CELEX: 61997CJ0024
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Oleskeluoikeus
Velvollisuus pitää hallussaan henkilöllisyyden osoittavaa asiakirjaa
Seuraamukset

Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 17.1.1997 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklan sekä jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston direktiivin 68/360/ETY (EYVL L 257, s. 13) 4 artiklan 1 kohdan ja sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21 päivänä toukokuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/148/ETY (EYVL L 172, s. 14) 4 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se on kohdellut Saksassa oleskelevia muiden jäsenvaltioiden kansalaisia omista kansalaisistaan kohtuuttomasti poikkeavalla tavalla silloin, kun he rikkovat toisiinsa verrattavissa olevilla tavoin velvollisuutta pitää hallussaan voimassa olevaa henkilöllisyystodistusta, heidän menettelynsä tuottamuksellisuuden asteen arvioinnin ja heille määrättävissä olevien sakkorangaistusten asteikon osalta.
2 Gesetz über Einreise und den Aufenthalt von Staatsangehörigen der Mitgliedstaaten der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaftin (Saksan 22.7.1969 annettu laki ETY:n jäsenvaltioiden kansalaisten maahantulosta ja maassa oleskelusta) 12 a §:n 1 momentin 2 kohdassa säädetään, että jokainen tässä laissa tarkoitettu vapaan liikkuvuuden piirissä oleva henkilö, joka oleskelee lain soveltamisalueella ilman tarvittavaa passia, sen korvaavaa asiakirjaa, tarvittavaa oleskelulupaa tai tämän oleskelun väliaikaisesti muutoin sallivaa asiakirjaa, syyllistyy järjestysrikkomukseen.
3 Saman säännöksen 2 momentin mukaan jokainen edellisessä momentissa tarkoitetuin tavoin tuottamuksellisestikin menettelevä myös syyllistyy järjestysrikkomukseen. Lainkohdan 3 momentissa säädetään tällaisen järjestysrikkomuksen seuraamukseksi enintään 5 000 Saksan markan (DEM) määräinen sakko.
4 Saksan kansalaisten vastaavien järjestysrikkomusten osalta 19.12.1950 annetun Gesetz über Personalausweisen (Saksan henkilötodistuksista annetun lain) 5 §:n 1 momentin 1 ja 2 kohdassa sekä 2 momentissa säädetään:
"(1) Jokainen, joka
1.  tahallaan tai vakavammasta tuottamuksesta laiminlyö hakea itselleen tai alaikäiselle, jonka lakimääräinen holhooja hän on, henkilötodistuksen, vaikka on velvollinen tähän,
2.  ei toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä esitä henkilötodistusta - -
syyllistyy järjestysrikkomukseen.
(2) Tällaisesta järjestysrikkomuksesta voidaan tuomita maksamaan sakkoa."
5 Gesetz über Ordnungswidrigkeitenin (Saksan 24.5.1968 annettu laki järjestysrikkomuksista) 17 §:n 1 momentin mukaan kyseisen sakon vähimmäismäärä on 5 DEM ja enimmäismäärä, jollei laissa säädetä toisin, 1 000 DEM. Säännöksen 4 momentissa täsmennetään, että sakon on ylitettävä rikkomukseen syyllistyneelle siitä aiheutunut taloudellinen hyöty. Jollei sakkoasteikon edellä tarkoitettu enimmäismäärä riitä tähän, se on mahdollista ylittää.
6 Komissio arvosteli 25.7.1990 päivätyssä ja Saksan hallitukselle osoitetussa virallisessa huomautuksessaan saksalaisten viranomaisten Saksassa oleskeleviin muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin soveltamaa kohtelua silloin, kun he rikkovat velvollisuutta pitää hallussaan voimassa olevaa henkilöllisyystodistusta. Komission mukaan tämä kohtelu oli syrjivää Saksan kansalaisten kohteluun verrattuna.
7 Saksan hallitus myönsi 11.1.1991, 20.3.1991 ja 18.2.1992 päivätyissä kirjeissään syrjinnän tapahtumisen ja ilmoitti olevansa valmis toteuttamaan lainsäädännössään asianmukaiset muutokset. Tätä tarkoittava lakiehdotus oli määrä hyväksyä vuonna 1992. Saksan hallitus viittasi myös liittovaltion sisäasiainministeriön osavaltioiden sisäasiainministereille ja -senaattoreille lähettämään kahteen kirjeeseen, joissa heitä kehotettiin pitämään huolta siitä, että muiden jäsenvaltioiden kansalaisten tekemistä, voimassa olevan henkilöllisyystodistuksen hallussapitovelvollisuuteen liittyvistä rikkomuksista rangaistaisiin vasta silloin, kun niihin oli syyllistytty vakavammasta tuottamuksesta.
8 Koska ilmoitettua muutosta ei ollut toteutettu, komissio lähetti 27.7.1995 Saksan hallitukselle perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa lausunnon tiedoksiantamisesta.
9 Koska komissio ei saanut tietoa kiistanalaisten säännösten muuttamisesta, se nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
10 Saksan hallitus ei vastineessaan kiistä väitettyä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä.
11 On aluksi syytä huomauttaa, että perustamissopimuksen 48 artikla, jonka täytäntöönpano on varmistettu direktiivillä 68/360/ETY, samoin kuin direktiivillä 73/148/ETY täytäntöönpannut perustamissopimuksen 52 ja 59 artiklat perustuvat samoihin periaatteisiin, jotka koskevat niin yhteisön oikeuden soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden jäsenvaltion alueelle saapumista ja siellä oleskelua kuin kaiken heidän välisensä kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltämistä (asia 48/75, Royer, tuomio 8.4.1976, Kok. 1976, s. 497, 11 ja 12 kohta).
12 Sekä direktiivin 68/360/ETY että direktiivin 73/148/ETY 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on myönnettävä alueellaan oleskeluoikeus jäsenvaltioiden kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen, jotka pystyvät esittämään henkilötodistuksen tai voimassa olevan passin.
13 Yhteisön oikeuden kanssa ei ole ristiriidassa, että jäsenvaltio harjoittaa valvontaa sen suhteen, että velvollisuutta pystyä aina esittämään oleskeluoikeuden osoittava asiakirja noudatetaan, kunhan tämä sama velvollisuus kohdistuu sen omiin kansalaisiin heidän henkilötodistustensa osalta (asia 321/87, komissio v. Belgia, tuomio 27.4.1989, Kok. 1989, s. 997, 12 kohta).
14 Siinä tapauksessa, ettei tätä velvollisuutta noudateta, kansallisilla viranomaisilla on tosin oikeus käyttää seuraamuksia, jotka ovat verrattavissa maan omien kansalaisten vähäisistä rikkomuksista kuten henkilötodistuksen hallussapidon laiminlyönnistä määrättäviin seuraamuksiin, kuitenkin edellyttäen, ettei tällainen seuraamus ole suhteettoman ankara ja siten esteenä työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle (ks. asia C-265/88, Messner, tuomio 12.12.1989, Kok. 1989, s. 4209, 14 kohta).
15 Edellä esitetyn perusteella on syytä todeta, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklan sekä direktiivin 68/360/ETY ja direktiivin 73/148/ETY 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se on kohdellut Saksassa oleskelevia muiden jäsenvaltioiden kansalaisia omista kansalaisistaan kohtuuttomasti poikkeavalla tavalla silloin, kun he rikkovat toisiinsa verrattavissa olevilla tavoin velvollisuutta pitää hallussaan voimassa olevaa henkilöllisyystodistusta, heidän menettelynsä tuottamuksellisuuden asteen arvioinnin ja heille määrättävissä olevien sakkorangaistusten asteikon osalta.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
16 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska Saksan liittotasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
17 Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklan sekä jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston direktiivin 68/360/ETY 4 artiklan ja sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21 päivänä toukokuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/148/ETY 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se on kohdellut Saksassa oleskelevia muiden jäsenvaltioiden kansalaisia omista kansalaisistaan kohtuuttomasti poikkeavalla tavalla silloin, kun he rikkovat toisiinsa verrattavissa olevilla tavoin velvollisuutta pitää hallussaan voimassa olevaa henkilöllisyystodistusta, heidän menettelynsä tuottamuksellisuuden asteen arvioinnin ja heille määrättävissä olevien sakkorangaistusten asteikon osalta.
18 Saksan liittotasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.