CELEX: 62002TJ0281
Gemenskapsvarumärke
Ordmärket Mehr für Ihr Geld
Absoluta registreringshinder
Särskiljningsförmåga
Artikel 7.1 b i förordning (EG) nr 40/94

Bakgrund till tvisten
Sökanden ingav den 19 maj 2000 en ansökan om registrering av ett gemenskapsvarumärke till Byrån för harmonisering inom den
inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (nedan kallad harmoniseringsbyrån) med stöd av rådets förordning (EG) nr
40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s.
3), i ändrad lydelse.
Det varumärke som registreringsansökan avsåg var ordmärket Mehr für Ihr Geld.
De varor och tjänster som ansökan om varumärkesregistrering avsåg omfattas av klasserna 3, 29, 30 och 35 i Niceöverenskommelsen
om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg,
och motsvarar för var och en av klasserna följande beskrivning:
–
klass 3: ”Blekningspreparat och andra ämnen för användning vid tvätt; rengörings-, poler-, skur- och slipmedel; tvål; parfymer,
eteriska oljor, kosmetika, toalettpreparat (ingående i klass 3); hårlotioner, hårvårdsmedel; luktborttagningsmedel för personligt
bruk; tandpulver, tandkräm och tandpastor.”
–
klass 29: ”Kött, korv, fisk (inkluderande behandlade kräftdjur, skaldjur och blötdjur), fjäderfä och vilt; kött-, charkuteri-,
fjäderfä-, vilt- och fiskvaror; köttextrakt; frukt, grönsaker, örter och potatis i konserverad, torkad, kokt, djupfryst eller
tillagad form, inkluderande jordnötskärnor, nötter, mandlar och cashewnötter, även som snackmat; potatisprodukter, nämligen
pommes frites, potatiskroketter, rårakor, potatisbullar, stekt potatis; kött-, korv-, fisk-, frukt- och grönsaksgeléer; marmelader
och sylter; ägg; mjölk, speciellt kärnmjölk, surmjölk, filmjölk, mjölkkonserver och torrmjölk; smör, flott, ost, speciellt
kvark, ostkonserver, kefir, grädde, yoghurt (även med frukttillsatser), mjölkpulver för näringsändamål; efterrätter som i
huvudsak består av mjölk, yoghurt, kvark, gelatin, stärkelse och/eller grädde; icke alkoholhaltiga mjölk- och mjölkblandningsdrycker;
ätliga oljor och fetter, inkluderande margarin och flott; brödpålägg av ätliga fetter och blandningar av ätliga fetter; bakolja,
bakfett, lossningsoljor och lossningsfett för bakning; kött-, charkuteri-, fisk-, frukt- och grönsakskonserver; delikatessallader
samt djupfryst mat, blandningsrätter, halvfärdiga (även fyllningar) och färdiga rätter, även konserverade, i huvudsak bestående
av kött, korv, fisk, fjäderfä, vilt, tillredd frukt och tillredda grönsaker, baljfrukter, ost, ägg, potatis, pasta, ris, majs,
mjölrätter och/eller potatisprodukter (inkluderande potatismjöl), även med tillsats av kryddor och såser (inkluderande dressingar)
och/eller i kombination med bröd eller småfranska (exempelvis hamburgare eller smörgåsar); pastejer, nämligen köttpastejer,
i huvudsak med kött, fisk, frukt, eller grönsaker fyllda pastejer och tomma pastejskal; mixed pickles; köttbuljongextrakt,
köttbuljongtärningar och andra köttbuljongpreparat, speciellt kornig köttbuljong, grönsaksbuljongtärningar; kokfärdiga soppor,
soppkoncentrat och soppkryddor i flytande, förtjockad och torkad form, buljongpastapreparat, grönsaksextrakt som tillsatser
till rätter och kött.”
–
klass 30: ”Kaffe, te, kakao, socker (inkluderande vanilj- och vanilinsocker samt druvsocker för livsmedel), ris, tapioka,
sagogryn, kaffeersättningar, kaffe- och teextrakt; kakaopulver; alkoholfria kaffe-, te-, kakao- och chokladdrycker, inkluderande
snabbdrycker; puddingar, puddingpulver och puddingefterrätter; mjöl och spannmålsprodukter (ej djurfoder); popcorn, majsflingor
(som livsmedel); spannmål som tillretts som människoföda, speciellt havreflarn och andra spannmålsflarn, speciellt för frukostmåltider,
även i blandningar med torkade frukter (inkluderande nötter), socker och/eller honung; potatismjöl, mannagryn; pasta, färdiga
rätter och konserver som innehåller pasta; bröd, kex, mjuka kakor och andra konditorivaror; söta och/eller kryddade snacks,
som i huvudsak består av spannmål, kakao, kakor, choklad, socker, honung, torkade frukter, nötter, potatisprodukter (inkluderande
potatismjöl), jordnötskärnor, mandlar, cashewnötter och/eller bakelser; bagerivaror som står sig (även med söta och kryddade
fyllningar), speciellt knäckebröd, knaperbakelser och kex; pizzor, även konserverade; choklad; konditorivaror, speciellt chokladvaror
och praliner, även med fyllning av frukt, kaffe, alkoholfria drycker, vin och/eller sprit samt av mjölk eller mjölkprodukter,
speciellt yoghurt; glass och glasspulver; sötsaker, speciellt karameller och icke-medicinska tuggummin; marsipan; honung,
sockerkräm, fruktsaftskoncentrat, sirap; bredbara kakaomassor, pålägg som i huvudsak består av socker, kakao, nougat, mjölk
och/eller fett; jäst, bakpulver, essenser för bakändamål (ej eteriska oljor); bordssalt, senap, peppar, ättika, såser (inkluderande
salladsdressingar), såspulver och såsextrakt (inkluderande sådana för dressingar), dressingar; majonnäs; ketchup, kryddor
och kryddblandningar; is.”
–
klass 35: ”Marknadsföring, säljfrämjande verksamhet, återförsäljnings- och inköpsrådgivning, marknadsstudier och marknadsanalyser;
rådgivning beträffande företagande, organisation, personal och företagsekonomi; annons- och reklamverksamhet; reklamdokumentation;
rådgivning beträffande inre dekoration av kommersiella lokaler och butiker för reklamändamål, skyltfönsterdekoration; förmedling
av information och kunskaper inom bokföring och företagsekonomi, speciellt för livsmedelshandel; bokföring, förmedling och
affärsuppgörelser, förmedling av varuinköps- och försäljningskontrakt; varudistribution för reklamändamål.”
Genom beslut av den 18 januari 2002 avslog granskaren varumärkesansökan med motiveringen att det varumärke som ansökan avsåg
var beskrivande och saknade särskiljningsförmåga i den mening som avses i artikel 7.1 b och c i förordning nr 40/94.
Den 15 mars 2002 överklagade sökanden granskarens beslut hos harmoniseringsbyrån med stöd av artikel 59 i förordning nr 40/94.
Genom beslut av den 3 juli 2002 (nedan kallat det ifrågasatta beslutet) upphävde tredje överklagandenämnden granskarens beslut
i den del det innebar avslag på ansökan om varumärkesregistrering för tjänster i klass 35. Överklagandenämnden avslog överklagandet
i övrigt.
Vad gäller varorna i klasserna 3, 29 och 30 fann överklagandenämnden i huvudsak att det varumärke som ansökan avsåg dels uteslutande
var sammansatt av beskrivande upplysningar, dels saknade särskiljningsförmåga.
Parternas yrkanden
Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
–
ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet i den del det innebär att granskarens avslag på ansökan om varumärkesregistrering
för klasserna 3, 29 och 30 fastställs, och
–
förplikta harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna.
Harmoniseringsbyrån har yrkat att förstainstansrätten skall
–
ogilla talan, och
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
Sökanden har anfört två grunder avseende åsidosättande dels av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94, dels av artikel 7.1 b
i förordning nr 40/94. Till att börja med prövar förstainstansrätten den andra grunden.
Parternas argument
Sökanden har gjort gällande att varumärket Mehr für Ihr Geld har den särskiljningsförmåga som krävs enligt artikel 7.1 b i
förordning nr 40/94.
Konsumenten uppfattar tecknet Mehr für Ihr Geld som en helhet och som en upplysning om vilket bestämt företag som de varor
och tjänster som tecknet är tillämpligt på kommer från. Det är just eftersom detta tecken har formen av ett direkt tillkännagivande
med innebörden ”om ni köper det där hos oss, får ni mer för pengarna!” som genomsnittskonsumenten i kännetecknet ser en uppgift
som inte så mycket gäller en varas kvalitet som de förmåner som det innebär att göra sina inköp hos användaren av denna slogan.
Enligt sökanden är det varumärke som ansökan avser dessutom kort och slående, vilket gör konsumenten nyfiken på att få veta
vad det där ”mer” innebär. Konsumenten minns därför sloganen och denna fyller funktionen att ange ursprung. Genom sloganen
utnyttjas på ett originellt sätt ambivalensen mellan uttrycket mehr (mer), som är obestämt och vars betydelse därför förblir
oklar, och uttrycket Ihr Geld (era pengar), vilket för konsumenten är mer begripligt och har en mer personlig innebörd.
Det förhållande att beståndsdelarna i den aktuella sloganen är vanliga och begripliga och upprepade gånger redan har använts
i handeln saknar betydelse för bedömningen av huruvida det varumärke som ansökan avser har särskiljningsförmåga. Varumärkenas
enskilda beståndsdelar skyddas nämligen inte genom varumärkesrätten, och varumärket skall alltid betraktas i sin helhet. Det
förhållande att vissa ord i sloganen mehr für Ihr Geld ibland används på ett beskrivande sätt i marknadsföringen av de varor
och tjänster som avses kan enligt sökanden inte motivera ett avslag på varumärkesansökan på grund av att särskiljningsförmåga
saknas. Genom den konkreta sammansättningen av dessa ord, som direkt tilltalar den konsument som marknadsföringen riktar sig
till, uppfattas tecknet, på samma sätt som ett företagsmärke, som en uppgift om varornas kommersiella ursprung och inte enbart
som en uppgift om att dessa varor har en viss kvalitet.
Sökanden har tillagt att eftersom det varumärke som ansökan avser är kort, slående och ambivalent finner konsumenten, utan
att detta är nödvändigt för att undanröja registreringshindret, i varumärket en begreppsmässig helhet med en överraskande
och således iögonenfallande verkan. Tolkningen av delen mehr (mer), som framkallar nyfikenhet, i förening med uppgiften Ihr
Geld (era pengar), ger upphov till förvåning och således en märklig känsla hos konsumenten i samband med en slogan med ett
positivt reklambudskap. Därför måste det varumärke som ansökan avser i sin helhet anses ha särskiljningsförmåga i den mening
som avses i rättspraxis (förstainstansrättens dom av den 11 december 2001 i mål T-138/00, Erpo Möbelwerk mot harmoniseringsbyrån
(DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT), REG 2001, s. II-3739).
Enligt sökanden är det på grund av varumärkets korta och slående formulering, som utgör ett direkt och personligt tilltal,
och dess vaga innebörd som det uppfattas som ett företagsmärke och gör det möjligt för konsumenten att inse mervärdet av den
vara som inköps i sökandens butiker. Sökanden har bestritt granskarens påstående att det varumärke som ansökan avser saknar
inslag av fantasi. En sådan bedömning kan inte leda till slutsatsen att särskiljningsförmåga saknas.
Sökanden har dessutom påpekat att alla de exempel på användning av det aktuella tecknet eller av dess beståndsdelar som granskaren
anfört tyder på en beskrivande användning av beståndsdelarna i det varumärke som ansökan avser eller ändringar av detta. Sökandens
konkurrenter är emellertid även efter registreringen fria att på ett beskrivande sätt använda dessa.
Sökanden har vidare åberopat ett avgörande från Bundesgerichtshof, Partner with the best (Markenrecht 2000, s. 50 och s. 51).
Att de olika orden i en reklamslogan eller i en liknande reklamslogan, till exempel på webbsidor på Internet, förekommer vid
upprepade tillfällen kan enligt detta avgörande inte föranleda någon annan bedömning. Av princip skall nämligen det varumärke
som ansökan avser betraktas i sin helhet och följaktligen kan man inte av efterforskningar av dokument i vilka de olika orden
förekommer såsom beskrivande upplysningar sluta sig till i vilken utsträckning detta varumärke används. Detsamma gäller för
ett gemenskapsvarumärke.
Varumärket Mehr für Ihr Geld kan följaktligen inte, i fråga om klasserna 3, 29 och 30, anses sakna särskiljningsförmåga.
Harmoniseringsbyrån har vidhållit att det var befogat av överklagandenämnden att finna att det varumärke som ansökan avser
i förhållande till målgruppen inte hade särskiljningsförmåga för de varor det avser.
Harmoniseringsbyrån har erinrat om att varje varumärke som är föremål för en ansökan om registrering inte bara skall ha särskiljningsförmåga
utan även skall kunna fylla funktionen att ange ursprung. Harmoniseringsbyrån har uppgett att den alltid har ansett att registrering
av ett varumärke som används som reklamslogan, inte som sådan är utesluten på grund av en sådan användning, på samma sätt
som ett sådant varumärke inte skall bedömas enligt strängare kriterier vid prövningen av de absoluta registreringshindren
(se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 4 oktober 2001 i mål C-517/99, Merz & Krell, REG 2001, s. I‑6959,
punkt 40, och förstainstansrättens dom av den 5 december 2002 i mål T-130/01, Sykes Enterprises mot harmoniseringsbyrån (REAL
PEOPLE, REAL SOLUTIONS), REG 2002, s. II‑5179, punkt 19). Detta synsätt innebär dock inte att varumärkets verkan på den berörda
konsumenten skall ignoreras. Tvärtom måste man enligt harmoniseringsbyrån beakta denna verkan när det är fråga om att fastställa
huruvida målgruppen kommer att uppfatta det varumärke som önskas registreras, om man antar att det faktiskt används som en
upplysning om ursprung.
Harmoniseringsbyrån har bestritt sökandens påstående att varumärket Mehr für Ihr Geld (mer för pengarna) kan utgöra en upplysning
om ursprung. Enligt harmoniseringsbyrån är det ett enkelt och banalt varumärke som konsumenten direkt kan ta till sig. Det
budskap det medför sammanfaller exakt med den information som konsumenten kan sluta sig till, nämligen att kunden, i gengäld
,kan få ”mer” för sina pengar. Det varumärke som ansökan avser innebär således endast att uppmärksamheten fästs på ett särskilt
förmånligt erbjudande.
Förstainstansrättens bedömning
Enligt artikel 7.1 b i förordning nr 40/94 får ”[v]arumärken som saknar särskiljningsförmåga” inte registreras. Dessutom föreskrivs
i artikel 7.2 i förordning nr 40/94 att ”[p]unkt 1 skall tillämpas även om registreringshindren endast finns i en del av gemenskapen”.
De kännetecken som saknar särskiljningsförmåga som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 40/94 anses inte kunna fylla varumärkets
huvudsakliga syfte, nämligen att identifiera varans eller tjänstens ursprung, för att därigenom möjliggöra för de konsumenter
som köper den vara eller den tjänst som varumärket avser att göra samma val vid ett senare köp, om erfarenheten varit positiv,
eller att göra ett annat val, om den varit negativ (förstainstansrättens dom av den 27 februari 2002 i mål T-79/00, Rewe-Zentral
mot harmoniseringsbyrån (LITE), REG 2002, s. II-705, punkt 26). Så är fallet med bland annat kännetecken som är vanligt förekommande
vid saluföring av ifrågavarande varor och tjänster (förstainstansrättens dom av den 3 juli 2003 i mål T-122/01, Best Buy Concepts
mot harmoniseringsbyrån (BEST BUY), REG 2003, s. II-0000, punkt 20).
Registrering av ett varumärke som består av tecken eller upplysningar vilka dessutom används som reklamslogan, kvalitetsbeteckningar
eller som uppmaningar att köpa de varor eller tjänster som avses med varumärket är emellertid inte som sådan utesluten på
grund av en sådan användning (se analogt domen i det ovannämnda målet Merz & Krell, punkt 40). Ett kännetecken som fyller
andra funktioner än den funktion som det klassiska varumärket fyller har emellertid endast särskiljningsförmåga i den mening
som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 40/94 om tecknet omedelbart kan uppfattas som en upplysning om det kommersiella
ursprunget för de berörda varorna eller tjänsterna, så att målgruppen utan risk för förväxling kan särskilja varumärkesinnehavarens
varor eller tjänster från dem som har ett annat kommersiellt ursprung (domen i det ovannämnda målet BEST BUY, punkt 21).
Frågan huruvida ett kännetecken har särskiljningsförmåga kan endast bedömas dels i förhållande till de varor och tjänster
för vilka registrering av kännetecknet begärs, dels i förhållande till hur målgruppen uppfattar kännetecknet (domen i det
ovannämnda målet BEST BUY, punkt 22).
Förstainstansrätten konstaterar i förevarande fall för det första att de varor som det aktuella varumärket avser är hygienartiklar
och livsmedel för direktkonsumtion, avsedda för samtliga konsumenter. Följaktligen anses målgruppen vara genomsnittskonsumenter
som är normalt informerade samt skäligen uppmärksamma och upplysta. Med tillämpning av artikel 7.2 i förordning nr 40/94 utgör
den tysktalande allmänheten den målgrupp i förhållande till vilken det absoluta registreringshindret skall bedömas, eftersom
beståndsdelarna i det aktuella ordmärket är avfattade på tyska (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom
av den 27 februari 2002 i mål T-219/00, Ellos mot harmoniseringsbyrån (ELLOS), REG 2002, s. II-753, punkterna 30 och 31, och
av den 15 oktober 2003 i mål T-295/01, Nordmilch mot harmoniseringsbyrån (OLDENBURGER), REG 2003, s. II-0000, punkt 35).
Vad vidare gäller det aktuella varumärkets särskiljningsförmåga fann överklagandenämnden i punkt 36 i det ifrågasatta beslutet
att den aktuella sloganen saknade den särskiljningsförmåga som krävs. Inom den berörda handeln skulle sloganen nämligen uppfattas
enbart som en upplysning om de erbjudna varornas särskilda kvalitet och inte som ett varumärke som anger vilket företag som
varorna kommer ifrån. Detta följer av det förhållande att detta tecken saknar särskiljningsförmåga eftersom det utgörs av
en allmän och vanlig slogan som inte innehåller några ytterligare särskiljande beståndsdelar.
Förstainstansrätten finner att överklagandenämnden har gjort en korrekt bedömning av det varumärke som ansökan avser. Målgruppen
skulle nämligen omedelbart uppfatta det varumärke som ansökan avser enbart som en reklamformulering eller en slogan som anger
att varorna i fråga är fördelaktiga för konsumenterna i fråga om kvantitet och/eller kvalitet i förhållande till konkurrenternas
varor (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet BEST BUY, punkt 29). I detta hänseende är beståndsdelen
mehr (mer) av lovprisande reklamkaraktär och har till funktion att framhäva de positiva egenskaperna hos de varor eller tjänster
som skall presenteras genom denna beståndsdel (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 20 november
2002 i de förenade målen T-79/01 och T-86/01, Bosch mot harmoniseringsbyrån (Kit Pro och Kit Super Pro), REG 2002, s. II-4881,
punkt 26).
Dessutom har sökanden själv angett att det varumärke som ansökan avser ger konsumenten den allmänna uppfattningen att han,
när han köper de varor som varumärket avser, får ”mer för pengarna”.
Sökandens argument att konsumenten inte informeras om innehållet eller arten av de varor som erbjuds under detta varumärke,
eftersom han inte vet vad det är för ”mer” det är fråga om, är i detta hänseende irrelevant. För att kunna konstatera att
det saknas särskiljningsförmåga räcker det nämligen att påpeka att det semantiska innehållet i ordmärket för konsumenten beskriver
en egenskap hos varan som rör dess marknadsvärde. Denna egenskap, som inte anges närmare, härrör från en uppgift av reklamkaraktär
som målgruppen i första hand kommer att uppfatta som just reklam snarare än som en upplysning om varornas kommersiella ursprung
(se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, punkterna 29 och 30). Dessutom
är endast det förhållande att det i ordmärket Mehr für Ihr Geld inte återfinns några upplysningar om de ifrågavarande varornas
art inte tillräckligt för att kännetecknet skall kunna anses ha särskiljningsförmåga (se, för ett liknande resonemang, domen
i det ovannämnda målet BEST BUY, punkt 30).
Förstainstansrätten konstaterar vidare att varumärket Mehr für Ihr Geld inte har några egenskaper – utöver dess uppenbara
betydelse som reklamslogan – som skulle kunna göra det möjligt för målgruppen att på ett enkelt och direkt sätt komma ihåg
det som ett särskiljande varumärke för de angivna varorna. Även om det varumärke som ansökan avser användes ensamt, utan något
annat kännetecken eller varumärke, skulle målgruppen, utan att ha fått förhandsinformation därom, inte kunna uppfatta det
på något annat sätt än i dess betydelse av reklamslogan (domen i det ovannämnda målet REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, punkt 28).
Beträffande sökandens argument avseende domen i det ovannämnda målet DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT, enligt vilket ett varumärke
såsom det varumärke som ansökan avser måste anses ha särskiljningsförmåga, finner förstainstansrätten det tillräckligt att
ange följande. Enligt rättspraxis efter detta avgörande avses i artikel 7.1 b i förordning nr 40/94 inte bara sådana varumärken
som är allmänt förekommande i handeln för att presentera de aktuella varorna eller tjänsterna utan också sådana varumärken
som enbart skulle kunna vara det (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Kit Pro och Kit Super Pro,
punkt 19 och där angiven rättspraxis). Genom att i huvudsak slå fast att det varumärke som ansökan avser ”med sina korta och
uttrycksfulla ord som är kombinerade på ett mycket enkelt sätt” talar om för konsumenterna att varorna i fråga är fördelaktiga
i fråga om kvantitet och/eller kvalitet, har överklagandenämnden i punkt 31 i det ifrågasatta beslutet visat att detta varumärke
kan vara allmänt förekommande i handeln för att presentera de aktuella varorna.
Mot denna bakgrund finner förstainstansrätten att det varumärke som ansökan avser av den berörda målgruppen i första hand
skulle uppfattas som en reklamslogan, på grund av dess innebörd, snarare än ett varumärke, och att det således saknar särskiljningsförmåga.
Vad gäller registreringen av sloganen ”Partner with the best” i Tyskland, som sökanden har åberopat, erinrar förstainstansrätten
om att det av fast rättspraxis följer dels att gemenskapsordningen för varumärken är självständig, dels att lagenligheten
av de beslut som fattas av överklagandenämnderna enbart skall bedömas på grundval av förordning nr 40/94 och inte mot bakgrund
av harmoniseringsbyråns tidigare beslutspraxis (förstainstansrättens dom av den 16 februari 2000 i mål T-122/99, Procter &
Gamble mot harmoniseringsbyrån (formen på en tvål), REG 2000, s. II-265, punkterna 60 och 61, av den 5 december 2000 i mål
T-32/00, Messe München mot harmoniseringsbyrån (electronica), REG 2000, s. II-3829, punkterna 46 och 47, och av den 27 februari 2002
i mål T-106/00, Streamserve mot harmoniseringsbyrån (STREAMSERVE), REG 2002, s. II-723, punkt 66, samt domen i det ovannämnda
målet REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, punkt 31). Harmoniseringsbyrån är således inte bunden vare sig av nationella registreringar
eller av myndighetens tidigare beslut.
Talan kan följaktligen inte bifallas på sökandens andra grund.
Som framgår av artikel 7.1 i förordning nr 40/94 är det tillräckligt att ett av de uppräknade absoluta hindren för registrering
föreligger för att kännetecknet inte skall kunna registreras som gemenskapsvarumärke (domstolens dom av den 19 september 2002
i mål C-104/00 P, DKV mot harmoniseringsbyrån, REG 2002, s. I-7561, punkt 29, förstainstansrättens dom av den 31 januari 2001
i mål T‑331/99, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld mot harmoniseringsbyrån (Giroform), REG 2001, s. II-433, punkt 30, och av
den 27 november 2003 i mål T-348/02, Quick mot harmoniseringsbyrån (Quick), REG 2003, s. II-0000, punkt 37). Det saknas följaktligen
skäl att pröva grunden om åsidosättande av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94.
Talan skall således ogillas.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i förstainstansrättens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna,
om detta har yrkats. Harmoniseringsbyrån har yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom
sökanden har tappat målet, skall harmoniseringsbyråns yrkande bifallas.
På dessa grunder beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (fjärde avdelningen)
följande dom:
1)
Talan ogillas.
Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.

Legal
Tiili
Vilaras
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 30 juni 2004.
H. Jung
H. Legal
Justitiesekreterare
Ordförande
–
Rättegångsspråk: tyska.