjegyeknek a szóban forgó termékek és szolgáltatások átlagos fogyasztói általi észlelése döntő
szerepet játszik az összetéveszthetőség átfogó értékelésében. E tekintetben az átlagos fogyasztó rendszerint egészében észleli
a védjegyet, és nem vizsgálja annak egyes részleteit (lásd a Bíróság C‑334/05. P. sz., OHIM kontra Shaker ügyben 2007. június
12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑4529. o.] 35. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a C‑193/06. P. sz.,
Nestlé kontra OHIM ügyben 2004. június 30‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 34. pontját; a Törvényszék T‑186/02. sz.,
BMI Bertollo kontra OHIM – Diesel [DIESELIT] ügyben 2004. június 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑1887. o.] 38. pontját).
A jelen esetben két térbeli megjelölés ütközik, amelyek olyan palackot ábrázolnak, amely henger formájú palacktestből és csavart
formájú palacknyakból áll. A bejelentett megjelölés ezenkívül tartalmazza a „snipp” szóelemet, amelyet a palacktest alsó részére
gravíroztak kisméretű, a palackkal megegyező színű betűkkel.
Ahogyan az a megtámadott határozat 28. pontjában szereplő, a felek által sem vitatott megállapításokból kitűnik, a hangzásbeli
összehasonlításra egyáltalán nincs lehetőség, mivel a korábbi védjegy semmilyen szóelemet nem tartalmaz, és a kisméretű, a
bejelentett megjelölés alsó részére gravírozott „snipp” szóelem nincs kihatással a védjegy által kiváltott összbenyomásra.
A fogalmi összehasonlítás szintén kizárt, mivel az ütköző védjegyeknek semmilyen jelentése nincs. Ebből következően az ütköző
védjegyek csak vizuális szempontból hasonlíthatók össze.
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 31. pontjában úgy vélte, hogy a két megjelölés átfogó vizuális összehasonlítása
számos jelentős különbséget mutat, amit többek között arra alapoz, hogy a palackok hosszúságának és szélességének aránya különböző,
hogy a bejelentett megjelölés olyan szóelemet tartalmaz, amely a korábbi megjelölésben nem szerepel, és hogy a palackok nyakának
formája jelentősen különbözik.
Ebben a vonatkozásban azt ugyan nem lehet kizárni, hogy a bejelentett védjegynek az üveggel megegyező színre gravírozott „snipp”
szóeleme nehezen észlelhető, és ebből következően nincs kihatással a védjegy által keltett összbenyomásra, és nem lehet figyelmen
kívül hagyni, hogy mindkét ütköző védjegyben szereplő palacknak csavart nyaka van, következésképpen különböznek a hagyományos
palacknyaktól, mindazonáltal a vizuális összbenyomás alapján ‑ ahogyan arra a fellebbezési tanács helyesen rámutatott ‑ az
ütköző megjelölések között számos jelentős különbség ismerhető fel.
Egyrészt a szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő átlagos fogyasztók számára a korábbi védjegy hosszabbnak,
vékonyabbnak, ezáltal kifinomultabbnak tűnik, mint a bejelentett védjegy, amelynek kisebb, vastagabb és testesebb az alakja,
ami a súlyosság benyomását kelti. Ezenkívül a bejelentett megjelölésben szereplő palacktest formája annak ívelt része miatt
rendhagyó, míg a korábbi megjelölés formája egyenes. Másrészt rá kell mutatni arra, hogy a palacknyakakon – annak ellenére,
hogy mindkettő csavart – különbözőek a csigavonalak. Míg a korábbi megjelölésben szereplő palacknyak vékonyabb, és csak két
csavarulatból áll, a bejelentett megjelölésben szereplő palacknyak vastagabbnak tűnik, és legalább négy csavarulatból áll.
Következésképpen a fellebbezési tanács nem követett el hibát, amikor a megtámadott határozat 31. pontjában megállapította,
hogy a két palacknyak formája között fennálló nagy különbségek miatt csekély jelentőséggel bír az a tény, hogy a két palack
nyaka „csavart formájú”‑nak is leírható.
Ezt az értékelést nem vonhatják kétségbe a felperesnek az egyes nemzeti bíróságok ítélkezési gyakorlatára és az OHIM gyakorlatára
alapított érvei. Egyrészt ugyanis a tagállamok bíróságainak ítélkezési gyakorlata mindössze olyan, nem meghatározó tényezőnek
minősül, amely kizárólag a közösségi védjegy lajstromozása céljából vehető figyelembe (a Törvényszék T‑194/01. sz., Unilever
kontra OHIM [tojásdad tabletta] ügyben 2003. március 5‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑383. o.] 68. pontja). Másrészt
az OHIM gyakorlatát illetően a megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására vonatkozó, a 40/94 rendelet alapján
meghozandó határozatai nem diszkrecionális jogkörben, hanem mérlegelést nem engedő hatáskör gyakorlása során hozott határozatok.
Ezért az említett határozatok jogszerűségét kizárólag ezen rendelet alapján lehet megítélni, nem pedig a fellebbezési tanácsok
korábbi döntéshozatali gyakorlata alapján (a Bíróság C‑412/05. P. sz., Alcon kontra OHIM ügyben 2007. április  26‑án hozott
ítéletének [EBHT 2007., I‑3569. o.] 65. pontja és a Törvényszék T‑346/04. sz., Sadas kontra OHIM – LTJ Diffusion [ARTHUR ET
FELICIE] ügyben 2005. november 24‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4891. o.] 71. pontja).
Az előző megfontolásokra tekintettel a fellebbezési tanács helyesen állapította meg, hogy a megjelölések között jelentős különbségek
állnak fenn. Következésképpen meg kell állapítani, hogy az ütköző megjelölések között csak nagyon csekély vizuális hasonlóság
van.

Az összetévesztés veszélyéről
Az összetéveszthetőség átfogó értékelése bizonyos kölcsönös függőséget tételez fel a figyelembe vett tényezők, különösen a
védjegyek és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága között. Így a megjelölt áruk vagy szolgáltatások kisebb mértékű
hasonlóságát ellensúlyozhatja a védjegyek közötti hasonlóság magasabb foka, és fordítva (a Bíróság C‑39/97. sz. Canon‑ügyben
1998. szeptember 23‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑5507. o.] 17. pontja és a Törvényszék T‑81/03., T‑82/03. és T‑103/03. sz.,
Mast‑Jägermeister kontra OHIM – Licorera Zacapaneca [VENADO kerettel és társai] egyesített ügyekben 2006. december 14‑én hozott
ítéletének [EBHT 2006., II‑5409. o.] 74. pontja).
A jelen esetben a megtámadott határozat 24. pontjában a fellebbezési tanács megállapította, hogy a korábbi védjegy átlagos
megkülönböztető képességgel rendelkezik. A felperes nem vitatja ezt a megállapítást, azonban előterjeszti, hogy az említett
védjegy egyedi és szokatlan megjelenése miatt – amelyet többek között a palack különlegessége miatt kapott számos díjjal értékeltek –
legalább ilyen megkülönböztető képességgel rendelkezik. Egyebekben a fellebbezési tanácshoz hasonlóan rá kell mutatni arra,
hogy a felperes semmilyen érvet nem terjesztett elő annak bizonyítására, hogy a védjegye megkülönböztető képességet szerzett
volna intenzív használata vagy jó hírneve miatt.
Mivel az ütköző megjelölések jelentősen különböznek, és mivel a felperes nem bizonyította, hogy a korábbi védjegy mennyiben
rendelkezik erőteljes megkülönböztető képességgel, pusztán azon tény alapján, hogy mindkét palacknak csavart formájú nyaka
van – a szóban forgó áruk azonossága ellenére – nem állapítható meg az ütköző védjegyek közötti összetévesztés veszélyének
fennállása.
Ezt a következtetést nem teheti kétségessé a felperes azon érve, amely szerint a jelen esetben jelentős szerepet játszik az
ütköző védjegyek által kiváltott tapintási benyomás. Ugyanis, ahogyan arra az OHIM helyesen rámutatott, ezen palackok értékesítésének
módjából – vagyis abból, hogy ezek a palackok a nagyáruházak élelmiszerosztályain felcímkézett termékekként találhatóak meg,
illetve bárokban vagy éttermekben rendelhetőek – az következik, hogy a fogyasztó legelőször és elsősorban a címkén szereplő,
olyan szó‑ és ábrás elemekre összpontosít, mint a márkanév, a logó és/vagy a termék eredetét jelölő más ábrás elemek.
Ezen megfontolások fényében az egyetlen jogalapot, és ebből következően a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte.
Mivel a felperes pervesztes lett, őt az OHIM és a beavatkozó kérelmének megfelelően a költségek viselésére kell kötelezni.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Törvényszék a Weldebräu GmbH & Co. KG‑t kötelezi a költségek viselésére.
Vilaras
Prek
Ciucă
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. március 4‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.