CELEX: 62009CJ0045
Direktiivi 2000/78/EY
Ikään perustuva syrjintä
Eläkeiän saavuttamisesta johtuva työsopimuksen päättyminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun
neuvoston direktiivin 2000/78/EY (EYVL L 303, s. 16) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Gisela Rosenbladt ja Oellerking Gebäudereinigungsges. mbH (jäljempänä
Oellerking) ja joka koskee Rosenbladtin työsopimuksen päättymisen ehtoja.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Direktiivin 2000/78 johdanto-osan 25 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Ikää koskevan syrjinnän kieltäminen on oleellinen tekijä pyrittäessä työllisyyden suuntaviivoissa asetettuihin tavoitteisiin
ja lisättäessä työn moninaisuutta. Tietyissä tilanteissa ikään perustuva erilainen kohtelu voi olla perusteltua, ja tämän
vuoksi tarvitaan erityisiä säädöksiä, jotka voivat vaihdella jäsenvaltioissa vallitsevan tilanteen mukaan. On siis syytä erottaa
toisistaan erilainen kohtelu, joka on perusteltua erityisesti työllisyyspolitiikan, työmarkkinoiden ja ammatillisen koulutuksen
oikeutettujen tavoitteiden nojalla, sekä syrjintä, joka on kiellettävä.”
Direktiivin 2000/78 1 artiklan mukaan direktiivin ”tarkoituksena on luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen,
ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen
toteuttamiseksi jäsenvaltioissa”.
Direktiivin 2000/78 2 artiklassa, jonka otsikkona on ”Syrjinnän käsite”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä direktiivissä ’yhdenvertaisen kohtelun periaatteella’ tarkoitetaan, ettei minkäänlaista 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan
perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä.
2.      Sovellettaessa 1 kohtaa:
a)      välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin
kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa;
b)      välillisenä syrjintänä pidetään sitä, että näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa henkilöt näiden tietyn
uskonnon tai vakaumuksen, tietyn vamman, tietyn iän tai tietyn sukupuolisen suuntautumisen perusteella erityisen epäedulliseen
asemaan muihin henkilöihin nähden, paitsi jos
i)      [kyseinen säännös, peruste tai käytäntö on objektiivisesti perusteltu oikeutetulla tavoitteella ja tämän tavoitteen toteuttamiskeinot
ovat asianmukaiset ja tarpeen], tai jos
ii)      työnantaja tai henkilö tai järjestö, johon tätä direktiiviä sovelletaan, on kansallisen lainsäädännön nojalla velvollinen
toteuttamaan vammaisia koskevia 5 artiklaan sisältyvien periaatteiden mukaisia aiheellisia toimenpiteitä tällaisesta säännöksestä,
perusteesta tai käytännöstä aiheutuvien haittojen poistamiseksi.
– –”
Direktiivin 2000/78 6 artiklassa, jonka otsikkona on ”Oikeutettu ikään perustuva erilainen kohtelu”, säädetään seuraavaa:
”1.      Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvaa erilaista kohtelua
ei pidetä syrjintänä, jos [se on kansallisessa oikeudessa] objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu [oikeutetulla tavoitteella,
erityisesti työllisyyspoliittisella, työmarkkinoita tai ammatillista koulutusta koskevalla oikeutetulla tavoitteella], ja
jos tämän tavoitteen toteuttamiskeinot ovat asianmukaiset ja tarpeen.
Tällaista erilaista kohtelua voi olla erityisesti:
a)      erityisten työhönpääsyä ja ammatillista koulutusta koskevien ehtojen sekä työehtojen, myös irtisanomis- ja palkkaehtojen,
käyttöön ottaminen nuorille ja ikääntyville työntekijöille sekä työntekijöille, joilla on huollettavia, heidän työelämään
pääsynsä tukemiseksi tai heidän suojelunsa varmistamiseksi,
b)      ikään, ammatilliseen kokemukseen tai palveluajan pituuteen liittyvien vähimmäisehtojen asettaminen työhönpääsylle tai tiettyjen
työhön liittyvien etujen saaminen,
c)      enimmäisiän vahvistaminen työhönoton edellytykseksi kyseisen toimen koulutusvaatimusten perusteella tai jotta työ voisi kestää
kohtuullisen ajan ennen eläkkeelle siirtymistä.
2.      Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvana syrjintänä ei pidetä
eri ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi
myöskään siinä tapauksessa, että näissä järjestelmissä eri työntekijöille tai työntekijäryhmille vahvistetaan eri ikärajoja,
eikä ikäkriteerien käyttämistä näitä järjestelmiä koskevissa vakuutusmatemaattisissa laskelmissa, edellyttäen, että tästä
ei aiheudu sukupuoleen perustuvaa syrjintää.”
Direktiivin 2000/78 16 artiklassa, jonka otsikkona on ”Direktiivin noudattaminen”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että
a)       yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset kumotaan;
b)       yksittäisiin työsopimuksiin tai työehtosopimuksiin, yritysten sisäisiin sääntöihin sekä itsenäistä ammatinharjoittamista ja
työnantaja- ja työntekijäjärjestöjä koskeviin sääntöihin sisältyvät määräykset, jotka ovat yhdenvertaisen kohtelun periaatteen
vastaisia, julistetaan tai voidaan julistaa mitättömiksi tai muutetaan.”

Kansallinen säännöstö
Yleinen yhdenvertaista kohtelua koskeva laki
Direktiivi 2000/78 saatettiin osaksi Saksan oikeusjärjestystä 14.8.2006 annetulla yleisellä yhdenvertaista kohtelua koskevalla
lailla (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz; BGBl. I, s. 1897; jäljempänä AGG). Tämän lain 1 §:ssä, jonka otsikkona on ”Lain
tavoite”, säädetään seuraavaa:
”Tämän lain tavoitteena on estää tai poistaa kaikki syrjintä, joka perustuu rotuun tai etniseen alkuperään, sukupuoleen, uskontoon
tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen.”
AGG:n 2 §:ssä, jonka otsikkona on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”(1)  Syrjintä, joka perustuu johonkin 1 §:ssä mainittuun perusteeseen, on tämän lain nojalla kiellettyä, kun kyseessä ovat
– –
2.       Työolot ja -ehdot, mukaan lukien palkka ja irtisanomisehdot, erityisesti työehtosopimuksissa ja yksittäisissä työsopimuksissa
sekä toimenpiteet, jotka toteutetaan työsuhteen alkamisen ja päättymisen yhteydessä ja silloin, kun on kyse uralla etenemisestä.
– –
(4)       Irtisanomisiin sovelletaan yksinomaan yleistä ja erityistä irtisanomissuojaa koskevia säännöksiä.
– –”
AGG:n 7 §:ssä, jonka otsikkona on ”Syrjinnän kielto”, säädetään seuraavaa:
”(1)  Työntekijöitä ei saa syrjiä 1 §:ssä mainittujen perusteiden perusteella; tätä kieltoa sovelletaan myös silloin, kun syrjivä
taho pelkästään olettaa syrjintää harjoittaessaan, että jokin 1 §:ssä mainittu peruste on olemassa.
– –”
AGG:n 10 §:ssä, jonka otsikkona on ”Sallittu ikään perustuva erilainen kohtelu”, säädetään seuraavaa:
”1.      Sen estämättä, mitä 8 §:ssä säädetään, ikään perustuva erilainen kohtelu on sallittua myös silloin, kun se on objektiivisesti
ja asianmukaisesti perusteltu oikeutetulla tavoitteella. Tämän tavoitteen toteuttamiskeinojen on oltava asianmukaisia ja tarpeen.
Tällaista erilaista kohtelua voi olla erityisesti:
– –
5.       sopimus, jonka mukaan työsuhde päättyy ilman irtisanomista ajankohtana, jona työntekijä voi hakea ikänsä perusteella vanhuuseläkettä;
tämä ei rajoita sosiaaliturvalain kuudennen osan 41 §:n soveltamista – –”
AGG:n 10 §:ään sisältyi 18.8.2006 ja 11.12.2006 välisenä ajanjaksona sallittuun ikään perustuvaan erilaiseen kohteluun kuuluva
seuraavassa kohdassa mainittu kohtelu:
”7.       yksittäiset tai kollektiiviset sopimukset tietynikäisten ja tietyn yrityksen palveluksessa olevien työntekijöiden irtisanomista
koskevasta kiellosta, jos siten ei heikennetä ilmeisen epäasianmukaisesti muiden työntekijöiden irtisanomissuojaa irtisanomissuojasta
annetun lain (Kündigungsschutzgesetz) 1 §:n 3 momentissa tarkoitetun sosiaalisiin tekijöihin perustuvan valinnan (Sozialauswahl)
yhteydessä.”
Sosiaaliturvalaki
Sosiaaliturvalain kuudennen osan (Sozialgesetzbuch sechstes Buch, jäljempänä SGB VI), joka koskee lakisääteistä sosiaaliturvajärjestelmää,
41 §:n 4 momentissa, sellaisena kuin se oli voimassa 1.1.1992 ja 31.7.1994 välisenä ajanjaksona, säädettiin seuraavaa:
”Vakuutetun oikeutta saada ikänsä perusteella vanhuuseläkettä ei voida pitää perusteena, joka voi aiheuttaa sen, että työnantaja
irtisanoo työsuhteen irtisanomissuojasta annetun lain nojalla. Jos kyseessä on irtisanominen yritykseen liittyvien pakottavien
syiden vuoksi, työntekijän oikeutta saada ikänsä perusteella vanhuuseläkettä ei voida ottaa huomioon sosiaalisiin tekijöihin
perustuvan valinnan yhteydessä ennen kuin työntekijä on täyttänyt 65 vuotta. Sopimus, jonka mukaan työsuhde päättyy ajankohtana,
jona työntekijällä on oikeus saada ikänsä perusteella vanhuuseläkettä, on pätevä vain, jos sopimus on tehty tai työntekijä
on vahvistanut sen kyseistä ajankohtaa edeltävien kolmen vuoden aikana.”
Kansallisessa oikeuskäytännössä pidettiin tämän viimeksi mainitun säännöksen perusteella sellaisia työehtosopimusten ehtoja,
joissa määrätään 65 vuotta täyttäneen työntekijän työsopimuksen automaattisesta päättymisestä, mitättöminä (Bundesarbeitsgerichtin
1.12.1993 antama tuomio (7 AZR 428/93, BAGE 75, 166)).
Lainsäätäjä puuttui sittemmin tilanteeseen, jotta voitaisiin välttää se, että työehtosopimuksissa vahvistettuja ikärajoja
ei pidettäisi tämän oikeuskäytännön mukaisesti mitättöminä. Näin ollen SGB VI:n 41 §:n 4 momentin kolmannessa virkkeessä säädettiin
1.8.1994 ja 31.7.2007 välisenä ajanjaksona seuraavaa:
”Sopimuksen, jonka mukaan työsuhde päättyy ilman irtisanomista ajankohtana, jona työntekijä voi hakea ikänsä perusteella vanhuuseläkettä
ennen kuin hän on täyttänyt 65 vuotta, katsotaan tarkoittavan ajankohtaa, jona työntekijä täyttää 65 vuotta, ellei sopimusta
ole tehty tai ellei työntekijä ole vahvistanut sitä kyseistä ajankohtaa edeltävien kolmen vuoden aikana.”
SGB VI:n 41 §:n sanamuoto on ollut 1.1.2008 lähtien seuraava:
”Vanhuuseläke ja irtisanomissuoja
Vakuutetun oikeutta saada ikänsä perusteella vanhuuseläkettä ei voida pitää perusteena, joka voi aiheuttaa sen, että työnantaja
päättää työsuhteen irtisanomissuojasta annetun lain nojalla. Sopimuksen, jonka mukaan työntekijän työsuhde päättyy ilman irtisanomista
ajankohtana, jona työntekijä voi ennen tavanomaisen eläkeiän saavuttamista hakea ikänsä perusteella vanhuuseläkettä, katsotaan
tarkoittavan ajankohtaa, jona työntekijä saavuttaa tavanomaisen eläkeiän, ellei sopimusta ole tehty tai ellei työntekijä ole
vahvistanut sitä kyseistä ajankohtaa edeltävien kolmen vuoden aikana.”
Työehtosopimuksia koskeva laki
Työehtosopimuksia koskevan lain (Tarifvertragsgesetz; BGBl. I, s. 1323) 5 §:n, jonka otsikkona on ”Yleissitovuus”, sanamuoto
oli 28.11.2003 ja 7.11.2006 välisenä ajanjaksona seuraava:
”(1)  Talous- ja työministeri voi työehtosopimuksen sopimuspuolen hakemuksesta ja kolmesta kansallisten työnantajien kattojärjestöjen
ja kolmesta työntekijöiden kattojärjestöjen edustajasta muodostuvan komitean suostumuksella vahvistaa työehtosopimuksen yleissitovaksi,
jos
1.       työnantajien, joita tämä sopimus sitoo, palveluksessa olevista työntekijöistä vähintään 50 prosenttia kuuluu työehtosopimuksen
soveltamisalaan ja jos
2.       yleissitovuuden vahvistaminen on yleisen edun mukaista.
Ehdoista, jotka on asetettu 1 ja 2 kohdassa, voidaan poiketa, jos yleissitovuuden vahvistaminen on tarpeen sosiaalisen hätätilan
poistamiseksi.
– –”
Kiinteistösiivousalan työntekijöitä koskeva yleissitovaksi vahvistettu työehtosopimus
Kiinteistösiivousalan työntekijöitä koskevan yleissitovaksi vahvistetun työehtosopimuksen (Allgemeingültiger Rahmentarifvertrag
für die gewerblichen Beschäftigten in der Gebäudereinigung, jäljempänä RTV) 19 kohdan 8 alakohdassa on määrätty vuodesta 1987
lähtien seuraavaa:
”Jos yksittäisissä työsopimuksissa ei ole muuta sovittu, työsuhde päättyy sen kalenterikuukauden päättyessä, josta alkaen
työntekijällä on oikeus saada vanhuuseläkettä, – – kuitenkin viimeistään sen kuukauden päättyessä, jonka aikana työntekijä
on täyttänyt 65 vuotta.”
Talous- ja työministeri on vahvistanut 3.4.2004 julkaistulla ilmoituksella tämän sopimuksen yleissitovaksi 1.1.2004 lukien.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Gisela Rosenbladt työskenteli 39 vuoden ajan siivoojana Hampurin Blankenesessa (Saksassa) sijaitsevalla kasarmilla.
Rosenbladt työskenteli 1.11.1994 lukien Oellerkingin, joka on siivousalan yritys, palveluksessa osa-aikaisen työsopimuksen
mukaisesti (kaksi tuntia päivässä; kymmenen tuntia viikossa) 307,48 euron suuruisella bruttokuukausipalkalla.
Tässä sopimuksessa määrätään, että sopimus päättyy RTV:n 19 kohdan 8 alakohdan mukaisesti sen kalenterikuukauden päättyessä,
josta alkaen työntekijällä on oikeus saada vanhuuseläkettä, kuitenkin viimeistään sen kuukauden päättyessä, jonka aikana työntekijä
on täyttänyt 65 vuotta.
Oellerking ilmoitti tämän ehdon mukaisesti 14.5.2008 Rosenbladtille, että hänen työsopimuksensa päättyy 31.5.2008 lukien,
koska hän on saavuttanut eläkeiän.
Rosenbladt ilmoitti työnantajalleen 18.5.2008 päivätyllä kirjeellä, että hän aikoi jatkaa työskentelemistä. Tästä vastalauseesta
huolimatta asianomaisen henkilön työsopimus lakkasi olemasta voimassa 31.5.2008. Oellerking kuitenkin tarjosi Rosenbladtille
uutta työsuhdetta 1.6.2008 lukien pääasian vireilläolon ajaksi.
Rosenbladt nosti 28.5.2008 työnantajaansa vastaan kanteen Arbeitsgericht Hamburgissa. Hän väittää, että hänen työsopimuksensa
päättyminen on lainvastainen, koska se merkitsee ikään perustuvaa syrjintää. Hän katsoo, että RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa
asetetun kaltainen ikäraja ei ole perusteltavissa direktiivin 2000/78 4 artiklan eikä tämän direktiivin 6 artiklan nojalla.
Rosenbladt on saanut 1.6.2008 lähtien lakisääteisestä eläkejärjestelmästä maksettavaa eläkettä, jonka suuruus on 253,19 euroa
kuukaudessa, mikä vastaa 228,26 euron nettoeläkettä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, onko RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa määrätty ehto työsopimusten automaattisesta
päättymisestä unionin primaarioikeudessa ja direktiivissä 2000/78 vahvistetun yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa
koskevan periaatteen mukainen.
Tässä tilanteessa Arbeitsgericht Hamburg päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Ovatko [AGG:n] voimaantulon jälkeen työehtosopimuksen määräykset, joissa tehdään ero ikään perustuvien seikkojen perusteella,
yhteensoveltuvia [direktiivin 2000/78] 1 artiklassa ja 2 artiklan 1 kohdassa säädetyn ikään perustuvan syrjinnän kiellon kanssa,
kun AGG:ssä ei nimenomaisesti sitä sallita (kuten aikaisemmin AGG:n 10 §:n 7 [kohdassa])?
2)      Rikotaanko kansallisella lainsäädännöllä, jossa annetaan valtiolle, työehtosopimuksen sopimuspuolille ja yksittäisen työsopimuksen
sopimuspuolille mahdollisuus määrätä työsuhteiden automaattisesta päättymisestä, kun työntekijä saavuttaa tietyn iän (tässä
65 vuotta), [direktiivin 2000/78] 1 artiklassa ja 2 artiklan 1 kohdassa säädettyä ikään perustuvan syrjinnän kieltoa, kun
jäsenvaltiossa on vuosikymmeniä sovellettu vastaavia lausekkeita melkein kaikkien työntekijöiden työsuhteisiin riippumatta
kulloisestakin taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta, väestörakenteesta ja konkreettisesta työmarkkinatilanteesta?
3)      Rikotaanko työehtosopimuksella, jossa annetaan työnantajalle mahdollisuus päättää työsuhteet, kun työntekijä saavuttaa tietyn
iän (tässä 65 vuotta), [direktiivin 2000/78] 1 artiklassa ja 2 artiklan 1 kohdassa säädettyä ikään perustuvan syrjinnän kieltoa,
kun jäsenvaltiossa on vuosikymmeniä sovellettu vastaavia lausekkeita melkein kaikkien työntekijöiden työsuhteisiin riippumatta
kulloisestakin taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta, väestörakenteesta ja konkreettisesta työmarkkinatilanteesta?
4)      Rikkooko valtio, joka vahvistaa sellaisen työehtosopimuksen, jolla annetaan työnantajalle mahdollisuus päättää työsuhteet,
kun työntekijä saavuttaa tietyn iän (tässä 65 vuotta), yleissitovaksi ja pitää yleissitovuuden voimassa, [direktiivin 2000/78]
1 artiklassa ja 2 artiklan 1 kohdassa säädettyä ikään perustuvan syrjinnän kieltoa, kun näin tehdään riippumatta kulloinkin
kyseessä olevasta konkreettisesta taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta, väestörakenteesta ja työmarkkinatilanteesta?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Tutkittavaksi ottaminen
Irlanti väittää, että unionin tuomioistuin on jo vastannut vastaavanlaisiin ennakkoratkaisukysymyksiin asiassa C-388/07, Age
Concern England, 5.3.2009 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-1569). Lisäksi toinen, kolmas ja neljäs kysymys koskevat pikemminkin
unionin oikeuden soveltamista kuin sen tulkintaa. Unionin tuomioistuimen pitäisi siten jättää asia tutkimatta.
Sekä pääasian asianosaiset että Saksan hallitus väittävät, ettei ensimmäistä kysymystä voida ottaa tutkittavaksi. Ne katsovat
pääasiallisesti, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on viitannut AGG:n säännökseen, jota ei voida soveltaa pääasiaan,
minkä vuoksi tällä kysymyksellä ei ole merkitystä.
Nämä väitteet ovat perusteettomia. Riippumatta siitä, että kysymykset, joihin unionin tuomioistuin on vastannut edellä mainitussa
asiassa Age Concern England, eivät ole vastaavanlaisia kuin tässä asiassa esitetyt kysymykset, on muistettava, että kansallisilla
tuomioistuimilla on SEUT 267 artiklan mukaan aina mahdollisuus saattaa tulkintakysymykset uudelleen unionin tuomioistuimen
käsiteltäviksi, jos ne katsovat tämän tarpeelliseksi (yhdistetyt asiat 28/62–30/62, Da Costa ym., tuomio 27.3.1963, Kok.,
s. 59, Kok. Ep. I, s. 173, 76 kohta). Lisäksi ennakkoratkaisupyynnön sanamuodosta käy selvästi ilmi, että ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan unionin oikeutta ja erityisesti direktiiviä 2000/78, jotta
se voisi ratkaista pääasian.
Lisäksi on muistettava, että SEUT 267 artiklan mukaisessa menettelyssä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on
vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu
tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun
esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on tämän vuoksi lähtökohtaisesti ratkaistava
ne (ks. mm. asia C-119/05, Lucchini, tuomio 18.7.2007, Kok., s. I-6199, 43 kohta ja asia C-414/07, Magoora, tuomio 22.12.2008,
Kok., s. I-10921, 22 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen
perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä,
esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin
voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön
tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos
kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja
oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks.
vastaavasti yhdistetyt asiat C-222/05–C-225/05, van der Weerd ym., tuomio 7.6.2007, Kok., s. I-4233, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävänä olevassa asiassa pääasia koskee sitä, onko RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa määrätty ehto, joka koskee 65 vuotta
täyttäneiden työntekijöiden työsopimusten automaattista päättymistä sillä perusteella, että he ovat saavuttaneet eläkeiän,
mahdollisesti syrjivä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti, onko tällainen sääntö yhteensoveltuva direktiivin
2000/78 kanssa. Esitetyt kysymykset ovat riittävän täsmällisiä, jotta unionin tuomioistuin voi antaa niihin hyödyllisen vastauksen.
Ennakkoratkaisupyyntö on näin ollen otettava tutkittavaksi.

Asiakysymys
Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään, jota on tarkasteltava ensimmäiseksi, pääasiallisesti,
onko direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä AGG:n 10 §:n 5 kohdan kaltaiselle kansalliselle
säännökselle siltä osin kuin tässä säädetään, että ehdot, jotka koskevat työsopimusten automaattista päättymistä sillä perusteella,
että työntekijä on saavuttanut eläkeiän, voivat jäädä ikään perustuvan syrjinnän kiellon soveltamisalan ulkopuolelle.
Aluksi on todettava, että AGG:n 10 §:n 5 kohdalla otetaan käyttöön direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu
ikään välittömästi perustuva erilainen kohtelu (ks. vastaavasti asia C-411/05, Palacios de la Villa, tuomio 16.10.2007, Kok.,
s. I-8531, 51 kohta).
Direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että ikään perustuvaa erilaista kohtelua ei pidetä
syrjintänä, jos se on kansallisessa oikeudessa objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu oikeutetulla tavoitteella, erityisesti
työllisyyspoliittisella, työmarkkinoita tai ammatillista koulutusta koskevalla oikeutetulla tavoitteella, ja jos tämän tavoitteen
toteuttamiskeinot ovat asianmukaiset ja tarpeen. Saman kohdan toisessa alakohdassa luetellaan useita esimerkkejä erilaisesta
kohtelusta, joka on ominaispiirteiltään edellä mainitussa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun mukaista.
Nämä periaatteet on sisällytetty pääpiirteissään AGG:n 10 §:ään. Tämän säännöksen 5 kohta sisältää esimerkkinä oikeutetusta
ikään perustuvasta erilaisesta kohtelusta sopimukset, joiden mukaan työsuhde päättyy ilman irtisanomista ajankohtana, jona
työntekijä voi hakea ikänsä perusteella vanhuuseläkettä. Tällä toimenpiteellä ei luoda pakottavaa järjestelmää pakolliseksi
eläkkeelle siirtymiseksi vaan mahdollistetaan se, että työnantajat ja työntekijät voivat sopia yksittäisillä työsopimuksilla
tai työehtosopimuksilla vanhuuseläkkeeseen oikeuttavan iän saavuttamiseen perustuvasta työsuhteiden päättymisen tavasta, joka
ei perustu irtisanomiseen.
Direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdan a alakohdassa olevaan luetteloon oikeutetusta ja näin ollen syrjimättömänä pidettävästä
ikään perustuvasta erilaisesta kohtelusta ei sisälly ehtoja työsopimusten automaattisesta päättymisestä. Tämä seikka ei ole
kuitenkaan sellaisenaan ratkaiseva. Tämä luettelo on nimittäin ainoastaan ohjeellinen. Kun jäsenvaltiot panevat tämän direktiivin
täytäntöön, ne eivät siten ole velvollisia säätämään erityisestä luettelosta, jossa esitetään oikeutetulla tavoitteella perusteltavissa
oleva erilainen kohtelu (em. asia Age Concern England, tuomion 43 kohta). Jos ne päättävät toimia näin harkintavaltansa puitteissa,
ne voivat sisällyttää tähän luetteloon muita kuin tässä direktiivissä nimenomaisesti mainittuja esimerkkejä erilaisesta kohtelusta
ja tavoitteita, mikäli nämä tavoitteet ovat oikeutettuja tämän direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja
mikäli tämä erilainen kohtelu on asianmukaista ja tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
Tältä osin on huomautettava, että jäsenvaltioilla ja mahdollisesti kansallisella tasolla työmarkkinaosapuolilla on laaja harkintavalta
päätettäessä pyrkimisestä johonkin tiettyyn tavoitteeseen, joka on yksi muiden sosiaali- ja työllisyyspolitiikan tavoitteiden
joukossa, ja tämän lisäksi myös määriteltäessä toimenpiteet, joilla kyseinen tavoite voidaan toteuttaa (ks. asia C-144/04,
Mangold, tuomio 22.11.2005, Kok., s. I-9981, 63 kohta ja em. asia Palacios de la Villa, tuomion 68 kohta).
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen toimittamista selvityksistä ilmenee, että lainsäätäjä ei pyrkinyt AGG:n 10
§:n 5 kohtaa säätäessään kyseenalaistamaan ikään perustuvan syrjinnän torjunnan nimissä vallitsevaa tilannetta, jolle on ominaista
se, että eläkeiän saavuttaneiden työntekijöiden työsopimusten automaattista päättymistä koskevia ehtoja käytetään yleisesti.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin korostaa sitä, että näitä ehtoja on sovellettu laajalti vuosikymmenten ajan
sosiaalisista ja väestörakenteeseen liittyvistä olosuhteista ja työmarkkinatilanteesta riippumatta.
Saksan hallitus on korostanut unionin tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä erityisesti sitä, että se, että eläkeiän saavuttaneiden
työntekijöiden työsopimusten automaattista päättymistä koskevat ehdot ovat sallittuja, mikä myös tunnustetaan useissa jäsenvaltioissa,
kuvastaa Saksassa useiden vuosien ajan vallinnutta poliittista ja yhteiskunnallista yksimielisyyttä. Tämä yksimielisyys perustuu
ennen kaikkea ajatukseen sukupolvien välisestä työnjaosta. Kyseisten työntekijöiden työsopimusten päättymisestä hyötyvät välittömästi
nuoret työntekijät siten, että heidän työelämään pääsynsä, joka on vaikeutunut pysyvän työttömyyden tilanteessa, helpottuu.
Iäkkäimpien työntekijöiden oikeudet on lisäksi suojattu asianmukaisesti. Suurin osa heistä haluaa nimittäin lopettaa työskentelyn
eläkeiän saavuttamisen jälkeen, ja saatu eläke tarjoaa heille korvaavan tulon palkan menettämisen jälkeen. Työsopimuksen automaattisen
päättymisen etuna on lisäksi se, että työnantajien ei tarvitse irtisanoa työntekijöitä sillä perusteella, että he eivät ole
enää työkykyisiä, mikä voisi olla nöyryyttävää niille, jotka ovat ikääntyneitä.
On todettava, että niiden työntekijöiden, jotka täyttävät eläkkeen saamista koskevat ikään ja maksettuihin maksuihin liittyvät
edellytykset, työsopimusten automaattinen päättyminen on ollut jo pitkään osa useiden jäsenvaltioiden työoikeutta ja sitä
on käytetty laajalti työsuhteissa. Tämä järjestely perustuu poliittisten, taloudellisten, sosiaalisten, väestörakenteeseen
liittyvien ja/tai talousarvioon liittyvien seikkojen väliseen tasapainoon ja on riippuvainen sen päättämisestä, pidennetäänkö
työntekijöiden työelämään osallistumisen kestoa vai otetaanko sitä vastoin käyttöön säännökset aikaisemmasta työntekijöiden
eläkkeelle lähtemisestä (ks. vastaavasti em. asia Palacios de la Villa, tuomion 69 kohta).
Saksan hallituksen mainitseman kaltaisten tavoitteiden on näin ollen lähtökohtaisesti katsottava oikeuttavan ”kansallisessa
oikeudessa objektiivisesti ja asianmukaisesti”, kuten direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, AGG:n 10 §:n 5
kohdassa säädetyn kaltaisen ikään perustuvan erilaisen kohtelun.
On vielä tarkastettava, onko tällainen toimenpide direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla asianmukainen
ja tarpeen.
Ehtojen, jotka koskevat työsopimusten automaattista päättymistä sillä perusteella, että työntekijä on saavuttanut eläkeiän,
sallimisen ei voida lähtökohtaisesti katsoa heikentävän kohtuuttomasti kyseisten työntekijöiden oikeutettuja etuja.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen säännöstö ei nimittäin perustu ainoastaan tiettyyn ikään, vaan siinä otetaan huomioon
myös se, että asianomaiset saavat heidän ammatillisen uransa päätteeksi taloudellisen korvauksen sellaisen korvaavan tulon
muodossa, joka muodostuu vanhuuseläkkeestä (ks. vastaavasti em. asia Palacios de la Villa, tuomion 73 kohta).
Tämän lisäksi AGG:n 10 §:n 5 kohdassa säädetyn kaltaisella toimenpiteellä toteutettu järjestely, jonka mukaan työsopimukset
päättyvät automaattisesti, ei mahdollista sitä, että työnantajat voisivat päättää yksipuolisesti työsuhteen, kun työntekijät
ovat saavuttaneet iän, josta lähtien he voivat saada vanhuuseläkettä. Tämä irtisanomisesta eroava järjestely on sopimusperusteinen.
Tämä perusta ei anna ainoastaan työntekijöille ja työnantajille työsopimusten kautta, vaan myös työmarkkinaosapuolille mahdollisuuden
soveltaa työehtosopimusten perusteella – ja näin ollen huomattavan joustavasti – tätä järjestelyä siten, että asianomaisten
työmarkkinoiden kokonaistilanne ja tämän lisäksi myös kyseisten työpaikkojen ominaispiirteet voidaan ottaa asianmukaisesti
huomioon (em. asia Palacios de la Villa, tuomion 74 kohta).
Pääasiassa kyseessä olevassa säännöstössä säädetään lisäksi lisärajoituksesta, jonka tarkoituksena on varmistautua työntekijöiden
suostumuksesta tilanteessa, jossa ehtoja työsopimusten automaattisesta päättymisestä voidaan soveltaa ennen tavanomaista eläkeikää.
AGG:n 10 §:n 5 kohdassa sallitaan nimittäin vanhuuseläkkeeseen oikeuttavan iän saavuttaneiden työntekijöiden työsopimusten
automaattista päättymistä koskevat ehdot siten, että ”tämä ei rajoita sosiaaliturvalain kuudennen osan 41 §:n soveltamista”.
Tässä viimeksi mainitussa säännöksessä edellytetään pääasiallisesti työnantajien hankkivan tai varmistavan työntekijöiden
suostumuksen kuhunkin sellaiseen ehtoon, joka koskee työsopimuksen automaattista päättymistä sillä perusteella, että työntekijä
on saavuttanut eläkkeeseen oikeuttavan iän, siinä tapauksessa, että tämä ikä on alhaisempi kuin tavanomainen eläkeikä.
Nämä seikat huomioon ottaen ei ole kohtuutonta, että jäsenvaltion viranomaiset katsovat, että AGG:n 10 §:n 5 kohdassa säädetyn
kaltainen toimenpide ehtojen, jotka koskevat työsopimusten automaattista päättymistä sillä perusteella, että työntekijä on
saavuttanut vanhuuseläkkeeseen oikeuttavan iän, sallimiseksi voi olla asianmukainen ja tarpeen sen kaltaisten kansalliseen
työllisyyspolitiikkaan liittyvien oikeutettujen tavoitteiden, joihin Saksan hallitus on vedonnut, saavuttamiseksi (ks. vastaavasti
em. asia Palacios de la Villa, tuomion 72 kohta).
Tällainen johtopäätös ei kuitenkaan merkitse sitä, että tällaiset työehtosopimukseen sisältyvät ehdot jäisivät kokonaan direktiivin
2000/78 säännösten ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen valossa suoritettavan tosiasiallisen laillisuusvalvonnan ulkopuolelle.
Tällaista valvontaa suoritetaan niiden erityispiirteiden mukaan, jotka ovat ominaisia tutkinnan kohteena olevalle ehdolle.
On varmistauduttava siitä, että jokaisessa sopimuksessa, jossa määrätään järjestelystä, jonka mukaan työsuhde päättyy automaattisesti,
on noudatettu erityisesti tämän direktiivin 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa asetettuja ehtoja. Lisäksi tämän
direktiivin 16 artiklan b alakohdassa asetetaan jäsenvaltioille nimenomainen velvollisuus toteuttaa tarvittavat toimenpiteet
sen varmistamiseksi, että ”yksittäisiin työsopimuksiin tai työehtosopimuksiin sisältyvät määräykset, jotka ovat yhdenvertaisen
kohtelun periaatteen vastaisia, julistetaan tai voidaan julistaa mitättömiksi tai muutetaan”.
Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei
ole esteenä AGG:n 10 §:n 5 kohdan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan ehdot, jotka koskevat työsopimusten
automaattista päättymistä sillä perusteella, että työntekijä on saavuttanut eläkeiän, ovat päteviä, koska tämä säännös on
yhtäältä objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu työllisyys- ja työmarkkinapoliittisella tavoitteella ja koska tämän
tavoitteen toteuttamiskeinot ovat toisaalta asianmukaiset ja tarpeen. Tämän mahdollisuuden hyväksikäyttäminen työehtosopimuksessa
ei jää sellaisenaan kokonaan laillisuusvalvonnan ulkopuolelle, vaan myös sillä on tämän direktiivin 6 artiklan 1 kohdan vaatimusten
mukaisesti tavoiteltava tällaista oikeutettua tavoitetta asianmukaisella ja tarpeellisella tavalla.
Ensimmäinen ja kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ja kolmannella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä,
pääasiallisesti, onko direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohta esteenä RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa määrätylle ehdolle, joka
koskee 65 vuodeksi vahvistetun eläkeiän saavuttaneiden työntekijöiden työsopimusten automaattista päättymistä.
Tähän kysymykseen annettava vastaus riippuu siitä, vastaako tämä toimenpide yhtäältä oikeutettua tavoitetta ja onko se toisaalta
direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla asianmukainen ja tarpeen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Bundesarbeitsgericht on katsonut 18.6.2008 antamassaan tuomiossa (7 AZR
116/07), että tämä RTV:n säännös on yhteensoveltuva direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdan kanssa. Ennakkoratkaisua pyytänyt
tuomioistuin on kuitenkin epävarma siitä, voidaanko tätä ratkaisua soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen,
koska kyse on AGG:n voimaantulon jälkeisestä tilanteesta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että pääasiassa kyseessä olevassa työehtosopimuksessa ei ole mainittu tavoiteltuja
päämääriä.
On muistettava, että kyseessä olevan kansallisen säännöstön tavoitetta koskevan tarkennuksen puuttuessa on tärkeää, että asianomaisen
toimenpiteen yleisestä asiayhteydestä johdettujen muiden seikkojen perusteella voidaan yksilöidä toimenpiteen taustalla oleva
tavoite, jotta tuomioistuimet voivat valvoa sen oikeutusta sekä kyseisen tavoitteen toteuttamiskeinojen asianmukaisuutta ja
tarpeellisuutta (ks. em. asia Palacios de la Villa, tuomion 57 kohta ja em. asia Age Concern England, tuomion 45 kohta).
Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että tämän työehtosopimuksen 19 kohdan 8 alakohdan tavoitteena
oli RTV:tä koskevissa neuvotteluissa työnantajien etuja valvovan elimen mukaan antaa etusija riittävälle ja ennustettavissa
olevalle henkilöstöhallinnon ja rekrytoinnin suunnittelulle työntekijöiden taloudellisen tilanteen säilyttämistä koskeviin
intresseihin nähden.
Kyseinen tuomioistuin myös viittaa edellä mainittuun Bundesarbeitsgerichtin 18.6.2008 antamaan tuomioon, jossa on täsmennetty,
että RTV:n 19 kohdan 8 alakohdan tavoitteena on nuorten työhönoton helpottaminen, rekrytointien suunnitteleminen ja ikäjakaumaltaan
tasapainoisen yritysten hyvän henkilöstöhallinnon mahdollistaminen.
Näin ollen on tutkittava, voidaanko tällaiset tavoitteet katsoa direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla
oikeutetuiksi.
Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että työntekijöiden, jotka voivat saada vanhuuseläkettä, työsopimusten automaattista
päättymistä koskevat ehdot voivat olla oikeutettuja osana kansallista politiikkaa, jolla pyritään edistämään pääsyä työhön
jakamalla työt paremmin sukupolvien välillä; näin tavoitelluilla päämäärillä on lähtökohtaisesti katsottava voitavan perustella
kansallisessa oikeudessa objektiivisesti ja asianmukaisesti, kuten direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa
säädetään, ikään perustuvaa erilaista kohtelua, josta jäsenvaltiot ovat säätäneet (ks. vastaavasti em. asia Palacios de la
Villa, tuomion 53, 65 ja 66 kohta). Tästä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitseman kaltaiset tavoitteet
ovat ”oikeutettuja” tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla.
Näin ollen on tutkittava, ovatko näiden tavoitteiden toteuttamiskeinot ”asianmukaisia ja tarpeen”.
Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin arvioi RTV:ssä määrätyn työsopimusten automaattista päättymistä koskevan
ehdon asianmukaisen luonteen osalta, että tämänkaltaiset ehdot eivät mahdollista tehottomuutensa vuoksi tavoiteltujen päämäärien
saavuttamista.
Kyseinen tuomioistuin toteaa työllisyyden edistämiseen liittyvän tavoitteen osalta, että 65 vuotta täyttäneen työntekijän
työsopimuksen automaattista päättymistä koskevia ehtoja on jo pitkään sovellettu yleisesti ilman, että tämä on kuitenkaan
vaikuttanut mitenkään työllisyystasoon Saksassa. Lisäksi se huomauttaa, että RTV:n 19 kohdan 8 alakohta ei estä työnantajaa
ottamasta palvelukseensa yli 65-vuotiaita henkilöitä eikä siinä edellytetä, että työnantajan on korvattava 65 vuotta täyttänyt
työntekijä nuoremmalla työntekijällä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma tavoitteen, joka liittyy tasapainoisen ikärakenteen turvaamiseen siivousalalla,
merkityksestä, koska tällä alalla ei ole erityistä riskiä työväestön ikääntymisestä.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arvioinneista on todettava, että pääasiassa kyseessä oleva ehto työsopimusten automaattisesta
päättymisestä perustuu perusoikeudeksi tunnustettua kollektiivista neuvotteluoikeutta käyttäneiden työntekijöiden ja työnantajien
edustajien väliseen sopimukseen (ks. vastaavasti asia C-271/08, komissio v. Saksa, tuomio 15.7.2010, 37 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa). Se seikka, että työmarkkinaosapuolten intressien tasapainottaminen jää työmarkkinaosapuolten tehtäväksi,
mahdollistaa huomattavan joustavuuden, sillä kukin osapuoli voi tarvittaessa irtisanoa sopimuksen (ks. vastaavasti em. asia
Palacios de la Villa, tuomion 74 kohta).
Sillä perusteella, että siinä taataan työntekijöille tietyllä tavalla työpaikan pysyvyys ja pitkällä aikavälillä lupaus ennustettavissa
olevasta eläkkeelle siirtymisestä ja samalla annetaan työnantajille tiettyä joustavuutta henkilöstöhallinnossa, työsopimusten
automaattista päättymistä koskeva ehto kuvastaa tasapainoa erilaisten mutta oikeutettujen intressien välillä monitahoisessa
työsuhteiden asiayhteydessä, joka liittyy läheisesti eläkkeitä ja työllisyyttä koskeviin poliittisiin valintoihin.
Kun näin ollen otetaan huomioon työmarkkinaosapuolille kansallisella tasolla annettu laaja harkintavalta päätettäessä pyrkimisestä
johonkin tiettyyn sosiaali- ja työllisyyspolitiikan tavoitteeseen ja tämän lisäksi myös määriteltäessä toimenpiteet, joilla
kyseinen tavoite voidaan toteuttaa, ei ole kohtuutonta, että työmarkkinaosapuolet katsovat, että RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa
määrätyn kaltainen toimenpide voi olla asianmukainen aikaisemmin mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi.
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa määrätyn kaltaisen työsopimusten automaattista
päättymistä koskevan ehdon tarpeellisuutta.
Työsopimusten automaattinen päättyminen aiheuttaa yhtäältä yleisesti kiinteistösiivousalan työntekijöille ja erityisesti Gisela
Rosenbladtille merkittävää taloudellista vahinkoa. Koska tälle alalle on luonteenomaista se, että työstä maksetaan pientä
palkkaa ja että työ on osa-aikaista, lakisääteisestä eläkejärjestelmästä maksetut eläkkeet eivät riitä työntekijöiden perustarpeiden
tyydyttämiseen.
Toisaalta on olemassa vähemmän rajoittavia toimenpiteitä kuin työsopimusten automaattinen päättyminen. Ennakkoratkaisua pyytänyt
tuomioistuin toteaa työnantajien henkilöstöpolitiikan suunnittelua koskevasta intressistä, että on riittävää, että työnantajat
kysyvät työntekijöiltään, aikovatko he työskennellä eläkeiän saavuttamisen jälkeen.
Jotta voidaan tutkia, ylittääkö pääasiassa kyseessä oleva toimenpide sen, mikä on tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi,
ja heikentääkö se kohtuuttomasti niiden työntekijöiden etuja, jotka ovat saavuttaneet 65 vuoden iän, josta lähtien he voivat
saada eläkettä, tätä toimenpidettä on tarkasteltava lainsäädännöllisessä asiayhteydessään ja on otettava huomioon sekä siitä
kyseisille henkilöille mahdollisesti aiheutuvat haitat että siitä yhteiskunnalle yleisesti ja yhteiskunnan muodostaville yksilöille
aiheutuvat hyödyt.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen toimittamista selvityksistä ja unionin tuomioistuimelle esitetyistä huomautuksista
ilmenee, että Saksan työoikeudessa ei kielletä henkilöä, joka on saavuttanut iän, josta lähtien hän voi saada eläkettä, jatkamasta
työskentelyä. Lisäksi näistä selvityksistä ilmenee, että tällaisessa tilanteessa oleva työntekijä saa yhä AGG:n mukaista suojaa
ikään perustuvaa syrjintää vastaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin, että AGG:ssä kielletään se,
että aikaisempi työnantaja tai kolmas osapuoli kieltäytyy antamasta Rosenbladtin tilanteessa olevalle henkilölle työtä hänen
ikäänsä liittyvästä syystä sen jälkeen, kun hänen työsopimuksensa on päättynyt sillä perusteella, että hän on saavuttanut
eläkeiän.
Tässä asiayhteydessä tarkasteltuna RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa määrätyn kaltaisesta toimenpiteestä suoraan ilman eri toimenpiteitä
johtuvan työsopimuksen päättymisen automaattisena seurauksena ei ole se, että kyseiset henkilöt pakotettaisiin vetäytymään
lopullisesti työmarkkinoilta. Tällä määräyksellä ei näin ollen luoda pakottavaa järjestelmää automaattiseksi eläkkeelle siirtymiseksi
(ks. vastaavasti em. asia Age Concern England, tuomion 27 kohta). Tämä määräys ei ole esteenä sille, että työntekijä, joka
haluaa tehdä näin esimerkiksi taloudellisista syistä, jatkaa työskentelyä eläkeiän saavuttamisen jälkeen. Tässä määräyksessä
ei poisteta eläkeiän saavuttaneiden työntekijöiden ikään perustuvaa syrjintää koskevaa suojaa silloin, kuin nämä työntekijät
haluavat pysyä työelämässä ja etsivät uutta työtä.
Kun nämä seikat otetaan huomioon, on katsottava, että RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa määrätyn kaltainen toimenpide ei ylitä
sitä, mikä on tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi, kun otetaan huomioon jäsenvaltioille ja työmarkkinaosapuolille
sosiaali- ja työllisyyspolitiikan alalla annettu laaja harkintavalta.
Ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava
siten, että se ei ole esteenä RTV:n 19 kohdan 8 alakohdassa määrätyn ehdon, joka koskee 65 vuodeksi vahvistetun eläkeiän saavuttaneiden
työntekijöiden työsopimusten automaattista päättymistä, kaltaiselle toimenpiteelle.
Neljäs kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään, onko direktiivin 2000/78 1 ja 2 artiklassa
säädetty ikään perustuvan syrjinnän kielto esteenä sille, että jäsenvaltio vahvistaa työehtosopimuksen, joka sisältää RTV:n
19 kohdan 8 alakohdassa olevan kaltaisen ehdon työsopimusten automaattisesta päättymisestä, yleissitovaksi ottamatta huomioon
taloudellista ja sosiaalista tilannetta, väestörakennetta ja työmarkkinatilannetta.
Direktiivillä 2000/78 ei säännellä sellaisenaan edellytyksiä, joiden vallitessa jäsenvaltiot voivat vahvistaa työehtosopimuksen
yleissitovaksi. Jäsenvaltioiden on kuitenkin varmistettava asianmukaisin laein, asetuksin tai hallinnollisin määräyksin, että
kaikki työntekijät voivat saada heille direktiivissä 2000/78 ikään perustuvaa syrjintää vastaan annettua suojaa sen täydessä
laajuudessa. Tämän direktiivin 16 artiklan b alakohdassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus toteuttaa tarvittavat toimenpiteet
sen varmistamiseksi, että ”yksittäisiin työsopimuksiin tai työehtosopimuksiin sisältyvät määräykset, jotka ovat yhdenvertaisen
kohtelun periaatteen vastaisia, julistetaan tai voidaan julistaa mitättömiksi tai muutetaan”. Näin ollen silloin, kun työehtosopimus
ei ole direktiivin 2000/78 1 ja 2 artiklan vastainen, jäsenvaltio voi vapaasti määrätä siitä, että sopimusjärjestelyn noudattaminen
on pakollista myös sellaisille henkilöille, joita se ei varsinaisesti sido (ks. analogisesti asia C-67/96, Albany, tuomio
21.9.1999, Kok., s. I-5751, 66 kohta).
Näiden seikkojen perusteella neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 1 ja 2 artiklaa on tulkittava
siten, että ne eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltio vahvistaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen työehtosopimuksen
yleissitovaksi, jos tässä työehtosopimuksessa ei poisteta tämän työehtosopimuksen soveltamisalaan kuuluvilta työntekijöiltä
heille näissä säännöksissä ikään perustuvaa syrjintää vastaan annettua suojaa.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY
6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä yhdenvertaista kohtelua koskevan yleisen lain (Allgemeines
Gleichbehandlungsgesetz) 10 §:n 5 kohdan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan ehdot, jotka koskevat työsopimusten
automaattista päättymistä sillä perusteella, että työntekijä on saavuttanut eläkeiän, ovat päteviä, koska tämä säännös on
yhtäältä objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu työllisyys- ja työmarkkinapoliittisella tavoitteella ja koska tämän
tavoitteen toteuttamiskeinot ovat toisaalta asianmukaiset ja tarpeen. Tämän mahdollisuuden hyväksikäyttäminen työehtosopimuksessa
ei jää sellaisenaan kokonaan laillisuusvalvonnan ulkopuolelle, vaan myös sillä on tämän direktiivin 6 artiklan 1 kohdan vaatimusten
mukaisesti tavoiteltava tällaista oikeutettua tavoitetta asianmukaisella ja tarpeellisella tavalla.
2)
Direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kiinteistösiivousalan työntekijöitä koskevan
yleissitovaksi vahvistetun työehtosopimuksen (Allgemeingültiger Rahmentarifvertrag für die gewerblichen Beschäftigten in der
Gebäudereinigung) 19 kohdan 8 alakohdassa määrätyn ehdon, joka koskee 65 vuodeksi vahvistetun eläkeiän saavuttaneiden työntekijöiden
työsopimusten automaattista päättymistä, kaltaiselle toimenpiteelle.
3)
Direktiivin 2000/78 1 ja 2 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltio vahvistaa pääasiassa
kyseessä olevan kaltaisen työehtosopimuksen yleissitovaksi, jos tässä työehtosopimuksessa ei poisteta tämän työehtosopimuksen
soveltamisalaan kuuluvilta työntekijöiltä heille näissä säännöksissä ikään perustuvaa syrjintää vastaan annettua suojaa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.