CELEX: 62003CJ0403
Savienības pilsonība
EKL 12. pants un 18. pants
Ienākuma nodoklis
Uzturlīdzekļu, ko Vācijā dzīvojošs nodokļu maksātājs pārskaita savai bijušajai dzīvesbiedrei Austrijā, atskaitīšana no apliekamajiem ienākumiem
Pierādījums par uzturlīdzekļu aplikšanu ar nodokli šajā dalībvalstī

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par EKL 12. panta un EKL 18. panta interpretāciju.
2       Šis lūgums ir iesniegts sakarā ar tiesvedību starp Šempu un Minhenes Finanšu pārvaldi [
Finanzamt München V
] (turpmāk tekstā – “Finanšu pārvalde”) sakarā ar Finanšu pārvaldes atteikumu uzskatīt uzturlīdzekļus, ko Šemps maksā savai
bijušajai dzīvesbiedrei, kas dzīvo Austrijā, par īpašiem izdevumiem, kas atskaitāmi no ienākumiem, kas apliekami ar ienākumu
nodokli.

Atbilstošās tiesību normas
3       Saskaņā ar Likuma par ienākuma nodokli [
Einkommensteuergesetz
] (turpmāk tekstā – “
EStG
”) 10. panta 1. panta 1. apakšpunktu šādi izdevumi, ja tie nav ne darbības izdevumi, ne reklāmas izdevumi, ir “īpaši izdevumi”:
“Uzturlīdzekļi, ko maksā dzīvesbiedram, kurš dzīvo atsevišķi, vai bijušajam dzīvesbiedram, kam piemēro neierobežotu ienākuma
nodokļa maksāšanas pienākumu, ja uzturlīdzekļu maksātājs ar uzturlīdzekļu saņēmēja piekrišanu par to iesniedz lūgumu, līdz
DEM 27 000 apmērā kalendārā gada laikā. Lūgumu var iesniegt tikai par vienu kalendāro gadu, un tas nevar tikt atsaukts [..].”
4       Saskaņā ar
EStG
22. panta 1.a punktu summas, ko uzturlīdzekļu maksātājs var atskaitīt no ienākumiem, kļūst par uzturlīdzekļu saņēmēja apliekamo
ienākumu saskaņā ar tā saukto “atbilstības” principu. Atskaitījums, ko šis maksātājs var veikt, nav atkarīgs no nosacījuma,
vai saņēmējs tiešām maksā nodokli par šīm summām. Tomēr gadījumā, ja saņēmējam ir jāmaksā nodokļi par saņemtajiem uzturlīdzekļiem,
saskaņā ar civiltiesībām samaksāt šo nodokli ir uzturlīdzekļu maksātāja pienākums.
5       Saskaņā ar
EStG
1.a panta 1. punkta 1. apakšpunktu:
“Uzturlīdzekļi, kas samaksāti bijušajam dzīvesbiedram vai dzīvesbiedram, kurš dzīvo atsevišķi (10. panta 1. punkta 1. apakšpunkts),
arī ir atskaitāmi kā speciāli izdevumi, ja saņēmējam netiek piemērots neierobežota ienākuma nodokļa maksāšanas pienākums.
Ar nosacījumu, ka saņēmēja uzturēšanās vietai vai pastāvīgajai dzīvesvietai ir jāatrodas citas Eiropas Savienības dalībvalsts
vai valsts, attiecībā uz kuru piemēro Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, teritorijā. Saņēmēja rīcībā nonākušo uzturlīdzekļu
aplikšanu ar nodokļiem turklāt jāpierāda ar ārvalstu kompetentās nodokļu iestādes apliecinājumu [..].”
6       Atbilstoši
EStG
52. panta 2. punktam šī norma ir jāpiemēro Austrijā, sākot ar 1994. taksācijas gadu, jo 1994. gada 1. janvārī šī valsts pievienojās
Līgumam par Eiropas Ekonomikas zonu.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
7       Šemps, Vācijas pilsonis, kas dzīvo Vācijā, pēc šķiršanās maksā uzturlīdzekļus savai bijušajai dzīvesbiedrei, Austrijas iedzīvotājai.
8       Deklarācijās par 1994.–1997. gadu Šemps centās atskaitīt šos uzturlīdzekļus atbilstoši
EStG
1.a panta 1. punkta 1. apakšpunkta pirmajam un otrajam teikumam. Tomēr paziņojumā par 1994.–1997. gada ienākumu aplikšanu
ar nodokli Finanšu pārvalde noraidīja šādu atskaitījumu, pamatojot šo noraidījumu ar to, ka tā nav saņēmusi Austrijas nodokļu
iekasēšanas iestāžu apliecinājumu, kas pierādītu, ka Šempa bijusī dzīvesbiedre Austrijā ir nomaksājusi nodokļus par šiem uzturlīdzekļiem,
kā paredz šī paša 1.a panta 1. punkta 1. apakšpunkts.
9       Šajā lietā Šemps nespēja iesniegt šādu apliecinājumu, jo Austrijas nodokļu tiesības neparedz aplikt ar nodokli uzturlīdzekļus
un neļauj tos atskaitīt. No lietas materiāliem tomēr izriet, ka Šemps varētu atskaitīt visus uzturlīdzekļus, ko viņš samaksāja
savai bijušajai dzīvesbiedrei, ja viņa dzīvotu Vācijā. Saistībā ar bijušo dzīvesbiedri – viņai šādā gadījumā nebūtu jāmaksā
nodokļi par šiem uzturlīdzekļiem, jo viņas ienākumi ir zemāki par Vācijā apliekamo minimumu.
10     Uzskatot, ka attiecīgie Vācijas noteikumi nav saderīgi ar EKL 12. pantu un EKL 18. pantu, Šemps pārsūdzēja Finanšu pārvaldes
paziņojumu par aplikšanu ar nodokļiem. Ar 1999. gada 27. jūlija lēmumu Finanšu pārvalde viņa sūdzību noraidīja.
11     Pēc tam kad
Finanzgericht München
(Minhenes Finanšu tiesa) noraidīja Šempa sūdzību par šo lēmumu, Šemps iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā. Uzskatot,
ka šī prāva ir par Kopienu tiesību interpretāciju,
Bundesfinanzhof
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus divus prejudiciālus jautājumus:
“
1.      Vai EKL 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj piemērot
EStG
1.a panta 1. punkta 1. apakšpunktu un 10. panta 1. punkta 1. apakšpunktu, saskaņā ar kuriem Vācijā dzīvojošs nodokļu maksātājs
nevar atskaitīt uzturlīdzekļus, kas samaksāti tā bijušajam dzīvesbiedram, kurš dzīvo Austrijā, kaut gan viņam būtu tādas tiesības,
ja uzturlīdzekļu saņēmējs dzīvotu Vācijā?
2.      Ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu negatīva: vai EKL 18. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj piemērot
EStG
1.a panta 1. punkta 1. apakšpunktu un 10. panta 1. punkta 1. apakšpunktu, saskaņā ar kuriem Vācijā dzīvojošs nodokļu maksātājs
nevar atskaitīt uzturlīdzekļus, kas samaksāti tā bijušajam dzīvesbiedram, kurš dzīvo Austrijā, kaut arī viņam būtu tādas tiesības,
ja uzturlīdzekļu saņēmējs dzīvotu Vācijā?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem
12     Ar uzdotajiem jautājumiem iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai EKL 12. panta pirmo daļu un EKL 18. panta 1. punktu jāinterpretē
tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka Vācijā dzīvojošs nodokļu maksātājs nevar saskaņā ar pamata lietā aplūkotajiem valsts tiesību
aktiem atskaitīt no saviem šajā dalībvalstī apliekamajiem ienākumiem uzturlīdzekļus, kas samaksāti Austrijā dzīvojošam bijušajam
dzīvesbiedram, kaut arī šādas tiesības viņam būtu, ja bijušais dzīvesbiedrs vēl dzīvotu Vācijā.
13     Vispirms ir jāpārbauda, vai situācijā, kas ir pamata prāvas pamatā, ir jāpiemēro Kopienu tiesības.
14     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka EKL 12. panta pirmā daļa, piemērojot Līgumu un neskarot tajā paredzētos noteikumus, aizliedz
jebkādu diskrimināciju pilsonības dēļ.
15     Lai noteiktu jomu, kurā šī panta izpratnē Līgumu piemēro, šis pants ir jālasa kopsakarā ar Līguma noteikumiem par Savienības
pilsonību. Savienības pilsoņa statusa mērķis ir būt dalībvalstu pilsoņu pamatstatusam, kas ļauj dalībvalstu pilsoņiem, kas
atrodas tādā pašā situācijā, neatkarīgi no to pilsonības un neskarot šajā sakarā skaidri paredzētos izņēmumus, baudīt tādu
pašu tiesisko attieksmi (2001. gada 20. septembra spriedums lietā C‑184/99
Grzelczyk
,
Recueil
, I‑6193. lpp., 30. un 31. punkts; 2003. gada 2. oktobra spriedums lietā C‑148/02
Gracia Avello
,
Recueil
, I‑11613. lpp., 22. un 23. punkts, un 2005. gada 15. marta spriedums lietā C‑209/03
Bidar
, Krājums, I‑2119. lpp., 31. punkts).
16     Saskaņā ar EKL 17. panta 1. punktu ikviena persona, kam ir kādas dalībvalsts pilsonība, ir Savienības pilsonis. Būdams Vācijas
pilsonis, Šemps tādējādi bauda šādu statusu.
17     Kā Tiesa jau ir nospriedusi, EKL 17. panta 2. punkts Savienības pilsoņa statusam uzliek Līgumā noteiktos pienākumus un piešķir
noteiktās tiesības, tai skaitā tiesības atsaukties uz EKL 12. pantu visās Kopienu tiesību
ratione materiae
piemērošanas jomās (skat. 1998. gada 12. maija spriedumu lietā C‑85/96
Martínez Sala
,
Recueil
, I‑2691. lpp., 62. punkts).
18     Šīs situācijas it sevišķi ietver tās situācijas, kas attiecas uz Līgumā garantēto pamatbrīvību izmantošanu, un tās, kas attiecas
uz pārvietošanās brīvības un uzturēšanās dalībvalsts teritorijā brīvības, ko piešķir EKL 18. pants (iepriekš minētais spriedums
Bidar
, 33. punkts), izmantošanu.
19     Lai gan arī pašreizējā Kopienu tiesību stāvoklī tiešā aplikšana ar nodokļiem ir dalībvalstu kompetencē, tas nemazina apstākli,
ka dalībvalstīm šī kompetence jāīsteno, ievērojot Kopienu tiesības, it sevišķi Līguma noteikumus par katram Savienības pilsonim
atzītajām tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, un tātad jāatturas no visa veida atklātas vai
slēptas diskriminācijas pilsonības dēļ (šajā sakarā skat. 1995. gada 14. februāra spriedumu lietā C‑279/93
Schumacker
,
Recueil
, I‑225. lpp., 21. un 26. punkts, un 2002. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑385/00
de Groot
,
Recueil
, I‑11819. lpp., 75. punkts).
20     Tomēr no judikatūras izriet arī, ka EKL 17. pantā noteiktās Savienības pilsonības mērķis nav paplašināt Līguma materiālās
piemērošanas jomu un attiecināt to uz iekšējām situācijām, kam nav nekādas saistības ar Kopienu tiesībām (1997. gada 5. jūnija
spriedums apvienotajās lietās C‑64/96 un C‑65/96
Uecker
un
Jacquet
,
Recueil
, I‑3171. lpp., 23. punkts, un iepriekš minētais spriedums
Garcia Avello
, 26. punkts).
21     Kā uzskata Vācijas valdība un Nīderlandes valdība, pamata prāva attiecas uz šādu situāciju. Lietas dalībnieks, kas pamatojas
uz EKL 12. pantu, šajā gadījumā Šemps, nav izmantojis savas EKL 18. pantā paredzētās tiesības uz brīvu pārvietošanos. Tiesa,
viņa bijusī dzīvesbiedre ir izmantojusi šīs tiesības. Tomēr šī lieta nav par šīs personas, bet gan par Šempa aplikšanu ar
nodokļiem. Vācijas valdība tādējādi konstatē, ka šajā lietā Vācijas Federatīvajai Republikai vienīgais ārējais elements ir
apstāklis, ka Šemps maksā uzturlīdzekļus citā dalībvalstī dzīvojošai personai. Tā kā uzturlīdzekļi nekādi neietekmē preču
un pakalpojumu tirdzniecību Kopienā, EKL 12. pants uz šo situāciju neattiecas.
22     Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka pretēji tam, ko norāda Vācijas valdība un Nīderlandes valdība, dalībvalsts pilsoņa, tāda kā Šempa,
situācija, kurā viņš nav izmantojis tiesības uz brīvu pārvietošanos, šī fakta dēļ vien nevarētu tikt pielīdzināta pilnībā
iekšējai situācijai (šajā sakarā skat. 2004. gada 19. oktobra spriedumu lietā C‑200/02
Zhu
un
Chen
, Krājums, I‑9925. lpp., 19. punkts).
23     Lai arī ir taisnība, ka Šemps nav izmantojis šīs tiesības, tomēr nav strīda par to, ka viņa bijusī dzīvesbiedre, nodibinot
dzīvesvietu Austrijā, ir izmantojusi EKL 18. pantā visiem Savienības pilsoņiem piešķirtās tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties
citas dalībvalsts teritorijā.
24     Tomēr – kā to būtībā ir norādījis ģenerāladvokāts secinājumu 19. punktā – tā kā ar mērķi noteikt, vai ir atskaitāmi uzturlīdzekļi,
ko Vācijā dzīvojošs nodokļu maksātājs maksā saņēmējam, kas dzīvo citā dalībvalstī, pamata prāvā aplūkotie valsts tiesību akti
ņem vērā šo uzturlīdzekļu nodokļu režīmu saņēmēja dzīvesvietas dalībvalstī – Šempa bijušās dzīvesbiedres tiesību brīvi pārvietoties
un uzturēties citā dalībvalstī saskaņā ar EKL 18. pantu izmantošana ietekmē viņas bijušā dzīvesbiedra iespēju no saviem apliekamajiem
ienākumiem Vācijā atskaitīt uzturlīdzekļus, ko viņš tai maksā.
25     No visa iepriekš minētā izriet, ka, tā kā Šempa bijusī dzīvesbiedre izmanto Kopienu tiesību piešķirtās tiesības, kas ietekmē
prasītāja pamata prāvā tiesības uz atskaitījumiem viņa dzīvesvietas dalībvalstī, šādu situāciju nevar uzskatīt par iekšēju
situāciju, kurai nav nekādas saistības ar Kopienu tiesībām.
26     Līdz ar to ir jāpārbauda, vai EKL 12. pants un EKL 18. pants liedz Vācijas nodokļu iestādēm atteikt atskaitīt uzturlīdzekļus,
ko Šemps maksā savai bijušajai dzīvesbiedrei, kura dzīvo Austrijā.

Par EKL 12. panta piemērošanu
27     Šajā lietā nav strīda par to, ka gadījumā, ja Šempa bijusī dzīvesbiedre dzīvotu Vācijā, Šempam būtu tiesības atskaitīt tai
samaksātos uzturlīdzekļus. Tomēr, tā kā viņa dzīvo Austrijā, Vācijas nodokļu iestādes liedza Šempam veikt šādu atskaitījumu.
28     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 12. pantā paredzētais nediskriminācijas princips prasa, lai salīdzināmās situācijās nebūtu
atšķirīgas attieksmes, ja vien šāda attieksme nav objektīvi attaisnojama (skat. 1997. gada 17. jūlija spriedumu lietā C‑354/95
National Farmers’ Union
u.c.,
Recueil
, I‑4559. lpp., 61. punkts).
29     Līdz ar to ir jāpārbauda, vai Šempa, kurš maksā uzturlīdzekļus savai bijušajai dzīvesbiedrei, kas dzīvo Austrijā, bez tiesībām
atskaitīt šīs summas ienākumu nodokļa deklarācijā, situāciju varētu pielīdzināt tādas personas situācijai, kura šādus maksājumus
veic bijušajam dzīvesbiedram, kurš dzīvo Vācijā, un bauda šo nodokļu priekšrocību.
30     Šajā sakarā ir jānorāda, ka saskaņā ar
EStG
1.a panta 1. punkta 1. apakšpunkta trešo teikumu Vācijā uzturlīdzekļiem, ko šajā dalībvalstī dzīvojošs nodokļu maksātājs
maksā saņēmējam, kurš dzīvo citā dalībvalstī, piemēro šādu atskaitīšanu, ja šie uzturlīdzekļi šajā citā dalībvalstī tiek aplikti
ar nodokli.
31     No tā izriet, ka, tā kā pamata prāvā uzturlīdzekļi bijušās Šempa dzīvesbiedres dzīvesvietas dalībvalstī ar nodokļiem netiek
aplikti, Šempam nebija tiesību atskaitīt šos uzturlīdzekļus no saviem ienākumiem Vācijā.
32     Tādējādi ir skaidrs, ka nelabvēlīgo attieksmi, uz ko pamatojas Šemps, patiesībā izraisa apstāklis, saskaņā ar kuru viņa bijušās
dzīvesbiedres dzīvesvietas dalībvalstī nodokļu sistēma, ko piemēro attiecībā uz uzturlīdzekļiem, atšķiras no Šempa dzīvesvietas
dalībvalsts [nodokļu] sistēmas.
33     Kā to norāda Nīderlandes valdība, ja bijusī dzīvesbiedre būtu izvēlējusies dzīvot dalībvalstī, kurā uzturlīdzekļus, pretēji
situācijai, kāda ir Austrijā, apliktu ar nodokļiem, kā tas ir Nīderlandē, Šempam saskaņā ar valsts tiesību aktiem, par kuriem
ir šī lieta, būtu tiesības atskaitīt bijušajai dzīvesbiedrei veiktos maksājumus.
34     No pastāvīgās judikatūras izriet, ka EKL 12. pants neattiecas uz atšķirīgu attieksmi, kas varētu rasties attiecībā pret personām
un uzņēmumiem, kas ir pakļauti Kopienu jurisdikcijai, starp dalībvalstīm pastāvošo atšķirību dēļ tiktāl, ciktāl šīs atšķirības
ietekmē visas personas, uz kurām tās attiecas, saskaņā ar objektīviem kritērijiem un neskatoties uz pilsonību (šajā sakarā
skat. 2003. gada 9. septembra spriedumu lietā C‑137/00
Milk Marque
un
National Farmers’ Union
,
Recueil
, I‑7975. lpp., 124. punkts un tajā minētā judikatūra).
35     No tā izriet, ka pretēji tam, ko norāda Šemps, uzturlīdzekļu maksājums saņēmējam, kas dzīvo Vācijā, nevar tikt pielīdzināts
šādu uzturlīdzekļu maksājumam saņēmējam, kurš dzīvo Austrijā. Šo uzturlīdzekļu saņēmējs attiecībā uz aplikšanu ar nodokļiem
jebkurā no šīm divām situācijām ir pakļauts atšķirīgam nodokļu regulējumam.
36     Tātad ir jākonstatē – tas, ka saskaņā ar
EStG
1.a panta 1. punkta 1. apakšpunktu Vācijā dzīvojošs nodokļu maksātājs nevar atskaitīt savam bijušajam dzīvesbiedram, kurš
dzīvo Austrijā, samaksātus uzturlīdzekļus – nerada diskriminējošu attieksmi EKL 12. panta izpratnē.
37     Kā uzskata Šemps, šajā lietā pret viņu vērstā nevienlīdzīgā attieksme tomēr rodas tādēļ, ka, lai arī Vācijā dzīvojošai personai
samaksātu uzturlīdzekļu atskaitīšana nav pakārtota tam, vai šī persona ir samaksājusi nodokļus, šāda nodokļu samaksa tiek
prasīta, lai iegūtu tiesības atskaitīt uzturlīdzekļus, kas ir samaksāti personai, kas dzīvo citā dalībvalstī.
38     Šajā sakarā tomēr ir jāatgādina, ka šīs lietas ietvaros iesniedzējtiesa Tiesai tikai jautā, vai Kopienu tiesības nepieļauj
to, ka Vācijā dzīvojošs nodokļu maksātājs nevar atskaitīt uzturlīdzekļus, ko viņš maksā Austrijā dzīvojošai bijušajai dzīvesbiedrei.
Tātad, lai sniegtu valsts tiesai interpretāciju, kas būtu noderīga pamata prāvas izlemšanai, ir jākonstatē, ka Šempa norādītā
problēma par to, ka, ja uzturlīdzekļi tiek maksāti saņēmējam, kurš dzīvo citā dalībvalstī, šie uzturlīdzekļi tiek aplikti
ar nodokli, šajā lietā nerodas, jo ir zināms, ka Austrijā uzturlīdzekļi netiek aplikti ar nodokli.
39     Saistībā ar neapstrīdēto apstākli, saskaņā ar kuru gadījumā, ja Šempa bijusī dzīvesbiedre dzīvotu Vācijā, Šempam būtu tiesības
atskaitīt uzturlīdzekļus, ko viņš maksā, neatkarīgi no tā, ka šie uzturlīdzekļi šādā gadījumā netiktu aplikti ar nodokli,
jo viņa bijušās dzīvesbiedres ienākumi Vācijā norādītajā periodā saskaņā ar Vācijas nodokļu tiesībām ir zemāki par apliekamo
minimumu, tas neliek apšaubīt secinājumu šī sprieduma 36. punktā. Kā pareizi norāda Eiropas Kopienu Komisija, uzturlīdzekļu
neaplikšana ar nodokli Vācijā šī iemesla dēļ nevar tikt pielīdzināta šādu uzturlīdzekļu neaplikšanai ar nodokli Austrijā tādēļ,
ka šajā dalībvalstī tie vispār netiek aplikti ar nodokli, jo fiskālās sekas, kas attiecībā uz ienākumu aplikšanu izriet no
katras no šīm situācijām, attiecīgajam nodokļu maksātājam atšķiras.

Par EKL 18. panta piemērošanu
40     Ir jānorāda, ka saskaņā ar EKL 18. panta 1. punktu “[i]kvienam Savienības pilsonim ir tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot
dalībvalstīs, ievērojot [..] Līgumā noteiktos ierobežojumus un nosacījumus, kā arī īstenošanai paredzētos pasākumus”.
41     Kā dalībvalsts pilsonim un attiecīgi Savienības pilsonim Šempam ir tiesības atsaukties uz šo normu.
42     Savos apsvērumos Šemps norāda, ka EKL 18. panta 1. punkts aizsargā ne tikai tiesības uz brīvu pārvietošanos un tiesības iekārtoties
citās dalībvalstīs, bet arī tiesības izvēlēties dzīvesvietu. Viņš uzsver, ka, tā kā uzturlīdzekļi nav atskaitāmi no apliekamajiem
ienākumiem, ja to saņēmējs dzīvo citā dalībvalstī, šis saņēmējs var nonākt noteikta spiediena ietekmē, kas to stimulē neatstāt
Vāciju, tādējādi radot EKL 18. panta 1. punktā garantēto tiesību izmantošanas ierobežojumus. Šis spiediens var ļoti skaidri
izpausties brīdī, kad tiek noteikts uzturlīdzekļu apmērs, jo šāda noteikšana notiek, ņemot vērā aplikšanas ar nodokļiem sekas.
43     Šajā sakarā ir jākonstatē, ka, tāpat kā to uzsver Vācijas valdība un Nīderlandes valdība, kā arī Komisija, attiecīgās valsts
tiesības nekādi nekavē Šempa kā Savienības pilsoņa tiesības pārvietoties un uzturēties citās dalībvalstīs saskaņā ar EKL 18. panta
1. punktu.
44     Ir taisnība – kā ir norādīts – ka viņa bijušās dzīvesbiedres dzīvesvietas pārcelšana uz Austriju Šempam radīja nelabvēlīgas
sekas attiecībā uz aplikšanu ar nodokļiem viņa dzīvesvietas dalībvalstī.
45     Tomēr Tiesa jau ir spriedusi, ka Līgums negarantē Savienības pilsonim to, ka viņa darbības pārcelšana uz citu dalībvalsti
nevis to, kurā viņš dzīvoja līdz tam, neietekmēs aplikšanu ar nodokļiem. Ņemot vērā starp dalībvalstīm pastāvošās normu atšķirības
šajā jautājumā, šāda pārcelšana saistībā ar netiešo aplikšanu ar nodokļiem atkarībā no apstākļiem pilsonim var būt vairāk
vai mazāk izdevīga vai neizdevīga (šajā sakarā skat. 2004. gada 15. jūlija spriedumu lietā C‑365/02
Lindfors
, Krājums, I‑7183. lpp., 34. punkts).
46     Šis princips piemērojams
a fortiori
tādai situācijai kā pamata prāvā, kurā attiecīgā persona pati neizmanto savas tiesības brīvi pārvietoties, bet apgalvo, ka
ir cietis no atšķirīgas attieksmes pēc tam, kad viņa bijusī dzīvesbiedre ir pārcēlusies uz dzīvi citā dalībvalstī.
47     Šajos apstākļos uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka EKL 12. panta pirmā daļa un EKL 18. panta 1. punkts ir jāinterpretē
tādējādi, ka tie neaizliedz to, ka Vācijā dzīvojošs nodokļu maksātājs nevar saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu, tādu kā
tas, uz ko atsaucas pamata prāvā, atskaitīt no saviem šajā valstī apliekamajiem ienākumiem uzturlīdzekļus, kas tiek maksāti
viņa bijušajai dzīvesbiedrei, kas dzīvo citā dalībvalstī, kurā šādi uzturlīdzekļi netiek aplikti ar nodokli, kaut arī viņam
būtu šādas tiesības, ja bijusī dzīvesbiedre dzīvotu Vācijā.

Par tiesāšanās izdevumiem
48     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata prāvā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies saistībā ar apsvērumu iesniegšanu Tiesai, izņemot tos, kuri radušies
minētajiem lietas dalībniekiem, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
EKL 12. panta pirmā daļa un EKL 18. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz to, ka Vācijā dzīvojošs nodokļu
maksātājs saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu, tādu kā tas, uz ko atsaucas pamata prāvā, nevar atskaitīt no saviem šajā
valstī apliekamajiem ienākumiem uzturlīdzekļus, kas tiek maksāti viņa bijušajai dzīvesbiedrei, kas dzīvo citā dalībvalstī,
kurā šādi uzturlīdzekļi netiek aplikti ar nodokli, kaut arī viņam būtu šādas tiesības, ja bijusī dzīvesbiedre dzīvotu Vācijā.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.