CELEX: 62001TJ0153
Tjänstemän
Extraanställd
Konferenstolk
Artikel 74 i anställningsvillkoren för övriga anställda
Anställningens upphörande

Talan om dels ogiltigförklaring av kommissionens skrivelser av den 13 och den 23 februari 2001, i vilka sökanden informeras
om att kommissionen inte längre har möjlighet att anlita konferenstolkar som är äldre än 65 år, dels skadestånd.
Avgörande:
Talan i mål T-153/01 avvisas. I mål T-323/01 ogiltigförklaras beslutet av den 23 februari 2001. Talan i mål T-323/01 ogillas
i övrigt. Vardera parten skall bära sin rättegångskostnad i mål T-153/01. Kommissionen skall ersätta samtliga rättegångskostnader
i mål T‑323/01.
Sammanfattning
1.
Tjänstemän – Talan – Rättsakt som går någon emot – Begrepp – Skrivelse som skall tolkas som en vägran att i framtiden anlita
en frilansande konferenstolk såsom extraanställd i enlighet med artikel 78 i anställningsvillkoren för övriga anställda
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 91)
2.
Tjänstemän – Anställningsvillkoren för övriga anställda – Extraanställda – Frilanstolkar som omfattas av artikel 78 i anställningsvillkoren
för övriga anställda – Bestämmelse om åldersgräns inte nödvändig då det handlar om kontrakt begränsade till vissa dagar –
Artikel 74 i anställningsvillkoren för övriga anställda inte tillämplig
(Anställningsvillkoren för övriga anställda, artiklarna 74 och 78)
3.
Tjänstemän – Talan – Skadeståndstalan som väckts utan att ha föregåtts av ett administrativt förfarande i enlighet med tjänsteföreskrifterna
– Avvisning
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 90 och 91)
4.
Tjänstemän – Institutionernas utomobligatoriska skadeståndsansvar – Fel i tjänsten – Felaktig tolkning av en bestämmelse i
tjänsteföreskrifterna utgör inte i sig ett fel i tjänsten
5.
Tjänstemän – Talan – Skadeståndstalan – Ogiltigförklaring av den rättsstridiga ifrågasatta rättsakten– Lämplig ersättning
för ideell skada
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 91)
1.     Endast åtgärder som har tvingande rättsverkningar som direkt och omedelbart kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt
förändra dennes rättsliga ställning utgör rättsakter och beslut som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring.
Så är fallet med en skrivelse från administrationen, som svar på en begäran av en person som varit anlitad som frilansande
konferenstolk enligt artikel 78 i anställningsvillkoren för övriga anställda, vilken objektivt skall tolkas som om institutionen
uttryckligen vägrar att åter anlita personen på grund av dennes ålder, trots att skrivelsen inte individuellt hänvisar till
den berörda personens situation.
(se punkterna 56, 61 och 62)
Hänvisning till förstainstansrätten den 19 oktober 1995, T-562/93, Obst mot kommissionen, REGP 1995, s. I-A-247 och II-737,
punkt 23; förstainstansrätten den 13 juli 2000, T-87/99, Hendrickx mot Cedefop, REGP 2000, s. I-A-147 och II-679, punkt 37
2.     Vid jämförelse av första och tredje styckena i artikel 78 i anställningsvillkoren för övriga anställda framgår det att extraanställda
konferenstolkar som anlitats enligt nämnda artikel endast omfattas av bestämmelserna i avdelning III i dessa anställningsvillkor
då bestämmelserna utgör villkor som inte omfattas av de rekryterings- och lönevillkor som ingår i den överenskommelse som
ingåtts enligt första stycket.
När det handlar om ett kontrakt som är begränsat till vissa dagar, är anställningens upphörande ett typiskt och nödvändigt
rekryteringsvillkor för tolken som utgör en del av ett sådant kontrakt. Härav följer att artikel 74 i anställningsvillkoren
för övriga anställda, vilken avser de fall då en extraanställds anställning upphör, med nödvändighet utgör en av de bestämmelser
i avdelning III i nämnda anställningsvillkor som föreskrifterna för extraanställda sessionstolkar avviker från.
Dessutom, med tanke på dessa tolkars speciella anställningar, utgör deras ålder inte en tillräckligt relevant faktor vid utförandet
av deras arbetsuppgifter för att deras anställning skall omfattas av en åldersgräns som, om den inte uttryckligen föreskrivs,
borde vara den som föreskrivs i ovannämnda artikel 74.
(se punkterna 82, 84–86 och 89)
3.     Enligt det rättsmedelssystem som har införts genom artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna kan en skadeståndstalan, som
utgör en självständig form av talan i förhållande till talan om ogiltigförklaring, tas upp till sakprövning endast om den
har föregåtts av ett administrativt förfarande i enlighet med bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna. Detta förfarande varierar
beroende på om den skada för vilken det yrkas ersättning har förorsakats av en rättsakt som går någon emot i den mening som
avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna eller av ett handlande av administrationen som inte utgör ett beslut.
I det förstnämnda fallet måste den berörda personen inom föreskriven tidsfrist ge in ett klagomål mot rättsakten i fråga till
tillsättningsmyndigheten. I det senare fallet måste det administrativa förfarandet däremot inledas med en begäran om ersättning
enligt artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna och i förekommande fall följas av ett klagomål mot beslutet att avslå denna begäran.
När det finns ett direkt samband mellan en talan om ogiltigförklaring och en skadeståndstalan, skall skadeståndstalan anses
kunna upptas till sakprövning såsom accessorisk till talan om ogiltigförklaring, utan att nödvändigtvis föregås såväl av en
begäran om att tillsättningsmyndigheten skall ersätta den skada som påstås ha uppkommit som av ett klagomål i vilket det tysta
eller uttryckliga avslaget på begäran bestrids. Om däremot den skada som görs gällande inte beror på en rättsakt som är föremål
för en talan om ogiltigförklaring utan på flera fel och underlåtenheter som administrationen påstås ha gjort sig skyldig till
måste det administrativa förfarandet med nödvändighet inledas genom en begäran om att tillsättningsmyndigheten skall ersätta
denna skada.
(se punkterna 99, 100 och 102)
Hänvisning till förstainstansrätten den 15 juli 1993, T-17/90, T-28/91 och T‑17/92, Camara Alloisio m.fl mot kommissionen,
REG 1993, s. II-841, punkt 46; förstainstansrätten den 28 juni 1996, T-500/93, Y mot domstolen, REGP 1996, s. I-A-335 och
II-977, punkterna 64 och 66
4.     Administrationens felaktiga tolkning av en bestämmelse i tjänsteföreskrifterna och, genom analogi därmed, anställningsvillkoren
för övriga anställda utgör inte i sig ett fel i tjänsten.
(se punkt 105)
Hänvisning till domstolen den 13 juli 1972, 79/71, Heinemann mot kommissionen, REG 1972, s. 579, punkt 11; förstainstansrätten
den 9 juni 1994, T-94/92, X mot kommissionen, REGP 1994, s. I-A-149 och II-481, punkt 52
5.     Ogiltigförklaring av den ifrågasatta rättsakten kan i sig utgöra en lämplig och i princip tillräcklig gottgörelse för all
ideell skada som sökanden kan ha lidit. Följaktligen skall ogiltigförklaringen av ett beslut av en institution om att inte
längre rekrytera extraanställda konferenstolkar som är äldre än 65 år och som inte innehåller någon negativ bedömning av sökandens
arbetsförmåga, anses utgöra en lämplig gottgörelse för den ideella skada som den sistnämnde kan ha lidit.
(se punkt 106)
Hänvisning till domstolen den 7 februari 1990, C-343/87, Culin mot kommissionen, REG 1990, s. I-225, punkterna 25–29; förstainstansrätten
den 26 januari 1995, T-60/94, Pierrat mot domstolen, REGP 1995, s. I-A-23 och II 77, punkt 62