CELEX: 62001CJ0213
Muutoksenhaku
Banaanit
Tuonti AKT-maista ja kolmansista maista
Toimijoille myönnettävän vuosittaisen viitemäärän laskeminen
Kansallisen tuomioistuimen väliaikaista oikeussuojaa koskevassa menettelyssä määräämien väliaikaisten toimien perusteella suoritettu tuonti
Vahingonkorvauskanne

Tuomion perustelut
1 T. Port GmbH & Co. KG (jäljempänä T. Port) on yhteisöjen tuomioistuimeen 23.5.2001 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-52/99, T. Port vastaan komissio, 20.3.2001 antamaan tuomioon (Kok. 2001, s. II-981; jäljempänä valituksenalainen tuomioon); T. Port vaatii muutoksenhaussaan tuomion osittaista kumoamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti valituksenalaisessa tuomiossa asiaa koskevat oikeussäännöt seuraavasti:
"1 Banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13 päivänä helmikuuta 1993 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 404/93 (EYVL L 47, s. 1) on otettu 1.7.1993 alkaen käyttöön banaanialan yhteinen tuontijärjestelmä, jolla on korvattu eri kansalliset järjestelmät. Tällöin on tehty ero yhteisössä kerättyjen yhteisön banaanien, muista kolmansista maista kuin Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT) valtioista peräisin olevien kolmansien maiden banaanien, perinteisten AKT-banaanien ja muiden kuin perinteisten AKT-banaanien väillä. Perinteisten AKT-banaanien ja muiden kuin perinteisten AKT-banaanien määrät vastasivat AKT-valtioiden viemiä banaanimääriä, jotka ensin mainittujen osalta eivät ylittäneet ja viimeksi mainittujen osalta ylittivät kunkin näistä valtioista perinteisesti viemät, asetuksen N:o 404/93 liitteessä vahvistetut määrät.
2 Yhteisön banaanien sekä AKT-valtioista ja muista kolmansista valtioista peräisin olevien banaanien tyydyttävän markkinoille saattamisen varmistamiseksi asetuksessa N:o 404/93 säädetään 2,2 miljoonan tonnin (nettopaino) vuosittaisen tariffikiintiön käyttöönottamisesta kolmansien maiden banaanien ja muiden kuin perinteisten AKT-banaanien tuonnille.
3 Asetuksen N:o 404/93 19 artiklan 1 kohdan aikaisemmassa versiossa vahvistettiin tariffikiintiö siten, että siitä jaettiin 66,5 prosenttia sellaisten toimijoiden luokalle, jotka olivat pitäneet kaupan kolmansien maiden banaaneja ja/tai muita kuin perinteisiä AKT-banaaneja (A-luokka), 30 prosenttia sellaisten toimijoiden luokalle, jotka olivat pitäneet kaupan yhteisön banaaneja ja/tai perinteisiä AKT-banaaneja (B-luokka), ja 3,5 prosenttia sellaisten yhteisöön sijoittautuneiden toimijoiden luokalle, jotka olivat alkaneet pitää kaupan vuodesta 1992 alkaen muita kuin yhteisön banaaneja ja/tai muita kuin perinteisiä AKT-banaaneja (C-luokka).
4 Asetuksen N:o 404/93 19 artiklan 2 kohdan ensimmäisen virkkeen aikaisemmassa versiossa säädettiin seuraavaa:
'Kukin toimija saa kullekin 1 kohda[ssa - -] tarkoitettujen toimijoiden luokalle erillisten laskutoimitusten mukaisesti tuontitodistukset keskimääräisen banaanien määrän perusteella, jonka toimija on myynyt kolmen viimeisen vuoden aikana, joista on saatavissa tietoja.'
5 Banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 10 päivänä kesäkuuta 1993 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 1442/93 (EYVL L 142, s. 6) säädettiin muun muassa perusteet, joiden mukaan määriteltiin ne A- ja B-luokkiin kuuluvat toimijat, jotka voivat hakea tuontitodistuksia, sillä perusteella, mitä toimintoja ne ovat viitekaudella harjoittaneet.
6 Tätä tuontijärjestelmää on käsitelty Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisumenettelyssä eräiden yhteisön ulkopuolisten maiden tekemien valitusten perusteella.
7 Kyseisen menettelyn johdosta WTO:n paneeli antoi 22.5.1997 raportteja ja WTO:n pysyvä valituselin antoi 9.9.1997 raportin, jonka riitojenratkaisuelin hyväksyi 25.9.1997 tekemällään päätöksellä. Tällä päätöksellä riitojenratkaisuelin totesi yhteisön banaanintuontijärjestelmän useiden kohtien olevan ristiriidassa WTO:n sääntöjen kanssa.
8 Tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi annettiin asetuksen N:o 404/93 muuttamisesta 20.7.1998 annettu neuvoston asetus N:o 1637/98 (EYVL L 210, s. 28). Tämän jälkeen annettiin asetuksen N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän osalta 28 päivänä lokakuuta 1998 annettu komission asetus (EY) N:o 2362/98 (EYVL L 293, s. 32).
9 Uudessa banaanintuontijärjestelmässä tariffikiintiön jako kolmeen eri toimijaluokkaan on poistettu, sillä asetuksessa N:o 2362/98 säädetään pelkästä jaosta asetuksessa määriteltyihin perinteisiin toimijoihin ja uusiin toimijoihin. Myös A- ja B-luokkien toimijoiden alajaottelu niiden markkinoilla harjoittaman toiminnan mukaan on poistettu.
10 Asetuksen N:o 2362/98  4 artiklassa säädetään seuraavaa:
'1. Kukin jäsenvaltiossa 5 artiklan mukaisesti rekisteröity perinteinen toimija saa kutakin vuotta varten kaikkien liitteessä I mainittujen alkuperien osalta yhden viitemäärän, joka vahvistetaan toimijan viitekauden aikana tosiasiallisesti tuomien banaanimäärien perusteella.
2. Vuonna 1999 tapahtuvassa tuonnissa tariffikiintiöiden ja perinteisten AKT-banaanien osalta viitekautena käytetään vuosia 1994, 1995 ja 1996.'
11 Asetuksen N:o 2362/98  5 artiklan 2-4 kohdassa säädetään seuraavaa:
'2. Kunkin toimijan on ilmoitettava viitemääränsä vahvistamista varten toimivaltaiselle viranomaiselle ennen kunkin vuoden 1 päivää heinäkuuta:
a) liitteessä I mainittua alkuperää olevien banaanien kokonaismäärä, jonka toimija on tosiasiallisesti tuonut viitekauden kunkin vuoden aikana;
b) 3 kohdassa mainitut todistusasiakirjat.
3. Tosiasiallinen tuonti on osoitettava seuraavasti:
a) esittämällä jäljennös tuontitodistuksista - - jota todistuksenhaltija - - on käyttänyt todistuksessa ilmoitettujen määrien luovuttamiseksi vapaaseen liikkeeseen; ja
b) esittämällä lisäksi selvitys tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttymispäivänä voimassa olleiden tullien maksamisesta, joka on tehty joko suoraan toimivaltaisille viranomaisille taikka tulliasioitsijan tai valtuutetun edustajan välityksellä.
Toimijan, joka todistaa maksaneensa tietyn banaanimäärän vapaaseen liikkeeseen luovuttamishetkenä voimassa olleet tullit joko suoraan toimivaltaisille viranomaisille taikka tulliasioitsijan tai valtuutetun edustajan välityksellä ja joka ei ole tässä toimessa käytetyn tuontitodistuksen - - haltija eikä siirronsaaja, katsotaan tuoneen kyseisen määrän, jos toimija on rekisteröity jossakin jäsenvaltiossa asetuksen (ETY) N:o 1442/93 mukaisesti ja/tai toimija täyttää perinteiseksi toimijaksi rekisteröitymistä koskevat tässä asetuksessa säädetyt edellytykset. Tulliasioitsija ja valtuutettu edustaja eivät voi vaatia tämän alakohdan soveltamista.
4. Itävaltaan, Suomeen ja Ruotsiin sijoittautuneiden toimijoiden on esitettävä vuodesta 1994 vuoden 1995 kolmannen vuosineljänneksen loppuun asti kyseisissä jäsenvaltioissa vapaaseen liikkeeseen luovutettujen määrien todisteeksi jäljennös asianmukaisesti käytetyistä asianmukaisista tulliasiakirjoista ja toimivaltaisten viranomaisten antamista tuontiluvista.'
12 Asetuksen N:o 2362/98  6 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
'Komissio vahvistaa 2 kohdan mukaiset ilmoitukset huomioon ottaen sekä 2 artiklassa tarkoitettujen tariffikiintiöiden ja perinteisten AKT-banaanien kokonaismäärien perusteella tarvittaessa yhtenäisen mukautuskertoimen, jota sovelletaan kunkin toimijan alustavaan viitemäärään.'"
Oikeusriidan tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
3 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti valituksenalaisessa tuomiossa seuraavat tosiseikat:
"13 [T. Port] toimii hedelmien ja vihannesten tuontialalla. Asetuksen N:o 2362/98 voimaantuloon asti se kuului A-luokan toimijoihin. Se on tässä asetuksessa tarkoitettu perinteinen toimija.
14 Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten 8.12.1998 tekemällä päätöksellä kantajan väliaikaiseksi viitemääräksi vuodelle 1999 vahvistettiin 13 709 963 kiloa, ja tätä määrää pienennettiin 824 833 kilolla soveltamalla 0,939837:n mukautuskerrointa, jonka komissio on vahvistanut asetuksen N:o 2362/98  6 artiklan 3 kohdan nojalla. Lisäksi kansalliset viranomaiset ovat vähentäneet kantajan hakemista määristä toisaalta ne määrät, jotka se on vienyt vuonna 1994 Itävaltaan, Suomeen ja Ruotsiin, eli 898 692 kiloa, sekä toisaalta sen kolmansista maista peräisin olevan banaanimäärän, jonka Finanzgericht Hamburg oli antanut sille luvan tuoda, eli 9 838 861 kiloa."
4 Asiakirjoista ilmenee viimeksi mainitun määrän (jäljempänä; tuomioistuimen vahvistama määrä) osalta, että Finanzgericht Hamburg (Saksa) on määrännyt 19.5, 8.6, 21.6, ja 28.6.1995 antamillaan väliaikaismääräyksillä Hautptzollamt Hamburg-Jonasin antamaan T. Portille luvan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen yhteensä 9 860 571 kiloa banaaneita sitä vastaan, että se maksaa kyseiseen aikaan kolmansista maista tariffikiintiön puitteissa tuotujen banaaneiden osalta voimassa olleen tullin, jonka suuruus oli 75 ecua tonnilta; T. Portille annettiin lupa tällaiseen luovuttamiseen, vaikka sillä ei ollut tuontiin vaadittuja tuontitodistuksia. Finanzgericht Hamburg päätti 19.5.1995 tekemällään välipäätöksellä myös esittää yhteisöjen tuomioistuimelle neljä ennakkoratkaisukysymystä. Kolme ensimmäistä kysymystä koski EY:n perustamissopimuksen 234 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 307 artikla) tulkintaa, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 404/93 täydentävistä yksityiskohtaisista säännöistä yhteisön alueelle tuotavien banaanien tariffikiintiöjärjestelmästä ja asetuksen (ETY) N:o 1442/93 muuttamisesta 1 päivänä maaliskuuta 1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 478/95 (EYVL L 49, s. 13) pätevyyttä ja Maailman kauppajärjestön (jäljempänä WTO) perustamissopimuksen liitteessä 1 A olevan vuoden 1994 tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (jäljempänä vuoden 1944 Gatt-sopimus) - joka hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta Uruguayn kierroksen (1986-1994) monenvälisissä kauppaneuvotteluissa yhteisön puolesta ja sen toimivallan puitteissa tehtävistä sopimuksista 22 päivänä joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL L 336, s. 1) - välitöntä oikeusvaikutusta. Neljäs kysymys koski niitä edellytyksiä, joiden täyttyessä kansallinen tuomioistuin voi päättää väliaikaisista ja turvaavista toimista siinä tapauksessa, että se ei ole varma siitä, voidaanko oikeudellisen harkinnan perustana olevaa johdettua yhteisön oikeutta soveltaa. Tämän Finanzgericht Hamburgin esittämän ennakkoratkaisupyynnön perusteella vireille saatetun ja numerolla C-182/95 rekisteriin merkityn asian käsittelyä lykättiin ja se poistettiin sitten yhteisöjen tuomioistuimen rekisteristä yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 12.3.2001 antamalla määräyksellä.
5 Asiakirjoista käy ilmi myös, että Bundesfinanzhofin (Saksa) kumottua 22.8.1995 antamallaan tuomiolla kyseiset Finanzgericht Hamburgin antamat väliaikaismääräykset Hauptzollamt Hamburg-Jonas vahvisti 29.8. ja 1.9.1995 tekemillään päätöksillä T. Portilta kannettavan tullin määräksi 850 ecua tonnilta; kysymyksessä oli määrä, joka oli kannettava tuohon aikaan tariffikiintiön ulkopuolella tuoduista banaaneista. Finanzgericht Hamburg päätti T. Portin sille tekemästä hakemuksesta lykätä 22.9. ja 27.9.1995 antamillaan määräyksillä väliaikaisesti Hauptzollamt Hamburg-Jonasin päätösten täytäntöönpanoa; Finanzgericht Hamburg ei vaatinut tältä osin vakuuden asettamista. Finanzgericht Hamburg esitti näillä määräyksillä yhteisöjen tuomioistuimelle kolme ennakkoratkaisukysymystä, jotka olivat samat kuin ne kolme ensimmäistä ennakkoratkaisukysymystä, jotka se oli esittänyt asiassa C-182/95. Yhteisöjen tuomioistuin antoi 10.3.1998 tuomion tämän ennakkoratkaisupyynnön johdosta (yhdistetyt asiat C-364/95 ja C-365/95, Kok. 1998, s. I-1023).
6 T. Port nosti tässä tilanteessa 19.2.1999 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan kannekirjelmällä EY:n perustamissopimuksen 178 artiklaan ja 215 artiklan toiseen kohtaan (joista on tullut EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta) perustuvan vahingonkorvauskanteen, jolla se vaati komission velvoittamista korvaamaan sille siitä syystä aiheutuneen vahingon, että komissio oli saanut kansalliset viranomaiset pienentämään yhtäältä sen viitemäärää siten, että asiassa oli sovellettu mukautuskerrointa, ja toisaalta pienentämään sen hakemia määriä vuonna 1994 Itävaltaan, Ruotsiin ja Suomeen tuomien määrien suuruisilla määrillä ja tuomioistuimen vahvistamalla määrällä.
7 T. Port vetosi kanteensa tueksi useaan kanneperusteeseen, jotka perustuivat siihen, että komissio oli ensinnäkin rikkonut menettelyllään vuoden 1994 Gatt-sopimusta, WTO-sopimuksen liitteessä 1 A olevaa tuontilisensoinnin menettelytavoista tehtyä sopimusta ja saman sopimuksen liitteessä 1 B olevaa palvelukauppaa koskevaa yleissopimusta (GATS) ja toiseksi loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja kolmanneksi omaisuudensuojan ja luottamuksensuojan periaatteita sekä suhteellisuusperiaatetta.
8 T. Port esitti erityisesti, että sen hakemien määrien pienentäminen tuomioistuimen vahvistaman määrän suuruisella määrällä oli yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tiivisti T. Portin lausumat valituksenalaisessa tuomiossa seuraavasti:
"71 [T.Port] toteaa, että Finanzgericht Hamburg on välitoimia koskevalla määräyksellä määrännyt, että tuomioistuimen vahvistaman määrän tuonti hyväksytään ilman todistusta, jos tavanomainen tullimaksu maksetaan. [T. Port] on maksanut tämän tullin.
72 [T. Port] huomauttaa, että asetuksen N:o 2362/98  5 artiklan 3 kohdan mukaan tuojina pidetään toimijoita, jotka eivät ole kyseisessä toimessa käytetyn tuontitodistuksen haltijoita mutta jotka todistavat maksaneensa vastaavat tullit. [T.Port] katsoo todistaneensa tämän Finanzgericht Hamburgin edellä mainitulla välitoimia koskevalla määräyksellä, vaikka sillä ei olekaan tuontitodistuksia. Se väittää, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti kansallisen tuomioistuimen antaman välitoimia koskevan määräyksen perusteella toteutettujen tuontien perusteella on voitava saada samat oikeudet kuin tuontitodistuksilla toteutettujen tuontien perusteella."
9 Valituksenalaisesta tuomiosta käy ilmi, että komissio on kiistänyt tämän T. Portin esittämän perustelun seuraavista syistä:
"78 Komissio toteaa tästä, että tuomioistuimen vahvistamat määrät voidaan myöntää viitemäärinä edellyttäen, että tuontitullit on tosiasiallisesti maksettu ja että tuonnit on toteutettu viitejakson aikana eli tässä yhteydessä vuosina 1994-1996.
79 [T. Portin] tullivelka tuomioistuimen vahvistamalle määrälle oli tosin määrätty toimivaltaisen kansallisen viranomaisen päätöksellä, mutta Finanzgericht Hamburg oli määrännyt tämän velan maksamisen lykkäämisestä vakuudesta määräämättä. Näin ollen ei voida katsoa, että tullivelka olisi maksettu.
80 Lisäksi komissio on täsmentänyt, että [T. Port] oli tuonut riidanalaisen banaanimäärän ilman todistusta ja näin ollen tariffikiintiön ulkopuolella, mikä merkitsee sitä, että siihen on sovellettava yhteistä tullitariffia täysimääräisesti. Niin kauan kuin tätä tullimaksua ei ole tosiasiallisesti maksettu, tätä banaanimäärää ei voida ottaa huomioon viitemäärää laskettaessa."
Valituksenalainen tuomio
10 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisessa tuomiossa ensinnäkin komission esittämän väitteen tutkittavaksi jättämisestä ja sitten T. Portin esittämät väitteet, jotka koskivat vuoden 1994 Gatt-sopimuksen ja muiden tämän tuomion 7 kohdassa mainittujen sopimusten rikkomista. Muutaman muun argumentin hylkäämisen jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi yhdenvertaisen kohtelun loukkaamista koskevan kanneperusteen osana esitetyn väitteen, joka koskee tuomioistuimen vahvistaman määrän vähentämistä haetuista määristä, valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa seuraavasti:
"Siitä [T. Portin] väitteestä, jonka mukaan se voi saada hyväkseen Finanzgericht Hamburgin välitoimia koskevalla määräyksellä vahvistaman banaanimäärän, on todettava ainoastaan, että komissiolla on oikeus vaatia, että ne tuonnit, jotka voidaan ottaa huomioon viitemäärinä, on oltava tosiasiallisesti suoritettu. Määrä, johon [T. Port] vetoaa, on kuitenkin tuotu tariffikiintiön ulkopuolella ja siihen on sovellettu yhteistä tullitariffia täysimääräisenä. Vastaavien tullimaksujen maksaminen on sittemmin keskeytetty Finanzgericht Hamburgin välitoimia koskevalla määräyksellä. Näin ollen [T. Portilla] ei ole perustetta vaatia, että tämä määrä otettaisiin huomioon sen viitemäärää määritettäessä. [T. Portin] on näytettävä toteen, että kyseiset tullimaksut on tosiasiallisesti maksettu, mitä se ei ole tehnyt. Tähän on lisättävä, että komissio on suullisessa käsittelyssä väittänyt ilmoittaneensa toimivaltaisille saksalaisille viranomaisille, että on tarpeen ottaa huomioon tämä määrä, jos edellä tarkoitetut tullit on maksettu, eikä tätä komission väitettä ole kiistetty."
11 Hylättyään myös omaisuudensuojan ja luottamuksensuojan periaatteiden sekä suhteellisuusperiaatteen loukkaamisesta esitetyn kanneperusteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 106 kohdassa, että T. Port ei ollut näyttänyt toteen lainvastaista menettelyä, jonka perusteella sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu voisi syntyä, ja katsoi, että kanne oli hylättävä. Se määräsi, että T. Portin on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja velvoitti sen korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut, koska komissio oli vaatinut niiden korvaamista.
Valitus
12 T. Port vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä oli hylätty peruste, jonka mukaan komissio ei ollut asianmukaisella tavalla ottanut huomioon tuomioistuimen vahvistamaa määrää laskiessaan T. Portille vuosina 1997-1999 tulevia viitemääriä. Lisäksi se vaatii, että komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.
13 Komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta hylkäämään valituksen selvästi perusteettomana ja velvoittamaan T. Portin korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
Asianosaisten lausumat
14 T. Port esittää ensinnäkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ymmärtänyt oikein asetuksen N:o 2362/98  5 artiklan 2 ja 3 kohdan soveltamisalaa, kun se on vaatinut, että jotta tuomioistuimen vahvistama määrä voidaan ottaa huomioon viitemäärän laskemista varten, sen osalta on täytynyt maksaa täysimääräinen, tullitariffin ulkopuoliseen tuontiin sovellettava tulli, jonka suuruus oli 850 ecua tonnilta. Näiden säännösten mukaan viitemäärä on vahvistettava kaiken sellaisen tuonnin perusteella, josta on esitetty selvitys "tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttymispäivänä voimassa olleiden tullien" maksamisesta. Tässä tapauksessa tuontipäivänä voimassa oli kiintiötä koskeva tulli, jonka suuruus oli 75 ecua tonnilta, sillä Finanzgericht Hamburg oli päättänyt väliaikaismääräyksissään, että tuomioistuimen vahvistama määrä saatiin tuoda myös ilman tuontitodistuksia siten, että siitä maksetaan tämä tulli. Sillä, että Bundesfinanzhof kumosi myöhemmin nämä väliaikaismääräykset ja että Hauptzollamt Hamburg-Jonas muutti päätöstään ja totesi, että T. Portin täytyi maksaa tariffikiintiön ulkopuoliseen tuontiin sovellettava täysimääräinen tulli, ei ole tämän kannalta mitään merkitystä.
15 T. Port katsoo, että tuomioistuimen vahvistaman määrän mukainen tuonti on otettava huomioon siten kuin tuonti olisi tapahtunut tariffikiintiön puitteissa, vaikka tavaroiden tuonnin ja tullien maksamisen jälkeen käykin ilmi, että ne perusteet, joiden nojalla Finanzgericht Hamburg oli antanut haetut väliaikaismääräykset, olivat virheellisiä. T. Portin mukaan Finanzgericht Hamburg oli noudattanut väliaikaismääräyksissään niitä yhteisöjen tuomioistuimen kansallisille tuomioistuimille asettamia rajoja, joiden puitteissa ne saavat päättää välitoimista, ja että kyseinen tuomioistuin oli esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä asian kannalta merkityksellisestä yhteisön oikeudesta. T. Port katsoo, että väliaikainen oikeussuoja, jota kansalliset tuomioistuimet saavat antaa yksityisille, olisi käytännössä vailla merkitystä, jos yksityiset eivät voisi luottaa siihen, että tuonnin suorittamisella ja tulliviranomaisten vahvistamien tullien maksamisella luodaan asian lopullinen tosiseikasto.
16 Komissio esittää, että kansallisen tuomioistuimen on noudatettava myös väliaikaista oikeussuojaa koskevassa menettelyssä yhteisön oikeuden riidattomia sääntöjä ja että se ei voi korvata niitä erityisillä ja väliaikaisilla säännöillä. Päättäessään, että tariffikiintiön ulkopuolella tuotuihin banaaneihin oli väliaikaisesti sovellettava pelkästään kyseistä kiintiötä koskevaa tullia, Finanzgericht Hamburg oli toiminut täysin vastoin asetuksen N:o 2362/98  5 artiklan 2 ja 3 kohtaa, joissa vaaditaan tariffikiintiötä koskevan tullin soveltamiseksi sitä vastaavien tuontitodistusten esittämistä.
17 Komissio katsoo, että T. Portin esittämä perustelu, jonka mukaan tuontipäivän jälkeiset tapahtumat eivät ole merkityksellisiä voimassa olevan tullin määrän määräämiseksi - edellyttäen, että tämä pitää paikkansa - johtaisi siihen, että yhteisön oikeutta voitaisiin kiertää kansallisen tuomioistuimen antamalla, jopa lainvastaisella väliaikaismääräyksellä. T. Port ei voi komission mukaan vedota tässä tapauksessa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka perusteella kansalliset tuomioistuimet saavat määrätä väliaikaisista ja turvaavista toimista niissä tapauksissa, joissa ei ole varmaa, onko kansallisen säädöksen, päätöksen tai muun oikeustoimen perusteena oleva yhteisön oikeus pätevä, koska Finanzgericht Hamburgin väliaikaismääräykset eivät täytä tässä oikeuskäytännössä asetettuja edellytyksiä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
18 T. Portin esittämien väitteiden paikkansapitävyyden arvioimiseksi riittää, että todetaan, että tämän tuomion 4 ja 5 kohdasta ilmenee, että Finanzgericht Hamburgin väliaikaismääräyksissä annettiin ainoastaan väliaikaisesti lupa tuomioistuimen vahvistamaan tuontiin siten, että siitä maksetaan kyseiseen aikaan kolmansista maista tariffikiintiön puitteissa tuotujen banaaneiden osalta voimassa ollut tulli, jonka suuruus oli 75 ecua tonnilta, ja että kyseinen kansallinen tuomioistuin oli antanut nämä määräykset sillä perusteella, että se oli epävarma siitä, oliko asian kannalta merkityksellinen yhteisön lainsäädäntö pätevä etenkin vuoden 1994 Gatt-sopimuksen määräysten kannalta.
19 Väliaikaista oikeussuojaa koskevassa menettelyssä määrättäviä väliaikaisia ja turvaavia toimia voidaan määrätä ainoastaan pääasiassa annettavaan lopulliseen päätökseen asti, eikä niillä saa vaikuttaa ennalta tähän päätökseen. Lisäksi tällaiset toimet voidaan itsessään riitauttaa ja ne voidaan kumota tai niitä voidaan muuttaa ennen tätä päätöstä, kuten nyt pääasiassa kysymyksessä olevassa tapauksessa tapahtui, kun Finanzgericht Hamburgin määräyksillä annettiin lupa tuomioistuimen vahvistaman määrän luovuttamiseen vapaaseen liikkeeseen siten, että siitä maksetaan tulli, jonka suuruus on 75 ecua tonnilta; Bundesfinanzhof kumosi sitten nämä määräykset.
20 Tästä seuraa, että toisin kuin T. Port väittää, väliaikaista oikeussuojaa koskevassa menettelyssä väliaikaisesti vahvistetut tullit eivät välttämättä ole sellaisia tulleja, jotka ovat voimassa tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttymispäivänä, ja joiden maksaminen taloudellisten toimijoiden on asetuksen N:o 2362/98  5 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaan todistettava sen selvittämiseksi, että ne banaanimäärät, jotka ne haluavat sisällyttää saman asetuksen 4 artiklassa tarkoitettua viitemäärää koskevaan laskelmaan, on tosiasiassa tuotu.
21 Tästä seuraa myös, että väliaikainen oikeussuoja, jota kansalliset tuomioistuimet saavat antaa yksityisille yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan, ei saa johtaa siihen, että luodaan lopullinen tosiseikasto, jota ei saada enää asettaa myöhemmin kyseenalaiseksi.
22 Tällaisessa tilanteessa on todettava, että T. Portin esittämät väitteet ja perustelut eivät ole hyväksyttävissä ja että sen valitus on täten hylättävä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
23 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan 118 artiklan nojalla muutoksenhakumenettelyssä, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut T. Portin velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska T. Port on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Valitus hylätään.
2) T. Port GmbH & Co. KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.