CELEX: 62006CJ0145
Fendt Italiana Srl vastaan Agenzia Dogane
Ufficio Dogane di Trento

Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003
annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY (EUVL L 283, s. 51), sellaisena kuin se on muutettuna 29.4.2004 annetulla neuvoston
direktiivillä 2004/75/EY (EUVL L 157, s. 100; jäljempänä direktiivi 2003/96), tulkintaa.
Nämä pyynnöt on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Fendt Italiana Srl (jäljempänä Fendt) ja Agenzia Dogane – Ufficio
Dogane di Trento (Trenton tulliviranomainen) ja joka koskee sitä, ettei kyseinen yhtiö ole vuoden 2004 osalta maksanut kansallisessa
laissa säädettyä, voiteluöljyihin kohdistuvaa kulutusveroa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivi 92/12/ETY
Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta
ja valvonnasta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY (EYVL L 76, s. 1) 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Tässä direktiivissä säädetään järjestelmästä, joka koskee valmisteveron ja muiden välittömästi tai välillisesti tuotteiden
kulutukseen kohdistuvien välillisten verojen alaisia tuotteita, lukuun ottamatta arvonlisäveroa ja yhteisön määräämiä veroja.
2.      Valmisteveron alaisten tuotteiden valmisteverojen rakennetta ja määrää koskevat erityissäännökset ovat eri direktiiveissä.”
Mainitun direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä direktiiviä sovelletaan yhteisön tasolla seuraaviin asiaa koskevissa direktiiveissä määriteltyihin tuotteisiin:
–        kivennäisöljyt,
– –
2.      Edellä 1 kohdassa mainituista tuotteista voidaan erityistarkoituksiin kantaa myös muita välillisiä veroja, jos näiden verojen
kannossa noudatetaan valmisteverojen ja arvonlisäverojen veron perusteen määräämistä, laskentaa, verovaateen täytäntöönpanokelpoisuutta
ja valvontaa koskevia verotussääntöjä.
3.      Jäsenvaltiot saavat edelleen ottaa käyttöön tai pitää voimassa muihin kuin 1 kohdassa mainittuihin tuotteisiin kohdistuvia
veroja, jos nämä verot eivät aiheuta rajojen ylitykseen liittyviä muodollisuuksia jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.
– –”
Direktiivit 92/81/ETY ja 92/82/ETY
Kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/81/ETY (EYVL
L 316, s. 12), sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.1994 annetulla neuvoston direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, s. 46;
jäljempänä direktiivi 92/81), 2 artiklan 1 kohdan d alakohdassa yhdessä saman artiklan 4 kohdan kanssa säädetään, että tätä
direktiiviä sovellettaessa kivennäisöljyjä ovat ”CN-koodiin 2710 kuuluvat tuotteet” siinä yhdistetyn nimikkeistön versiossa,
joka oli voimassa 1.10.1994, toisin sanoen muun muassa voiteluöljyt.
Mainitun 2 artiklan 2 kohdan mukaan ”muiden kivennäisöljyjen kuin niiden, joiden valmisteveron taso vahvistetaan direktiivissä
92/82/ETY, on oltava valmisteveron alaisia, jos ne on tarkoitettu käytettäviksi tai niitä myydään taikka käytetään lämmityspolttoaineina
tai moottoripolttoaineina – –”.
Direktiivin 92/81 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Sen lisäksi, mitä direktiivissä 92/12/ETY säädetään yleisesti valmisteveron alaisten tuotteiden vapauttamisesta valmisteverosta
tiettyjen käyttötarkoitusten perusteella, jäsenvaltioiden on vapautettava yhdenmukaistetusta valmisteverosta jäljempänä luetellut
tuotteet edellytyksin, jotka jäsenvaltioiden on vahvistettava verovapautuksien oikean ja selkeän soveltamisen varmistamiseksi
sekä veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten estämiseksi,
a)      kivennäisöljyt, joita käytetään muutoin kuin moottori- tai lämmityspolttoaineina;
– –”
Kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19.10.1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/82/ETY (EYVL L 316,
s. 19), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/74 (jäljempänä direktiivi 92/82), vahvistetaan tiettyjen kivennäisöljyjen
valmisteverojen vähimmäisverokanta. Kyseisen direktiivin 2 artiklassa luetellaan direktiivissä tarkoitetut kivennäisöljyt,
eikä niiden joukossa mainita voiteluöljyjä.
Direktiivi 2003/96
Direktiivin 2003/96 johdanto-osan ensimmäisessä, toisessa, kolmannessa ja seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”1)      – – direktiivin 92/81/ETY sekä – – direktiivin 92/82/ETY soveltamisala rajoittuu kivennäisöljyihin.
2)       Sellaisten yhteisön säännösten puuttuminen, joiden mukaisesti sähköön ja muihin energiatuotteisiin kuin kivennäisöljyihin
sovelletaan vähimmäisverokantaa, voi haitata sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa.
3)       Sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja yhteisön muiden politiikkojen tavoitteiden toteutuminen edellyttävät, että useimpien
energiatuotteiden osalta, sähkö, maakaasu ja hiili mukaan luettuina, vahvistetaan verotuksen vähimmäistasot yhteisön tasolla.
– –
7)       Yhteisö on ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puiteyleissopimuksen osapuolena ratifioinut Kioton pöytäkirjan.
Energiatuotteiden ja aiheellisissa tapauksissa sähkön verotus on yksi keino saavuttaa Kioton pöytäkirjan tavoitteet.”
Lisäksi direktiivin 2003/96 22 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Yhteisön kehyksen olisi koskettava energiatuotteita pääasiassa silloin, kun niitä käytetään lämmitys- tai moottoripolttoaineina.
Verotusjärjestelmän luonteen ja johdonmukaisuuden vuoksi energiatuotteiden käyttö kaksikäyttötuotteina ja käyttö muuhun kuin
polttoaineeksi sekä mineralogiset prosessit on siten jätettävä yhteisön kehyksen soveltamisalan ulkopuolelle. Vastaavilla
tavoilla käytettävää sähköä olisi käsiteltävä samalla tavalla.”
Direktiivin 2003/96 1 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on kannettava energiatuotteista ja sähköstä veroa tämän direktiivin
mukaisesti.
Mainitun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa yhdessä saman artiklan 5 kohdan kanssa säädetään, että tässä direktiivissä
ilmaisulla ”energiatuotteet” tarkoitetaan ”CN-koodeihin 2701, 2702 ja 2704–2715 kuuluvia” tuotteita, sellaisina kuin nämä
CN-koodit esitetään tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
2658/87 liitteen I muuttamisesta 6.8.2001 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2031/2001 (EYVL L 279, s. 1), eli muun
muassa kivennäisöljyjä, jotka kuuluvat yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2710.
Direktiivin 2003/96 2 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”4.       Tätä direktiiviä ei sovelleta:
– –
b)      Energiatuotteiden ja sähkön käyttöön seuraaviin tarkoituksiin:
–      Energiatuotteiden käyttö muihin tarkoituksiin kuin moottoripolttoaineeksi tai lämmityspolttoaineeksi.
–      Energiatuotteiden käyttö kaksoiskäyttötuotteina.
Energiatuotteen kaksoiskäyttö on kyseessä silloin, kun energiatuotetta käytetään sekä lämmityspolttoaineeksi että muihin tarkoituksiin
kuin moottoripolttoaineeksi ja lämmityspolttoaineeksi. Energiatuotteiden käyttöä kemiallisessa pelkistyksessä sekä elektrolyyttisissä
ja metallurgisissa prosesseissa pidetään kaksoiskäyttönä,
– –.”
Direktiivin 2003/96 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Direktiivissä 92/12/ETY olevien viittausten ’kivennäisöljyihin’ ja ’valmisteveroon’, sikäli kuin sitä sovelletaan kivennäisöljyihin,
katsotaan koskevan kaikkia tämän direktiivin 2 artiklassa tarkoitettuja energiatuotteita, sähköä ja 4 artiklan 2 kohdassa
tarkoitettuja kansallisia välillisiä veroja.”
Direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Sen lisäksi, mitä direktiivissä 92/12/ETY säädetään veronalaisten tuotteiden vapauttamisesta verosta tiettyjen käyttötarkoitusten
perusteella ja sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista, jäsenvaltioiden on vapautettava verosta
jäljempänä luetellut tuotteet edellytyksin, jotka jäsenvaltioiden on vahvistettava verovapautuksien oikean ja selkeän soveltamisen
varmistamiseksi ja veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten estämiseksi:
a)      energiatuotteet ja sähkö, joita käytetään sähkön tuottamiseen, sekä sähkö, jota käytetään sähköntuotantokyvyn säilyttämiseen.
– –
b)      energiatuotteet, jotka toimitetaan käytettäviksi moottoripolttoaineena muussa ilmailussa kuin yksityisessä huvi-ilmailussa.
– –
c)      energiatuotteet, jotka toimitetaan käytettäviksi moottoripolttoaineina laivaliikenteeseen (kalastus mukaan lukien) yhteisön
aluevesillä muutoin kuin yksityisillä huvialuksilla, ja aluksilla tuotettavaan sähköön.
– –”
Direktiivin 2003/96 15 ja 16 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat artikloissa mainituissa tapauksissa myös soveltaa verotusta
koskevia vapautuksia tai alennuksia.
Direktiivin 2003/96 28 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset
määräykset viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
2.      Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä tammikuuta 2004 lukuun ottamatta 16 artiklassa ja 18 artiklan 1 kohdassa
olevia säännöksiä, joita jäsenvaltiot voivat soveltaa 1 päivästä tammikuuta 2003.”
Mainitun direktiivin 30 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Poiketen siitä, mitä 28 artiklan 2 kohdassa säädetään, direktiivit 92/81/ETY ja 92/82/ETY kumotaan 31 päivästä joulukuuta
2003.
Viittauksia kumottuihin direktiiveihin pidetään viittauksina tähän direktiiviin.”

Kansallinen lainsäädäntö
Decreto legislativo nro 504:n, jonka otsikkona on ”Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla
produzione e sui consumi e relative sanzioni penale e amministrative” (tuotannosta ja kulutuksesta kannettavista veroista
sekä rikosoikeudellisista ja hallinnollisista seuraamuksista annettu konsolidoiva asetus) ja joka annettiin 26.10.1995 (GURI
nro 279, 29.11.1995, Supplemento ordinario; jäljempänä asetus nro 504/95), 21 §:n 2 momentin mukaan yhdistetyn nimikkeistön
nimikkeeseen 2710 (voiteluöljyt) kuuluvat tuotteet, joita käytetään moottori- tai lämmityspolttoaineina, ovat valmisteveron
alaisia, ja tämän valmisteveron kanta vahvistetaan samaksi kuin vastaavalle moottori- tai lämmityspolttoaineelle vahvistettu
kanta.
Asetuksen nro 504/95 62 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Voiteluöljyt (CN-koodit 27 10 00 87–27 10 00 98) ovat 21 §:n 2 momentissa vahvistetun verotuksen lisäksi kulutusveron alaisia,
kun ne on tarkoitettu, tai niitä myydään muihin tarkoituksiin kuin lämmitys- tai moottoripolttoaineiksi taikka niitä käytetään
muuten kuin lämmitys- tai moottoripolttoaineina.”
Tämän kulutusveron kanta poikkeaa asetuksen nro 504/95 21 §:n 2 momentissa tarkoitetun valmisteveron kannasta.
Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-437/01, komissio vastaan Italia, 25.9.2003 antamassaan tuomiossa (Kok. 2003, s. I-9861)
katsonut, että Italian tasavalta ei ollut noudattanut direktiivin 92/12 3 artiklan 2 kohdan eikä direktiivin 92/81 8 artiklan
1 kohdan a alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se oli pitänyt voimassa asetuksen nro 504/95 62 §:n 1 momentin.
Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annetun tuomion 30 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin katsonut,
että direktiivin 92/81 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 2 artiklan 2 kohdan nojalla yhdessä direktiivin 92/82 2 artiklan
kanssa voiteluöljyt voivat olla valmisteveron alaisia ainoastaan, jos ne on tarkoitettu käytettäväksi, niitä myydään taikka
niitä käytetään moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina, kun taas muissa tapauksissa ne on vapautettava yhdenmukaistetusta
valmisteverosta. Tältä osin yhteisöjen tuomioistuin on mainitun tuomion 31 ja 32 kohdassa korostanut, että mikäli jäsenvaltiot
saisivat kohdistaa jonkin muun välillisen veron tuotteisiin, jotka on vapautettava yhdenmukaistetusta valmisteverosta, tämä
poistaisi direktiivin 92/81 ja erityisesti sen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan tehokkaan vaikutuksen.
Asiassa on riidatonta, että pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan Italian viranomaiset eivät olleet vielä kumonneet asetuksen
nro 504/95 62 §:n 1 momenttia.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Agenzia Dogane – Ufficio Dogane di Trento on kahdella erillisellä asiakirjalla ilmoittanut Fendtille siitä, ettei tämä ollut
vuoden 2004 osalta maksanut asetuksen nro 504/95 62 §:n 1 momentissa säädettyä voiteluöljyihin kohdistuvaa kulutusveroa.
Commissione tributaria provinciale di Trento on hylännyt Fendtin näistä asiakirjoista nostamat kanteet. Kyseisen tuomioistuimen
mukaan muut energiatuotteet kuin ne, joita voidaan käyttää moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina, eivät kuulu direktiivin
2003/96 rajoitettuun soveltamisalaan. Muiden tuotteiden, joihin kuuluvat myös kivennäisöljyt, verojärjestelmä määräytyy siten
kokonaisuudessaan asetuksen nro 504/95 62 §:n 1 momentin nojalla. Kyseisen tuomioistuimen mukaan mainittu direktiivi on tältä
osin luonteeltaan uudistuksellinen, koska siinä sallitaan jäsenvaltioiden säätää voiteluöljyjen itsenäisestä verojärjestelmästä.
Asiassa tehtyjä valituksia käsittelevä Commissione tributaria di secondo grado di Trento toteaa ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä
tehdyissä päätöksissään, että vastoin toimivaltaisten tulliviranomaisten esittämää väitettä direktiivillä 2003/96 ei nimenomaisesti
oikeuteta jäsenvaltioita säätämään muutoin kuin moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina käytettävien tuotteiden verotuksesta.
Kuitenkin sekä edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annetusta tuomiosta että kyseisen direktiivin tarkoituksesta
ja sillä tavoitellusta päämäärästä seuraa, että öljyt, joita ei käytetä moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineita, eivät
kuulu yhteisön verojärjestelmään.
Näissä olosuhteissa Commissione tributaria di secondo grado di Trento on päättänyt sen käsiteltäväksi saatetussa kahdessa
asiassa lykätä niiden käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen, joka on muotoiltu
kummankin asian osalta samalla tavoin:
”[Onko] asetuksen nro 504/95 62 §:ssä säädetty verojärjestelmä [yhdenmukainen] direktiivin 2003/96 kanssa[?]”
Asiat C-145/06 ja C-146/06 on yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 10.5.2006 antamalla määräyksellä yhdistetty kirjallista
ja suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Kuten komissio perustellusti toteaa, yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole EY 234 artiklassa tarkoitetuissa asioissa
ratkaista sitä, ovatko kansalliset säännökset yhteensopivia yhteisön oikeuden kanssa. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin
toimivaltainen esittämään kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka
saattavat auttaa kyseistä tuomioistuinta sen arvioidessa tätä yhteensopivuutta sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa (ks.
erityisesti asia C-346/97, Braathens, 10.6.1999, Kok. 1999, s. I-3419, 14 kohta).
Näin ollen esitetty kysymys on ymmärrettävä siten, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivi
2003/96 esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään voiteluöljyihin kohdistuvan
kulutusveron kantamisesta silloin, kun ne on tarkoitettu käytettäviksi, niitä myydään taikka käytetään muutoin kuin moottoripolttoaineina
tai lämmityspolttoaineina.
Tältä osin on todettava, että direktiivin 2003/96 1 artiklan mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus kantaa energiatuotteista
ja sähköstä veroa tämän direktiivin mukaisesti, ja direktiivin johdanto-osan toisesta ja kolmannesta perustelukappaleesta
käy ilmi, että direktiivillä pyritään vahvistamaan useimpien energiatuotteiden osalta verotuksen vähimmäistasot yhteisön tasolla.
Direktiivin 2003/96 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja saman artiklan 5 kohdan nojalla yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen
2710 kuuluvat tuotteet, eli muun muassa voiteluöljyt, ovat tässä direktiivissä tarkoitettuja energiatuotteita.
Mainitun direktiivin 2 artiklan 4 kohdan b alakohdan ensimmäisestä luetelmakohdasta kuitenkin seuraa, että ”tätä direktiiviä
ei sovelleta” energiatuotteiden käyttöön muihin tarkoituksiin kuin moottoripolttoaineeksi tai lämmityspolttoaineeksi.
Direktiivin 2003/96 johdanto-osan 22 perustelukappaleen mukaan yhteisön kehyksen olisi nimittäin koskettava energiatuotteita
pääasiassa silloin, kun niitä käytetään lämmitys- tai moottoripolttoaineina, ja verotusjärjestelmän luonteen ja johdonmukaisuuden
vuoksi energiatuotteiden käyttö muutoin kuin moottori- tai lämmityspolttoaineina on siten jätettävä yhteisön kehyksen soveltamisalan
ulkopuolelle.
Tältä osin on syytä huomauttaa, että erotuksena direktiivin 92/81 8 artiklan 1 kohdan a alakohtaan, jossa säädettiin, että
jäsenvaltioiden oli vapautettava verosta kivennäisöljyt, joita käytetään muutoin kuin moottori- tai lämmityspolttoaineina,
direktiivin 2003/96 14 artiklassa, jossa mainitaan tyhjentävästi mainituille valtioille määrätyt pakolliset verovapautukset,
ei mainita muutoin kuin moottori- tai lämmityspolttoaineina käytettäviä energiatuotteita. Viimeksi mainitun direktiivin 15
ja 16 artikla, joissa säädetään tietyistä jäsenvaltioille annetuista vapaaehtoisista verovapautuksista, ei myöskään koske
tällaisia tuotteita.
Tästä seuraa, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 37 kohdassa, että muutoin kuin moottori- tai lämmityspolttoaineena
käytettävät kivennäisöljyt kuuluivat kyllä direktiivin 92/81 soveltamisalaan, ja nämä tuotteet, kuten yhteisöjen tuomioistuin
on katsonut edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia antamansa tuomion 30 ja 33 kohdassa, oli kuitenkin samalla välttämättä
vapautettava yhdenmukaistetusta valmisteverosta, mutta yhteisön lainsäätäjä on direktiiviä 2003/96 antaessaan tarkoittanut
muuttaa tätä järjestelmää sulkemalla tällaiset tuotteet viimeksi mainitun direktiivin soveltamisalan ulkopuolella, minkä Fendt
on lisäksi itse myöntänyt suullisessa käsittelyssä.
Tästä seuraa, kuten Italian ja Kyproksen hallitukset sekä komissio toteavat, että koska direktiivi 92/81 kumottiin direktiivin
2003/96 30 artiklan nojalla 1.1.2004 alkaen, jäsenvaltiot ovat tästä päivästä lukien toimivaltaisia verottamaan voiteluöljyjen
kaltaisia energiatuotteita, joita käytetään muutoin kuin moottori- tai lämmityspolttoaineina.
Suullisessa käsittelyssä Fendt on kuitenkin väittänyt, että ainoastaan direktiivin 92/81 ne säännökset, jotka kuuluvat direktiivin
2003/96 soveltamisalaan, voidaan kumota tällä direktiivillä. Näin ollen, koska viimeksi mainittua direktiiviä sovelletaan
yksinomaan moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina käytettäviin energiatuotteisiin, direktiivin 92/81 säännöksiä,
jotka sen 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan tapaan koskevat energiatuotteita, joita käytetään muutoin kuin moottori- tai lämmityspolttoaineina,
ei voida kumota direktiivillä 2003/96 ja ne jäävät siten voimaan. Fendtin mukaan direktiivillä 2003/96 tavoiteltu päämäärä
vahvistaa kyseistä tulkintaa. Koska päämääränä nimittäin on edesauttaa Kioton pöytäkirjassa asetettujen tavoitteiden saavuttamista,
direktiivillä ei voida antaa jäsenvaltioille uudelleen mahdollisuutta verottaa energiatuotteita, joita käytetään muutoin kuin
moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina, koska niissä ei ole kyse saastuttavista lähteistä.
Nämä väitteet on hylättävä. Direktiivin 2003/96 30 artiklassa nimittäin säädetään täysin yksiselitteisesti, että direktiivi
92/81 kumotaan 31.12.2003 lukien. Näin ollen ei sillä seikalla, että viimeksi mainitun direktiivin soveltamisala ja direktiivin
2003/96 soveltamisala ovat erilaiset, eikä viimeksi mainitulla direktiivillä tavoitellulla päämäärällä voida, muuttamatta
merkittävästi mainitun 30 artiklan ulottuvuutta vastoin yhteisön lainsäätäjän selvästi ilmaisemaa tarkoitusta, perustella
sitä, että kyseistä artiklaa olisi tulkittava siten, että tietyt direktiivin 92/81 säännökset jäävät voimaan.
Kuitenkin, vaikka jäsenvaltioilla on toimivalta verottaa sellaisten voiteluöljyjen kaltaisia energiatuotteita, joita käytetään
muutoin kuin moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina, niiden on tähän alaan liittyvää toimivaltaansa käyttäessään
noudatettava yhteisön oikeutta (ks. vastaavasti asia C-279/93, Schumacker, tuomio 14.2.1995, Kok. 1995, s. I-225, 21 kohta
ja asia C-347/04, Rewe Zentralfinanz, tuomio 29.3.2007, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Jäsenvaltioiden on tältä osin erityisesti noudatettava EY:n perustamissopimusten määräysten, varsinkin EY 25 ja EY 90 artiklan,
ohella myös direktiivin 92/12 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittuja säännöksiä, kuten Kyproksen hallitus
ja komissio aivan oikein toteavat.
Näin on siksi, että vaikka voiteluöljyt, joita käytetään muutoin kuin moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina, kuuluvat
direktiivin 2003/96 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyyn ”energiatuotteiden” käsitteen määritelmään, ne on mainitun
artiklan 4 kohdan b alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa nimenomaisesti jätetty kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle,
eivätkä ne siten kuulu yhdenmukaistettuun valmisteverojärjestelmään.
Näin ollen on katsottava, että mainituissa voiteluöljyissä, joihin ei kohdistu yhdenmukaistettua valmisteveroa, on kyse muista
kuin direktiivin 92/12 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetuista tuotteista (ks. vastaavasti em. asia
Braathens, tuomion 24 ja 25 kohta ja em. asia komissio v. Italia, tuomion 31 ja 33 kohta), joten kyseisen artiklan 3 kohdan
ensimmäisen alakohdan mukaisesti jäsenvaltiot saavat edelleen ottaa käyttöön tai pitää voimassa näihin tuotteisiin kohdistuvia
veroja, jos nämä verot eivät aiheuta rajojen ylitykseen liittyviä muodollisuuksia jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.
Kun otetaan huomioon edellä olevat seikat, esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2003/96 on tulkittava siten,
että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään voiteluöljyihin
kohdistuvan kulutusveron kantamisesta silloin, kun ne on tarkoitettu käytettäviksi, niitä myydään taikka käytetään muutoin
kuin moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:
Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annettua neuvoston direktiiviä
2003/96/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.4.2004 annetulla neuvoston direktiivillä 2004/75/EY, on tulkittava siten,
että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään voiteluöljyihin
kohdistuvan kulutusveron kantamisesta silloin, kun ne on tarkoitettu käytettäviksi, niitä myydään taikka käytetään muutoin
kuin moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.