CELEX: 61995CJ0132
Fællesskabsret
Principper
Modregning i beløb, som udbetales i henhold til fællesskabsretten, med tilgodehavender, der tilkommer en medlemsstat
Fælles landbrugspolitik
Forordning (EØF) nr. 1765/92
Støtteordning for producenter af visse markafgrøder

Dommens præmisser
1 Ved beslutning af 10. april 1995, indgaaet til Domstolen den 24. april 1995, har OEstre Landsret i henhold til EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af faellesskabsretten for saa vidt angaar modregning i beloeb, som udbetales i henhold til faellesskabsretten, med tilgodehavender, der tilkommer en medlemsstat, samt vedroerende fortolkningen af artikel 10, stk. 1, og artikel 15, stk. 3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder (EFT L 181, s. 12, herefter »den omtvistede forordning«).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under to landsretssager, der er anlagt mod Landbrugsministeriet - EF-Direktoratet (herefter »EF-Direktoratet«) henholdsvis af gaardejer Bent Jensen, som er stoettemodtager i henhold til den omtvistede forordning, og af Korn- og Foderstofkompagniet A/S (herefter »KFK«), der har modtaget transport i et stoettebeloeb, der tilkommer en anden stoettemodtager i henhold til samme forordning. Sagerne angaar visse modregninger i stoettebeloeb med statslige tilgodehavender, som EF-Direktoratet har foretaget.
De relevante faellesskabsretlige bestemmelser
Forordning (EOEF) nr. 729/70
3 Artikel 4, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196) bestemmer, at medlemsstaterne skal udpege de kontorer og organer, som de bemyndiger til at betale de i forordningens artikel 2 og 3 omhandlede udgifter. Ifoelge samme artikels stk. 2 skal Kommissionen stille de noedvendige midler til raadighed for medlemsstaterne, for at de udpegede kontorer og organer kan foretage de i stk. 1 naevnte betalinger i overensstemmelse med Faellesskabets regler og de nationale lovgivninger. Medlemsstaterne skal soerge for, at disse midler uden forsinkelse udelukkende anvendes til de fastsatte formaal.
Den omtvistede forordning
4 Det fremgaar af anden betragtning til den omtvistede forordning, at det mest effektive middel til at skabe stoerre ligevaegt paa markedet er at tilnaerme faellesskabspriserne til priserne paa verdensmarkedet og at kompensere for det indkomsttab, der foelger af nedsaettelsen af de institutionelle priser paa visse markafgroeder, ved at yde en godtgoerelse til producenter, der saar disse produkter. Ifoelge attende betragtning til forordningen er det noedvendigt at fastlaegge visse betingelser for ansoegning om godtgoerelser og at praecisere, hvornaar producenterne skal betales.
5 Det bestemmes i forordningens artikel 2, stk. 1, at Faellesskabets planteproducenter kan ansoege om godtgoerelse paa de betingelser, der er fastsat i forordningens afsnit I. Ifoelge artikel 2, stk. 2, andet afsnit, ydes godtgoerelsen for det areal, hvor der dyrkes markafgroeder, eller som er udtaget af produktionen i overensstemmelse med forordningens artikel 7, og som ikke overstiger et regionalt basisareal.
6 Det bestemmes i artikel 10, stk. 1, at godtgoerelserne for korn og proteinafgroeder og godtgoerelsen for jordudtagningsforpligtelsen udbetales efter hoest i perioden 16. oktober - 31. december.
7 Ifoelge artikel 15, stk. 3, skal de i den omtvistede forordning omhandlede beloeb udbetales til stoettemodtagerne fuldt ud.
De relevante nationale bestemmelser
8 Det fremgaar af forelaeggelsesbeslutningen, at de danske myndigheder efter dansk rets almindelige retsgrundsaetninger er berettigede til at inddrive stoettemodtageres gaeld til staten paa tre maader.
9 For det foerste kan de ligesom enhver anden kreditor foretage udlaeg i den stoette, som tilkommer deres debitor. Saafremt debitor fremsaetter indsigelser over for udlaeggets foretagelse, skal der ske forelaeggelse for en retsinstans. Saavel staten som enhver anden kreditor kan foretage udlaeg i selve retten til stoette. Dette betyder, at stoetten vil blive udbetalt direkte til den myndighed eller private kreditor, der har foretaget udlaegget. Saafremt der foretages flere udlaeg i retten til stoetten, finder de almindelige regler om prioritetsstilling anvendelse.
10 For det andet kan de offentlige myndigheder inddrive deres tilgodehavender ved modtagelse af transport i stoettemodtagerens ret til stoettebeloebet. Saafremt der gives transport til flere kreditorer, finder reglerne om prioritetsstilling anvendelse.
11 Endelig kan de offentlige myndigheder inddrive deres tilgodehavender gennem modregning af stoette fra en national myndighed i stoettemodtagers gaeld til denne myndighed.
12 For at der kan foretages en saadan modregning mellem ikke-konnekse krav, baade til fordel for statslige og private personer, skal en raekke betingelser vaere opfyldt. For det foerste skal der foreligge gensidighed mellem kravene i den forstand, at kreditor efter den ene fordring skal vaere debitor efter den anden. Dernaest skal det krav, som tilkommer den, der kraever modregning, vaere forfaldent til betaling. Endelig skal det dreje sig om to pengekrav eller to forpligtelser, som begge vedroerer ting af samme art.
13 Ifoelge Justitsministeriets cirkulaereskrivelse nr. 186 af 22. november 1983, som var rettet til alle Centraladministrationens tjenestegrene, undlader staten at modregne statslige krav uden for formuerettens omraade, saasom skatterestancer, momskrav og boedekrav, i formueretlige krav mod staten (i almindelighed kontraktmaessige krav).
14 Endelig blev der ved lov nr. 284 om aendring af forskellige lovbestemmelser om inddrivelse af statskrav af 27. april 1994, der traadte i kraft den 1. juli 1994, indfoert mulighed for at foretage modregning paa op til 20% af en raekke tilskud fra den danske stat inden for visse erhvervs- og miljoeomraader henhoerende under Energiministeriet, Industriministeriet, Landbrugsministeriet og Miljoeministeriet.
Tvisten i hovedsagerne
Den danske modregningspraksis
15 Det fremgaar af forelaeggelsesbeslutningen, at EF-Direktoratet siden 1978 har foretaget modregning med bl.a. statslige moms- og skattekrav i udbetalinger af stoettebeloeb i henhold til de faelles markedsordninger for landbrugsprodukter.
16 Ved skrivelse af 28. juli 1992 anmodede EF-Direktoratet Kommissionen om at tage stilling til, om denne praksis kunne opretholdes.
17 Kommissionen svarede ved skrivelse af 12. november 1992, at for saa vidt den nationale lovgivning gav mulighed for en saadan modregning, havde Kommissionen ingen indvendinger mod, at udbetalingsorganet foretog statslige modregninger ved udbetaling af stoettebeloeb i produktionsaaret 1992/93 i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 615/92 af 10. marts 1992 om gennemfoerelsesbestemmelser til en stoetteordning for producenter af sojaboenner, raps-, rybs- og solsikkefroe (EFT L 67, s. 11), under forudsaetning af, at den nationale lovgivning ikke sondrede mellem udbetaling af disse stoettebeloeb og udbetaling af nationale stoettebeloeb, og at deres udbetaling ikke maatte blive umuliggjort af den nationale lovgivning om modregning.
18 Kommissionen understregede imidlertid bl.a., at artikel 15, stk. 3, i den omtvistede forordning og artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 615/92 kraever, at producenten skal modtage stoettebeloebet fuldt ud uden fradrag af nogen art. Ifoelge Kommissionen kunne medlemsstaterne derfor hverken direkte eller indirekte paalaegge gebyrer for behandlingen af ansoegninger om kompensationsudbetalinger i henhold til disse forordninger.
19 Som en foelge af denne skrivelse foretog EF-Direktoratet, som saaledes opretholdt sin tidligere praksis, modregning i stoettebeloeb, der i 1993 blev udbetalt i henhold til saavel forordning nr. 615/92 som den omtvistede forordning.
20 Ved skrivelse af 7. oktober 1994 henledte Kommissionen dernaest Landbrugsministeriets opmaerksomhed paa den seneste vurdering fra Kommissionens Juridiske Tjeneste, hvorefter den omtvistede forordning udelukkede, at de nationale myndigheder kunne foretage modregning i faellesskabsstoette for at inddrage beloeb, som skyldes under nationale ordninger eller foranstaltninger. Et notat af 27. april 1994 fra Kommissionens Juridiske Tjeneste til generaldirektoeren for landbrug vedroerende problemet med modregning af national skattegaeld i faellesskabsstoette, understregede bl.a., at den omtvistede forordning, som havde forrang for national ret, indeholdt en saerlig bestemmelse om, at de forskellige betalinger skulle udbetales fuldt ud til producenterne. Det anfoertes endvidere, at ordningen med modregning havde bragt formaalet med de direkte stoetteordninger i fare, eftersom medlemsstaten kunne inddrive skattegaeld hos landmaendene uden at skulle foelge de normale inddrivelsesprocedurer.
21 Som foelge af denne skrivelse besluttede den danske landbrugsminister herefter, idet man dog bestred Kommissionens opfattelse, at afstaa fra at gennemfoere modregning med skyld til staten, navnlig moms- og skattekrav, i de stoettebeloeb, der skulle udbetales i 1994 til landbrugerne i medfoer af den omtvistede forordning.
Bent Jensens ansoegning om stoette
22 Bent Jensen ansoegte den 9. maj 1993 EF-Direktoratet om hektarstoette for hoesten 1993 i henhold til den omtvistede forordning. Det er ubestridt, at han opfyldte de betingelser, som var fastsat i forordningen.
23 I december 1993, da han havde en gaeld til staten paa grund af manglende betaling af moms, der oversteg stoettebeloebet, meddelte skattemyndighederne ham den 20. december 1993, dvs. inden Kommissionen havde aendret opfattelse med hensyn til den danske modregningspraksis, at det fulde stoettebeloeb, nemlig 33 563 DKK, var anvendt til daekning af hans momsskyld.
24 EF-Direktoratet afviste Bent Jensens klage over denne afgoerelse med den begrundelse, at samtlige betingelser for efter dansk ret at gennemfoere modregning var opfyldt.
25 Bent Jensen anlagde derefter sag mod EF-Direktoratet ved OEstre Landsret med paastand om betaling af 33 563 DKK i hektarstoette.
26 Det fremgaar af sagen, at Bent Jensen, da han i 1993 havde oekonomiske problemer, soegte at gennemfoere en akkordordning med sine kreditorer, som indebar, at de kun ville modtage en vis procentdel af deres tilgodehavender. Hektarstoetten, der ansaas for en indtaegt i denne akkordordning, skulle indgaa i det samlede beloeb, som skulle fordeles blandt kreditorerne, herunder skattemyndighederne. Mens modregningen gjorde det muligt for myndighederne at opnaa fuld daekning for deres tilgodehavende, indebar den risiko for, at akkordordningen ikke kunne gennemfoeres. Den blev dog gennemfoert med en vaesentlig reduktion af betalingen til de oevrige kreditorer.
Transporten til KFK
27 Det fremgaar af forelaeggelsesbeslutningen, at en anden gaardejer, Jens Anker Stenholt, i foraaret 1993 havde meddelt KFK transport i det aarlige stoettebeloeb, som han var berettiget til at modtage i henhold til den omtvistede forordning, nemlig 45 574 DKK. Transporterklaeringen var blevet fremsendt til EF-Direktoratet, der havde noteret transporten med forbehold af statens ret til at foretage modregning.
28 Som foelge af, at Jens Anker Stenholt havde oparbejdet en gaeld til staten forud for tidspunktet for transporten til KFK, og denne gaeld var forfalden til betaling, foer stoettebeloebet kunne udbetales, foretog EF-Direktoratet modregning til daekning af statens tilgodehavende hos stoettemodtageren og meddelte KFK, at der intet beloeb ville blive udbetalt til transporthaveren.
29 KFK har derfor ogsaa anlagt sag mod EF-Direktoratet ved OEstre Landsret med paastand om betaling af det stoettebeloeb, hvori Jens Anker Stenholt har meddelt transport.
De praejudicielle spoergsmaal
30 Da OEstre Landsret fandt det noedvendigt at anmode Domstolen om en fortolkning af faellesskabsretten, har den udsat sagen og forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Spoergsmaal 1:
Er faellesskabsretten generelt til hinder for, at en medlemsstat foretager modregning i et beloeb, der tilkommer en stoettemodtager i henhold til en EF-retsakt, med tilgodehavender, der tilkommer en medlemsstat?
Spoergsmaal 2a:
Er det ved besvarelsen af spoergsmaal 1 af betydning, om stoettebeloebet i medfoer af faellesskabsretten udlaegges forskudsvis af medlemsstaten, som kun har krav paa refusion af den udbetalte stoette, saafremt faellesskabsrettens regler om udbetaling er opfyldt, og som selv maa afholde de udgifter, der er forbundet med stoetteordningens administration?
Spoergsmaal 2b:
Er det ved besvarelsen af spoergsmaal 1 af betydning, at det i henhold til medlemsstatens regler om modregning er en betingelse for foretagelse af modregning, at der er gensidighed imellem debitor i henhold til hovedkravet og kreditor i henhold til modkravet?
Spoergsmaal 2c:
Er det ved besvarelsen af spoergsmaal 1 af betydning, at medlemsstatens praksis ved visse erhvervs- og miljoetilskud er fastlagt saaledes, at der kan ske modregning paa op til 20 pct. af disse statslige tilskud?
Spoergsmaal 2d:
Er det ved besvarelsen af spoergsmaal 1 af betydning, hvilket retsgrundlag der er for det statslige tilgodehavende, der modregnes med?
Specielt oenskes det besvaret, om medlemsstaterne har en videre adgang til at foretage modregning, hvis det beloeb, der modregnes med, eller en del deraf, udgoer en del af Faellesskabets egne indtaegter.
Spoergsmaal 3:
Hvis spoergsmaalene 1 og 2a-2d besvares saaledes, at modregning generelt er mulig, eller mulig under visse betingelser, skal artikel 15, stk. 3, i Raadets forordning nr. 1765/92 da fortolkes saaledes, at en medlemsstat er afskaaret fra at paalaegge et nationalt interventionsorgan at foretage modregning hos en stoettemodtager med statslige tilgodehavender, som ellers ville kunne benyttes til modregning?
Spoergsmaal 4:
Skal artikel 10, stk. 1, i Raadets forordning 1765/92 fortolkes saaledes, at de omhandlede godtgoerelser skal udbetales straks, naar interventionsorganet har afsluttet sagsbehandlingen af stoettemodtagerens ansoegning, eller kan udbetalingen afvente en undersoegelse af, om staten har tilgodehavender hos stoettemodtageren, som den oensker at modregne, blot udbetalingen sker senest den 31. december i det paagaeldende stoetteaar?«
De to foerste spoergsmaal
31 Med de to foerste spoergsmaal spoerger OEstre Landsret naermere bestemt, om faellesskabsretten er til hinder for, at en medlemsstat foretager modregning i et beloeb, der tilkommer en stoettemodtager i henhold til en EF-retsakt, med tilgodehavender, der tilkommer denne medlemsstat. Landsretten oensker endvidere at faa oplyst, om svaret paa dette spoergsmaal afhaenger af, foerst, medlemsstatens rolle, naar den tildeler stoette i henhold til den omtvistede forordning, samt den i national ret fastsatte betingelse om gensidighed imellem debitor i henhold til hovedkravet og kreditor i henhold til modkravet, og dernaest den praksis, som medlemsstaten generelt anvender med hensyn til modregning, og endelig retsgrundlaget for det statslige tilgodehavende, der modregnes med.
32 Sagsoegerne i hovedsagerne har anfoert, at modregning mellem stoette, der udbetales i henhold til de faelles markedsordninger, og tilgodehavender, der tilkommer en medlemsstat, er i strid med faellesskabsrettens almindelige principper. Formaalet med disse faelles markedsordninger forskertses ved en saadan procedure. I stedet for en tvungen modregning som den i hovedsagerne anvendte, havde de danske myndigheder f.eks. kunnet foretage udlaeg.
33 EF-Direktoratet og den danske regering har heroverfor gjort gaeldende, at da der ikke er faellesskabsretlig regulering paa omraadet, kan de nationale regler om modregning fortsat anvendes, for saa vidt som de ikke indebaerer forskelsbehandling og ikke bringer den paagaeldende faelles markedsordning i fare.
34 Det bemaerkes indledningsvis, at ifoelge ordningen om finansiering af den faelles landbrugspolitik yder Faellesskabet stoette i henhold til en kompetence, der deles med medlemsstaterne. Stoettebeloebene stilles til raadighed for medlemsstaterne, som skal sikre forvaltningen heraf (dom af 14.7.1994, sag C-186/93, Unaprol, Sml. I, s. 3615, praemis 27).
35 Faellesskabsretten indeholder paa sit nuvaerende udviklingstrin ikke almindelige regler om nationale myndigheders ret til at foretage modregning i beloeb, som udbetales i henhold til faellesskabsretten, med tilgodehavender, der tilkommer en medlemsstat.
36 Domstolen har desuden allerede udtalt, at over for en insolvent erhvervsdrivende, til hvem der med urette er blevet udbetalt beloeb, kan modregning taenkes at vaere myndighedernes eneste reelle mulighed for at sikre sig tilbagebetaling af saadanne beloeb (dom af 1.3.1983, sag 250/78, DEKA mod EOEF, Sml. s. 421, praemis 14).
37 En national ordning er imidlertid uforenelig med traktaten og reglerne om de faelles markedsordninger, saafremt den tillader former for praksis, der kan hindre de mekanismer i at fungere, som anvendes til gennemfoerelse af de paagaeldende markedsordningers formaal (jf. dom af 10.3.1981, forenede sager 36/80 og 71/80, Irish Creamery Milk Suppliers Association m.fl., Sml. s. 735, praemis 15, og af 25.11.1986, sag 218/85, Cerafel, Sml. s. 3513, praemis 13).
38 Det bemaerkes, at den omtvistede forordning - paa grund af den ved reformen af den faelles landbrugspolitik gennemfoerte ophaevelse af indkomststoetten til landbrugere, som var sikret ved prispolitikken - har til formaal at sikre udbetaling af direkte indkomststoette i form af godtgoerelser. Det ses ikke a priori, af de grunde, som generaladvokaten har fremfoert i punkt 47-55 i forslaget til afgoerelse, at nationale regler som de i hovedsagerne omhandlede, der tilsigter at goere inddrivelse af offentlige tilgodehavender mere effektiv, kan skade faellesskabsrettens virkning.
39 Under alle omstaendigheder, saafremt det dog maatte vise sig - som generaladvokaten har vaeret inde paa i punkt 56 i forslaget til afgoerelse - at tilladelse af modregning foerer til omfattende forskelle i behandlingen efter de forskellige nationale retssystemer, hvilket kan foere til hindringer for ligebehandling af producenterne i forskellige medlemsstater, tilkommer det faellesskabslovgiver at vedtage de bestemmelser, der er noedvendige for at fjerne disse forskelle.
40 Desuden skal det undersoeges, om de omstaendigheder, som den forelaeggende ret har anfoert i sit andet spoergsmaal, kan rejse tvivl om den nationale modregningspraksis' forenelighed med faellesskabsretten.
41 Hvad for det foerste angaar medlemsstatens rolle, naar den tildeler stoette i henhold til den omtvistede forordning, og den i national ret fastsatte betingelse om gensidighed imellem debitor i henhold til hovedkravet og kreditor i henhold til modkravet, bemaerkes, at spoergsmaalet om modregning ikke udtrykkeligt er reguleret i faellesskabsretten.
42 Under disse omstaendigheder tilkommer det i princippet hver medlemsstat at fastsaette de betingelser, hvorunder de nationale myndigheder kan foretage modregning, og at fastlaegge regler om alle de spoergsmaal, som er forbundet hermed.
43 For det andet har sagsoegerne i hovedsagerne under hensyn til den praksis, som medlemsstaten generelt anvender med hensyn til modregning, anfoert, at modregning af statslige tilgodehavender i direkte landbrugsstoette i henhold til faellesskabsretten foretages paa en maade, som indebaerer forskelsbehandling, fordi tilsvarende nationale stoettebeloeb er udelukket fra modregning eller kun kan goeres til genstand for modregning paa op til 20% af deres beloeb, hvorimod EF-Direktoratet i de sager, der ligger til grund for hovedsagerne, har gennemfoert fuld modregning.
44 Den danske regering, som har understreget, at det paahviler den nationale ret at sammenligne retsforskrifterne om Faellesskabets landbrugsstoette og om nationale tilskud, er af den opfattelse, at de to former for tilskud ikke er ens, saaledes at der ikke kan foreligge forskelsbehandling.
45 Det bemaerkes indledningsvis, at Domstolen ikke inden for rammerne af traktatens artikel 177 kan traeffe afgoerelse om, hvorvidt en national bestemmelse er forenelig med faellesskabsretten.
46 Det tilkommer derfor den nationale ret at vurdere, om de gaeldende nationale regler om modregning indebaerer forskelsbehandling i den forstand, at de anvendes forskelligt med hensyn til beloeb, som skal udbetales i henhold til faellesskabsretten, og beloeb, som udelukkende skal udbetales i henhold til national ret.
47 Domstolen kan imidlertid forsyne den nationale ret med visse fortolkningsbidrag vedroerende faellesskabsretten med henblik paa den vurdering, som retten skal foretage i denne henseende.
48 Domstolen har ganske vist allerede saerligt med henblik paa den faelles landbrugspolitik udtalt, at for saa vidt som faellesskabsretten, herunder dens almindelige principper, ikke indeholder faelles forskrifter herom, foelger de nationale myndigheder i forbindelse med gennemfoerelsen af faellesskabsbestemmelserne de formelle og materielle bestemmelser i deres nationale ret (dom af 21.9.1983, forenede sager 205/85-215/82, Deutsche Milchkontor m.fl., Sml. s. 2633, praemis 17).
49 Det bemaerkes dog, at denne regel skal vaere forenelig med kravet om en ensartet anvendelse af faellesskabsretten, hvilket er noedvendigt for at undgaa forskelsbehandling af de erhvervsdrivende (dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., a.st., praemis 17).
50 Desuden maa de nationale regler om modregning ikke medfoere, at modregning af medlemsstatens tilgodehavender i et beloeb, som tilkommer stoettemodtageren i henhold til en faellesskabsretsakt, undergives betingelser eller vilkaar, der er mindre gunstige end dem, der gaelder for modregning i et beloeb, som har rent internretlig oprindelse (jf. med de fornoedne aendringer, domme af 16.12.1976, sag 33/76, Rewe, Sml. s. 1989, praemis 5, og sag 45/76, Comet, Sml. s. 2043, praemis 13, samt dom af 6.5.1982, sag 54/81, Fromme, Sml. s. 1449, praemis 6).
51 Videre bemaerkes, at princippet om forbud mod forskelsbehandling medfoerer, at de forpligtelser, der efter national ret paalaegges modtagere af faellesskabsstoette, ikke maa vaere strengere end dem, der paalaegges modtagere af tilsvarende ydelser eller former for stoette paa grundlag af national ret. Det maa imidlertid forudsaettes, at de to grupper modtagere befinder sig i situationer, der kan sammenlignes, og at en forskellig behandling foelgelig ikke kan begrundes objektivt (Fromme-dommen, a.st., praemis 7).
52 Endelig har Bent Jensen med hensyn til retsgrundlaget for det statslige tilgodehavende, hvormed der modregnes, gjort gaeldende, at det hektarstoettebeloeb, som den danske stat betaler til landbrugerne, og som den faar refunderet af Faellesskabet, reelt hidroerer fra sidstnaevntes egne indtaegter. Det er derfor fuldstaendig logisk, at Faellesskabet modsaetter sig, at en medlemsstat anvender disse midler til at inddrive egne tilgodehavender og ikke til at opfylde de formaal, som forfoelges med Faellesskabets hektarstoette.
53 Det bemaerkes imidlertid, at hverken retsgrundlaget for det statslige tilgodehavende eller den omstaendighed, at det beloeb, som der modregnes i, hidroerer fra Faellesskabets egne indtaegter, har nogen indvirkning paa en medlemsstats ret til at foretage modregning i godtgoerelser i henhold til faellesskabsretten med forfaldne skatte- og afgiftskrav.
54 De to foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at faellesskabsretten ikke er til hinder for, at en medlemsstat foretager modregning i et beloeb, der tilkommer en stoettemodtager i henhold til en EF-retsakt, med tilgodehavender, der tilkommer denne medlemsstat. Det vil kun forholde sig anderledes, saafremt denne praksis hindrer de faelles markedsordninger for landbruget i at fungere. Herved er medlemsstatens rolle, naar den tildeler stoette i henhold til den omtvistede forordning, den omstaendighed, at der i henhold til naevnte medlemsstats regler om modregning gaelder et krav om gensidighed imellem debitor i henhold til hovedkravet og kreditor i henhold til modkravet, for at der kan foretages modregning, den praksis, som medlemsstaten generelt anvender med hensyn til modregning, samt retsgrundlaget for det statslige tilgodehavende, hvormed der modregnes, uden betydning, saafremt de nationale myndigheder forholder sig saaledes, at faellesskabsrettens virkning paa ingen maade skades, og saaledes at der sikres ligebehandling af de erhvervsdrivende. Det tilkommer den nationale ret at fastslaa, om dette er tilfaeldet.
Det tredje spoergsmaal
55 Med det tredje spoergsmaal spoerger OEstre Landsret naermere bestemt, om den omtvistede forordnings artikel 15, stk. 3, skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat er afskaaret fra at paalaegge et nationalt interventionsorgan at foretage modregning med statslige tilgodehavender hos en modtager af godtgoerelser.
56 I denne henseende har sagsoegerne i hovedsagerne samt Kommissionen under henvisning til formaalet med den omtvistede forordning, som er at bidrage direkte til opretholdelsen af landbrugernes indkomster og at kompensere for det indkomsttab, der foelger af den gradvise nedsaettelse af prisgarantier og eksportrestitutioner, gjort gaeldende, at denne bestemmelse indeholder et klart forbud mod modregning.
57 Den danske regering og EF-Direktoratet er af den opfattelse, at ordlyden af den omtvistede forordnings artikel 15, stk. 3, alene angiver, at stoettebeloebene ikke paa nogen maade maa nedsaettes ved fratraekning af skatter eller andre tilsvarende afgifter, som vil nedsaette deres samlede beloeb.
58 Det bemaerkes for det foerste, at med henblik paa hovedsagerne er det ikke noedvendigt at afgoere, om den omtvistede forordnings artikel 15, stk. 3, forbyder de nationale myndigheder at afkraeve modtagere af faellesskabsstoette gebyrer for behandlingen af deres ansoegninger. Det af OEstre Landsret beskrevne tilfaelde vedroerer nemlig modregning med statslige tilgodehavender, som normalt kan anvendes til en saadan modregning, i beloeb udbetalt i henhold til faellesskabsretten.
59 Dernaest bemaerkes, at det udtrykkeligt fremgaar af anden betragtning til den omtvistede forordning, at godtgoerelserne har til formaal at kompensere for det indkomsttab, der foelger af nedsaettelsen af de institutionelle priser i forbindelse med den nye stoetteordning for producenter af visse markafgroeder som foelge af reformen af den faelles landbrugspolitik.
60 Ifoelge den omtvistede forordnings artikel 15, stk. 3, skal de i forordningen omhandlede beloeb udbetales til stoettemodtagerne fuldt ud. Som generaladvokaten har anfoert i punkt 39 i forslaget til afgoerelse, fremgaar det imidlertid ikke af ordlyden af denne bestemmelse, at faellesskabslovgiver har haft til hensigt at begraense de meget varierende gaeldsinddrivelsesformer, der eksisterer i national ret.
61 Modregning i godtgoerelser, som udbetales i henhold til den omtvistede forordning, med tilgodehavender, som tilkommer en medlemsstat, har ikke til foelge, at stoettebeloebet nedsaettes.
62 Foelgelig er modregning med forbehold af de betingelser, der er anfoert i besvarelsen af de to foerste spoergsmaal, ikke i strid med den omtvistede forordnings artikel 15, stk. 3.
63 Det tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at den omtvistede forordnings artikel 15, stk. 3, skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke er afskaaret fra at paalaegge et nationalt interventionsorgan at foretage modregning med statslige tilgodehavender hos en modtager af godtgoerelser.
Det fjerde spoergsmaal
64 Med det fjerde spoergsmaal spoerger landsretten naermere bestemt, om den omtvistede forordnings artikel 10, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at de deri omhandlede godtgoerelser skal udbetales straks, naar interventionsorganet har afsluttet sagsbehandlingen af stoettemodtagerens ansoegning, eller om udbetalingen kan udsaettes, indtil det er blevet undersoegt, om staten har tilgodehavender hos stoettemodtageren, som kan modregnes, naar blot udbetalingen sker senest den 31. december i det paagaeldende stoetteaar.
65 Bent Jensen har anfoert, at uanset de nationale myndigheder kan fastlaegge hensigtsmaessige administrative procedurer for behandlingen af ansoegningerne om Faellesskabets hektarstoette, skal saadanne procedurer overholde de grundlaeggende principper i faellesskabsretten og muliggoere, at hektarstoetten bliver udbetalt efter hoesten i tidsrummet 16. oktober - 31. december, som angivet i den omtvistede forordnings artikel 10, stk. 1. Forsinkelser med udbetaling af faellesskabsstoette ville kunne indebaere en forskelsbehandling af landbrugerne inden for den enkelte medlemsstat og af landbrugerne i de forskellige medlemsstater.
66 Derimod er EF-Direktoratet af den opfattelse, at uden faellesskabsregler om retten til foretagelse af visse undersoegelser af, om den stoetteberettigede skylder beloeb til staten og Faellesskabet, tilkommer det medlemsstaten at fastsaette egne regler herom under overholdelse af faellesskabsrettens almindelige principper.
67 Det bemaerkes for det foerste, saaledes som EF-Direktoratet med rette har anfoert, at selv om medlemsstaterne fortsat har kompetence til at anvende deres nationale regler om modregning, skal de ikke desto mindre goere dette under overholdelse af faellesskabsretten uden at skade dens virkning og de faelles markedsordningers funktion.
68 Dernaest fremgaar det udtrykkeligt af den omtvistede forordnings artikel 10, stk. 1, at udbetalingen af godtgoerelserne til producenterne skal finde sted efter hoest i perioden 16. oktober - 31. december. Selv om de nationale myndigheder boer tilstraebe at gennemfoere disse betalinger saa snart som muligt, er de ikke retligt forpligtet til at goere det inden den 31. december.
69 Endelig er faellesskabsretten ikke til hinder for, at en medlemsstat hurtigst muligt undersoeger, om den har tilgodehavender mod en stoettemodtager, hvormed der kan gennemfoeres modregning, saafremt modregningen foretages i overensstemmelse med faellesskabsrettens almindelige principper som beskrevet i svaret paa de to foerste spoergsmaal.
70 Det fjerde spoergsmaal skal derfor besvares med, at den omtvistede forordnings artikel 10, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at udbetalingen af de deri omhandlede godtgoerelser kan udsaettes, indtil det er blevet undersoegt, om staten har tilgodehavender hos stoettemodtageren, som kan modregnes, naar blot udbetalingen sker senest den 31. december i det paagaeldende stoetteaar.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagsomkostninger
71 De udgifter, der er afholdt af den danske, den graeske, den franske, den irske, den finske, den svenske og Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagsomkostningerne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af OEstre Landsret ved beslutning af 10. april 1995, for ret:
1) Faellesskabsretten er ikke til hinder for, at en medlemsstat foretager modregning i et beloeb, der tilkommer en stoettemodtager i henhold til en EF-retsakt, med tilgodehavender, der tilkommer denne medlemsstat. Det vil kun forholde sig anderledes, saafremt denne praksis hindrer de faelles markedsordninger for landbruget i at fungere. Herved er medlemsstatens rolle, naar den tildeler stoette i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder, den omstaendighed, at der i henhold til naevnte medlemsstats regler om modregning gaelder et krav om gensidighed imellem debitor i henhold til hovedkravet og kreditor i henhold til modkravet, for at der kan foretages modregning, den praksis, som medlemsstaten generelt anvender med hensyn til modregning, samt retsgrundlaget for det statslige tilgodehavende, hvormed der modregnes, uden betydning, saafremt de nationale myndigheder forholder sig saaledes, at faellesskabsrettens virkning paa ingen maade skades, og saaledes at der sikres ligebehandling af de erhvervsdrivende. Det tilkommer den nationale ret at fastslaa, om dette er tilfaeldet.
2) Artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1765/92 skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke er afskaaret fra at paalaegge et nationalt interventionsorgan at foretage modregning hos en modtager af godtgoerelser med statslige tilgodehavender.
3) Artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1765/92 skal fortolkes saaledes, at udbetalingen af de deri omhandlede godtgoerelser kan udsaettes, indtil det er blevet undersoegt, om staten har tilgodehavender hos stoettemodtageren, som kan modregnes, naar blot udbetalingen sker senest den 31. december i det paagaeldende stoetteaar.