CELEX: 62002TJ0315
Választottbírósági kikötés
A PLAN program D területe keretei között létrejött szerződés
Utazási költségek
Igényérvényesítési költségek
Késedelmes fizetés

A jogvita előzményei
1       1997‑ben a Bizottság rábízta a Közös Kutatóközpontra (a továbbiakban: KKK) megközelítőleg hatvan ipari berendezés élettartamával
összefüggő projekt összevonásával létrehozott „Plant Life Assessment Network” (a továbbiakban: PLAN projekt) elnevezésű projektért
való felelősséget.
2       1997. december 22‑én a Bizottság által képviselt Közösség 48 hónap időtartamra szerződést (32.0166. sz.) kötött S. Klitgaarddal
a PLAN projekt D területe műszaki ellenőrzésének végrehajtására (a továbbiakban: szerződés). A felperes 1997 októberében,
a szerződés formális megkötése előtt kezdte meg feladata végrehajtását.

A szerződés rendelkezései
3       A szerződés felperes díjazására vonatkozó 4. cikkének 1. pontja értelmében:
„A Bizottság vállalja, hogy a szerződő félnek a szerződés keretei között végzett szolgáltatásai ellenében kifizet maximum
81 000 (azaz nyolcvanegyezer) ECU‑t a következők szerint.
–       30%-ot a szerződés aláírását követően,
–       20%-ot azt követően, hogy a Bizottság elfogadta az első éves jelentést,
–       20%-ot azt követően, hogy a Bizottság elfogadta a második éves jelentést,
–       20%-ot azt követően, hogy a Bizottság elfogadta a harmadik éves jelentést,
–       10%-ot azt követően, hogy a Bizottság elfogadta a zárójelentést.
A felek megállapodnak abban, hogy a fent említett összeg magában foglalja a szerződő félnek a szerződés végrehajtása során
felmerült költségeit, az 5. cikkben említettek kivételével.”
4       A szerződés utazási költségekre vonatkozó 5. cikke értelmében:
„5.1. A szerződő fél utazási és tartózkodási költségeit, valamint a jelen szerződés 3. cikkében megjelölt feladatok végrehajtásával
közvetlenül összefüggő anyagok és csomagok kísérő nélküli szállításának költségeit a 4. cikk különös rendelkezéseinek megfelelően
megtérítik.
5.2. Ezeket a költségeket az írásos igazoló dokumentumok, mint például elismervények és jegyszelvények bemutatását követően
fizetik ki.”
5       A szerződés 4. mellékletének c) pontja meghatározza az utazási költségek felső határát:
„A 48 hónapos szerződéses időszak alatt az előzőekben említett költségeket maximum 27 000 ECU összegig térítik meg.”
6       A szerződés fizetési határidőre vonatkozó 4. cikke 2. pontjának első és második albekezdése értelmében:
„A Bizottság vállalja, hogy megfizeti a szerződés alapján járó összegeket, attól a naptól kezdődő 60 napon belül, amelyen
a Bizottság jóvá hagyja vagy jóvá kellene hagynia a jelentéseket (»jóváhagyás napja«) addig a napig, amíg a számláját megterhelik.
Ezt a határidőt a Bizottság bármikor a jóváhagyás napjától kezdődő 60 napon belül felfüggesztheti az érintett szerződő fél
arról történő értesítésével, hogy a vonatkozó fizetési kérelmek nem elfogadhatóak, mivel a követelés nem esedékes, a szükséges
igazoló okiratokat nem nyújtották be vagy a Bizottság kiegészítő ellenőrzéseket tart szükségesnek. A határidő folytatódik
a megfelelően összeállított fizetési kérelem iktatásának napjától.”
7       A szerződés első melléklete 3. cikkének b. pontja rendelkezik a zárójelentés Bizottság általi jóváhagyásáról:
„Ez a jelentés ismerteti a végrehajtott munkálatokat, valamint a szerződés teljesítése során elért eredményeket. Továbbá tartalmaznia
kell egy összefoglalót is az elért legfontosabb eredményekről.”
[…]
Ez a jelentés a Bizottság által elfogadottnak minősül, ha a zárójelentés átvételét követő egy hónapon belül […] a Bizottság
nem értesítette kifejezetten észrevételeiről a szerződő felet.”
8       A szerződés 8. cikke értelmében az Elsőfokú Bíróság rendelkezik hatáskörrel a szerződéssel – amelyre 7. cikke értelmében a
dán jog vonatkozik – összefüggő valamennyi jogvitában.

Tényállás
9       A szerződés 4. cikke 1. pontjának megfelelően 1998. április 1‑jén a Bizottság kifizette a felperes számára a 24 300 euró összegű
első részletet.
10     1998. november 30‑i levelében a felperes kérte a Bizottságot, hogy egyrészt fizesse meg számára a 16 200 euró összegű második
részletet, másrészt térítse meg az 1998. november 1-től 30-ig tartó időszakra vonatkozó utazási költségeit.
11     1999. február 25‑i levelében a Bizottság a következő indokkal utasította el az utazási költségek megtérítésére vonatkozó kérelmet:
„Mint azt bizonyára Ön is tudja, eredetileg minden egyes műszaki ellenőrzésre 3 500 ECU‑s összeget, valamint a felmerült költségeket
irányozták elő (emellett a PLAN-ban való részvétel költségei és az azzal összefüggő kiadások). A D terület esetében ez a teljes
összeg 81 000 ECU volt (lásd az 1. mellékletet: a hálózat költségeire vonatkozó táblázat).
Sajnálatos módon egy nyomdahiba miatt az ön szerződésének végleges változata a következőket tartalmazta:
»A felek megállapodnak abban, hogy a fent említett összeg fedezi a szerződő félnél a szerződés teljesítése során felmerült
valamennyi költséget, az 5. cikkben említettek kivételével.«
A végleges szerződésnek természetesen a következőképpen kellett volna hangoznia:
»A felek megállapodnak abban, hogy a fent említett összeg fedezi a szerződő félnél a szerződés teljesítése során felmerült
valamennyi költséget, ideértve az 5. cikkben említetteket is.«
Reméljük, hogy a csatolt szerződésmódosítás aláírása nem okoz önnek gondot.”
12     1999. március 3‑i és 26‑i levelében, a felperes – azzal az indokkal, hogy a díjazás ebben az esetben nem lenne többé arányos
a szolgáltatással – elutasította a Bizottság 1999. február 25‑i javaslatát. Ismertette két módosító javaslatát, amelyek vagy
a szerződésben előírt szolgáltatásokat korlátozták volna, vagy a szerződés 4. cikkének 1. pontjában említett költségek mellett
előírták volna az utazási költségek megtérítését is.
13     1999. május 17‑én a Bizottság kifizette a 16 200 euró összegű második részletet, beleértve az utazási költséget is.
14     1999. május 20‑i levelében a felperes figyelmeztette a Bizottságot, hogy 1999. június 1‑jétől kezdődően a szerződéssel összefüggő
minden tevékenységét felfüggeszti, amennyiben a Bizottság nem egyezik bele vagy az utazási költségeknek a szerződés 4. cikke
1. pontjában említett összegeken felüli kifizetésébe, vagy a szerződésben előírt szolgáltatások korlátozásába. E tekintetben
két módosító javaslatot ismertetett.
15     1999. június 16‑i levelében a Bizottság két szerződésmódosítási javaslatot továbbított a felperesnek, egyik a felperes díjazására,
másik az általa nyújtott szolgáltatásokra vonatkozott. Az első módosítás értelmében a felperes díjazásának felső határát egyértelműen
81 000 euróban határozták meg, beleértve az utazási költségeket is. Ezzel szemben a második módosítás értelmében a felperes
által ellátandó feladatok számát csökkentették, nevezetesen 1999. június 1‑jétől kezdődően nem kellett részt vennie a hálózati
értekezleteken.
16     1999. június 18‑i levelében a felperes azt válaszolta, hogy a Bizottság 1999. június 16‑i javaslata lényegében megfelel az
általa 1999. május 20‑án tett második javaslatnak. A felperes a következő nyilatkozatot tette:
„Az első és a második módosítás két eredeti példányának megérkezését követően azok egy-egy aláírt példányát visszaküldöm,
azzal a kifejezett feltétellel, hogy a szerződés alapján járó utolsó részleteket határidőn belül kifizetik.
17     1999. július 7‑én a felperes aláírta és visszaküldte a Bizottságnak a két szerződésmódosítási tervezetet, amely azokat elvesztette.
A felperes 1999. szeptember 24‑én ismét elküldte azokat. A Bizottság 1999. szeptember 29‑én aláírta azokat.
18     A Bizottság a vonatkozó éves jelentések 1999. december 21‑i és 2000. december 12‑i benyújtását követően kifizette a harmadik
és a negyedik részletet.
19     2001. november 30‑i levelében a felperes elküldte az általa „éves jelentésnek” nevezett dokumentumot és felszólította a Bizottságot
az utolsó részlet kifizetésére. A Bizottság 2001. december 4‑én kapta meg ezt a levelet.
20     2001. december 17‑én a Bizottság elektronikus levélben kérte a felperest, hogy küldje el elektronikus levélben a 2001. december
4‑én papír formában megkapott jelentést. Emellett azt is kérte a felperestől, hogy a teljes szerződéses időszak alatt teljesített
munkákra vonatkozó bizonyos információkat biztosítson számára.
21     2001. december 19‑i elektronikus levelében a felperes elküldte a Bizottság által kért információkat.
22     2002. január 30‑i levelében a Bizottság arról értesítette a felperest, hogy 2001. november 30‑i fizetési kérelmét csak akkor
tudja teljesíteni, ha a szerződés teljes időtartamára vonatkozóan benyújtja az utazási költségeit igazoló dokumentumokat.
23     2002. január 31‑i levelében a felperes jelezte a Bizottságnak, hogy elmulasztotta határidőn belül kifizetni a 8 100 euró összegű
utolsó szerződéses részletet. Emellett kérte a 19 867,40 euró összegű utazási költségének megtérítését 1999. június 18‑i levelére
hivatkozva, amely szerint az első szerződésmódosítás elfogadását a hátralévő részletek határidőn belül történő kifizetésétől
tette függővé.
24     2002. február 4‑i és 2002. március 12‑i levelében a felperes vitatta a Bizottság utazási költségeket igazoló dokumentumok
iránti kérelmét arra hivatkozva, hogy a Bizottság késleltetni próbálja az utolsó részlet kifizetését. Emellett megismételte
a Bizottsághoz intézett azon kérését, hogy 2002. április 1‑jét megelőzően fizesse meg számára az utolsó részletet, és 2002.
május 1‑je előtt térítse meg utazási költségeit.
25     2002. április 18‑án a Bizottság megkapta a kért igazoló dokumentumokat.
26     A Bizottság 2002. május 15‑én kifizette az utolsó részletet. Ugyanakkor – mivel a Bizottság nem tett eleget az utazási költségek
megtérítésére vonatkozó kérelemnek – a felperes 2002. október 10‑én benyújtotta jelen keresetét.

A felek kérelmei
27     A felperes kéri, hogy kötelezzék a Bizottságot:
–       az utazási költségek visszatérítése címén 19 867,40 euró, és annak 2002. április 30‑tól a kifizetés napjáig terjedő időszakra
járó, a Dán Központi Bank leszámítolási kamatlába 5%‑os emelésével számított kamatai megfizetésére;
–       behajtási költségek címén 592,95 euró, és annak 2002. március 30‑tól a kifizetés napjáig terjedő időszakra járó, a Dán Központi
Bank leszámítolási kamatlába 5%‑os emelésével számított kamatai megfizetésére;
–       a költségek viselésére.
28     Emellett a felperes pervezető intézkedésként kéri, hogy a Bizottság adjon át számára bizonyos dokumentumokat, nevezetesen
a Bizottság és a KKK között létrejött szerződés másolatát és a költségvetést, amelyen ez a megállapodás alapszik.
29     A Bizottság a következő döntés meghozatalát kéri az Elsőfokú Bíróságtól:
–       utasítsa el a kérelmet;
–       kötelezze a felperest a költségek viselésére.
30     A Bizottság ellenzi a pervezető intézkedés iránti kérelmet.

A jogkérdésről

A Bizottság 19 867,40 euró nagyságú összeg megfizetésére kötelezése iránti kérelemről
31     Kérelme alátámasztásaként a felperes azt állítja, hogy a Bizottság tartozik a szerződés teljesítése során felmerült utazási
költségekkel, amelyek összege 19 867,40 euró, valamint annak kamataival. Ezzel összefüggésben a felperes elsősorban két fő
érvre, valamint egy másodlagos érvre hivatkozik.
32     Először is a felperes elismeri, hogy – a két szerződésmódosítással, amelyek közül az egyik az 1999. szeptember 29‑i szerződés
4. cikkének 1. pontját módosította – belegyezett teljes díjazása 81 000 euróban történő maximalizálásába, beleértve az utazási
költségeket is. Ugyanakkor véleménye szerint az említett szerződésmódosítások semmisek és következésképpen a szerződés 4. cikkének
1. pontja az 1997. december 22‑i eredeti változat feltételeinek megfelelően alkalmazandó.
33     Másodszor a felperes kijelenti, hogy a szerződés 4. cikkének 1. pontja eredeti változatának feltételei értelmében a 81 000
euró nagyságú összeg nem tartalmazza a szerződés teljesítése során felmerült utazási költségeket, és így ezen összegen felül
biztosítja számára a költségek megtérítéséhez való jogot.
34     A felperes másodlagosan kijelenti, hogy mindenestre a szerződés végrehajtása során a Bizottság hallgatólagosan hozzájárult,
hogy a 81 000 euró nagyságú összegen felül valamennyi utazási költségét megtéríti.
A két szerződésmódosítás semmisségéről
–       A felek érvei
35     A két szerződésmódosítás semmissége tekintetében a felperes kijelenti egyrészt, hogy a tárgyalások során érvényességük feltételéül
szabta a hátralévő részletek határidőn belül történő kifizetését, és ezt a feltételt a Bizottság is elfogadta. Másrészt kijelenti,
hogy mivel a Bizottság az utolsó részletet késedelmesen fizette ki, ezt a feltételt nem tartotta be, ezért a két szerződésmódosítás
semmis.
36     Az utolsó részlet késedelmes jellege tekintetében a felperes kijelenti, hogy az esedékesség napja 2002. március 4‑e volt.
Így – mivel az utolsó részletet 2002. május 15‑én fizette ki – a Bizottság nem tartotta be a szerződés 4. cikke 2. pontjának
első albekezdésében meghatározott fizetési határidőt.
37     Valójában, a szerződés 4. cikke 1. pontjának megfelelően a Bizottság 2001. december 4‑én kapta volna meg a szerződés teljesítéséről
szóló jelentést. Mivel nem tett észrevételeket az említett jelentésről a következő hónapban, a jelentést a szerződés 1. melléklete
3. cikkének b) alpontja értelmében 2002. január 4‑én elfogadottnak kellett volna tekinteni. E tekintetben a felperes hozzáteszi,
hogy az a tény, miszerint a Bizottság 2001. december 19‑én kapott egy elektronikus változatot, nem teszi lehetővé, hogy arra
hivatkozzon, miszerint a zárójelentést ezen a napon vette kézhez. A szerződés 4. cikke 2. pontjának első albekezdése értelmében
a 60 napos fizetési határidő 2000. január 4‑én kezdődött meg.
38     Emellett a felperes vitatja a Bizottság azon kijelentését, amely szerint a fizetési határidőt felfüggesztették. Valójában
amennyiben a Bizottság kijelenti, hogy a felek meghatározott összegű díjazásban egyeztek meg, nincs helye az utazási költségeket
igazoló dokumentumok követelésének. Ráadásul a Bizottság által kért kiegészítő igazolások mibenlétét nem határozták meg egyértelműen
a szerződésben. Másrészt a felek nem állapodtak meg abban, hogy a kiegészítő információk kérésének felfüggesztő hatálya van
a fizetési határidő folyására. Emellett, mivel az igazolásokat nem a megfelelő határidőn belül kérte, a Bizottságnak nem volt
joga felfüggeszteni a határidőt.
39     Végül a felperes kijelenti, hogy a szerződés teljesítésének négy éve alatt a Bizottság nem vitatta azt a módot, ahogy az utazási
költségek megtérítése iránti kérelmét benyújtotta, nevezetesen azt, hogy igazoló dokumentumok mellékelése nélkül egy egyszerű
összegzést küldött. Tehát a benyújtásnak ez a módja a szerződés egy elemévé vált.
40     A Bizottság ezzel szemben azt állítja, hogy az utolsó részlet kifizetését a szerződés 4. cikke 2. pontjában előírt határidőn
belül teljesítette.
41     Először is a felperes állításával ellentétben a fizetési határidő 2002. január 19‑én kezdődött, egy hónappal a felperesi jelentés
elektronikus változatának és azoknak az adatoknak a megérkezése után, amelyek a szerződés 1. melléklete 3. cikkének b) alpontja
értelmében szükségesek ahhoz, hogy az zárójelentésnek minősüljön.
42     Továbbá a szerződés 4. cikke 2. pontja második albekezdése értelmében a Bizottság szerint a fizetési határidő – 2002. január
30‑ától, azaz attól a naptól kezdődően, amikor felszólította a felperest az igazoló dokumentumok benyújtására, 2002. április
18‑ig, azaz addig a napig, amikor megkapta a kért igazoló dokumentumokat – nyugodott. Így, figyelembe véve a határidő nyugvását,
2002. január 19‑e, azaz a zárójelentés elfogadásának napja és 2002. május 15‑e, azaz a kifizetés napja között 38 nap telt
el.
43     A Bizottság cáfolja a felperes azon érvét, amely szerint nem volt joga igazoló dokumentumokat kérni. Az a tény, hogy egy meghatározott
összegre szóló megállapodásról volt szó, véleménye szerint nem zárja ki, hogy a szerződés 4. cikke 2. pontjának második albekezdése
értelmében kiegészítő igazolásokat kérjen.
44     Ezzel szemben úgy véli, hogy a kifizetés felfüggesztésére feljogosító kikötés célja az volt, hogy lehetővé tegye számára annak
biztosítását, hogy a ténylegesen felmerült utazási költségekről bizonyított információkhoz jusson. Kijelenti, hogy nem tudta
megtéríteni a 27 000 euró összegű felső határt meghaladó utazási költségeket, és hogy amennyiben a ténylegesen felmerült utazási
költségek nem érik el ezt a felső határt, jogában állt volna a szerződés szerinti összeg csökkentését kérni, amely jogával
azonban – tekintettel a szerződés 4. cikke 1. pontjának megfogalmazása során elkövetett hibára – az adott ügyben nem élt.
45     A Bizottság cáfolja a felperes azon kijelentését is, miszerint a kiegészítő igazolások iránti kérelem felfüggesztő jellegéről
nem rendelkezett a szerződés. Éppen ellenkezőleg a szerződés 4. cikke 2. pontjának második albekezdése egyértelműen előírja,
hogy a fizetési határidőt fel lehet függeszteni, amennyiben kiegészítő igazolásokat tart szükségesnek. Ez a rendelkezés a
Bizottság szerint egyértelmű: biztosítja számára az igazolások megkövetelésének jogát.
46     Végül, ami a felperes azon kijelentését illeti, hogy az utazási költségek alátámasztására folyamatosan használt egyszerű összefoglalók
a „felek között létrejött megállapodás elemeivé” váltak, a Bizottság kijelenti, hogy az a tény, hogy mint szerződő fél korábban
nem érvényesítette a részletesebb igazolások kéréséhez fűződő jogát, nem jelenti azt, hogy lemondott erről a jogáról. Mindezt
kiegészíti azzal, miszerint fontos, hogy a szerződés értelmében ellenőrizhesse az utazási költségeket igazoló dokumentumokat.
–       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
47     A szerződő felek nem értenek egyet abban a kérdésben, hogy egyrészt mely időpontban kezdődött meg az utolsó részlet kifizetésére
rendelkezésre álló határidő és másrészt, hogy a Bizottságnak joga volt-e felfüggeszteni a fizetési határidőt.
48     A fizetési határidő kezdete tekintetében rá kell mutatni arra, hogy a szerződés 4. cikke 2. pontja második albekezdésének
rendelkezései szerint a 60 napos fizetési határidő a felperes által – a szerződés 4. cikke 1. pontjának megfelelően – benyújtott
zárójelentés elfogadásának napjától kezdődik. A szerződés 1. melléklete 3. cikkének b) alpontja értelmében a zárójelentésnek
le kell írnia a végrehajtott munkálatokat, valamint a szerződés teljesítése során elért eredményeket. Ez a rendelkezés előírja
azt is, hogy a zárójelentést akkor kell elfogadottnak tekinteni, ha a Bizottság a benyújtását követő egy hónapon belül nem
tesz észrevételeket.
49     Az adott ügyben az iratokból következik, hogy – amint azt a felek a tárgyalás során is jelezték – a 2001. december 4‑én a
Bizottsághoz érkezett jelentés kizárólag a szerződés végrehajtásának negyedik évében történtekre vonatkozó információkat tartalmaz
és nem a szerződés végrehajtásának mind a négy évére vonatkozókat, amint azt a szerződés előírja. Emellett 2001. december
17‑én a Bizottság kérte a felperest, hogy nyújtson be a teljes szerződéses időszak végrehajtására vonatkozó bizonyos információkat.
Így úgy tűnik, hogy a felperes csak 2001. december 19‑én – azon a napon, amikor átadta a Bizottságnak a kért információkat –
tett eleget a szerződés zárójelentés tartalmára vonatkozó előírásainak. Mivel a következő hónapon belül a Bizottság nem tett
észrevételeket a zárójelentésre vonatkozóan, azt 2002. január 19‑én elfogadottnak kell tekinteni. Következésképpen a 60 napos
fizetési határidő 2002. január 19‑én kezdődött.
50     Ami azt a kérdést illeti, hogy a Bizottságnak az adott ügyben joga volt-e felfüggeszteni a fizetési határidőt, az iratokból
kiderül – amint azt a felek jelezték a tárgyaláson –, hogy a felperes ahelyett, hogy igazolásokat nyújtott volna be a Bizottságnak
a szerződés teljesítése során felmerült utazási költségekről, megelégedett azzal, hogy a szerződés 4. cikke 1. pontja alapján
benyújtott jelentésekhez összefoglalókat csatolt. Szintén az iratokból derül ki, hogy a Bizottság 2002. január 30‑i levelében
kérte a felperest, hogy a szerződés teljesítése során felmerült összes utazási költségre vonatkozó igazolásokat nyújtsa be,
és figyelmeztette a felperest, hogy kérése a fizetési határidő felfüggesztését vonja maga után.
51     E tekintetben a felperes azon állítását, hogy a Bizottságnak nem volt joga igazolásokat kérni, mivel meghatározott összegű
díjazásban állapodtak meg, el kell utasítani. Valójában a szerződés 4. mellékletének c) alpontja – amelyet az első szerződésmódosítás
nem módosított – 27 000 euróban határozza meg a felperesnek megtérítendő utazási költségek legfelső határát. A szerződésből
tehát nem az következik, hogy a felek egy meghatározott összegben állapodtak meg az utazási költségek megtérítésére vonatkozóan.
Emellett a szerződés 5. cikkének 2. pontjából – amelyet nem módosított az első szerződésmódosítás – kifejezetten az következik,
hogy az utazási költségeket az igazolások bemutatását követően kell kifizetni.
52     El kell utasítani a felperes azon állítását is, amely szerint a Bizottság kiegészítő igazolások kéréséhez való jogáról a szerződés
nem rendelkezik egyértelműen, hogy egy ilyen kérésnek nincs a fizetési határidőt felfüggesztő hatása, és hogy az adott ügyben
a kérés elkésett. Valójában a szerződés 4. cikke 2. pontjának második albekezdése biztosítja a Bizottság számára, hogy amennyiben
„kiegészítő igazolásokat tart szükségesnek”, felfüggessze a fizetési határidőt a felperes által a 4. cikk 1. pontjának megfelelően
benyújtott jelentések elfogadását követő 60 napon belül.
53     Végül el kell utasítani a felperes azon állításait is, amelyek értelmében a Bizottság lemondott a kiegészítő igazolások megkövetelésének
a szerződés 4. cikke 2. pontja második albekezdésében biztosított jogáról. Valójában az a tény, hogy a Bizottság az utolsó
részlet kifizetését megelőzően nem kért igazolásokat, önmagában nem elegendő azon következtetés levonásához, hogy lemondott
ezen jogáról.
54     Mivel a fizetési határidő nyugodott 2002. január 30‑ától – azaz attól a naptól, amikor a Bizottság felszólította a felperest
az utazási költségekre vonatkozó igazoló dokumentumok benyújtására – 2002. április 18‑ig – azaz addig a napig, amikor a Bizottság
megkapta a kért igazoló dokumentumokat –, csak 38 nap telt el a zárójelentés 2002. január 19‑i elfogadása és az utolsó részlet
Bizottság által történő 2002. május 15‑i kifizetése között.
55     El kell tehát utasítani a felperes azon állítását, amely szerint az utolsó részlet kifizetése késedelmes volt. Emellett – anélkül,
hogy szükséges lenne meghatározni, hogy a két szerződésmódosítás érvényessége a hátralévő részletek fizetési határidejének
betartásától függött-e – el kell utasítani a felperes azon érvét, hogy a szerződésmódosítások semmisek.
56     Ebből következően nem kell határozni a felperes azon érvéről, miszerint a szerződés 4. cikke 1. pontja eredeti változatának
rendelkezései biztosították számára az utazási költségeknek a 81 000 euró összeg feletti megtérítéséhez való jogot.
A felperes utazási költségei 81 000 euró összeg feletti megtérítésének a Bizottság általi hallgatólagos elfogadására vonatkozó
másodlagos érvről.
57     Másodlagosan a felperes azt állította, hogy mindenesetre a szerződés és a szerződésmódosítások aláírását követően a Bizottság
hallgatólagosan elfogadta, hogy a 81 000 euró összegen felül megtéríti valamennyi utazási költségét. E tekintetben a felperes
utal a szerződés 4. cikkének 1. pontja alapján benyújtott éves jelentésekhez csatolt óraszámokról készült kimutatásokra, amelyeket
a Bizottság sosem kifogásolt.
58     A Bizottság azt állítja, hogy a szerződésmódosítások megkötését követően, semmilyen alapot nem adott a felperesnek arra, hogy
azt gondolja, hogy a megtéríti számára a 81 000 euró összeg feletti tényleges költségeit. Éppen ellenkezőleg egyértelműen
kiderül a felek között létrejött szerződésmódosításokból, hogy ez nem állt szándékában.
59     Az Elsőfokú Bíróság megállapítja e tekintetben, hogy a felperes mellékelte a szerződés 4. cikkének 1. pontja alapján benyújtott
jelentéseihez a PLAN projekttel eltöltött órákra vonatkozó kimutatásokat. Ezek a dokumentumok egyáltalán nem támasztják alá,
hogy a Bizottság hallgatólagosan elfogadta volna, hogy – a módosított 4. cikk 1. pontjának rendelkezéseivel ellentétben –
a 81 000 euró nagyságú összegen felül is kifizeti az utazási költségeket. Így ezt az érvet, mint megalapozatlant el kell utasítani.
60     A fentiekre tekintettel el kell utasítani a Bizottság 19 867,40 euró összeg megfizetésére való kötelezése iránti kérelmet
anélkül, hogy szükséges lenne elrendelni a kért pervezető intézkedéseket.

A behajtási költségek megtérítése iránti kérelem
61     Behajtási költségei megtérítése iránti kérelme alátámasztására a felperes kijelenti, hogy a Bizottság köteles megfizetni számára
az utolsó részlet kifizetése érdekében felmerült behajtási költségeit.
62     E tekintetben korábban megállapítást nyert, hogy az utolsó részletet a szerződés szerinti határidőn belül fizették ki. Ebből
következően a behajtási költségek címén 592,95 euró kifizetése iránti kérelmet is el kell utasítani.

A költségekről
63     Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek
viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, saját költségei mellett a Bizottság kérelmének
megfelelően ez utóbbi költségeinek viselésére is kötelezni kell.
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A felperes viseli saját, valamint a Bizottság költségeit.
Lindh
García-Valdecasas
Cooke
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. június 10‑i nyilvános ülésen.
H. Jung

P. Lindh
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: dán.