CELEX: 62001TJ0226
Lepinguväline vastutus
Pakkumismenetlus
Loonustasu
Loonustasu maksmisega asjaomasel turul tekitatud kahju
Põhjuslik seos

Vaidluse taust
Komisjon võttis nõukogu 4. augusti 1995. aasta määrust (EÜ) nr 1975/95 Gruusia, Armeenia, Aserbaidžaani, Kõrgõzstani ja Tadžikistani
elanikkonnale põllumajandussaaduste tasuta tarnimise meetmete kohta (EÜT L 191, lk 2) ja komisjoni 18. augusti 1995. aasta
määrust (EÜ) nr 2009/95, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad sekkumisvarudest pärit põllumajandussaaduste ja -toodete
tasuta tarnimiseks Gruusiale, Armeeniale, Aserbaidžaanile, Kõrgõzstanile ja Tadžikistanile vastavalt nõukogu määrusele nr 1975/95
(EÜT L 196, lk 4), kohaldades 7. veebruaril 1996. aastal vastu määruse (EÜ) nr 228/96, mis käsitleb Armeenia ja Aserbaidžaani
elanikkonnale puuviljamahla ja ‑moosi tarnimist (EÜT L 30, lk 18, edaspidi „pakkumiskutse teadaanne”).
Määruse nr 228/96 artikli 1 kohaselt:
„Käesolevaga kuulutatakse välja pakkumismenetlus maksimaalselt 1 000 tonni puuviljamahla, 1 000 tonni kontsentreeritud puuviljamahla
ja 1 000 tonni puuviljamoosi tarnimiseks määruse I lisas esitatud tingimustel […]” [mitteametlik tõlge]
Määruse nr 228/96 artikli 3 lõike 2 punkti a alusel märgib pakkuja pakkumises iga partii kohta pakkumise esemeks olevate teenuste
ja toodetega seotud kõikide kulude eest tasumiseks turult kõrvaldatud puuviljade koguse, mida pakkuja kohustub oma valdusesse
võtma.
Määruse nr 228/96 I lisa järgi puudutasid partiid nr 1, 2 ja 5 vastavalt 500 netotonni õunamahla, 500 netotonni 50%-lise kontsentreeritud
õunamahla ja 500 tonni erinevatest puuviljadest valmistatud moosi tarnimist; kõnealuste partiide osas olid kõrvaldamisele
kuuluvateks puuviljadeks õunad. Partiid nr 3, 4 ja 6 puudutasid vastavalt 500 netotonni apelsinimahla, 500 netotonni 50%‑lise
kontsentreeritud apelsinimahla ja 500 tonni erinevatest puuviljadest valmistatud moosi tarnimist; kõnealuste partiide osas
olid kõrvaldamisele kuuluvateks puuviljadeks apelsinid.
Hageja esitas 15. veebruari 1996. aasta kirjaga pakkumise partiide nr 1 ja 2 kohta, pakkudes võtta nimetatud partiide tarnimise
eest tasuna vastu asjaomastest kogustest vastavalt 12 500 tonni ja 25 000 tonni õunu.
Äriühingud Trento Frutta SpA ja Loma GmbH pakkusid vastavalt partii nr 1 osas 8 000 tonni õunte vastuvõtmist ja partii nr 2
osas 13 500 tonni õunte vastuvõtmist. Lisaks märkis Trento Frutta, et vajaliku õuntekoguse puudumise korral võib ta vastu
võtta virsikuid.
Komisjon edastas 6. märtsil 1996 Itaalia sekkumisametile (l’Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolo, edaspidi
„sekkumisamet”) teate nr 10 663, mille kohaselt otsustati partiide nr 1, 3, 4, 5 ja 6 tarnimise leping sõlmida viimatimainituga;
teate koopia edastati ka Trento Frutta’le. Nimetatud teate järgi saab Trento Frutta tasuna esmajärjekorras järgmised turult
kõrvaldatavate puuviljade kogused:
–        partii nr 1: 8 000 tonni õunu või teise võimalusena 8 000 tonni virsikuid;
–        partii nr 3: 20 000 tonni apelsine või teise võimalusena 8 500 tonni õunu või 8 500 tonni virsikuid;
–        partii nr 4: 32 000 tonni apelsine või teise võimalusena 13 000 tonni õunu või 13 000 tonni virsikuid;
–        partii nr 5: 18 000 tonni õunu, või teise võimalusena 18 000 tonni virsikuid;
–        partii nr 6: 45 000 tonni apelsine või teise võimalusena 18 000 tonni õunu või 18 000 tonni virsikuid.
Komisjon edastas 13. märtsil 1996 sekkumisametile teate nr 11 832, mille kohaselt otsustati partii nr 2 tarnimise leping sõlmida
Loma’ga.
Komisjon võttis 14. juunil 1996 vastu otsuse C (96) 1453 Armeenia ja Aserbaidžaani elanikkonnale puuviljamahla ja -moosi tarnimiseks
vastavalt määrusele (EÜ) nr 228/96 (edaspidi „14. juuni 1996. aasta otsus”). Vastavalt kõnealuse otsuse teisele põhjendusele
ilmnes sekkumismenetluse lõppemise järel, et võrreldes vajalike kogustega on turult kõrvaldatud kogused väikesed, samas kui
kõrvaldamismenetlus on põhimõtteliselt lõppenud. Seetõttu oli kõnealuse otsuse täitmiseks vajalik lubada pakkumismenetluse
võitnud ettevõtjatel soovi korral võtta õunte ja apelsinide asemel tasuks teisi turult kõrvaldatud puuvilju, võttes arvesse
asjaomaste puuviljade töötlemise võrdväärsusest sõltuvaid eelnevalt kindlaks määratud koguseid.
14. juuni 1996. aasta otsuse artikkel 1 nägi ette, et turult kõrvaldatud puuviljad antakse võitnud pakkujate (st Trento Frutta
ja Loma) käsutusse nende taotlusel, võttes arvesse järgmisi asenduskoefitsiente:
„a)      üks tonn virsikuid ühe tonni õunte kohta;
b)      0,667 tonni aprikoose ühe tonni õunte kohta;
c)      0,407 tonni virsikuid ühe tonni apelsinide kohta;
d)      0,270 tonni aprikoose ühe tonni apelsinide kohta”.
Komisjon võttis 22. juulil 1996 vastu otsuse C (96) 1916 Armeenia ja Aserbaidžaani elanikkonnale puuviljamahla ja -moosi tarnimiseks
vastavalt määrusele (EÜ) nr 228/96 (edaspidi „22. juuli 1996. aasta otsus”). Vastavalt kõnealuse otsuse kolmandale põhjendusele
ei ole virsikute jaoks ettenähtud kogused otsuse täitmiseks piisavad. Seetõttu oleks asjakohane lubada ka võitnud pakkujatele
tarnimise eest tasuks saadavate õunte asendamine nektariinidega.
22. juuli 1996. aasta otsuse artikkel 1 nägi ette, et turult kõrvaldatud puuviljad antakse Trento Frutta ja Loma käsutusse
nende taotlusel, võttes arvesse asenduskoefitsienti 1,4 tonni nektariine ühe tonni õunte kohta.
Hageja palvel 26. juulil 1996. aastal kokku kutsutud kohtumisel komisjoni põllumajanduse peadirektoraadi talitustega esitas
hageja oma vastuväited komisjoni poolt lubatud õunte ja apelsinide asendamisele teiste puuviljadega, ning ta sai 14. juuni
1996. aasta otsuse koopia.
Hageja esitas 2. augustil 1996 komisjonile Padova ülikooli põllundus-metsandusalade ja nende haldamise osakonna (Dipartimento
Territorio e Sistemi Agro-Forestali) koostatud tehnilise aruande teatud puuviljade majanduslike asenduskoefitsientide kohta
puuviljamahla tegemisel.
Komisjon võttis 6. septembril 1996 vastu otsuse C (96) 2208, millega muudeti 14. juuni 1996. aasta otsust Armeenia ja Aserbaidžaani
elanikkonnale puuviljamahla ja -moosi tarnimiseks vastavalt määrusele (EÜ) nr 228/96 (edaspidi „6. septembri 1996. aasta otsus”).
See otsus oli suunatud Prantsuse Vabariigile, Kreeka Vabariigile, Itaalia Vabariigile ja Hispaania Kuningriigile. Kõnealuse
otsuse teise põhjenduse kohaselt on ühelt poolt Kaukasuse elanikkonnale tarnitava puuviljamahla valmistamiseks kasutatavate
õunte ja apelsinide ja teiseks nimetatud toodete tarnimise eest tasuks saadavate turult kõrvaldatud virsikute võrdsemaks asendamiseks
kogu virsikute kõrvaldamise ajavahemikul asjakohane muuta 14. juuni 1996. aasta otsuses esitatud koefitsiente. Uusi koefitsiente
kohaldatakse üksnes puuviljadele, mida võitnud pakkujad ei olnud toodete tarnimise eest tasuna veel saanud.
6. septembri 1996. aasta otsuse artikli 1 kohaselt muudetakse 14. juuni 1996. aasta otsuse artikli 1 punkte a ja c järgnevalt:
„a)      0,914 tonni virsikuid ühe tonni õunte kohta;
b)      0,372 tonni virsikuid ühe tonni apelsinide kohta”.
Hageja esitas kaks tühistamishagi: 6. septembri 1996. aasta otsuse peale (registreeritud numbri T‑191/96 all) ja 22. juuli
1996. aasta otsuse peale (registreeritud numbri T‑106/97 all).
Esimese Astme Kohus tühistas 14. oktoobri 1999. aasta otsusega liidetud kohtuasjades T‑191/96 ja T‑106/97: CAS Succhi di Frutta
vs
. komisjon (EKL 1999, lk II‑3181, edaspidi „kohtuotsus CAS
vs
. komisjon”) 6. septembri 1996. aasta otsuse kohtuasjas T‑191/96 ja lükkas kohtuasjas T‑106/97 hagi vastuvõetamatuse tõttu
tagasi. Kohtuasjas T‑191/96 nõustus Esimese Astme Kohus sisuliselt tühistamishagi esimese väitega, leides, et õunte ja apelsinide
asendamine virsikutega on pakkumiskutse teadaande ühe põhitingimuse oluline muutmine, mida otsuse aluseks olevad normid ette
ei näinud ning tähendab seetõttu pakkumiskutse teadaande ning läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumist (punktid 74–82).
Komisjon esitas 21. detsembril 1999 eespool punktis 18 viidatud kohtuotsuse CAS
vs
. komisjon peale apellatsioonkaebuse, mis registreeriti numbri all C‑496/99 P.
Hageja esitas 25. septembril 2001 käesoleva kahju hüvitamise hagi.
Esimese Astme Kohtu teise, laiendatud koja esimehe 17. juuli 2003. aasta määrusega peatati pärast poolte ärakuulamist käesolevas
asjas menetlus vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 77 punktile a seniks, kuni Euroopa Kohus teeb otsuse kohtuasjas C‑496/99 P.
Euroopa Kohus jättis 29. aprilli 2004. aasta otsusega kohtuasjas C‑496/99 P: komisjon
vs
. CAS Succhi di Frutta (EKL 2004, lk I‑3801, edaspidi „kohtuotsus komisjon
vs
. CAS”) komisjoni esitatud tühistamishagi eespool punktis 18 viidatud kohtuotsuse CAS
vs
. komisjon peale sisuliselt rahuldamata. Seetõttu jätkati käesolevas kohtuasjas menetlust.
Esimese Astme Kohtu palvel esitasid pooled oma märkused käesoleva kohtuasja edasise kulu kohta, võttes arvesse eespool punktis 22
viidatud kohtuotsust komisjon
vs
. CAS.

Poolte nõuded
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–        mõista hageja kasuks välja hüvitis 22. juuli ja 6. septembri 1996. aasta otsustega talle tehtud kahju eest, mille suuruseks
hinnatakse 1 385 163 eurot (2 682 049 410 Itaalia liiri);
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et ühenduse lepinguväliselt vastutusele võtmine EÜ artikli 288
teise lõigu tähenduses eeldab, et samaaegselt esinevad järgmised tingimused: institutsioonidele etteheidetava käitumise õigusvastasus,
kahju tegelik tekkimine ja põhjusliku seose olemasolu väidetava käitumise ja tekkinud kahju vahel (Euroopa Kohtu 2. juuli
1974. aasta otsus kohtuasjas 153/73: Holtz & Willemsen
vs
. nõukogu ja komisjon, EKL 1974, lk 675, punkt 7, ja Esimese Astme Kohtu 3. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑19/01:
Chiquita Brands jt
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑315, punkt 76).
Kuna need kolm vastutuse tuvastamise tingimust on kumulatiivsed, piisab kahju hüvitamise hagi rahuldamata jätmiseks nendest
ühe puudumisest (Euroopa Kohtu 9. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑257/98 P: Lucaccioni
vs
. komisjon, EKL 1999, lk I‑5251, punkt 14, ja Esimese Astme Kohtu 6. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑43/98: Emesa
Sugar
vs
. nõukogu, EKL 2001, lk II‑3519, punkt 59).
Kõigepealt väidab hageja eespool punktis 22 viidatud kohtuotsusele komisjon
vs
. CAS tuginedes, et Euroopa Kohus on juba tunnustanud tema õigust kahju hüvitamisele, kuna viimane otseselt tunnustas hageja
huvi 6. septembri 1996. aasta otsuse tühistamiseks, sest tellija võimaliku seadusrikkumise tuvastamine võib olla aluseks võimalikule
kahju hüvitamise hagile, millega nõuetekohaselt taastatakse hageja suhtes eelnevalt valitsenud olukord (punkt 83).
Esiteks märgib Esimese Astme Kohus, et Euroopa Kohtu asjaomane hinnang anti hageja tühistamishagi vastuvõetavuse hindamise
raames ning sellega ei saa ette kindlaks määrata ühenduse vastutuse olemasolu käesoleva hagiga vaidlustatud otsuse õigusvastasuse
tuvastamise alusel.
Teiseks lähtub Euroopa Kohtu poolt välja toodud kahju hüvitamise hagi hageja olukorrast pakkumismenetluse raames, kui on rikutud
võrdse kohtlemise põhimõtet, nagu see on tuvastatud eespool punktis 18 viidatud kohtuotsuses CAS
vs
. komisjon. Tuleb aga märkida, et käesolevas hagis ei ole hageja viidanud temaga lepingu sõlmimata jätmisega talle kahju tekitamisele,
vaid talle kui võitnud pakkujatega samal turul tegutsevale ettevõtjale tekkinud kahjule.
Neil asjaoludel tuleb lükata tagasi argument, mille kohaselt eespool punktis 22 viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. CAS on käesolevas asjas siduv.
Viidatud õigusrikkumiste osas väidab hageja, et 22. juuli 1996. aasta ja 6. septembri 1996. aasta otsused, mis esiteks näevad
ette toodete tarnimise eest tasuks saadavate õunte asendamise virsikute ja nektariinidega ning teiseks sätestavad asendamisel
aluseks võetavad koefitsiendid, rikuvad mitmeid norme. Esiteks rikutakse nendega pakkumiskutse teadaannet ning läbipaistvuse
ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, nagu on tuvastatud eespool punktis 18 viidatud kohtuotsuses CAS
vs
. komisjon, millega nimetatud põhjendustel tühistati 6. septembri 1996. aasta otsus. Teiseks rikutakse nendega määrusi nr 1975/95
ja 2009/95 seeläbi, et komisjon nägi vastupidiselt nimetatud määrustes sätestatule ette selliste puuviljade omavahel asendamise,
mis ei kuulu samasse puuviljagruppi. Kolmandaks on nende otsuste puhul tegemist EÜ artiklite 33 ja 34 ning nõukogu 18. mai
1972. aasta määruse (EMÜ) nr 1035/72 puu- ja köögiviljaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 118, lk 1) ja nõukogu 28. oktoobri
1996. aasta määruse (EÜ) nr 2200/96 puu- ja köögiviljaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 297, lk 1; ELT eriväljaanne 03/20,
lk 55) rikkumisega selles osas, milles need sisuliselt keelavad põllumajandusturu häirete ning konkurentsimoonutuste tekitamist.
Kahju osas väidab hageja, et tal tuli Trento Frutta hindadele vastamiseks kohaldada virsikutest ja nektariinidest valmistatud
toodetele tootmiskuludest madalamat müügihinda. Ta märgib, et tekkinud kahjum seisneb kasumi teenimise puudumises, sh normaalse
kasumimarginaali kaotamises. Ta taotleb ka menetluskulude ning oma õiguste kaitseks kasutatud nõustamisteenuste kulude hüvitamist.
Seoses põhjusliku seosega märgib hageja sisuliselt, et esialgselt toodete tarnimise eest tasuks saadavate õunte asendamisega
virsikute ja nektariinidega ning asendamisel aluseks võetavate koefitsientidega on Trento Frutta saanud suure koguse virsikuid
ja nektariine väga madala hinnaga. Nimetatud võitnud pakkuja häirib turgu virsikutest ja nektariinidest valmistatud toodete
väga madala, igal juhul hageja tootmiskuludest madalama hinnaga müümisega. Viimane väidab, et tal tuli tegevuse jätkumise
tagamiseks müüa kahjumiga.
Esimese Astme Kohus leiab, et käesoleva kahju hüvitamise hagi puhul tuleb väidetavalt müügiga alla omahinna tekitatud kahju
hüvitamise küsimust käsitleda eraldi hageja õiguste kaitseks kantud kulude näol tekitatud kahju hüvitamise küsimusest.

Õigus kahju hüvitamisele, mis tekkis alla omahinna müügi tõttu
Esimese Astme Kohus leiab, et käesoleval juhul on põhjendatud uurida, kas väidetavate seaduserikkumiste ning väidetava kahju
vahel on põhjuslik seos.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peab EÜ artikli 288 teise lõike kohase põhjusliku seose tuvastamiseks asjaomase institutsiooni
väidetava rikkumise ja väidetava kahju vahel olema otsene põhjuslik seos ning kohustus seda tõendada lasub hagejal (Esimese
Astme Kohtu 30. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑149/96: Coldiretti jt
vs.
nõukogu ja komisjon, EKL 1998, lk II‑3841, punkt 101, ja viidatud kohtupraktika). Ühendust saab vastutavaks pidada üksnes
sellise kahju eest, mis tuleneb piisavalt otseselt asjaomase institutsiooni õigusvastasest käitumisest (vt eelkõige Euroopa
Kohtu 4. oktoobri 1979. aasta otsus liidetud kohtuasjades 64/76 ja 113/76, 167/78 ja 239/78, 27/79, 28/79 ja 45/79: Dumortier
Frères jt
vs
. nõukogu, EKL 1979, lk 3091, punkt 21; Esimese Astme Kohtu 18. septembri 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑168/94: Blackspur
jt
vs
. nõukogu ja komisjon, EKL 1995, lk II‑2627, punkt 52). Esimese Astme Kohtul tuleb ühenduse vastutuse välistamiseks kontrollida
ega raskused, millega hageja on asjaomasel turul kokku puutunud, ei tulene just nimelt viidatud õigusrikkumistest (vt analoogia
põhjal Euroopa Kohtu 30. juuni 2005. aasta otsus C‑295/03 P: Alessandrini jt
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I‑5673, punkt 57).
Käesoleval juhul on asjakohane uurida, kas 22. juuli 1996. aasta ja 6. septembri 1996. aasta otsused, milles nende ainsaks
eesmärgiks oli esmalt toodete tarnimise eest tasuks saadavate õunte asendamine virsikute ja nektariinidega ning teiseks asendamisel
aluseks võetavate koefitsientide kindlaksmääramine, on tegelikult põhjustanud väidetava kahju.
Pooled on eriarvamusel selles osas, kas puuviljade asendamise ja asenduskoefitsiendi kindlaksmääramisega tekitatud kahjulike
tagajärgede hindamisel tuleb võtta arvesse kõiki puuvilju, mida Trento Frutta peab saama, s.o 65 000–85 000 tonni virsikuid
ja nektariine – seda väidet toetab hageja – või üksnes väidetavalt üleliigset kogust, mis saadi liiga soodsa asenduskoefitsiendi
kohaldamise tõttu; seda väidet toetab komisjon.
Tuleb meenutada, et hüvitatav on üksnes ühenduse asjaomase institutsiooni õigusvastasest käitumisest piisavalt otseselt tulenev
kahju (vt eespool punkt 37). Kuna puuviljade asendamine puudutab puuviljade enamikku, mida Trento Frutta peab saama, tuleb
selle väidetava õigusvastasuse tagajärgede analüüsimisel võtta arvesse kõiki puuvilju. Asenduskoefitsientide osas aga tuleb
nende võimaliku õigusvastasuse kahjustavate tagajärgede analüüsis lähtuda vaid puuviljakogustest, mida see õigusvastasus puudutab,
st lähtuma peab üksnes puuviljadest, mida väidetavalt väär koefitsient puudutab.
Puuviljade asendamine
Esialgu ette nähtud õunte ja apelsinide asendamise kohta virsikute ja nektariinidega märkis hageja oma kirjalikes märkustes
üksnes seda, et nimetatud asendamise tulemusel on Trento Frutta saanud suure koguse virsikuid ja nektariine väga madala hinnaga.
Esiteks, kohtuistungil esitatud küsimustele selle kohta, millega võis asjaomane asendamine iseenesest põhjustada kahju peale
asjaolu, et sellega nähti ette vaidlustatud asenduskoefitsiendid, vastates väitis hageja ühelt poolt, et ilma asendamiseta
oli virsikute ja nektariinide töötlemise turg selline, mida pakkumismenetlus ei mõjutanud, sest seda turgu neis ei käsitletud
ning teiselt poolt väitis hageja, et Trento Frutta sai virsikuid ja nektariine seitse korda oma töötlemisvõimsusest rohkem
ning pidi kolmandate isikutega sõlmima puuviljade töötlemise allhankelepinguid. Kuna saadud kogused ületasid oluliselt Trento
Frutta töötlemisvõimsust, pidi viimane kasutama väga agressiivset äristrateegiat. Selle asendamisega tehti Trento Frutta’le
„kingitus”, mis võimaldas viimasel enda positsioone virsikute ja nektariinide töötlemise turul märkimisväärselt tugevdada
ja olulist kasu saada, samas kui varem oli see üksnes väheoluline ettevõtja.
Samale küsimusele vastates märkis komisjon, et ei ole saanud aru kuidas asendamine, jättes kõrvale koefitsientide õigsuse
küsimuse, kahju tekitas.
Hageja selgitustest ilmneb, et viimane kaebab tegelikult olukorra üle seista silmitsi virsikute ja nektariinide töötlemise
turul tugeva konkurentsiga, mille eest ta oleks sel turul puuviljade asendamata jätmisel olnud kaitstud.
Esimese Astme Kohus nendib esmalt, et Trento Frutta’le pakkumismenetluses ette nähtud kohustuste täitmise eest tasuks eraldatavate
puuviljade asendamisega on komisjon sellise tasumisega vältimatult mõjutanud turgu, mis ei olnud pakkumismenetluses ette nähtud.
Samuti on pakkumiskutse tingimustest nähtuvalt kindel, et võitnud pakkuja või kolmas isik töötleb tasuks saadud puuviljad
teisesteks toodeteks (mahl, püree või moos) ja viib asjaomased tooted turule.
Samas tuleb märkida, et kui asjaomane tasumine oleks toimunud esialgselt ette nähtud puuviljades ja asendamist ei oleks toimunud,
oleksid võitnud pakkujad samal viisil käitunud ning seega oleksid kooskõlas ühenduse õigusaktiga tekitanud asjaomasele turule
samu tagajärgi, ilma et nendel turgudel tegutsevate ettevõtjate majanduskahju oleks hüvitatav. Selles osas tuleb märkida,
et käesoleva hagi raames ei ole asjaomase pakkumismenetluse enda osas toodud välja mingit õigusvastasust ega konkreetselt
selle asjaolu osas, et tasumine oli ette nähtud turult kõrvaldatud puuviljadega. Samuti ei ole vaidlustatud Trento Frutta
edu pakkumismenetluses.
Seoses väidetava tegeliku hinnaga, millega Trento Frutta väidetavalt sai asjaomased puuviljad, tuleb meelde tuletada, et pakkumiskutse
teadaanne nägi ette, et iga partii antakse pakkumismenetluse korras pakkujale, kes esitab kõige soodsama pakkumise, st kes
küsib kõige väiksemat puuviljakogust vastutasuna oma kohustuse eest töödelda ja tarnida asjaomastesse riikidesse iga partii
kohta täpsustatud mahla ja moosi koguseid. Samuti tuleb märkida, et sel viisil tasuks saadud puuviljad vastavad võitnud pakkuja
normaalsele tasule, mis põhiosas vastab nimetatud kohustuste täitmise kulule ning ka normaalsele kasumimarginaalile.
Eeltoodust tulenevalt ei ole eelduslikult ühtki põhjust järeldada, et Trento Frutta sai puuvilju soodushinnaga, sest võitnud
pakkuja esitas tasuks küsitud puuviljade koguse osas kõige soodsama pakkumise. Pakkumismenetluses teda saatnud edu näitab
vastupidi just põhimõtteliselt seda, et ta sai oma kohustuste täitmise eest tasuks puuvilju kõige väiksemas koguses, mis on
igal juhul väiksem teiste pakkujate poolt küsitud kogustest. Nimelt esitas Trento Frutta ligikaudu poole madalama pakkumise
kui hageja (vt eespool punktid 5 ja 6).
Seoses niimoodi Trento Frutta käsutusse antud puuviljade kogustega tuleb märkida, et asendamine ei muutnud iseenesest asjaomase
pakkumismenetluse alusmehhanismi, milleks on ületootmise tõttu turult kõrvaldatud puuviljade eraldamine võitnud pakkujatele.
Ühelt poolt tuleb märkida, et selline mehhanism eeldab tingimata kõnealuste puuviljade olemasolu asjaomasel turul kõigi ettevõtjate
kohta suurtes kogustes, sest kõnealused puuviljad kõrvaldati turult, kuna kõrvaldamishinnaga ei olnud neil ostjat. Teisalt
eeldab selline mehhanism kõnealuste puuviljade olemasolu asjaomasel turul enne nende kõrvaldamist hinnaga, mis on tegeliku
kõrvaldamishinnaga umbkaudu sama. Turul, millelt ületootmisega põhjustatud hindade languse tõttu tooteid kõrvaldatakse, lähenevad
hinnad paratamatult kõrvaldamise hinnale, mis toob kaasa kõrvaldamise. Sellest tuleneb, et hagejal nagu igal teisel ettevõtjal
oli võimalik omandada puuvilju hinnaga, mis on võrdne võitnud pakkuja saadud puuviljade väärtusega ja samuti oli ületootmise
tõttu võimalik omandada sama suuri koguseid asjaomaseid puuvilju. Kui võitnud pakkujatel on töödeldud toodete turu teiste
ettevõtjatega võrreldes endiselt konkurentsieelis, siis võlgnevad nad selle üksnes pakkumismenetluses nende esitatud pakkumiste
soodsamatele tingimustele võrreldes teiste pakkujatega.
Eeltoodust tuleneb, et ei ole tõendatud väide, mille kohaselt asendamine andis võitnud pakkujatele lisakonkurentsieelise,
võrreldes koduturgudel makstud tasuga. Esiteks, eeldades et asenduskoefitsiendid tagasid majandusliku võrdsuse ühelt poolt
apelsinide ja õunte ning teisalt poolt virsikute ning nektariinide vahel, kanti puuviljade asendamisega virsikutele ning nektariinidele
üle pakkumiskutses määratletud õige hinnamääratlus. Teiseks ei viita miski sellele, et Trento Frutta tehingu majanduslik võit
sõltub saadavate puuviljade liigist olgugi, et viimane tundus soovivat saada makstud virsikutes. Kolmandaks, majanduslikku
võrdsust endiselt eeldades, sai Trento Frutta asjaomased märkimisväärsed puuviljakogused selle pärast, et see pakkuja võitis
pakkumismenetluse viie kuuest pakkumismenetluse objektiks olnud partii osas, ilma et seda oleks vaidluse alla seatud.
Teiseks väitis hageja kohtuistungil, et pakkumiskutse kohase tarnimiskohustuse täitmise eest tasuks saadavate õunte kogus
oli võrreldes töötlemistööstusele mõeldud kogu õuntekogusega minimaalne, samas virsikute osas oli see suhe oluline.
Selle argumendiga tundub hageja väitvat, et pakkumiskutse kohasel tasumisel oleks olnud teistsugused tagajärjed vastavalt
seda tasu puudutavatele turgudele. Esimese Astme Kohtul ei ole poolte esitatud andmeid arvesse võttes võimalik hinnata sellest
argumendist tulenevaid tagajärgi. Hageja väitis ilma, et oleks tõendatud vastupidist, et Trento Frutta’le maksmisele kuuluvad
65 000–85 000 tonni virsikuid ja nektariine moodustavad 70% Itaalia nende puuviljade töötlemise turust. Komisjon väitis ilma,
et samuti oleks tõendatud vastupidist, et need kogused moodustavad 0,8% Itaalia värskete puuviljade turust. Värskete õunte
või töötlemiseks mõeldud õunte turgude kohta ei ole andmeid esitatud. Ainsad toimikus olevad tõendid õunte turu kohta näitavad,
et asjaomasel aastal kõrvaldati kõnealuseid puuvilju Itaalia turult palju vähem kui virsikuid ja nektariine. Kuna tõendamiskoormis
lasub hagejal, tuleb see argument tagasi lükata.
Kolmandaks väitis hageja, et kuna Trento Frutta võis teada pakkumiskutse kuupäevast alates, et talle tasutakse virsikutega
ja ta teadis selles pakkumisemenetluses osalemise kulusid, võimaldas see tal spekulatiivselt käituda. Virsikute saamise osas
sai hageja aga kindel olla vaid komisjoni 14. juuni 1996. aasta otsusest alates. Samuti ei nähtu toimikus olevatest tõenditest,
mil viisil võis teave saadavate puuviljade kohta võimaldada normaalsest enam spekulatiivselt käitumist, st enam, kui selliste
puuviljade töötlemiseks ja nendest valmistatavate toodete müügiks vajalik. Pakkumisemenetluses osalemise kulude teadmise kohta
tuleb märkida, et teave nende kohta oli hiline ja ebakindel, sest komisjon lubas endale asenduskoefitsientide muutmise näol
tasu korduvat muutmist. Lisaks ei viita miski sellele, et väidetav konkurentsieelis tuleneb puuviljade asendamisest. Olenemata
turust, millel tasumine pidi toimuma, teadsid võitnud pakkujad ette, et nad saavad puuvilju hinnaga, mis võrdub maksimaalselt
kõrvaldamise hinnaga (vt eespool punkt 49). Peale selle on hageja ise määratlenud virsikute ja nektariinide turgu kui eriti
läbipaistvat, mis tähendab, et teave hindade kohta pakub vähest huvi. Lõpuks tuleb märkida, et ka hageja sai nimetatud teavet
väga varakult, sest tal oli võimalik oma vaidega asjaomast menetlust enne 26. juulit 1996 vaidlustada (vt eespool punkt 13).
Eeltoodust järeldub, et ei ole mingil viisil tõendatud, et Trento Frutta võidetud pakkumismenetluse väidetavad soodsad tagajärjed
tulenevad puuviljade asendamisest ja mitte otse pakkumismenetlusest, eeldades seejuures, et vastavate asenduskoefitsientide
kindlaksmääramisega on säilinud puuviljade majanduslikult korrektne asendamine.
Asenduskoefitsiendid
Vaidlustatud otsustega ette nähtud asenduskoefitsientide kohta märgib hageja oma menetlusdokumentides, et õunte ja virsikute
ning õunte ja nektariinide asendamise liiga soodsad koefitsiendid oli väidetava kahju tekkimise olulisim põhjus.
Esimese Astme Kohus märgib esiteks, et väidetav hageja kahju peab otseselt tulenema asenduskoefitsientide õigusvastasusest
(vt eespool punkt 37). Seetõttu tuleb õigusvastasuse tagajärgede analüüsimisel võtta arvesse üksnes viidatud õigusvastasusega
– eeldades, et see on tõendatud – hõlmatud puuviljakoguseid, st puuviljakoguseid, mis olid suuremad õige koefitsiendi alusel
välja arvutatavatest kogustest.
Esiteks, kui hagejalt küsiti kohtuistungil, kas ta kinnitab seda, et ta ei vaidlusta apelsinide ja virsikute ning apelsinide
ja nektariinide asendamise koefitsienti, siis vastas ta, et sellise küsimuse alus langeb asendamise õigusvastasuse tõttu ära.
Seetõttu tuleb järeldada, et nimetatud koefitsiendi vaidlustamata jätmisel peetakse viimast õigeks. Seega ei ole esialgselt
apelsinidega tasustamisele kuuluvate partiide nr 3, 4 ja 6 puhul asendamine õigusvastast tasumist põhjustanud.
Teiseks partiide nr 1 ja 5 osas nähtub toimikust, et võitnud pakkujatele makstava tasu osadeks jaotamise tõttu on Trento Frutta
29. jaanuaril 1997 saanud nende partiide eest, st kõige enam 1996. aasta kohta, millal ainukesena väidetavat kahju tekitati,
5 611 tonni virsikuid ja 4 317 tonni nektariine.
Eeldades, et nimetatud kogused määrati kindlaks hageja poolt vaidlustatud koefitsientide alusel (st 6. septembri 1996. aasta
otsuse alusel sätestatud koefitsiendi 0,914 tonni virsikuid ühe tonni õunte kohta ja 22. juuli 1996. aasta otsuse alusel sätestatud
koefitsiendi 1,4 tonni nektariine ühe tonni õunte kohta), sai Trento Frutta hageja soovitud koefitsiente kohaldades (st koefitsient
0,704 tonni virsikuid ühe tonni õunte kohta ja koefitsient 1,25 tonni nektariine ühe tonni õunte kohta) üleliigselt umbes
1 800 tonni virsikuid või nektariine.
Mingil viisil ei ole tõendatud, et võib-olla oli neil üleliigsel 1 800 tonnil hageja väidetud turuhäireid põhjustav mõju.
Esiteks koguse osas rajas hageja oma argumendi asjaolule, et Trento Frutta tekitas turuhäireid nende saadud 65 000–85 000 tonni
virsikute ja nektariinidega, mis moodustavad 70% Itaalia asjaomase tööstuse töödeldavast kogusest. Esiteks sai Trento Frutta
asjaomasel aastal kõiki partiisid kokku arvutades vaid 21 000 tonni virsikuid ja nektariine. Peale selle ning nagu seda on
eespool märgitud, saavad kahju põhjustada üksnes need kogused, mis on antud õigusvastaselt. Sellest järeldub, et väidetavat
kahju said põhjustada üksnes üleliigselt saadud 1 800 tonni, mitte 65 000–85 000 tonni, mida pidi kokku saama. Kuigi tuleb
möönda, et virsikute ja nektariinide töötlemise turust 70% moodustavad kogused mõjutavad teataval määral seda turgu, ei näita
selline argumentatsioon, et asjaomased 1 800 tonni, mis ümberarvutatult moodustavad umbes 1,8% neist 100 000 tonnist, mis
moodustavad asjaomase turu, võivad nimetatud mõju omada. Enamgi veel, siseriikliku turu aluseks võtmine ei ole täiesti asjakohane,
sest hageja tunnistas, et Trento Frutta tegutses ka väljaspool siseriikliku turgu.
Teiseks on hageja hinna osas välja arvutanud, et Trento Frutta teenuse eest tasuks saadavate puuviljade majanduslik väärtus
võrdub virsikute eest 62,48 liiri kilo kohta ja nektariinide eest 51,44 liiri kilo kohta, samas kui tema ise maksis virsikute
eest 260 liiri kilo kohta ja nektariinide eest 180 liiri kilo kohta. Mööndes, et võimalikud üleliia saadud tonnid on võrdelised
saadavate tonnide hinnaalandusega, kujutavad asjaomased 1 800 tonni sellist hinnaalandust kogu 1996. aastal saadud 21 000 tonni
puuviljade kogusest, mis muutub väheoluliseks, kui arvestada saadavate puuviljade kogust, sh need, mis saadi õige hinna eest
esialgu ette nähtud apelsinide asendamisel. 1 800 tonni on võrdne alla 9%‑lise hinnaalandusega. See võimalik 9%‑line hinnaalandus
ei seleta hinnavahet hageja väidetava ostuhinna (260 liiri kilo virsikute eest ja 180 liiri kilo nektariinide eest) ja Trento
Frutta suhtes arvutatud ostuhinna vahel (62,48 liiri kilo virsikute eest ja 51,44 liiri kilo nektariinide eest). Lisaks on
komisjon esitanud arved, mis tõendavad, et teataval ajahetkel 1996. aastal oli puuviljade hind 70 ja 90 liiri kilo vahel.
Samuti on hageja möönnud, et virsikute ja nektariinide hind on väga kõikuv. Sellest tuleneb, et võimalik 9%‑line hinnaalandus
ei ole proportsionaalne asjaomaste puuviljade väga suurte hinnakõikumistega ning väidetava kahjuga, mis tuleneb põhiosas puuviljade
hinnast.
Kolmandaks, kuna võimaliku eelise tase on nii madal, on seda raske pidada väidetavaks kahjuks. Miski ei tõenda seda, et nimetatud
eelis ei muutunud puuviljade töötlemise kulude, mis hageja esitatud andmete järgi on veidi vähem kui 50% töödeldud toodete
kulust, taustal olematuks. Esiteks on hageja kindlalt väitnud, et Trento Frutta töötlemiskulud ei saa ühelgi juhul olla madalamad
tema omadest. Seetõttu saab kõnealuse võitnud pakkuja konkurentsieelis olla vaid väga väike. Teiseks peab ettevõtjatele, kes
on hageja väitel Trento Frutta eest teostanud suurema osa saadud puuviljade töötlemisest, tagama töötlemiskulude eest normaalse
kasumitaseme. Sellest tulenevalt muutub väidetav eelis minimaalseks ega või olla väidetava kahju põhjuseks.
Neljandaks ja viimaseks tuleb märkida, et kui eeldada, et Trento Frutta’l on hagejaga võrreldes konkurentsieelis, siis on
see oluliselt madalam normaalsest 15‑protsendilisest kasumitasemest, mida hageja võttis aluseks kantud kahju arvutamisel ning
on igal juhul väiksem võrreldes asjaomases sektoris esinevate äririskidega. Seega ei ületa kahju äritegevusvabadust, mis Trento
Frutta’l igal juhul oli.
Eeltoodust tulenevalt ei põhjenda käesoleval juhul, mil tooraine hind on väga muutuv ning võitnud pakkuja on osutanud õiglast
konkurentsi, asenduskoefitsientidest tulenev võimalik eelis väidetavat kahju tekkimist.

Järeldus alla omahinna müügiga tekitatud kahju hüvitamise kohta
Sellest tulenevalt ja isegi eeldades, et majanduslike tagajärgede tekkimine on kahju vormis, mis tuleneb Trento Frutta kohaldatavatest
madalatest hindadega põhjustatud turuhäiretest, tõendatud, ei ole hageja nende tagajärgedega põhjustatud kahju kandmist teisel
viisil tõendanud, kui viidanud võitnud pakkujate õiguspäraselt teenitud edule, ilma et tasuna ette nähtud õunte ja apelsinide
asendamist virsikute või nektariinidega või sätestatud asenduskoefitsiente võiks käsitleda nende majanduslike tagajärgede
otseste põhjustena või nende tekkimisele teataval määral kaasa-aitajatena.
Eeltoodud järeldustest faktiliste asjaolude kohta tuleneb, et väidetavad õigusrikkumised on põhjustanud väidetava kahju. Nii
tuleb eespool punktis 27 viidatud kohtupraktikast tulenevalt hagi jätta rahuldamata osas, milles sellega taotletakse väidetavalt
alla omahinna müümisega hagejale tekitatud kahju hüvitamist, sest kõnealuste õigusrikkumiste ja asjaomase kahju vahel puudub
piisavalt otsene põhjuslik seos.

Õigus hageja õiguste kaitseks kantud kahju hüvitamisele
Hageja väidab, et tema õiguste kaitseks tehtud tehnilise ja õigusliku abi kulud on otseselt seotud viidatud õigusrikkumistega
ning seega hüvitatav kahju. Kohtuistungil hindas ta kõnelause kahju suuruseks 28 628 eurot, võttes arvesse tema kantud kulude
hüvitamist eespool punktis 18 viidatud kohtuotsuse CAS
vs
. komisjon raames. Ta esitas Esimese Astme Kohtule hindamiseks ka võimaluse tunnustada pakkumismenetluses osalemise kulusid
vastavalt Esimese Astme Kohtu 17. märtsi 2005. aasta otsuse kohtuasjas T‑160/03: AFCon Management Consultants jt
vs
. komisjon (EKL 2005, lk II‑981) kohasele hiljutisele kohtupraktikale.
Esimese Astme Kohus tuletab meelde, et kohtumenetluses kantud poolte kulusid kui selliseid ei käsitleta menetluskuludest eraldi
hüvitatava kahjuna (vt Esimese Astme Kohtu 14. septembri 2005. aasta määrus kohtuasjas T‑140/04: Ehcon
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑3287, punkt 79, ja vt selle kohta Euroopa Kohtu 10. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑334/97:
komisjon
vs
. Montorio, EKL 1999, lk I‑3387, punkt 54). Hoolimata hageja enne kohtumenetlust olulisel määral tehtud õigusalasest tööst,
tuleb tuletada meelde, et kodukorra artiklis 91 nimetatud „menetlusega” peetakse silmas üksnes Esimese Astme Kohtu menetlust,
jättes seejuures välja kohtumenetluse eelse menetluse (vt eespool viidatud määrus Ehcon
vs
. komisjon, punkt 79, ja Esimese Astme Kohtu 24. jaanuari 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑38/95 DEP: Groupe Origny
vs
. komisjon, EKL 2002, lk II‑217, punkt 29, ja viidatud kohtupraktika). Seetõttu on selliste kulude hüvitatavuse tunnustamine
vastuolus nende kulude mittehüvitatavusega, mis tekivad kahju hüvitamise hagi raames kohtumenetluse eelses menetluses, mis
tuleneb eespool viidatud kohtupraktikast.
Seetõttu tuleb hageja õiguste kaitse kulude näol tekitatud kahju hüvitamise taotlust käsitleda kohtukulude otsuse raames.
Pakkumismenetluses osalemise kulude hüvitamise taotluse osas tuleb märkida, et eespool punktis 68 viidatud kohtuotsuses AFCon
Management Consultants jt
vs
. komisjon tunnustati õigust pakkumismenetluses osalemisega kantud kulude hüvitamisele olukorras, mil tuvastatud rikkumised
moonutasid olemuslikult pakkumismenetlust ning mõjutasid hageja võimalusi saada kõnealune leping (punktid 99 ja 102). Käesoleval
juhul aga ei ole pakkumismenetlust vaidlustatud ega väidetud, et hageja on kaotanud võimaluse, kui võtta arvesse selle pakkumismenetluse
järgseid sündmusi. Kuna ei ole tuginetud pakkumismenetlust käsitleva otsuse, mis on esitatud 6. märtsi 1996. aasta ja 13. märtsi
1996. aasta teatistes, õigusvastasusele ja kuna võimaluse kaotamisega ei ole väidetavat kahju tekitatud, siis ei ole alust
tunnustada eespool punktis 68 viidatud kohtuotsuse AFCon Management Consultants jt
vs
. komisjon alusel õigust kahju hüvitamisele.
Eeltoodust tuleneb, et taotlus hageja õiguste kaitseks kantud kahju hüvitamisele tuleb jätta rahuldamata.

Üldine järeldus
Hagi tuleb jätta rahuldamata, kuna hageja väidetava kahju, mille moodustavad alla omahinna müügiga tekitatud kahju ja hageja
õiguste kaitseks kantud kahjud, hüvitamise taotlus tuleb jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 87 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on
seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja
mõista hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja hagejalt.
Pirrung
Forwood
Papasavvas
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 13. septembril 2006 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
E. Coulon

J. Pirrung
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.