CELEX: 61997CJ0421
EY:n perustamissopimuksen 95 artikla (josta on muutettuna tullut 90 EY artikla)
Porrastettu moottoriajoneuvovero

Tuomion perustelut
1 Tribunal de grande instance de Meaux on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 13.11.1997 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 11.12.1997, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla ennakkoratkaisukysymyksen EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 90 artikla) tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa vastapuolina ovat Yves Tarantik ja Seine-et-Marnen verohallinto ja joka koskee verohallinnon lähettämää ilmoitusta verojen perintätoimiin ryhtymisestä sen vuoksi, ettei Tarantik ole maksanut porrastettua moottoriajoneuvoveroa vuodelta 1995/1996.
3 Ranskassa porrastettu moottoriajoneuvovero perustuu code général des impôts'n (yleinen verolaki) 1599 C-1599 J §:ään. Veroluokista, joihin kuuluu useita verotuksellisia tehotasoja, säädetään lailla; niistä jokaista vastaa tietty kerroin. Porrastetun veron määrä saadaan kertomalla tietty eri departementtien valtuutettujen (conseillers généraux) vuosittain vahvistama veron perusmäärä asianomaista veroluokkaa vastaavalla kertoimella.
4 Moottoriajoneuvojen verotusjärjestelmä Ranskassa perustuu siten yksityisautoille vahvistettavaan hallinnolliseen tehoon. Pääasian tosiseikkojen aikaan voimassa ollut järjestelmä voidaan esittää seuraavasti, ottaen tarkennuksena huomioon, että 3.7.1998 päivätyssä kiertokirjeessä nro 98-58, jossa määrätään 1.7.1998 lähtien myytyjen uusien ajoneuvojen verotuksellisen tehon laskemisesta, vahvistetut muutokset ovat tapahtuneet pääasian tosiseikaston jälkeen, eikä niitä sen vuoksi tarkastella jäljempänä.
5 Pääasian tosiseikkojen aikaan verotuksellisen tehon laskutavasta määrättiin pääasiallisesti 28.12.1956 päivätyssä kiertokirjeessä (Journal Officiel de la République Française, jäljempänä JORF, 22.1.1957, s. 910; jäljempänä vuoden 1956 kiertokirje) ja 23.12.1977 päivätyssä kiertokirjeessä nro 77-191 (JORF 8.2.1978, s. 1052), sellaisena kuin se on muutettuna 24.6.1987 päivätyllä kiertokirjeellä nro 87-56 ja 12.1.1988 päivätyllä kiertokirjeellä nro 88-04 (jäljempänä vuoden 1977 kiertokirje). Lainsäätäjä on taannehtivasti vahvistanut kiertokirjeet loi de finances rectificative pour 1993:n (vuoden 1993 lisätalousarviosta annettu laki) 35 §:n mukaisesti (22.6.1993 annettu laki nro 93-859, JORF 23.6.1993, s. 8815).
6 Vuoden 1956 kiertokirjeen mukainen hallinnollisen tehon laskutapa perustuu yksinomaan ajoneuvon sylinteritilavuuteen.
7 Vuoden 1977 kiertokirjeellä otettiin 1.1.1978 alkaen käyttöön moottoriajoneuvojen hallinnollisen tehon uusi laskukaava, jossa otetaan huomioon sylinteritilavuuden lisäksi useita muuttujia, kuten renkaiden ympärysmitta sekä neli- ja viisivaihteisten käsivalintaisten vaihteistojen ja kolmi- ja nelivaihteisten automaattivaihteistojen eri vaihteiden välityssuhteet. Kaavaa muutettiin 12.1.1988 päivätyllä kiertokirjeellä nro 88-04, jolla poistettiin hallinnollisen tehon laskennassa huomioon otettavan erään muuttujan yläraja, mutta 20.9.1991 päivätystä kiertokirjeestä nro 91-71 (jäljempänä vuoden 1991 kiertokirje) johtuu, että vanhaa kaavaa sovelletaan edelleen eräisiin liikenteessä käytettäväksi ajoneuvokohtaisesti hyväksyttyihin ajoneuvoihin.
8 On syytä mainita, että komission mukaan, jonka lausumaa ei ole tältä osin riitautettu, vuoden 1977 kiertokirjeen mukaisen laskukaavan soveltaminen johtaa yleensä verotuksellisen tehon vahvistamiseen noin kaksi hevosvoimaa pienemmäksi kuin sovellettaessa vuoden 1956 kiertokirjeen mukaista kaavaa. Tämä ero vaikuttaa porrastetun veron määrään sekä, kuten komissio, jonka lausumaa ei ole tältäkään osin riitautettu, on suullisessa käsittelyssä korostanut, myös vakuutusmaksujen suuruuteen, koska ne lasketaan ajoneuvojen hallinnollisen tehon perusteella.
9 Ajoneuvojen liikenteessä käytettäväksi hyväksymisessä noudatettava menettelylaji on yksi sovellettavan säännöstön määräytymiseen vaikuttavista seikoista.
10 Vuoden 1956 kiertokirjettä sovelletaan siten pääsääntöisesti kaikkiin moottoriajoneuvoihin, jotka on hyväksytty ennen 1.1.1978 siitä riippumatta, onko se tapahtunut tyyppihyväksynnän vai ajoneuvokohtaisen hyväksynnän perusteella. Sitä sovelletaan myös kaikkiin 1.1.1978-23.6.1987 ajoneuvokohtaisesti hyväksyttyihin ajoneuvoihin sekä 24.6.1987 lähtien sellaisiin ajoneuvokohtaisesti hyväksyttyihin ajoneuvoihin, jotka eivät ole tyyppihyväksytyn mallin mukaisia ja joiden ei myöskään ole todettu hallinnollisen tehon määräämisen kannalta vastaavan jotakin tyyppihyväksyttyä mallia, jonka hallinnollinen teho on laskettu vuoden 1977 kiertokirjeen mukaisesti.
11 On syytä lisätä, että suullisessa käsittelyssä on ilmennyt, että vuoden 1956 kiertokirjeen mukaista kaavaa sovelletaan myös yksityisautoihin, jotka on tyyppihyväksynnän perusteella hyväksytty 1.1.1978 tai myöhemmin, jos niihin verrattava malli on tyyppihyväksytty ennen 1.1.1978.
12 Vuoden 1977 kiertokirjettä puolestaan sovelletaan periaatteessa yksityisautoihin, jotka on hyväksytty liikenteeseen tyyppihyväksynnän perusteella 1.1.1978 tai myöhemmin, sekä yksityisautoihin, jotka on hyväksytty ajoneuvokohtaisesti 24.6.1987 tai myöhemmin ja jotka ovat tyyppihyväksytyn mallin mukaisia tai joiden on todettu hallinnollisen tehon määräämisen kannalta vastaavan jotakin tyyppihyväksyttyä mallia, jonka hallinnollinen teho on laskettu vuoden 1977 kiertokirjeen mukaisesti. Tältä osin on korostettava, ettei Ranskan hallitus ole kyennyt osoittamaan yhteisöjen tuomioistuimelle kriteerejä, joiden perusteella tämä vastaavuus voidaan todeta.
13 Näin ollen Ranskan verotusjärjestelmälle näyttää olevan ominaista, että yksityisautojen hallinnollisen tehon laskemiseksi on olemassa samanaikaisesti kaksi pääasiallista toisistaan erillistä laskutapaa.
14 Tarantik omistaa Jaguar-merkkisen XJ 6 4L2 -mallisen ajoneuvon, jonka ensimmäinen käyttöönottopäivä on 11.4.1979. Verohallinto on vahvistanut tämän ajoneuvon verotuksellisen tehon 24 hevosvoimaksi soveltamalla vuoden 1956 kiertokirjeessä määriteltyä laskutapaa.
15 Tarantikin todettiin 6.2.1996 laaditulla pöytäkirjalla rikkoneen säännöksiä, koska hän ei ollut kiinnittänyt ajoneuvoon vuoden 1995/1996 veromerkkiä, jonka ostamisesta hän oli kieltäytynyt. Bussy Saint-Georgesin veronkantoviranomainen (receveur principal) lähetti Tarantikille 9.5.1996 ilmoituksen siitä, että tältä peritään 19 325 Ranskan frangin (FRF) suuruinen summa, josta 6 569 FRF on varsinaista veroa ja 12 756 FRF veronkorotusta, minkä toimenpiteen Tarantik riitautti veroviranomaisissa.
16 Sen jälkeen kun Tarantikin vaatimus oli hylätty, hän haastoi Seine-et-Marnen verohallinnon Tribunal de grande instance de Meaux'hon. Hän katsoi, että yhteisöjen tuomioistuin oli useaan kertaan todennut porrastettua moottoriajoneuvoveroa koskevan verolainsäädännön yhteisön oikeuden vastaiseksi, että nämä säännökset olivat yhteisön oikeuden kannalta edelleen syrjiviä huolimatta niihin tehdyistä muutoksista ja että sen vuoksi oli todettava, ettei niitä voida soveltaa.
17 Seine-et-Marnen verohallinto pyysi alioikeutta hylkäämään Tarantikin kanteen, koska edellä mainitut verotussäännökset olivat yhteisön oikeuden mukaisia.
18 Tämän vuoksi alioikeus päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko verotusjärjestelmä, jota on sovellettu kantajan Jaguar-merkkiseen ajoneuvoon, jonka verotuksellinen teho on 24 hevosvoimaa ja joka on rekisteröity tunnuksella 197 AT 77 ja jonka käyttöönottopäivä on 11.4.1979, objektiivisten arviointiperusteiden mukainen siten, ettei arviointiperusteilla ole minkäänlaisia ETY:n perustamissopimuksen 95 artiklassa kiellettyjä syrjiviä vaikutuksia, kun otetaan huomioon tämän ajoneuvon hyväksymispäivä sekä toisaalta kantajan esittämät tilastolliset ja verotuksen kehittymistä koskevat tiedot ja toisaalta Ranskan veroviranomaisten huomautukset, sekä erityisesti,
- onko veroluokan, johon kuuluvan maahantuodun ajoneuvon verotuksellinen teho on yli 18 hevosvoimaa, ja veroluokan, johon kuuluvat samanlaiset ajoneuvot, joiden verotuksellinen teho on 15-16 hevosvoimaa, välinen progressiokerroin syrjivä;
- vaikuttavatko 28.12.1956, 23.12.1977, 24.6.1987, 12.1.1988 ja 20.9.1991 päivätyt kiertokirjeet, sellaisina kuin ne on taannehtivasti vahvistettu 22.6.1993 annetun loi de finances rectificativen 35 §:ssä, siten, että vero on sellaisia ajoneuvon omistajia syrjivä, joiden ajoneuvoille ei ole Ranskassa myönnetty tyyppihyväksyntää, jolloin ne on siis hyväksytty ajoneuvokohtaisesti;
- jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko yli 100 kilowatin tehoisen ajoneuvon omistajalla oikeus yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden perusteella, joita ovat yhdenvertainen kohtelu verotuksessa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja sen pöytäkirjojen määräykset, vedota syrjintään ja vaatia sen toteamista, että vero on kannettu perusteettomasti, koska se on syrjivä ja epätasapuolinen?"
19 Kysymys jakaantuu kolmeen osaan, joita on syytä tarkastella erikseen.
Ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäinen osa
20 Kansallinen tuomioistuin pyrkii ennakkoratkaisukysymyksensä ensimmäisessä osassa selvittämään pääasiallisesti, onko pääasiassa kysymyksessä olevan verotusjärjestelmän kaltaisella järjestelmällä maahantuotuihin ajoneuvoihin kohdistuvia syrjiviä vaikutuksia tai kotimaassa valmistettuihin samanlaisiin ajoneuvoihin kohdistuvia suojelevia vaikutuksia, jotka ovat yhteensopimattomia perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa sen vuoksi, että veron progressiokerroin kasvaa varsinkin 15-16 hevosvoiman veroluokan ja yli 18 hevosvoiman veroluokkien, joihin kuuluu vain maahantuotuja ajoneuvoja, välillä.
21 Tältä osin on syytä muistuttaa, että yhteisöjen tuomioistuin on jo asiassa C-113/94, Casarin, 30.11.1995 antamassaan tuomiossa (Kok. 1995, s. I-4203) joutunut ottamaan ennakkoratkaisupyyntömenettelyssä kantaa siihen, onko perustamissopimuksen 95 artiklan kanssa yhteensopiva Ranskan kansallisen lainsäädännön kaltainen moottoriajoneuvoveroa koskeva kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään veron määrän noususta siten, että veron progressio on 19 hevosvoiman veroluokasta alkaen, johon ei kuulu yhtään kotimaassa valmistettua ajoneuvoa, voimakkaampi kuin 15-16 hevosvoiman ja 17-18 hevosvoiman veroluokissa, joihin kuuluu kotimaassa valmistettuja ajoneuvoja, joita voidaan pitää samanlaisina tuotteina kuin maahantuodut ajoneuvot, joiden verotuksellinen teho on yli 19 hevosvoimaa.
22 Yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Casarin antamansa tuomion 22 kohdassa, että sen ratkaisemiseksi, onko porrastetun verotuksen progressiokertoimen kasvu yli 18 hevosvoiman veroluokissa vaikutukseltaan syrjivää tai suojelevaa, on selvitettävä, vaikuttaako tämä kasvu siten, että kuluttaja ohjautuu valitsemaan kotimaassa valmistetun ajoneuvon sellaisten ajoneuvojen sijasta, joiden verotuksellinen teho on yli 18 hevosvoimaa ja jotka ovat kaikki ulkomailla valmistettuja.
23 Yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Casarin antamansa tuomion 23-25 kohdassa tältä osin, että jos oletetaan, että 18 hevosvoiman verotuksellisen tehon ylittäviin ajoneuvoihin sovellettavan progressiokertoimen kasvu saa kuluttajat tosiasiallisesti luopumaan tällaisten ajoneuvojen ostosta, niin nämä kuluttajat valitsevat tällöin jonkin lähinnä alempaan 17-18 hevosvoiman veroluokkaan tai jopa 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvan mallin. Asiaan Casarin liittyneiden tosiseikkojen aikaan näihin molempiin veroluokkiin kuului sekä maahantuotuja että kotimaassa valmistettuja ajoneuvoja kuitenkin siten, että 17-18 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvista ajoneuvoista ylivoimaisesti suurin osa oli ulkomailla valmistettuja ja 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvista ajoneuvoista suurin osa puolestaan kotimaisia.
24 Yhteisöjen tuomioistuin totesi samassa tuomiossa myös, että kuluttajien saatavissa oli 15-16 hevosvoiman veroluokassa laaja valikoima maahantuotuja ajoneuvoja ja että 12-14 hevosvoiman ja 15-16 hevosvoiman veroluokkien välinen progressiokerroin oli pyöristettynä täsmälleen sama kuin 15-16 hevosvoiman ja 17-18 hevosvoiman veroluokkien välinen progressiokerroin, joten korkeatasoista ajoneuvoa etsivät kuluttajat eivät tästä syystä ohjaudu valitsemaan 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvaa ajoneuvoa. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi sen vuoksi, ettei Ranskan moottoriajoneuvoveroa koskevassa lainsäädännössä edellä mainittuun asiaan Casarin liittyneiden tosiseikkojen aikaan noudatetun järjestelmän mukaisella progressiokertoimen kasvulla yli 18 hevosvoiman veroluokissa ollut kotimaisia ajoneuvoja suosivaa vaikutusta.
25 Tämän perusteella yhteisöjen tuomioistuin katsoi edellä mainitussa asiassa Casarin, että perustamissopimuksen 95 artikla ei estä sellaisen moottoriajoneuvoverotusta koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamista, jossa käytetty progressiokerroin kasvaa siten kuin pääasiassa käsiteltävänä olevan kaltaisessa alaa koskevassa Ranskan lainsäädännössä, edellyttäen että tämän kasvun vaikutuksesta kotimaassa valmistettujen ajoneuvojen myyntiä ei suosita muista jäsenvaltioista tuotujen ajoneuvojen myyntiin nähden.
26 Edellä mainitussa asiassa Casarin annetussa tuomiossa tarkasteltiin veron määrän nousun progressiivisuutta toisaalta 15-16 hevosvoiman ja 17-18 hevosvoiman veroluokkien välillä ja toisaalta yli 18 hevosvoiman veroluokissa, kun taas nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäinen osa koskee nimenomaisesti veron määrän nousun progressiivisuutta pelkän 15-16 hevosvoiman veroluokan ja yli 18 hevosvoiman veroluokkien (eli 19-20 hevosvoimaa, 21-22 hevosvoimaa sekä 23 hevosvoimaa tai enemmän) välillä.
27 Arvioitaessa pääasian kohteena olevan verotusjärjestelmän syrjivää tai suojelevaa vaikutusta perustamissopimuksen 95 artiklassa tarkoitetulla tavalla on sen vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana ratkaista, mitä 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia ajoneuvoja voidaan pitää perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla samanlaisina kuin muista jäsenvaltioista tuotuja johonkin yli 18 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia ajoneuvoja ja erityisesti samanlaisina kuin pääasian kantajan ajoneuvo, jonka verotuksellinen teho on 24 hevosvoimaa.
28 Tältä osin on todettava, että edellä mainitussa asiassa Casarin annetun tuomion 15 kohdasta, jossa viitataan julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 20 kohtaan, ilmenee, että tuotteet, kuten autot, ovat samanlaisia perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos ne joutuvat kilpailutilanteeseen ominaisuuksiensa ja sen, millaisiin tarpeisiin ne vastaavat, vuoksi. Kuten julkisasiamiehen samassa asiassa esittämän ratkaisuehdotuksen 18 kohdasta ilmenee, moottoriajoneuvojen osalta kahden mallin välinen kilpailu riippuu siitä, missä määrin ne vastaavat tiettyihin muun muassa hintaa, kokoa, mukavuutta, suorituskykyä, kulutusta, kestävyyttä ja luotettavuutta koskeviin vaatimuksiin.
29 On tärkeää korostaa, että suuren sylinteritilavuuden eli yli 18 hevosvoiman verotuksellisen tehon omaavat ajoneuvot, joihin kohdistuu korkeampi vero kuin kotimaassa tai ulkomailla valmistettuihin 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluviin ajoneuvoihin, ovat pääsääntöisesti huomattavasti kalliimpia kuin 15-16 hevosvoiman veroluokan ajoneuvot. Kaikki 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvat ajoneuvot eivät sen vuoksi välttämättä ole perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisessä kappaleessa tarkoitetulla tavalla samanlaisia tuotteita kuin yli 18 hevosvoiman veroluokkiin kuuluvat ajoneuvot, varsinkaan verrattaessa 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia ajoneuvoja ajoneuvoihin, jotka kuuluvat veroluokkaan 23 hevosvoimaa tai enemmän.
30 Tämän jälkeen on täsmennettävä, että toisin kuin 15-16 hevosvoiman veroluokkaan, yli 18 hevosvoiman veroluokkiin kuuluu yksinomaan maahantuotuja ajoneuvoja. Pääasian kantajan huomautuksista, joita ei tältä osin ole kiistetty, nimittäin ilmenee, ettei näihin veroluokkiin kuuluvia kotimaassa valmistettuja ajoneuvoja ole.
31 Mikäli joitakin 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia ajoneuvoja voidaan pitää samanlaisina kuin yli 18 hevosvoiman veroluokkiin ja varsinkin veroluokkaan 23 hevosvoimaa tai enemmän kuuluvat ajoneuvot, kansallisen tuomioistuimen on tutkittava, onko kuluttajien saatavissa näiden samanlaisiksi katsottujen 15-16 hevosvoiman veroluokan ajoneuvojen joukossa niin laaja valikoima maahantuotuja ajoneuvoja, ettei progressiokertoimen kasvu 15-16 hevosvoiman ja yli 18 hevosvoiman veroluokkien, varsinkaan veroluokan 23 hevosvoimaa tai enemmän, välillä vaikuta kotimaassa valmistettujen ajoneuvojen myyntiä suosivasti.
32 Ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäiseen osaan on edellä tarkasteltujen seikkojen perusteella vastattava siten, että pääasiassa kysymyksessä olevien kaltaisilla moottoriajoneuvoveroa koskevilla kansallisilla säännöksillä ei ole perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan vastaisia syrjiviä tai suojelevia vaikutuksia sen perusteella, että veron progressiokerroin kasvaa 15-16 hevosvoiman veroluokan ja yli 18 hevosvoiman veroluokkien, joihin kuuluu vain maahantuotuja ajoneuvoja, välillä, kunhan jompikumpi seuraavista ehdoista täyttyy:
- 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia ajoneuvoja ei voida pitää edellä mainitussa määräyksessä tarkoitetulla tavalla samanlaisina tuotteina kuin yli 18 hevosvoiman veroluokkiin tai varsinkaan veroluokkaan 23 hevosvoimaa tai enemmän kuuluvat ajoneuvot, jollainen pääasian kantajalla on, tai
- vaikka joitakin 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia ajoneuvoja voidaan pitää samanlaisina tuotteina kuin yli 18 hevosvoiman veroluokkiin ja varsinkin veroluokkaan 23 hevosvoimaa tai enemmän kuuluvat ajoneuvot, kuluttajien saatavissa on sellainen valikoima tällaisia 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia maahantuotuja ajoneuvoja, ettei progressiokertoimen kasvu 15-16 hevosvoiman veroluokan ja yli 18 hevosvoiman veroluokkien, varsinkin veroluokan 23 hevosvoimaa tai enemmän, välillä vaikuta kotimaassa valmistettujen ajoneuvojen myyntiä suosivasti.
Ennakkoratkaisukysymyksen toinen ja kolmas osa
33 On syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta (ks. erityisesti asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995, Kok. 1995, s. I-4921, 59 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut, että se ei voi vastata kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen, jos on ilmeistä, että yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella tai pätevyyden tutkimisella, joita kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa  tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, taikka myöskään, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen, eikä yhteisöjen tuomioistuimella ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks. erityisesti em. asiassa Bosman annettu tuomio, 61 kohta).
34 Kansallinen tuomioistuin pyrkii tässä tapauksessa selvittämään ennakkoratkaisukysymyksensä toisessa osassa pääasiallisesti sitä, vaikuttaako vuosien 1956, 1977 ja 1991 kiertokirjeiden mukaisen verotusjärjestelmän soveltaminen syrjivästi maahantuotuihin ajoneuvoihin, jotka on Ranskassa hyväksytty liikenteeseen ajoneuvokohtaisesti. Sama tuomioistuin tiedustelee kysymyksensä kolmannessa osassa, voiko yli 100 kilowatin tehoisen ajoneuvon omistaja jättää veron maksamatta, jos vero katsotaan perustamissopimuksen 95 artiklan vastaiseksi.
35 Ensimmäiseksi on todettava, että ennakkoratkaisukysymyksen toisen osan sanamuodosta ilmenee suoraan, että vastauksella on merkitystä pääasian ratkaisun kannalta ainoastaan siinä tapauksessa, että pääasian kantajan ajoneuvo on hyväksytty liikenteeseen ajoneuvokohtaisesti. Tarantik on yhteisöjen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin antamassaan vastauksessa kuitenkin ilmoittanut yhteisöjen tuomioistuimelle, että hänen ajoneuvonsa oli tyyppihyväksyttyä mallia.
36 Ennakkoratkaisukysymyksen kolmannesta osasta on puolestaan todettava, niin kuin julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 66 kohdassa on korostettu, että 100 kilowatin raja-arvolla on merkitystä vain joillekin ajoneuvoille, joiden todellinen teho ylittää tämän raja-arvon ja joiden verotuksellinen teho lasketaan vuoden 1977 kiertokirjeen määräysten mukaisesti. Tarantikin ajoneuvon verotuksellinen teho on puolestaan laskettu soveltamalla vuoden 1956 kiertokirjeen määräyksiä, kuten pääasian kantaja on täsmentänyt, ottaen huomioon, että ajoneuvo on Ranskassa 24.11.1976 tyyppihyväksyttyä mallia, mitä koskevia selityksiä Ranskan hallitus ei ole kiistänyt. Koska pääasian kantajan ajoneuvon verotuksellista tehoa ei ole laskettu soveltamalla vuoden 1977 kiertokirjeen määräyksiä, siihen kysymykseen, voiko yli 100 kilowatin tehoisen ajoneuvon omistaja jättää veron maksamatta, jos vero katsotaan perustamissopimuksen 95 artiklan vastaiseksi, annettavalla vastauksella ei ole merkitystä pääasiana olevan oikeusriidan ratkaisun kannalta.
37 Ennakkoratkaisukysymyksen toiseen ja kolmanteen osaan ei sen vuoksi ole vastattava.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
38 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Ranskan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut Tribunal de grande instance de Meaux'n 13.11.1997 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Pääasiassa kysymyksessä olevien kaltaisilla moottoriajoneuvoveroa koskevilla kansallisilla säännöksillä ei ole EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan (josta on muutettuna tullut EY 90 artiklan ensimmäinen kohta) vastaisia syrjiviä tai suojelevia vaikutuksia sen perusteella, että veron progressiokerroin kasvaa 15-16 hevosvoiman veroluokan ja yli 18 hevosvoiman veroluokkien, joihin kuuluu vain maahantuotuja ajoneuvoja, välillä, kunhan jompikumpi seuraavista ehdoista täyttyy:
- 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia ajoneuvoja ei voida pitää edellä mainitussa määräyksessä tarkoitetulla tavalla samanlaisina tuotteina kuin yli 18 hevosvoiman veroluokkiin tai varsinkaan veroluokkaan 23 hevosvoimaa tai enemmän kuuluvat ajoneuvot, jollainen pääasian kantajalla on, tai
- vaikka joitakin 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia ajoneuvoja voidaan pitää samanlaisina tuotteina kuin yli 18 hevosvoiman veroluokkiin ja varsinkin veroluokkaan 23 hevosvoimaa tai enemmän kuuluvat ajoneuvot, kuluttajien saatavissa on sellainen valikoima tällaisia 15-16 hevosvoiman veroluokkaan kuuluvia maahantuotuja ajoneuvoja, ettei progressiokertoimen kasvu 15-16 hevosvoiman veroluokan ja yli 18 hevosvoiman veroluokkien, varsinkin veroluokan 23 hevosvoimaa tai enemmän, välillä vaikuta kotimaassa valmistettujen ajoneuvojen myyntiä suosivasti.