CELEX: 62007CJ0391
Reglamentas (EB) Nr. 800/1999
Eksporto grąžinamosios išmokos už žemės ūkio produktus
16 straipsnis
Diferencijuota grąžinamoji išmoka
Muitinės importo formalumų atlikimo įrodymai
Transportavimo dokumentų kopijų ar fotokopijų pateikimas
Reglamentas (EB) Nr. 1501/95
Eksporto grąžinamųjų išmokų už grūdus skyrimas
13 straipsnis
Nuostata, leidžianti nukrypti nuo Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnio

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1995 m. birželio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1501/95, nustatančio kai kurias išsamias Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1766/92 taikymo taisykles dėl eksporto grąžinamųjų išmokų už grūdus skyrimo ir priemonių, taikytinų esant trikdymams grūdų rinkoje (
OL L 147, p. 7
), iš dalies pakeisto 1997 m. liepos 1 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1259/97 (
OL L 174, p. 10
), (toliau – Reglamentas Nr. 1501/95) 13 straipsnio išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas ginče tarp
Glencore Grain Rotterdam BV
(toliau –
Glencore
) ir
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
(toliau –
Hauptzollamt
) dėl teisės į grąžinamąją išmoką, taikomą 3041886 kg eksportuotų į Rusiją rugių siuntai.
Teisinis pagrindas
Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87
1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias eksporto grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, (
OL L 351, p. 1
) trečia ir dvylikta konstatuojamosios dalys yra tokios:
„kadangi Tarybos nustatytos bendrosios taisyklės numato, kad grąžinamosios išmokos būtų mokamos pateikus įrodymus, jog produktai buvo eksportuoti iš Bendrijos; kadangi visose ne Bendrijos valstybėse eksporto sąvoka turi būti aiškinama vienodai, turi būti laikoma, kad įvyko eksportas, kai produktas išgabenamas iš Bendrijos muitų teritorijos;
<…>
kadangi tais atvejais, kai grąžinamosios išmokos dydis priklauso nuo produkto paskirties vietos, turėtų būti numatyta patikrinti, ar produktas buvo importuotas į trečiąją šalį ar šalis, kurioms nustatyta ši išmoka; <…>“
Reglamentas Nr. 3665/87 1 straipsnio septintoje įtraukoje „nepažeisdamas Bendrijos reglamentuose numatytų leidžiančių nukrypti nuostatų, taikomų tam tikriems produktams“ nustato bendrąsias eksporto grąžinamųjų išmokų už grūdus sistemos taikymo taisykles.
Diferencijuotas eksporto gražinamąsias išmokas reglamentuojančios nuostatos numatytos šio reglamento 16–21 straipsniuose.
Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnis, 1994 m. gruodžio 5 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2955/94 (
OL L 312, p. 5
, toliau – Reglamentas Nr. 3665/87) redakcija, nustatė:
„1.   Įrodant, kad muitinės importo formalumai buvo atlikti, pateikiamas vienas iš šių dokumentų, kuriuos gali pasirinkti eksportuotojas:
a)
muitinės dokumentas, jo kopija ar fotokopija; dokumento originalą patvirtinusi institucija, atitinkamos trečiosios šalies oficiali agentūra, valstybės narės oficiali agentūra, esanti trečiojoje šalyje, arba agentūra, atsakinga už grąžinamosios išmokos mokėjimą, turi patvirtinti, kad ši kopija arba fotokopija yra tikra;
b)
iškrovimo ir importavimo sertifikatas, kurį parengė valstybės narės pagal 5 dalyje išdėstytus minimalius reikalavimus patvirtinta tarptautinė kontrolės ir priežiūros agentūra. Atitinkamame sertifikate turi būti nurodyta muitinės importo dokumento data ir numeris.
2.   Jeigu eksportuotojas negali gauti dokumento, kurį pasirenka pagal 1 dalies a arba b punktą, net po to, kai imasi tinkamų priemonių, arba jeigu kyla abejonių dėl pateikto dokumento tikrumo, įrodant, kad muitinės importo formalumai buvo atlikti, galima pateikti vieną ar daugiau šių dokumentų:
<…>
3.   Visais atvejais eksportuotojai pateikia transportavimo dokumentų kopijas ar fotokopijas.
4.   Tam tikrais konkrečiais atvejais Komisija, laikydamasi (1966 m. rugsėjo 22 d. Tarybos) reglamento Nr. 136/66/EEB (dėl bendro aliejų ir riebalų rinkos organizavimo (
OL L 172, 1966, p. 3025
)) 38 straipsnyje bei kitų reglamentų, susijusių su bendru rinkos organizavimu, atitinkamuose straipsniuose nustatytos tvarkos, gali numatyti, kad 1 ir 2 dalyse nurodyti importo įrodymai pateikiami pasiremiant konkrečiu dokumentu arba kokiu nors kitu būdu.“
Nuo 1999 m. liepos 1 d. Reglamentas Nr. 3665/87 buvo panaikintas ir pakeistas 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 800/1999, nustatančiu bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (
OL L 102, p. 11
ir klaidų ištaisymas –
OL L 180, p. 53
).
Reglamentas Nr. 800/1999
Reglamento Nr. 800/1999 pirma, antra ir septyniolikta konstatuojamosios dalys skamba taip:
„1)
kadangi <…> Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87 <…> buvo kelis kartus iš esmės taisomas; kadangi darant naujausius pakeitimus jis turėtų būti išdėstytas nauja redakcija, kad būtų aiškus;
2)
kadangi Tarybos nustatytos bendrosios taisyklės numato, kad grąžinamosios išmokos būtų mokamos pateikus įrodymus, jog produktai buvo eksportuoti iš Bendrijos; kadangi tais atvejais, kai visoms trečiosioms šalims taikomas bendras grąžinamosios išmokos dydis, teisė ją gauti įgyjama vos tik produktai išvežami iš Bendrijos rinkos; kadangi, jeigu grąžinamosios išmokos dydis diferencijuojamas pagal produkto paskirties vietą, teisė gauti grąžinamąją išmoką priklauso nuo produktų importavimo į trečiąją šalį;
<…>
17)
kadangi tais atvejais, kai grąžinamosios išmokos dydis diferencijuojamas pagal eksportuojamų produktų paskirties vietą, turėtų būti pateikiami įrodymai, kad atitinkamas produktas buvo importuotas į trečiąją šalį; kadangi muitinės formalumai paprastai baigiami mokant nustatytus importo muitus, kad būtų galima pateikti produktus į atitinkamos trečiosios šalies rinką; kadangi, atsižvelgiant į įvairias aplinkybes, susidariusias importuojančiose trečiosiose šalyse, patartina priimti muitinės importo dokumentus, užtikrinančius, kad eksportuoti produktai buvo pristatyti į paskirties vietą kaip galima mažiau trukdant prekybą“.
Reglamentas Nr. 800/1999 1 straipsnio devintoje įtraukoje „nepažeisdamas Bendrijos reglamentuose numatytų leidžiančių nukrypti nuostatų, taikomų tam tikriems produktams“ nustato bendrąsias eksporto grąžinamųjų išmokų už grūdus sistemos taikymo taisyklės.
Bendrosios teisės gauti eksporto grąžinamąją išmoką nuostatos numatytos šio reglamento 3–13 straipsniuose, o nuostatos, susijusios su diferencijuota eksporto išmoka, numatytos šio reglamento 14–19 straipsniuose.
Pagal Reglamento Nr. 800/1999 14 straipsnio 1 dalį „tais atvejais, kai grąžinamosios išmokos dydis diferencijuojamas pagal paskirties vietą, grąžinamosios išmokos mokamos atsižvelgiant į 15 ir 16 straipsniuose nurodytas papildomas sąlygas“.
Šio reglamento 15 straipsnio 1 ir 3 dalyse nustatoma:
„1.   Per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos nepakitusios būsenos produktai importuojami į trečiąją šalį ar vieną iš trečiųjų šalių, kuriai taikoma grąžinamoji išmoka; <…>
<…>
3.   Produktas laikomas importuotu, kai trečiojoje šalyje atliekami visi muitinės formalumai, ypač susiję su importo muitų rinkimu.“
Pagal šio reglamento 16 straipsnio 1–4 dalis:
„1.   Įrodant, kad muitinės importo formalumai buvo atlikti, pateikiamas vienas iš šių dokumentų, kuriuos gali pasirinkti eksportuotojas:
a)
muitinės dokumentas, jo kopija ar fotokopija; dokumento originalą patvirtinusi institucija, atitinkamos trečiosios šalies oficiali agentūra, valstybės narės oficiali agentūra, esanti trečiojoje šalyje, arba agentūra, atsakinga už grąžinamosios išmokos mokėjimą, turi patvirtinti, kad ši kopija arba fotokopija yra tikra;
b)
iškrovimo ir importavimo sertifikatas, kurį parengė valstybės narės pagal 5 dalyje išdėstytus minimalius reikalavimus patvirtinta tarptautinė kontrolės ir priežiūros agentūra. Atitinkamame sertifikate turi būti nurodyta muitinės importo dokumento data ir numeris.
2.   Jeigu eksportuotojas negali gauti dokumento, kurį pasirenka pagal 1 dalies a arba b punktą, net po to, kai imasi tinkamų priemonių, arba jeigu kyla abejonių dėl pateikto dokumento tikrumo, įrodant, kad muitinės importo formalumai buvo atlikti, galima pateikti vieną ar daugiau šių dokumentų:
<…>
3.   Visais atvejais eksportuotojai pateikia transportavimo dokumentų kopijas ar fotokopijas.
4.   Tam tikrais konkrečiais atvejais Komisija, laikydamasi Reglamento Nr. 136/66/EEB 38 straipsnyje bei kitų reglamentų, susijusių su bendru rinkos organizavimu, atitinkamuose straipsniuose nustatytos tvarkos, gali numatyti, kad 1 ir 2 dalyse nurodyti importo įrodymai pateikiami pasiremiant konkrečiu dokumentu arba kokiu nors kitu būdu.“
Kaip teigiama šio sprendimo 7 punkte, Reglamentas Nr. 3665/87 buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu Nr. 800/1999. Reglamento Nr. 800/1999 54 straipsnio 2 dalyje pabrėžiama, kad visuose Bendrijos dokumentuose, kuriuose pateikiamos nuorodos į Reglamentą Nr. 3665/87 arba į jo straipsnius, jos aiškinamos kaip nuorodos į Reglamentą Nr. 800/1999 arba atitinkamus jo straipsnius. Iš Reglamento Nr. 800/1999 I priedo išplaukia, kad Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnis atitinka Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnį.
Pagal Reglamento Nr. 800/1999 55 straipsnio antrąją pastraipą jis taikomas nuo 1999 m. liepos 1 dienos.
Reglamentas Nr. 1501/95
Reglamento Nr. 1501/95 keturiolikta konstatuojamoji dalis skamba taip:
„kadangi <…> Reglamente (EEB) Nr. 3665/87 <…> reikalaujama, kad tada, kai grąžinamosios išmokos skiriasi pagal paskirties vietą, jos būtų išmokamos tik tuo atveju, jei pirmiausia bus pateiktas įrodymas, jog produktas, kurio būklė nepakeista, yra įvežtas į trečiąją šalį arba į vieną iš trečiųjų šalių, kurioms taikoma grąžinamoji išmoka; kadangi, kalbant apie grūdus, tik Šveicarijos ir Lichtenšteino eksportui taikoma grąžinamoji išmoka yra mažesnė nei apskritai taikoma eksportui į trečiąsias šalis; kadangi, siekiant išvengti kliūčių pristatant Bendrijos eksportą į paskirties vietą, būtina rasti kitų būdų nei pristatymo įrodymai, užtikrinančių, kad produktai, už kuriuos išmokėta visoms trečiosioms šalims skiriama grąžinamoji išmoka, į anksčiau minėtas šalis nebus eksportuojami; kadangi dėl šios priežasties niekada neturėtų būti reikalaujama pateikti pristatymo įrodymų tada, kai eksportuojama jūra; kadangi valstybių narių kompetentingų institucijų išduoti sertifikatai, kuriuose patvirtinama, jog produktai yra išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos gabenimui jūra tinkančiais laivais, yra pakankama garantija“.
Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnyje nustatoma:
„Nepaisant Reglamento (EEB) Nr. 3665/87 18 straipsnio nuostatų, tam, kad būtų išmokėtos konkurso tvarka nustatytos grąžinamosios išmokos, įrodymo, jog atlikti visi su išleidimu vartojimui susiję muitinės formalumai, pateikti nereikia, jei veiklos vykdytojas pateikia įrodymą, kad ne mažiau kaip 1500 tonų grūdų produkto iš Bendrijos muitų teritorijos yra išgabenta gabenimui jūra tinkančiu laivu.
Toks įrodymas yra toliau nurodytas kompetentingos institucijos patvirtintas įrašas Reglamento (EEB) Nr. 3665/87 6 straipsnyje nurodytoje kontrolinėje kopijoje, bendrajame administraciniame dokumente arba nacionaliniame dokumente, įrodantis, kad prekės yra išvežtos iš Bendrijos muitų teritorijos:
<…>
„Grūdų eksportas jūra – Reglamento (EB) Nr. 1501/95 13 straipsnis“
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
1999 m. gruodžio 30 d.
Glencore
prašė atlikti iš viso 6725000 kg į Lenkiją eksportuojamų rugių muitinės patikrinimą. Kompetentinga muitinės institucija patenkino paraišką, išdavė
Glencore
eksporto deklaraciją ir leido laikinai rugius sandėliuoti prieš eksportą.
2000 m. vasario mėn.
Glencore
prašė atlikti galutinį šių trijų prekių siuntų po 3041886 kg, 3002975 kg ir 668709 kg, eksportuojamų į Rusiją per Lietuvos Klaipėdos uostą, muitinės patikrinimą. Tuo tikslu kompetentinga muitinės institucija išdavė eksporto deklaracijas, nurodydama Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnio antrojoje pastraipoje esančias nuostatas.
Aišku, kad 3041886 kg siuntos dalis, vienintelis pagrindinės bylos dalykas, buvo išgabenta iš Liubeko (Vokietija) į Klaipėdą gabenimui jūra tinkančiu laivu.
Pagal
Glencore
prašymą,
Hauptzollamt
avansu išmokėjo eksporto grąžinamąją išmoką, susijusią su šiuo daliniu tiekimu, kaip tai leidžia Reglamento Nr. 800/1999 24 straipsnis, su sąlyga, kad teisė į grąžinamąją išmoką bus pagrįsta nustatyta forma ir per nurodytą terminą.
Kadangi pagal Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnio 3 dalį nusprendusi, kad
Glencore
turėjo pateikti transportavimo iš Liubeko į paskirties vietą Rusijoje, t. y. Nazranę, ir konstatavusi, kad ji pateikė tik laivo važtaraštį iš Liubeko į Klaipėdą,
Hauptzollamt
2000 m. rugpjūčio 2 d. laišku pareikalavo papildomų transportavimo dokumentų iš Klaipėdos į Nazranę kopijų.
Glencore
per nustatytą terminą nepateikus šių kopijų,
Hauptzollamt
2001 m. gruodžio 12 d. Sprendimu, iš dalies pakeistu 2004 m. kovo 1 d. Sprendimu, remiantis Reglamento Nr. 800/1999 52 straipsnio 1 dalimi kartu su 25 straipsnio 1 dalimi pareikalavo grąžinti avansu sumokėtą eksporto grąžinamąją išmoką padidinus ją 10 %.
Glencore
pareiškė ieškinį dėl šių sprendimų
Finanzgericht Hamburg
.
Iš esmės ji tvirtina, kad Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnis, įskaitant jo 3 dalį, dėl Reglamento Nr. 1501/95 nuostatų tapo netaikytinas, kaip tai įrodo jo keturiolikta konstatuojamoji dalis. Pateikusi pagal Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnį reikalaujamus įrodymus, ji įvykdė grąžinamosios išmokos skyrimo sąlygas.
Hauptzollamt
teigia, kad pagal Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnį įrodymas, kad mažiausia 1500 tonų grūdų produkto iš Bendrijos muitų teritorijos yra išgabenta gabenimui jūra tinkančiu laivu, pakeičia tik įrodymą, kad atlikti muitinės formalumai. Tačiau šis įrodymas, kurį patvirtina atitinkama žyma eksporto deklaracijoje, eksportuotojo neatleidžia nuo transportavimo dokumentų pateikimo, kurie pagal Reglamento Nr. 800/99 16 straipsnio 3 dalį turi būti pateikiami bet kuriuo atveju.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas svarsto, ar Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnis, kuris jame nurodytomis sąlygomis atleidžia eksportuotoją nuo jame numatyto įpareigojimo įrodyti, jog atlikti visi muitinės formalumai, turi būti aiškinamas taip, jog jis eksportuotoją atleidžia ir nuo Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnio 3 dalyje nustatytos pareigos pateikti transportavimo dokumentų kopijas ar fotokopijas.
Finanzgericht Hamburg
, nusprendęs, kad Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnio išaiškinimas jam reikalingas nagrinėjamai bylą išspręsti, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento (EB) Nr. 1501/95 13 straipsnis turi būti suprantamas taip, kad antrojoje pastraipoje aprašyto įrodymo pateikimo atveju atsisakoma ne tik įrodymo, kad atlikti visi su išleidimu vartojimui susiję muitinės formalumai, bet ir transportavimo dokumento (Reglamento (EEB) Nr. 3665/87 18 straipsnio 3 dalis, dabar – Reglamento (EB) Nr. 800/99 16 straipsnio 3 dalis) pateikimo?“
Dėl prejudicinio klausimo
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento (EB) Nr. 1501/95 13 straipsnis turi būti suprantamas taip, kad jei veiklos vykdytojas pateikia įrodymą, jog ne mažiau kaip 1500 tonų grūdų produkto iš Bendrijos muitų teritorijos yra išgabenta gabenimui jūra tinkančiu laivu, tai jis atleidžiamas nuo Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnio 3 dalyje nustatytos pareigos pateikti transportavimo dokumento kopiją ar fotokopiją.
Tiek Reglamento Nr. 1501/95 pradinės redakcijos priėmimo dieną, tiek tą dieną, kai jo 13 straipsnis buvo iš dalies pakeistas Reglamentu Nr. 1259/97, šio straipsnio tikslas buvo nukrypti nuo Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio.
Šiomis aplinkybėmis, siekiant nustatyti, ar Bendrijos teisės aktų leidėjas, priimdamas Reglamento Nr. 1501/95 pradinę redakciją ir paskui pakeisdamas jo 13 straipsnį, ketino atleisti eksportuotojus nuo transportavimo dokumento kopijos ar fotokopijos pateikimo, pirmiausia reikia išaiškinti Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio nuostatas.
Pirma, Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnyje yra aiškus skirtumas tarp, pirma, įpareigojimo įrodyti, jog atlikti visi su išleidimu vartojimui susiję muitinės formalumai, kurie yra 1 ir 2 dalių objektas, ir, antra, pareigos pateikti transportavimo dokumento kopiją ar fotokopiją, numatytos 3 dalyje.
Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad transportavimo dokumentas nėra muitinės dokumentas ir todėl negali būti laikomas įrodymu, jog atlikti visi su išleidimu vartojimui trečiojoje paskirties šalyje susiję muitinės formalumai.
Todėl reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnis eksportuotoją atleidžia tik nuo pareigos įrodyti, kad atlikti visi su išleidimu vartojimui susiję muitinės formalumai.
Todėl nepaisant to, kad Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnis pradedamas žodžiais „nepaisant Reglamento (EEB) Nr. 3665/87 18 straipsnio nuostatų“, jis turi būti aiškinamas kaip nukrypstantis tik nuo Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 1 ir 2 dalių.
Antra, iš Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 4 dalies išplaukia, kad tam tikrais konkrečiais atvejais Komisija, laikydamasi Reglamento Nr. 136/66 38 straipsnyje bei kitų reglamentų, susijusių su bendru rinkos organizavimu, atitinkamuose straipsniuose nustatytos tvarkos, gali numatyti, kad 1 ir 2 dalyse nurodyti importo įrodymai pateikiami pasiremiant konkrečiu dokumentu arba kokiu nors kitu būdu.
Tačiau Bendrijos teisės aktų leidėjas visai nenumatė galimybės nukrypti nuo atskiros pareigos pateikti transportavimo dokumento kopiją ar fotokopiją, numatytos Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 3 dalyje.
Kai buvo priimti Reglamentai Nr. 1501/95 (pradinė redakcija) ir Nr. 1259/97, svarbi nuostata, atitinkanti Reglamento Nr. 136/66 38 straipsnį, buvo 1992 m. birželio 30 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1766/92 dėl bendro grūdų rinkos organizavimo (
OL L 181, p. 21
) 23 straipsnis. Šiame straipsnyje buvo numatytas Grūdų vadybos komiteto dalyvavimas.
Tačiau tiek Reglamento Nr. 1501/95 pradinė redakcija, tiek Reglamentas Nr. 1259/97, kaip išplaukia iš jų paskutinių konstatuojamųjų dalių, pagal kurias šiuose reglamentuose numatytos priemonės atitinka Grūdų vadybos komiteto nuomonę, buvo priimti pagal šiame straipsnyje nustatytą procedūrą. Taigi šie reglamentai buvo priimti taikant Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 4 dalį.
Taigi pagal Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 4 dalį Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnį galima aiškinti taip, kad jis nukrypsta tik nuo 18 straipsnio 1 ir 2 dalių.
Trečia, minėtas aiškinimas atitinka Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnio tikslą.
Iš tiesų, kaip išplaukia iš šio reglamento keturioliktos konstatuojamosios dalies, šio straipsnio tikslas yra nekliudyti Bendrijos eksportui reikalaujant iš eksportuotojo pateikti įrodymus, kad produktas importuotas į trečiąją šalį, išskyrus Šveicariją ar Lichtenšteiną, ir atitikti tam tikras sąlygas, įrodant, kad produktas nebuvo eksportuotas į Šveicariją ar Lichtenšteiną.
Tačiau tarp Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 1 ir 2 dalyse reikalaujamų muitinės dokumentų ir tarp šio straipsnio 3 dalyje reikalaujamų transportavimo dokumentų egzistuoja skirtumas, pagrįstas tvirtinimu, kad eksportuotojai gali susidurti su sunkumais iš trečiosios importo šalies institucijų, kurioms negali daryti jokios įtakos, o tokių sunkumų negali kilti kalbant apie transportavimo dokumentus, kurių kopiją
cif
pardavimo atveju eksportuotojas turi kaip vežimo užsakovas arba
fob
pardavimo atveju jis gali paprasčiausiai, kaip pardavimo šalis, reikalauti, jog pirkėjas pateiktų patvirtintas šių dokumentų kopijas (šiuo klausimu žr. 1990 m. liepos 12 d. Sprendimo
Philipp Brothers
,
C-155/89, Rink. p. I-3265
, 27 punktą).
Todėl reikia patvirtinti, kad Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnio tikslas atleisti eksportuotojus nuo įpareigojimo įrodyti, kad atlikti visi su išleidimu vartojimui trečiojoje paskirties šalyje susiję muitinės formalumai, atsižvelgiant į kliūtis, su kuriomis jie gali susidurti pateikdami tokius įrodymus, ir toliau reikalaujant pateikti transportavimo dokumento kopiją ar fotokopiją, o tai nesukelia tokių sunkumų.
Taip pat reikia pridurti, kad, atsižvelgiant į aplinkybę, jog eksportuotojo eksportuojamų prekių transportavimo dokumento pateikimas visada naudingas siekiant apriboti sukčiavimo riziką, ir į tai, kad eksportuotojas nesusiduria su ypatingais sunkumais gaudamas šį dokumentą, pareiga pateikti šio dokumento kopiją ar fotokopiją siekiant gauti diferencijuotą eksporto išmoką, įskaitant faktinėmis aplinkybėmis, kai ketinama taikyti Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnį, nepažeidžia, priešingai nei teigia
Glencore,
proporcingumo principo.
Antra, minėtas Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnio aiškinimas galioja jame buvusią nuorodą į Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnį pakeitus nuoroda į Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnį.
Iš tiesų Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnis iš esmės atkartoja Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio turinį.
Trečia, minėtą Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnio aiškinimą patvirtina kiti reglamentai, priimti taikant Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 4 dalį, pavyzdžiui, 1989 m. rugsėjo 1 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2669/89 dėl konkurso nemokamai tiekti į Lenkiją alyvuogių aliejų (
OL L 257, p. 20
), ar taikant Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnio 4 dalį, pavyzdžiui, 2004 m. sausio 9 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 40/2004 dėl įrodymo, kad buvo atlikti muitinės formalumai cukraus importui į trečiąsias šalis, kaip nustatyta Reglamento (EB) Nr. 800/1999 16 straipsnyje (
OL L 6, p. 17
), ir po jo priimti reglamentai, arba 2005 m. kovo 18 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 450/2005 dėl įrodymų, kad buvo atlikti pieno ir pieno produktų muitinės importo formalumai trečiosiose šalyse, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 800/1999 16 straipsnyje (
OL L 74, p. 30
).
Iš tiesų, atsižvelgiant į redakcinius skirtumus, reikia konstatuoti, kad nė vienas iš šių reglamentų neatleidžia eksportuotojo nuo pareigos pateikti transportavimo dokumento kopiją ar fotokopiją.
Todėl į prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 1501/95 13 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad aplinkybė, jog veiklos vykdytojas pateikia įrodymą, kad ne mažiau kaip 1500 tonų grūdų produkto iš Bendrijos muitų teritorijos yra išgabenta gabenimui jūra tinkančiu laivu, jo neatleidžia nuo Reglamento Nr. 800/1999 16 straipsnio 3 dalyje nustatytos pareigos pateikti transportavimo dokumento kopiją ar fotokopiją.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1995 m. birželio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1501/95, nustatančio kai kurias išsamias Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1766/92 taikymo taisykles dėl eksporto grąžinamųjų išmokų už grūdus skyrimo ir priemonių, taikytinų esant trikdymams grūdų rinkoje, iš dalies pakeisto 1997 m. liepos 1 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1259/97, 13 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad aplinkybė, jog veiklos vykdytojas pateikia įrodymą, kad ne mažiau kaip 1500 tonų grūdų produkto iš Bendrijos muitų teritorijos yra išgabenta gabenimui jūra tinkančiu laivu, jo neatleidžia nuo 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/1999, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles, 16 straipsnio 3 dalyje nustatytos pareigos pateikti transportavimo dokumento kopiją ar fotokopiją.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.