CELEX: 62003CJ0266
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Jäsenvaltio neuvottelee, tekee, ratifioi ja saattaa voimaan kahdenvälisen sopimuksen
Sisävesiväylien tavara- ja matkustajaliikenne
Yhteisön ulkoinen toimivalta
EY 10 artikla
Asetukset (ETY) N:o 3921/91 ja (EY) N:o 1356/96

1       Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei
ole noudattanut EY 10 artiklan ja muita kuin jäsenvaltiosta olevia liikenteenharjoittajia koskevista edellytyksistä saada
harjoittaa siellä sisävesiväylien henkilö- tai tavaraliikennettä 16 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston asetuksen (ETY)
N:o 3921/91 (EYVL L 373, s. 1) ja jäsenvaltioiden väliseen sisävesiväylien tavara- ja matkustajaliikenteeseen sovellettavista
yhteisistä säännöistä palvelujen tarjoamisen vapauden toteuttamiseksi tällaisessa liikenteessä 8 päivänä heinäkuuta 1996 annetun
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1356/96 (EYVL L 175, s. 7) mukaisia velvoitteitaan, koska se on itsenäisesti neuvotellut, tehnyt,
ratifioinut ja saattanut voimaan
–       Luxemburgin suurherttuakunnan hallituksen ja Tšekin ja Slovakian liittotasavallan hallituksen välisen sisävesiväylien liikennettä
koskevan sopimuksen, joka allekirjoitettiin Luxemburgissa 30.12.1992 (Mémorial A 1994, s. 579)
–       Luxemburgin suurherttuakunnan hallituksen ja Romanian hallituksen välisen sisävesiväylien liikennettä koskevan sopimuksen,
joka allekirjoitettiin Bukarestissa 10.11.1993 (Mémorial A 1995, s. 13) ja
–       Luxemburgin suurherttuakunnan hallituksen ja Puolan tasavallan hallituksen välisen sisävesiliikennettä koskevan sopimuksen,
joka allekirjoitettiin Luxemburgissa 9.3.1994 (Mémorial A 1995, s. 1570)
–       ja on kieltäytynyt irtisanomasta niitä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsädääntö
EY:n perustamissopimuksen määräykset
2       EY 10 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltiot toteuttavat kaikki yleis- ja erityistoimenpiteet, jotka ovat aiheellisia tästä sopimuksesta tai yhteisön toimielinten
säädöksistä johtuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi. Ne helpottavat yhteisön päämäärän toteuttamista.
Ne pidättyvät kaikista toimenpiteistä, jotka ovat omiaan vaarantamaan tämän sopimuksen tavoitteiden saavuttamista.”
3       EY 70 artiklassa  määrätään, että liikennettä koskevissa kysymyksissä  jäsenvaltiot toteuttavat tämän sopimuksen tavoitteita
yhteisellä politiikalla.
4       EY 71 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Neuvosto, 251 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen ja talous- ja sosiaalikomiteaa ja alueiden komiteaa kuultuaan, 70
artiklan täytäntöön panemiseksi ja liikenteen erityispiirteet huomioon ottaen:
a)      antaa yhteisiä sääntöjä, joita sovelletaan kansainväliseen liikenteeseen jäsenvaltion alueelle tai sen alueelta taikka yhden
tai useamman jäsenvaltion alueen kautta,
b)      vahvistaa ne edellytykset, joilla muut kuin jäsenvaltiossa asuvat liikenteenharjoittajat saavat harjoittaa liikennettä siellä,
c)      toteuttaa toimenpiteet liikenneturvallisuuden parantamiseksi,
d)      antaa muut aiheelliset säännökset.”
5       Neuvosto antoi asetukset N:o 3921/91 ja N:o 1356/96 viimeksi mainitun määräyksen perusteella.
Asetus N:o 3921/91
6       Asetuksella N:o 3921/91 pyritään sen johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan siihen, että muille kuin jäsenvaltiosta
oleville liikenteenharjoittajille olisi myönnettävä lupa harjoittaa kansallista sisävesiväylien tavara- tai henkilöliikennettä
samoilla edellytyksillä, jotka kyseinen jäsenvaltio asettaa omille liikenteenharjoittajilleen.
7       Tämän asetuksen 1 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään tässä tarkoituksessa, että tavara- tai henkilöliikennettä sisävesiväylillä
harjoittavalla liikenteenharjoittajalla on 1.1.1993 alkaen oikeus harjoittaa toisen lukuun kansallista tavara- tai henkilöliikennettä
sisävesiväylillä jäsenvaltiossa, johon liikenteenharjoittaja ei ole sijoittautunut – tätä käytäntöä kutsutaan kabotaasiliikenteeksi
– jos  liikenteenharjoittaja on sijoittautunut johonkin jäsenvaltioon tämän lainsäädännön mukaisesti, ja tarvittaessa, jos
liikenteenharjoittajalle on siellä annettu lupa harjoittaa kansainvälistä tavara- tai henkilöliikennettä sisävesiväylillä.
Kyseisen artiklan toisessa kohdassa säädetään, että liikenteenharjoittaja, joka täyttää nämä edellytykset, saa tilapäisesti
harjoittaa kabotaasiliikennettä kyseisessä jäsenvaltiossa perustamatta sinne yrityksen kotipaikkaa tai muuta toimipaikkaa.
8       Saman asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään lisäksi, että voidakseen saada luvan harjoittaa kabotaasiliikennettä liikenteenharjoittaja
saa lisäksi käyttää tähän tarkoitukseen vain aluksia, joiden omistaja tai omistajat ovat luonnollisia henkilöitä, joiden kotipaikka
on jossain jäsenvaltiossa ja jotka ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia, tai oikeushenkilöitä, joiden sääntömääräinen kotipaikka
on jossakin jäsenvaltiossa ja jotka kuuluvat suurimmalta osaltaan jäsenvaltioiden kansalaisille.
9       Asetuksen N:o 3921/91 6 artiklan mukaan sen määräykset eivät vaikuta Reinin vesiliikenteestä tehtyyn, Mannheimissa 17.10.1868
allekirjoitettuun tarkistettuun yleissopimukseen (jäljempänä Mannheimin yleissopimus) perustuviin oikeuksiin.
Asetus N:o 1356/96
10     Kuten asetuksen N:o 1356/96 nimestä ja johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta ilmenee, sen tavoitteena on jäsenvaltioiden
välisen sisävesiväylien tavara- ja matkustajaliikenteen palveluiden vapaan tarjoamisen toteuttaminen poistamalla kaikki palveluiden
tarjoajaan kohdistuvat rajoitukset, jotka perustuvat hänen kansallisuuteensa tai siihen, että hän on sijoittautunut muuhun
kuin siihen jäsenvaltioon, jossa palvelua on määrä tarjota.
11     Tämän asetuksen 1 ja 2 artiklassa säädetään, että kaikki sisävesiväylien tavara- ja matkustajaliikennettä hoitavat liikenteenharjoittajat
saavat harjoittaa jäsenvaltioiden välistä ja niiden kautta tapahtuvaa liikennettä ilman kansalaisuudesta ja sijoittautumispaikasta
aiheutuvaa syrjintää. Asetuksen 2 artiklassa  säädetään myös tämän harjoittamisen edellytyksistä.
12     Kyseisen asetuksen 3 artiklassa säädetään, että tämän asetuksen määräykset ”eivät vaikuta kolmansien maiden liikenteenharjoittajien
olemassa oleviin, Reinin vesiliikenteestä tehdyn tarkistetun yleissopimuksen (Mannheimin yleissopimus) ja Tonavan vesiliikenteestä
tehdyn yleissopimuksen (Belgradin yleissopimus) nojalla myönnettyihin oikeuksiin eivätkä yhteisön kansainvälisistä velvoitteista
aiheutuviin oikeuksiin”.

Luxemburgin suurherttuakunnan tekemät kahdenväliset sopimukset
13     Tämän tuomion 1 kohdassa mainitut kolme kahdenvälistä sopimusta (jäljempänä riidanalaiset kahdenväliset sopimukset) sisältävät
sopimuspuolten välistä sisävesiväylien matkustaja- ja tavaraliikennettä koskevia määräyksiä ja sopimuspuolten sisävesiväylien
vastavuoroista käyttöä koskevia määräyksiä.
14     Sopimuksissa määrätään muun muassa, että sopimuspuolen harjoittama  henkilö- tai matkustajaliikenne toisen sopimuspuolen kahden
sataman välillä (kabotaasi) edellyttää viimeksi mainitun toimivaltaisten viranomaisten erityistä lupaa ja että yhden sopimuspuolen
laivoilla voidaan harjoittaa matkustaja- tai tavaraliikennettä toisen sopimuspuolen satamien ja kolmannen valtion satamien
välillä (liikenne kolmansien valtioiden kanssa) asianomaisten sopimuspuolten toimivaltaisten viranomaisten määräämissä tapauksissa.
15     Luxemburgin suurherttuakunta ratifioi sopimukset 10.4.1994, 6.1.1995 ja 24.7.1995 annetuilla laeilla, ja ne tulivat voimaan
6.6.1994, 3.2.1995 ja 1.10.1995.

Asian tausta ja oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
16     Komissio antoi 28.6.1991 neuvostolle suosituksen, joka koski päätöstä neuvottelujen aloittamisesta monenvälisen sopimuksen
tekemiseksi yhteisön ja kolmansien valtioiden välillä sisävesiväylien matkustaja- ja tavaraliikenteen alalla.
17     Päätöksellä, jonka neuvosto teki 7.12.1992, se valtuutti komission neuvottelemaan jokien matkustaja- ja tavaraliikenteessä
sovellettavia sääntöjä koskevasta monenvälisestä sopimuksesta yhtäältä Euroopan talousyhteisön ja toisaalta Puolan ja Tonavan
yleissopimuksen sopimusvaltioiden (Unkari, Tšekkoslovakia, Romania, Bulgaria, entinen Neuvostoliitto, entinen Jugoslavia ja
Itävalta) välillä.
18     Kyseisen 7.12.1992 tehdyn neuvoston päätöksen jälkeen komissio vaati 24.4.1993 päivätyllä kirjeellään usealta jäsenvaltiolta,
myös Luxemburgin suurherttuakunnalta, että ne ”pidättäytyvät kaikista sellaisista aloitteista, jotka ovat omiaan vaarantamaan
yhteisön tasolla aloitettuja neuvotteluja, ja erityisesti että ne kieltäytyvät ratifioimasta jo parafoituja tai allekirjoitettuja
sopimuksia sekä aloittamasta uusia sisävesiliikennettä koskevia neuvotteluja Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa”.
19     Neuvosto päätti 8.4.1994, että Tšekin tasavallan, Unkarin tasavallan, Puolan tasavallan ja Slovakian tasavallan kanssa käytäville
neuvotteluille oli annettava etusija.
20     Koska komissio katsoi, että Luxemburgin hallitus jatkaessaan riidanalaisia kahdenvälisiä sopimuksia koskevia neuvotteluja
ja ryhtyessään niiden parlamentaarista hyväksymistä koskevaan menettelyyn rikkoi EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan (josta
on tullut EY 10 artikla) määräyksiä, se uudisti vaatimuksensa uudessa 12.4.1994 päivätyssä kirjeessään ja määräsi kyseisen
hallituksen pidättäytymään ratifiointiasiakirjojen vaihtoon ryhtymisestä.
21     Komission käymät monenväliset neuvottelut johtivat siihen, että 5.8.1996 parafoitiin monenvälisen sopimuksen luonnos, jonka
perusteella komissio esitti 13.12.1996 neuvostolle ehdotuksen päätökseksi sisävesiväylien tavara- ja matkustajaliikennettä
säänteleviä edellytyksiä koskevan sopimuksen tekemisestä yhtäältä Euroopan yhteisön ja toisaalta Tšekin tasavallan,  Puolan
tasavallan ja Slovakian tasavallan välillä.
22     Yhteisö ei kuitenkaan ole tähän mennessä tehnyt mitään monenvälistä sopimusta kyseisten maiden kanssa.
23     Kun komissio sai tietoonsa, että kahdenväliset sopimukset tulivat voimaan, se aloitti EY 226 artiklan mukaisen jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn. Komissio kehotti ensin Luxemburgin suurherttuakuntaa virallisella huomautuksella
esittämään huomautuksensa ja lähetti sille tämän jälkeen 28.2.2000 perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä jäsenvaltiota
toteuttamaan tarpeelliset toimenpiteet kyseisen lausunnon noudattamiseksi kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksiannosta.
24     Koska tilanne ei edelleenkään tyydyttänyt komissiota, se päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Kanne
25     Komissio esittää kanteensa tueksi kolme kanneperustetta. Ensiksi se arvostelee Luxemburgin suurherttuakuntaa siitä, että se
on loukannut yhteisön yksinomaista ulkoista toimivaltaa, sellaisena kuin se on esitetty asiassa  22/70, komissio vastaan neuvosto,
31.3.1971 annetussa tuomiossa (Kok. 1971, s. 263, Kok. Ep. I, s. 553; ns. ERTA-tapaus). Toiseksi se väittää, että EY 10 artiklaa
on rikottu. Kolmanneksi se väittää, että riidanalaiset kahdenväliset sopimukset eivät ole yhteensopivia asetuksen N:o 1356/96
kanssa.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan yhteisön yksinomaista ulkoista toimivaltaa on loukattu
Asianosaisten lausumat
26     Komissio väittää ensimmäisessä kanneperusteessaan, että Luxemburgin suurherttuakunta on loukannut edellä mainitussa ERTA-tapauksessa
tarkoitettua yhteisön yksinomaista toimivaltaa, kun se on neuvotellut, tehnyt, ratifioinut ja saattanut voimaan riidanalaiset
kahdenväliset sopimukset. Sen mukaan nämä sopimukset vaikuttavat yhteisön asetuksella N:o 3921/91 antamiin yhteisiin sääntöihin.
27     Komissio katsoo erityisesti, että koska kahdenväliset sopimukset mahdollistavat erityisen luvan antamisella sen, että kyseisten
kolmansien valtioiden liikennöijät saavat harjoittaa kabotaasiliikennettä Luxemburgissa, ne vaikuttavat asetuksen N:o 3921/91
sisältämiin yhteisiin sääntöihin siltä osin kuin niissä 1.1.1993 lukien yhdenmukaistetaan kattavasti kabotaasiliikenteen harjoittamisen
edellytykset yhteisön jäsenvaltioissa. Koska Luxemburgin suurherttuakunta on näin yhteisön oikeuden ulkopuolella varannut
itselleen oikeuden yksipuolisesti myöntää  kolmansien valtioiden liikenteenharjoittajille oikeuden saada harjoittaa liikennettä,
se on loukannut yhteisön yksinomaista ulkoista toimivaltaa.
28     Komissio väittää tältä osin, että asetus N:o 3921/91 ei koske ainoastaan yhteisön liikenteenharjoittajia vaan myös kolmansien
valtioiden liikenteenharjoittajia, koska sen 6 artiklassa tunnustetaan sveitsiläisten liikenteenharjoittajien oikeus harjoittaa
liikennettä Mannheimin yleissopimuksen nojalla.
29     Luxemburgin hallituksen mukaan kahdenvälisten sopimusten tekeminen oli välttämätöntä kahdesta syystä. Yhtäältä oli vältettävä
syrjintä kotimaisten liikenteenharjoittajien ja muiden jäsenvaltioiden liikenteenharjoittajien välillä ja toisaalta oli välttämätöntä
korjata se oikeudellinen tyhjiö, joka oli syntynyt suhteissa Keski- ja Itä-Euroopan maihin sen vuoksi, että yhteisön tasolla
ei ollut jokiliikennettä koskevaa monenvälistä sopimusta. Lisäksi tällaisen sopimuksen tekemistä odotettaessa yhteisöllä ei
ollut oikeutta kieltää jäsenvaltioitaan varustautumasta väliaikaisilla kahdenvälisillä sopimuksilla.
30     Sen mukaan asetus N:o 3921/91 koskee lisäksi vain yhteisön jäsenvaltioita eikä kolmansia valtioita.
31     Luxemburgin hallitus toteaa myös, että muiden kuin jäsenvaltiosta olevien liikenteenharjoittajien oikeus harjoittaa kabotaasiliikennettä
Luxemburgissa edellyttää Luxemburgin liikenneministeriön lupaa ja että tällaista lupaa ei ole milloinkaan annettu.
32     Lisäksi 1.5.2004 eli siitä ajankohdasta lukien, jolloin Tšekin tasavalta, Puolan tasavalta ja Slovakian tasavalta liittyivät
Euroopan unioniin, riidanalaiset kahdenväliset sopimukset menettivät kaiken oikeudellisen arvonsa.
33     Luxemburgin hallitus väittää lopuksi, että nyt käsiteltävänä olevan kanteen nostamisen ajankohtana Luxemburgin suurherttuakunta
oli ainoa jäsenvaltio, jota vastaan komissio oli nostanut jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen,
vaikka myös muut jäsenvaltiot olivat tehneet ja ratifioineet  jokiliikennettä koskevia kahdenvälisiä sopimuksia kolmansien
valtioiden kanssa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
34     Heti aluksi on hylättävä Luxemburgin hallituksen väite, jonka mukaan komissio on nostanut vain yhden kanteen, vaikka muut
jäsenvaltiot ovat tehneet jokiliikennettä koskevia kahdenvälisiä sopimuksia kolmansien valtioiden kanssa.
35     On muistettava, että komission harkintavallassa on arvioida, milloin jäsenyysvelvoitteiden laiminlyömistä koskeva kanne on
nostettava, eikä yhteisöjen tuomioistuimen asiana ole arvioida komission toimenpiteiden tarkoituksenmukaisuutta (asia C-152/98,
komissio v. Alankomaat, tuomio 10.5.2001, Kok. 2001, s. I-3463, 20 kohta) ja että jäsenvaltio ei missään tapauksessa voi perustella
omien jäsenyysvelvoitteidensa noudattamatta jättämistä sillä, että vastavuoroisuusperiaatetta ei ole noudatettu tai että toinen
jäsenvaltio on mahdollisesti rikkonut perustamissopimusta (asia 352/82, komissio v. Saksa, tuomio 14.2.1984, Kok. 1984, s.
777, 11 kohta ja asia C-131/01, komissio v. Italia, tuomio 13.2.2003, Kok. 2003, s. I-1659, 46 kohta).
36     On myös muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan,
on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä,
eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia (ks. esim. asia C-110/00, komissio v.
Itävalta, tuomio 11.10.2001, Kok. 2001, s. I-7545, 13 kohta).
37     Käsiteltävänä olevassa asiassa perustellussa lausunnossa asetettu määräaika päättyi 28.4.2001, joten Tšekin tasavallan, Puolan
tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisellä Euroopan unioniin ei ole merkitystä tämän asian kannalta.
38     Näin ollen on ratkaistava, onko olemassa edellä mainitussa ERTA-tapauksessa tarkoitettu yhteisön yksinomainen ulkoinen toimivalta,
kuten on väitetty.
39     Vaikka EY:n perustamissopimuksessa ei nimenomaisesti anneta yhteisölle yksinomaista toimivaltaa sisävesiväylien liikenteen
alalla, EY 71 artiklan 1 kohdassa ja EY 80 artiklan 2 kohdassa määrätään kuitenkin yhteisön toimintavallasta tällä alalla.
40     Yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa ERTA-tapauksessa antamansa tuomion 16–18 ja 22 kohdassa, että yhteisön toimivalta
tehdä kansainvälisiä sopimuksia saattaa paitsi perustua perustamissopimuksella nimenomaisesti annettuun toimivaltaan myös
olla johdettavissa perustamissopimuksen määräyksistä ja yhteisön toimielinten näiden määräysten nojalla toteuttamista toimista;
että erityisesti aina silloin, kun yhteisö antaa perustamissopimuksessa määrätyn yhteisen politiikan toteuttamiseksi säännöksiä,
joilla otetaan käyttöön yhteisiä sääntöjä, olivatpa ne missä muodossa tahansa, jäsenvaltioilla ei ole enää yksin tai edes
yhdessä oikeutta sopia kolmansien valtioiden kanssa näihin sääntöihin vaikuttavista (tai niiden ulottuvuutta muuttavista)
velvoitteista; että sitä mukaa kuin näitä yhteisiä sääntöjä otetaan käyttöön, yhteisö yksin voi koko yhteisön oikeuden soveltamisalaan
ulottuvin vaikutuksin ottaa vastuulleen ja panna täytäntöön kolmansien valtioiden kanssa sovitut sitoumukset; ja että silloin,
kun yhteisön sääntöjä annetaan perustamissopimuksen tavoitteiden toteuttamista varten, jäsenvaltiot eivät voi yhteisten toimielinten
ulkopuolella tehdä sitoumuksia, jotka voivat vaikuttaa kyseisiin sääntöihin tai muuttaa niiden ulottuvuutta.
41     Jos jäsenvaltioilla säilyisi vapaus tehdä kansainvälisiä sitoumuksia, jotka vaikuttavat yhteisiin sääntöihin, näillä säännöillä
tavoitellun päämäärän sekä yhteisön tehtävän ja perustamissopimuksen tavoitteiden toteutuminen vaarantuisi.
42     Yhteisöjen tuomioistuin on muun muassa asiassa C-472/98, komissio vastaan Luxemburg, 5.11.2002 antamassaan tuomioissa (Kok.
2002, s. I-9741) palauttanut mieleen edellytykset, joilla kansainväliset sitoumukset voivat vaikuttaa yhteisten sääntöjen
ulottuvuuteen tai muuttaa sitä, ja siis edellytykset, joilla yhteisö saavuttaa yksinomaisen ulkoisen toimivallan sen vuoksi,
että se on käyttänyt sisäistä toimivaltaansa.
43     Tilanne on tällainen silloin, kun kansainväliset sitoumukset kuuluvat yhteisten sääntöjen soveltamisalaan tai joka tapauksessa
alaan, jota tällaiset säännöt jo suurelta osin kattavat, ja näin on, vaikka ei olisi olemassa mitään ristiriitaa näiden sitoumusten
ja yhteisten sääntöjen välillä (em. asia komissio v. Luxemburg, tuomion 88 kohta).
44     Niinpä jos yhteisö on sisällyttänyt sisäisiin lainsäädäntötoimiinsa kolmansien maiden kansalaisten kohtelua koskevia lausekkeita
tai on antanut toimielimilleen nimenomaisesti valtuudet neuvotella kolmansien maiden kanssa, sillä on yksinomainen ulkoinen
toimivalta näiden toimien kattamalla alalla (em. asia komissio v. Luxemburg, tuomion 89 kohta).
45     Tämä pätee myös sellaisen nimenomaisen lausekkeen puuttuessa, jolla toimielimet valtuutetaan neuvottelemaan kolmansien maiden
kanssa, silloin, kun yhteisö on toteuttanut kattavan yhdenmukaistamisen tietyllä alalla, sillä se, että jäsenvaltioilla säilyisi
oikeus neuvotella kolmansien maiden kanssa, voisi vaikuttaa näin annettuihin yhteisiin sääntöihin edellä mainitussa ERTA-tapauksessa
tarkoitetulla tavalla (ks. em. asia komissio v. Luxemburg, tuomion 90 kohta).
46     Kuten asetuksen N:o 3921/91 nimestä ja sen 1 ja 2 artiklasta ilmenee, asetuksessa vahvistetaan edellytykset saada harjoittaa
kansallista sisävesiväylien tavara- tai henkilöliikennettä jossakin jäsenvaltiossa vain yhteisön liikenteenharjoittajien osalta.
Nämä säännökset koskevat vain sellaisia sisävesiväylien tavara- tai henkilöliikennettä harjoittavia liikenteenharjoittajia,
jotka ovat sijoittautuneet johonkin jäsenvaltioon ja jotka käyttävät aluksia, joiden omistaja tai omistajat ovat luonnollisia
henkilöitä, joiden kotipaikka on jossain jäsenvaltiossa ja jotka ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia, tai oikeushenkilöitä,
joiden sääntömääräinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa  ja jotka kuuluvat suurimmalta osaltaan jäsenvaltioiden kansalaisille.
47     Asetuksen N:o 3921/91 6 artiklaan sisältyvä viittaus Mannheimin yleissopimukseen perustuviin oikeuksiin ei voi johtaa erilaiseen
päätelmään, koska kyseisessä säännöksessä yhteisö ainoastaan toteaa tähän yleissopimukseen perustuvat Sveitsin oikeudet, kuten
julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 58 kohdassa.
48     Tästä seuraa, että asetus N:o 3921/91 ei sääntele muita kuin jäsenvaltiosta olevia liikenteenharjoittajia koskevia edellytyksiä
harjoittaa kansallista sisävesiväylien tavara- tai henkilöliikennettä jossakin jäsenvaltiossa.
49     Koska riidanalaiset kahdenväliset sopimukset eivät kuulu asetuksella N:o 3921/91 jo katettuun alaan, niiden ei voida katsoa
vaikuttavan siihen komission esittämällä perusteella.
50     Lisäksi itse se seikka, että asetus N:o 3921/91 ei sääntele sellaisten kolmanteen valtioon sijoittautuneiden liikenteenharjoittajien
tilannetta, jotka toimivat yhteisön sisällä, osoittaa, että tällä asetuksella ei ole toteutettu kattavaa yhdenmukaistamista.
51     Komissiolla ei näin ollen ole perustetta väittää, että yhteisö on saavuttanut ERTA-tapauksessa annetussa tuomiossa tarkoitetun
yksinomaisen ulkoisen toimivallan riidanalaisten kahdenvälisten sopimusten sääntelemällä alalla.
52     Ensimmäinen kanneperuste on siis hylättävä.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan EY 10 artiklaa on rikottu
Asianosaisten lausumat
53     Komissio väittää toisessa kanneperusteessaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut EY 10 artiklan mukaisia
velvoitteitaan, koska neuvotellessaan, tehdessään, ratifioidessaan ja saattaessaan voimaan riidanalaiset kahdenväliset sopimukset
sen jälkeen, kun neuvosto päätti 7.12.1992 valtuuttaa komission neuvottelemaan sopimuksen yhteisön nimissä, tämä jäsenvaltio
on vaarantanut kyseisen päätöksen täytäntöönpanon. Jäsenvaltioiden itsenäisten aloitteiden häiritsevä vaikutus vaikeuttaa
väistämättä komission sopimusneuvotteluja yhteisön nimissä  ja myöhemmin neuvoston toimesta tapahtuvaa sopimuksen tekemistä.
Lisäksi yhteisön asema kolmansien valtioiden kanssa käytävissä neuvotteluissa heikentyy, jos yhteisö ja jäsenvaltiot esiintyvät
järjestäytymättömästi.
54     Luxemburgin hallitus esittää tämän tuomion 30 kohdassa esitettyjen väitteiden lisäksi, että riidanalaiset kahdenväliset sopimukset
oli neuvoteltu ennen 7.12.1992 eli ennen ajankohtaa, jolloin neuvosto valtuutti komission neuvottelemaan monenvälisestä sopimuksesta
yhteisön nimissä.
55     Lisäksi sen mukaan 8.4.1994 tehty neuvoston päätös on todellisuudessa uusi neuvotteluvaltuutus, joka korvasi 7.12.1992 annetun
valtuutuksen.
56     Luxemburgin hallitus korostaa lopuksi, että se on ilmoittanut olevansa valmis irtisanomaan riidanalaiset kahdenväliset sopimukset
heti, kun  monenvälinen sopimus tulee yhteisön tasolla voimaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
57     EY 10 artikla velvoittaa jäsenvaltiot helpottamaan yhteisön päämäärän toteuttamista ja pidättymään kaikista toimenpiteistä,
jotka ovat omiaan vaarantamaan tämän sopimuksen tavoitteiden saavuttamista.
58     Tätä lojaalin yhteistyön velvoitetta sovelletaan yleisesti, ja se ei ole riippuvainen siitä, onko kysymyksessä oleva yhteisön
toimivalta yksinomaista, eikä siitä, onko jäsenvaltioilla mahdollisesti oikeus tehdä sitoumuksia kolmansiin valtioihin nähden.
59     Tältä osin on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että jäsenvaltioilla on erityisiä velvollisuuksia
toteuttaa toimenpiteitä ja pidättäytyä niistä tilanteessa, jossa komissio on toimittanut neuvostolle ehdotuksia, joista muodostuu
yhteisön yhteisen toiminnan lähtökohta, vaikka neuvosto ei olekaan hyväksynyt niitä  (ks. asia 804/79, komissio v. Yhdistynyt
kuningaskunta, tuomio 5.5.1981, Kok. 1981, s. 1045, Kok. Ep. VI, s. 81, 28 kohta).
60     Päätöksen tekeminen komission valtuuttamisesta neuvottelemaan monenvälisestä sopimuksesta yhteisön nimissä on yhteisön yhteisen
toiminnan alku kansainvälisellä tasolla ja tätä kautta se merkitsee jäsenvaltioille ellei velvoitetta pidättyä toimenpiteistä
niin ainakin jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten välistä tiivistä yhteistyötä koskevaa velvoitetta siten, että helpotetaan
yhteisön päämäärän toteuttamista ja taataan yhteisön toiminnan ja kansainvälisen edustuksen yhtenäisyys ja johdonmukaisuus.
61     Käsiteltävänä olevassa asiassa on riidatonta, että sen jälkeen kun neuvosto valtuutti 7.12.1992 komission neuvottelemaan monenvälisestä
sopimuksesta yhteisön nimissä, Luxemburgin suuherttuakunta neuvotteli, teki, ratifioi ja saattoi voimaan riidanalaiset kahdenväliset
sopimukset ilman, että se olisi tehnyt yhteistyötä tai neuvotellut komission kanssa. Näin toimiessaan tämä jäsenvaltio on
vaarantanut yhteisön päämärän toteuttamisen sekä perustamissopimuksen tavoitteiden saavuttamisen.
62     Komissiota olisi tullut konsultoida sitäkin suuremmalla syyllä, koska neuvosto ja komissio olivat tämän sopimuksen neuvottelumenettelyn
osalta sopineet soveltavansa käytännesääntöjä, jotka sisältyivät 7.12.1992 annetun neuvotteluvaltuutuksen liitteenä olevaan
herrasmiessopimukseen ja joissa edellytettiin komission ja jäsenvaltioiden läheistä yhteistyötä. Tältä osin kyseisen herrasmiessopimuksen
II osastossa olevan 3  kohdan d alakohdassa todetaan, että ”komissio esiintyy neuvotteluissa yhteisön nimissä ja jäsenvaltioiden
edustajat puuttuvat asiaan vain komission pyynnöstä” ja että ”jäsenvaltioiden edustajat pidättäytyvät kaikista toimista, jotka
voivat haitata komission tehtävien moitteetonta suorittamista”.
63     Vaikka onkin mahdollista, kuten Luxemburgin hallitus väittää, että  Tšekin ja Slovakian liittotasavallan välillä tehtävää
sopimusta koskevat neuvottelut aloitettiin ennen neuvoston päätöksen tekemistä 7.12.1992, kaikki riidanalaiset kahdenväliset
sopimukset allekirjoitettiin ja ratifioitiin kuitenkin tämän ajankohdan jälkeen.
64     Asiakirja-aineistosta ei millään tavoin ilmene, että 8.4.1994 tehty neuvoston päätös olisi uusi neuvotteluvaltuutus, jolla
olisi korvattu 7.12.1992 annettu valtuutus. Vaikuttaa ainoastaan siltä, että tällä päätöksellä täsmennettiin ja täydennettiin
komissiolle vuonna 1992 annettua valtuutusta.
65     Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 76 kohdassa, se seikka, että Luxemburgin hallitus on ilmoittanut olevansa
valmis irtisanomaan riidanalaiset kahdenväliset sopimukset heti, kun yhteisöä sitova monenvälinen sopimus tulee voimaan, ei
osoita, että EY 10 artiklassa määrättyä lojaalin yhteistyön velvoitetta olisi noudatettu.
66     Edellä esitetystä seuraa, että koska Luxemburgin suurherttuakunta on neuvotellut, tehnyt, ratifioinut ja saattanut voimaan
riidanalaiset kahdenväliset sopimukset ilman, että se olisi tehnyt yhteistyötä tai neuvotellut komission kanssa, se on jättänyt
noudattamatta EY 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan.
67     Tästä seuraa, että toinen kanneperuste on perusteltu siltä osin kuin edellisessä kohdassa näin todetaan.

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan riidanalaiset kahdenväliset sopimukset eivät ole yhteensopivia asetuksen N:o 1356/96 kanssa
Asianosaisten lausumat
68     Komissio väittää kolmannessa kanneperusteessaan, että se, että riidanalaisten kahdenvälisten sopimusten määräyksiä, joissa
annetaan asianomaisissa kolmansissa valtioissa rekisteröityjen alusten suorittaa sisävesiliikenteen kuljetuspalveluja Luxemburgin
suurherttuakunnan ja muiden yhteisön jäsenvaltioiden välillä toimivaltaisen viranomaisen antaman luvan perusteella, pidettiin
voimassa sen jälkeen, kun asetus N:o 1356/96 annettiin, on ristiriidassa kyseisen asetuksen 1 ja 2 artiklan sekä kyseisen
asetuksen yleisten tavoitteiden kanssa.
69     Koska riidanalaisissa kahdenvälisissä sopimuksissa mahdollistetaan se, että Luxemburgin suurherttuakunta myöntää yksipuolisesti
sellaisille liikenteenharjoittajille, jotka eivät täytä asetuksessa N:o 1356/96 säädettyjä edellytyksiä, oikeuden yhteisön
sisäisille reiteille tai ainakin varataan tälle jäsenvaltiolle tämä oikeus, niillä muutetaan komission mukaan yksipuolisesti
ja yhteisön valvonnan ulottumattomissa yhteisön sisäisen sisävesiliikenteen palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien sääntöjen
luonnetta ja ulottuvuutta sellaisina kuin ne on määritelty yhteisön oikeudessa. Komission mukaan on kiistatonta, että ne puolalaiset,
romanialaiset, tšekkiläiset ja slovakialaiset liikenteenharjoittajat ja varustamot, joille voitaisiin riidanalaisten kahdenvälisten
sopimusten nojalla myöntää lupa tarjota liikennepalveluja Luxemburgin suurherttuakunnan ja muiden yhteisön jäsenvaltioiden
välillä, eivät täytä mitään näistä edellytyksistä.
70     Luxemburgin hallitus väittää, että asetuksessa N:o 1356/96 järjestetään jäsenvaltioiden välinen sisävesiliikenne ja se koskee
vain yhteisön liikenteenharjoittajia, joten kolmansiin valtioihin sijoittautuneet liikenteenharjoittajat ovat poissuljettuja
tai kuuluvat muiden yhteisön säännösten soveltamisalaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
71     On huomattava, että asetuksen N:o 1356/96 pääasiallinen tavoite on  jäsenvaltioiden välisen sisävesiväylien tavara- ja matkustajaliikenteen
palveluiden vapaan tarjoamisen toteuttaminen poistamalla kaikki palveluiden tarjoajaan kohdistuvat rajoitukset tai syrjintä,
jotka perustuvat hänen kansallisuuteensa tai sijoittautumispaikkaansa.
72     Asetuksen N:o 1356/96 2 artiklan mukaan tästä sisävesiväylien tavara- ja matkustajaliikenteen palvelujen tarjoamisen vapauden
järjestelmästä hyötyy  jokainen liikenteenharjoittaja, joka
–       on sijoittautunut johonkin jäsenvaltioon kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti
–       on oikeutettu kyseisessä jäsenvaltiossa harjoittamaan kansainvälistä tavara- ja matkustajaliikennettä sisävesiväylillä
–       käyttää tällaisessa kuljetustoiminnassa jossain jäsenvaltiossa rekisteröityä sisävesialusta tai, jos alusta ei ole rekisteröity,
hänellä on todistus sen kuulumisesta jonkin jäsenvaltion laivastoon ja
–       täyttää asetuksen N:o 3921/91 2 artiklan mukaiset edellytykset eli  käyttää tähän tarkoitukseen vain aluksia, joiden omistaja
tai omistajat ovat luonnollisia henkilöitä, joiden kotipaikka on jossain jäsenvaltiossa ja jotka ovat jonkin jäsenvaltion
kansalaisia, tai oikeushenkilöitä,  joiden sääntömääräinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa ja jotka kuuluvat suurimmalta
osaltaan jäsenvaltioiden kansalaisille.
73     Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 85 ja 86 kohdassa, vaikka asetus N:o 1356/96 sisältää yhteisön jäsenvaltioiden
välisen sisävesiliikenteen palvelujen vapaan tarjoamisen järjestelmän jäsenvaltioihin sijoittautuneiden liikenteenharjoittajien
hyväksi, on todettava,  että asetuksella N:o 1356/96 näin käyttöön otetun järjestelmän tavoitteena tai vaikutuksena ei ole
estää kolmansiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita liikenteenharjoittajia tai viimeksi mainituissa rekisteröityjä aluksia tarjoamasta
tällaisia palveluja yhteisön jäsenvaltioiden välillä.
74     Lisäksi kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 87–89 kohdassa, riidanalaisilla kahdenvälisillä sopimuksilla ei
perusteta  jäsenvaltioiden välisen sisävesiväylien tavara- ja matkustajaliikenteen palvelujen tarjoamisen vapauden järjestelmää
tšekkiläisten, puolalaisten, slovakialaisten ja romanialaisten liikenteenharjoittajien hyväksi, vaan niissä määrätään ainoastaan
kyseisissä kolmansissa valtioissa rekisteröidyille aluksille annettavasta mahdollisuudesta tietyissä tarkoin määritellyissä
tapauksissa ja sopimuspuolten toimivaltaisten viranomaisten antaman luvan nojalla suorittaa tällaisia palveluja Luxemburgin
suurherttuakunnan ja muiden yhteisön jäsenvaltioiden välillä.
75     Tästä seuraa, että toisin kuin komissio väittää, riidanalaisten kahdenvälisten sopimusten määräykset eivät ole muuttaneet
asetuksen N:o 1356/96 säännösten luonnetta eivätkä ulottuvuutta.
76     Näin ollen kolmas kanneperuste on hylättävä.
77     Kaikki edellä esitetyt seikat huomioon ottaen on todettava, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut EY 10 artiklan
mukaisia velvoitteitaan, koska se on neuvotellut, tehnyt, ratifioinut ja saattanut voimaan riidanalaiset kahdenväliset sopimukset
ilman, että se olisi tehnyt yhteistyötä tai neuvotellut komission kanssa, ja että kanne on muilta osin hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
78     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut
jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, jos asiassa osa vaatimuksista
ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi. Koska komission kanne on hyväksytty vain osittain, kumpikin
asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Luxemburgin suuherttuakunta ei ole noudattanut EY 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on neuvotellut, tehnyt, ratifioinut
ja saattanut voimaan ilman, että se olisi tehnyt yhteistyötä tai neuvotellut komission kanssa,
–
Luxemburgin suurherttuakunnan hallituksen ja Tšekin ja Slovakian liittotasavallan hallituksen välisen sisävesiväylien liikennettä
koskevan sopimuksen, joka allekirjoitettiin Luxemburgissa 30.12.1992
–
Luxemburgin suurherttuakunnan hallituksen ja Romanian hallituksen välisen sisävesiväylien liikennettä koskevan sopimuksen,
joka allekirjoitettiin Bukarestissa 10.11.1993 ja
–
Luxemburgin suurherttuakunnan hallituksen ja Puolan tasavallan hallituksen välisen sisävesiliikennettä koskevan sopimuksen,
joka allekirjoitettiin Luxemburgissa 9.3.1994.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Euroopan yhteisöjen komissio ja Luxemburgin suurherttuakunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.