CELEX: 62002CJ0002
Fælles landbrugspolitik
afgifter i forbindelse med sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af fersk kød
direktiv 85/73/EØF

Ved kendelse af 10. december 2001, indgået til Domstolen den 7. januar 2002, har Verwaltungsgericht Mainz i henhold til artikel
234 EF forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit,
litra a), til Rådets direktiv 85/73/EØF af 29. januar 1985 om finansiering af veterinærundersøgelse og -kontrol som omhandlet
i direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF, 90/675/EØF og 91/496/EØF (EFT L 32, s. 14), som ændret og kodificeret ved Rådets direktiv
96/43/EF af 26. juni 1996 (EFT L 162 s. 1, herefter »direktiv 85/73«).
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag mellem Emil Färber GmbH & Co. (herefter »Färber«) og Landkreis Alzey-Worms (herefter
»Landkreis«) vedrørende opkrævning af afgifter, som sidstnævnte har pålagt Färber for sundhedsmæssige undersøgelser og kontrol
med kød gennemført i den opskæringsvirksomhed, som Färber driver i Alzey (Tyskland).
De relevante retsregler
De fællesskabsretlige bestemmelser
Med det formål at fremme handelen med fersk kød inden for Fællesskabet foranstaltede Rådets direktiv 64/433/EØF af 26. juni
1964 om sundhedsmæssige problemer vedrørende handelen med fersk kød inden for Fællesskabet (EFT 1963-1964, s. 175), som kodificeret
ved Rådets direktiv 91/497/EØF af 29. juli 1991 (EFT L 268, s. 69), og som ændret ved Rådets direktiv 95/23 af 22. juni 1995
(EFT L 243, s. 7, herefter »direktiv 64/433«), en tilnærmelse af medlemsstaternes sundhedsmæssige bestemmelser og tilsigtede
særligt at gøre de sundhedsmæssige betingelser for kød på slagterier og opskæringsvirksomheder samt for oplagring og transport
af kød ensartede (jf. anden, tredje og fjerde betragtning til direktiv 64/433).
Med dette formål bestemmer artikel 3, stk. 1, afsnit A og B, i direktiv 64/433 bl.a., at medlemsstaterne drager omsorg for,
at slagtning og opskæring finder sted på autoriserede slagterier og opskæringsvirksomheder, og i overensstemmelse med bestemmelserne
og på de sundhedsmæssige betingelser, der er fastsat i bilag I til direktivet.
For så vidt angår opskæring bestemmer artikel 3, stk. 1, afsnit B, i direktiv 64/433, at medlemsstaterne drager omsorg for
at:
»udskæringer eller stykker, der er mindre end de i afsnit A anførte, eller udbenet kød, uanset om det er pakket:
a)
opskæres eller udbenes eller pakkes i en opskæringsvirksomhed, der opfylder betingelserne i bilag I, kapitel I og III, og
som er autoriseret og kontrolleret i overensstemmelse med artikel 10
b)
opskæres eller udbenes eller pakkes og udvindes i overensstemmelse med bilag I, kapitel IX, og hidrører fra
–
fersk kød, der opfylder de i afsnit A anførte betingelser bortset fra litra h), samt transporteres i overensstemmelse med
bilag I, kapitel XV, eller
–
fersk kød indført fra tredjelande i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 90/675/EØF
c)
oplagres under forhold, der opfylder betingelserne i bilag I, kapitel XIV, i virksomheder, som er autoriseret i overensstemmelse
med artikel 10, og kontrolleret i overensstemmelse med bilag I, kapitel X
d)
kontrolleres af en embedsdyrlæge i overensstemmelse med bilag I, kapitel X
e)
opfylder betingelserne i bilag I, kapitel XII, med hensyn til indpakning og emballering
f)
opfylder betingelserne i afsnit A, litra c), e), f) og h)«.
Bilag I til direktiv 64/433 indeholder et kapitel X med overskriften »Sundhedskontrol med opskåret og oplagret kød«, som der
henvises til i artikel 3, stk. 1, afsnit B, litra d). Kapitlet har følgende ordlyd:
»47.
Autoriserede opskæringsvirksomheder og autoriserede køle- og fryselagre skal underkastes kontrol af en embedsdyrlæge.
48.
Embedsdyrlægens kontrol omfatter følgende opgaver:
–
kontrol med registeret over ind- og udgående fersk kød
–
sundhedskontrol med det ferske kød, som findes i de under punkt 47 nævnte virksomheder
–
sundhedskontrol med det ferske kød før kødets opskæring og ved dets afsendelse fra de under punkt 47 nævnte virksomheder
–
kontrol med renligheden hvad angår lokaler, anlæg og værktøj i henhold til kapitel V samt med personalets hygiejne, herunder
beklædningen
–
enhver anden kontrol, som embedsdyrlægen skønner nødvendig for overholdelsen af dette direktivs bestemmelser.«
For at undgå en fordrejning af konkurrencevilkårene, som kan opstå som følge af de afvigelser, der findes mellem de forskellige
medlemsstater vedrørende finansiering af sundhedsmæssige undersøgelser og kontrol, fastsætter direktiv 85/73 harmoniserede
bestemmelser for finansiering af undersøgelserne og kontrollen (jf. femte og syvende betragtning til direktiv 96/43).
Med dette formål bestemmer artikel 1 i direktiv 85/73 bl.a., at medlemsstaterne sørger for – efter de nærmere regler i bilag
A til direktivet – at opkræve en EF-afgift til dækning af udgifterne til undersøgelse og kontrol af de i nævnte bilag omhandlede
produkter.
Artikel 5, stk. 1, i direktiv 85/73 har følgende ordlyd:
»EF-afgifterne fastsættes således, at de dækker de omkostninger, som den kompetente myndighed har i forbindelse med
–
lønninger og sociale ordninger til kontroltjenesten
–
administration i forbindelse med undersøgelse og kontrol, hvortil kan henregnes de udgifter, der er nødvendige til kontrolpersonalets
efter- og videreuddannelse
–
udførelse af den i artikel 1, 2 og 3 omhandlede undersøgelse og kontrol.«
Bilag A, kapitel I, til direktiv 85/73 fastsætter i overensstemmelse med direktivets artikel 5, stk. 1, afgifter på kød, der
er omfattet af bl.a. direktiv 64/433. I kapitel I, punkt 1, fastsættes således de faste beløb pr. dyr for udgifter til undersøgelse
i forbindelse med slagtning.
Bilag A, kapitel I, punkt 2, til direktiv 85/73 er affattet således:
»Kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring, jf. navnlig artikel 3, stk. 1, litra B, i direktiv 64/433/EØF og artikel
3, stk. 1, litra B, i direktiv 71/118/EØF dækkes
a)
enten ved tillæg af et fast beløb på 3 ECU/ton kød, der kommer ind på en opskæringsvirksomhed.
Dette beløb lægges til de i punkt 1 nævnte beløb
b)
eller ved opkrævning af de faktiske undersøgelsesomkostninger pr. time.
Hvis opskæringen udføres i den virksomhed, hvorfra kødet stammer, foretages en nedsættelse på indtil 55% af de i første afsnit
fastsatte beløb.
En medlemsstat, der vælger ordningen med præsteret time, skal være i stand til over for Kommissionen at bevise, at den i litra
a) fastsatte afgift ikke kan dække de faktiske omkostninger.«
I den oprindelige affattelse af direktiv 85/73 bestemte artikel 2, stk. 1, første afsnit, at Rådet med kvalificeret flertal
på forslag af Kommissionen skulle vedtage den eller de faste størrelser for de afgifter, som Kommissionen havde fastsat at
medlemsstaterne skulle opkræve. I medfør af denne bestemmelse vedtog Rådet beslutning 88/408/EØF af 15. juni 1988 om størrelserne
for den afgift, der i henhold til direktiv 85/73 skal opkræves for sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af fersk kød (EFT
L 194 s. 24).
Artikel 3, stk. 1, i beslutning 88/408 har følgende ordlyd:
»Den del af afgiften, der dækker kontrol og undersøgelse i forbindelse med den opskæring, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1,
litra B, i direktiv 64/433/EØF, og i artikel 3, stk. 1, litra B, underlitra b), i direktiv 71/118/EØF, fastsættes til et fast
beløb på 3 ECU/ton med ben for kød, som skal udbenes, og som er bestemt til opskæring.«
Ved Rådets direktiv 93/118/EF af 22. december 1993 om ændring af direktiv 85/73 (EFT L 340, s. 15) blev beslutning 88/408
ophævet med virkning fra den 1. januar 1994. Fra dette tidspunkt blev afgifter for det bl.a. i direktiv 64/433 omhandlede
kød fastsat direkte i de direktiver, der ændrer direktiv 85/73. Således bestemmes følgende i kapitel I, punkt 2, i bilaget
til direktiv 85/73, som ændret ved direktiv 93/118:
»Kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring, jf. artikel 3, stk. 1, litra B, i direktiv 64/433/EØF og artikel 3,
stk. 1, litra B, i direktiv 71/118/EØF, dækkes
a)
enten ved tillæg af et fast beløb på 3 ECU/ton kød, der kommer ind på en opskæringsvirksomhed.
Dette beløb lægges til de i nr. 1 nævnte beløb
b)
eller ved opkrævning af de faktiske undersøgelsesomkostninger pr. time, idet hver påbegyndt time regnes som fuld time.
Hvis opskæringen udføres i den virksomhed, hvorfra kødet stammer, foretages en nedsættelse på indtil 55% af de i stk. 1 fastsatte
beløb.«
De nationale bestemmelser
Direktiv 85/73 er gennemført i delstatslovgivningen i Rheinland-Pfalz ved Landesgesetz zur Ausführung fleisch- und geflügelfleischhygienerechtlicher
Vorschriften (delstatsloven til gennemførelse af sundhedsretlige bestemmelser for så vidt angår kød og fjerkrækød) af 17.
december 1998 (GVBl. 1998, s. 422), en lov, som overførte kompetencen til at fastsætte og opkræve afgifter i forbindelse med
sundhedsmæssige undersøgelser og kontrol med fersk kød og fjerkrækød til Landkreise med virkning fra den 1. januar 2000.
Landkreis vedtog under udøvelse af denne kompetence, Satzung über die Erhebung von Gebühren nach fleisch- und geflügelfleischhygienerechtlichen
Vorschriften (bekendtgørelse om opkrævning af afgifter i henhold til de sundhedsretlige bestemmelser for så vidt angår kød
og fjerkrækød) af 24. februar 2000 (herefter  »vedtægten«). Vedtægtens § 9, stk. 1, som berigtiget ved Landkreis beslutning
af 17. maj 2000, bestemmer:
»Der opkræves en afgift for tilsyn, kontrol og undersøgelser i forbindelse med opskæring af kød, hvis størrelse fastsættes
ud fra vægten af det ikke-udbenede kød, der leveres til opskæringsvirksomheden. Afgiftens størrelse fastsættes i overensstemmelse
med bilag A, kapitel I, punkt 2, litra a), til direktiv 85/73/EØF i den gældende kodificerede udgave (jf. bilag 5). Hvis opskæringen
finder sted i den virksomhed, hvorfra kødet stammer, nedsættes afgiften for denne del af kødet med 55%.«
I bilag 5 til bekendtgørelsen er afgiften for offentlige opgaver, der udføres i opskæringsvirksomheder, som er godkendt i
henhold til fællesskabsretten, fastsat til 3 EUR, henholdsvis 5,87 DEM/ton ikke-udbenet kød, der kommer ind på opskæringsvirksomheden.
Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Färber driver et slagteri og en opskæringsvirksomhed i Alzey. Til opskæringsvirksomheden leveres også halve kroppe og kvarte
kroppe, der ikke opskæres dér, men som sælges videre i uopskåret tilstand. Landkreis opkrævede afgifter for sundhedsmæssig
kontrol i Färbers opskæringsvirksomhed, beregnet på grundlag af den samlede mængde kød, der var blevet leveret til opskæringsvirksomheden,
uanset om kødet rent faktisk blev opskåret eller ej, i overensstemmelse med bekendtgørelsens § 9, stk. 1.
Färber klagede over Landkreis’ afgiftsafgørelser af 25. februar, 6. april, 10. maj og 23. juni 2000, idet virksomheden gjorde
gældende, at der i forbindelse med beregningen af afgiften ikke var taget hensyn til, at en del af kødet var blevet solgt
som enten halve eller kvarte kroppe, og at denne del af kødet i henhold til fællesskabsretten ikke kunne give anledning til
opkrævning af en afgift, eftersom kødet ikke var blevet opskåret i opskæringsvirksomheden.
Den 12. oktober 2000 anlagde Färber sag ved Verwaltungsgericht Mainz til prøvelse af Landkreis’ beslutning om at afvise klagen.
Til støtte for sin påstand har Färber navnlig gjort gældende, at det fremgår af dom af 24. oktober 1996 (sag C-86/94, De Venhorst,
Sml. I, s. 5261), at der i forbindelse med fastsættelsen af afgifter for kontrol og undersøgelser i opskæringsvirksomheden
kun må tages hensyn til det kød, der rent faktisk opskæres.
Landkreis har for den nationale ret anført, at selv kød, der ikke skal opskæres, alene ved den omstændighed, at det kommer
ind på og fraføres virksomheden, og ved dets blotte tilstedeværelse i opskæringsvirksomheden giver anledning til de hermed
forbundne obligatoriske behandlingsmåder samt afgiftspligtige sundhedsmæssige kontrol- og tilsynsforanstaltninger. Derfor
har fællesskabslovgiver ikke sondret mellem kød, der opskæres, og kød, der ikke opskæres, men har derimod fastsat, at afgiftens
beregningsgrundlag skal omfatte alt det kød, der kommer ind på en opskæringsvirksomhed.
Da den under disse omstændigheder fandt, at afgørelsen af sagen afhænger af fortolkningen af bilag A, kapitel I, punkt 2,
første afsnit, litra a), til direktiv 85/73, besluttede Verwaltungsgericht Mainz at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende
præjudicielle spørgsmål:
»Skal kapitel I, punkt 2, litra a), i bilag A til direktiv 85/73/EØF, som affattet ved direktiv 96/43/EF, fortolkes således,
at det i bestemmelsen omhandlede tillæg af et fast beløb, med hvilket kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring
finansieres, kun skal betales for kød, der rent faktisk opskæres i opskæringsvirksomheden, eller skal bestemmelsen fortolkes
således, at den faste afgift skal betales for alt det kød, der kommer ind på opskæringsvirksomheden, uanset om det opskæres?«
Det præjudicielle spørgsmål
Med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål bemærkes, som den forelæggende ret, hovedsagens parter, den italienske regering
og Kommissionen har anført, at dommen i De Venhorst-sagen vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 1, i beslutning 88/408,
hvorefter den del af afgiften, der dækker kontrol og undersøgelse i forbindelse med den opskæring, der er omhandlet i artikel
3, stk. 1, afsnit B, i direktiv 64/433/EØF, fastsættes til et fast beløb på 3 ECU/ton med ben for »kød, som skal udbenes,
og som er bestemt til opskæring«.
Som det fremgår af denne doms præmis 14, blev beslutning 88/408 ophævet med virkning fra den 1. januar 1994 ved direktiv 93/118,
som i stedet for artikel 3, stk. 1, i beslutning 88/408 indsatte et punkt 2, første afsnit, litra a), i kapitel I i bilaget
til direktiv 85/73, i den dagældende affattelse, som fastsætter, at den nævnte kontrol og undersøgelse i fremtiden navnlig
skulle dækkes ved tillæg til afgiften for omkostninger ved undersøgelser i forbindelse med slagtning, som fastsat i samme
kapitels punkt 1, af et fast beløb på 3 ECU/ton »kød, der kommer ind på en opskæringsvirksomhed«. I den for nærværende sags
relevante del er denne bestemmelse i bilaget til direktiv 85/73, som affattet ved direktiv 93/118, gentaget uden ændringer
i bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a), til direktiv 85/73.
Henset til bestemmelsens nye formulering må det for det første konkluderes, at den fortolkning, som Domstolen har anlagt i
præmis 29 i De Venhorst-dommen, hvorefter den del af afgiften, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1, i beslutning 88/408,
skal beregnes på grundlag af vægten med ben for kød, som faktisk opskæres i opskæringsvirksomheden, ikke kan overføres til
den bestemmelse, som nu er indeholdt i bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a), til direktiv 85/73.
For det andet må det på grund af de entydige og klare formuleringer i sidstnævnte bestemmelse fastslås, at ved at bestemme,
at afgiften for kontrol og undersøgelser i forbindelse med opskæring tillægges et fast beløb for »kød, der kommer ind på en
opskæringsvirksomhed«, har fællesskabslovgiver bevidst ønsket at fravige bestemmelsen i beslutning 88/408 og udtrykkeligt
bestemme, at beløbet ligeledes omfatter kød, som kommer ind på en opskæringsvirksomhed uden at blive opskåret der.
Som Landkreis, den italienske regering og Kommissionen har understreget, er en sådan fortolkning med udgangspunkt i ordlyden
af bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a), til direktiv 85/73 så meget desto mere berettiget som alt kød – således
som det navnlig fremgår af bilag I, kapitel X, til direktiv 64/433 – også kød, der ikke skal opskæres, alene på grund af den
omstændighed, at det kommer ind på virksomheden, dets tilstedeværelse i opskæringsvirksomheden samt at det fraføres herfra,
giver anledning til sundhedsmæssige kontrol- og tilsynsforanstaltninger, som skal finansieres af de med henblik herpå fastsatte
afgifter.
Som Kommissionen med rette har gjort gældende, er det tillæg, som er fastsat i kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a),
i bilag A til direktiv 85/73, et fast beløb, således at den omstændighed, at omkostningerne til kontrol og undersøgelser af
kød, der kommer ind på en opskæringsvirksomhed og faktisk opskæres der, er højere end udgifter til kontrol og undersøgelse
af kød, der ikke opskæres, ikke kan være til hinder for, at alt kød pålægges et tillæg.
Herefter skal det forelagte spørgsmål besvares med, at kapitel I, punkt 2, litra a), i bilag A til direktiv 85/73 skal fortolkes
således, at det i bestemmelsen omhandlede tillæg af et fast beløb, med hvilket kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring
finansieres, skal betales for alt det kød, der kommer ind på opskæringsvirksomheden, uanset om det faktisk opskæres på virksomheden.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke
erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret,
tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Verwaltungsgericht Mainz ved kendelse af 10. december 2001, for ret:
Bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a), til Rådets direktiv 85/73/EØF af 29. januar 1985 om finansiering af
veterinærundersøgelse og -kontrol som omhandlet i direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF, 90/675/EØF og 91/496/EØF, som ændret og
kodificeret ved Rådets direktiv 96/43/EF af 26. juni 1996, skal fortolkes således, at det i bestemmelsen omhandlede tillæg
af et fast beløb, med hvilket kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring finansieres, skal betales for alt det kød,
der kommer ind på opskæringsvirksomheden, uanset om det faktisk opskæres på virksomheden.
Schintgen
Skouris
Colneric
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 16. oktober 2003.
R. Grass
V. Skouris
Justitssekretær
Præsident
–
Processprog: tysk.