CELEX: 62008CJ0439
Politika hospodárskej súťaže
Vnútroštátne konanie
Účasť vnútroštátnych orgánov hospodárskej súťaže na súdnych konaniach
Vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže zmiešanej povahy, ktorý je aj súdnym, aj správnym orgánom
Odvolanie proti rozhodnutiu takéhoto orgánu
Nariadenie (ES) č. 1/2003

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 2 a 5, článku 15 ods. 3 a článku 35 ods. 1 a 2 nariadenia
Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy
(Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205, ďalej len „nariadenie“).
Tento návrh bol podaný v rámci konania začatého na návrh Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Banketbakkers, Ijsbereiders
en Chocoladebewerkers VZW (Flámska federácia združení pekárov, cukrárov, zmrzlinárov a výrobcov čokolády, ďalej len „VEBIC“),
v ktorom sa domáha zrušenia rozhodnutia, ktorým Raad voor de Mededinging (ďalej len „Rada pre hospodársku súťaž“) konštatovala
existenciu dohôd o cene medzi remeselnými pekármi a uložila pokutu VEBIC.

Právny rámec

Právna úprava Únie
Odôvodnenie č. 5 nariadenia znie:
„Na účinné presadzovanie súťažných pravidiel spoločenstva a súčasné rešpektovanie základných práv obhajoby by toto nariadenie
malo upravovať dôkazné bremená podľa článkov 81 a 82 Zmluvy. Strana alebo orgán, ktoré vznesú námietku z hľadiska porušovania
článku 81 ods. 1 a 82 Zmluvy, by mali preukázať jeho existenciu podľa vyžadovanej právnej normy. …“
Odôvodnenie č. 6 nariadenia stanovuje:
„Aby bolo zabezpečené účinné uplatňovanie súťažných pravidiel spoločenstva, orgány hospodárskej súťaže členských štátov by
mali pri ich uplatňovaní užšie spolupracovať. Na tento účel by mali byť oprávnené uplatňovať právo spoločenstva.“
Odôvodnenie č. 8 nariadenia stanovuje:
„Aby sa zabezpečilo účinné uplatňovanie súťažných pravidiel spoločenstva a primerané fungovanie mechanizmu spolupráce obsiahnutého
v tomto nariadení, je potrebné zaviazať orgány hospodárskej súťaže a súdy členských štátov, aby uplatňovali aj články 81 a 82
Zmluvy tam, kde uplatňujú vnútroštátne súťažné právo na dohody a postupy, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.
…“
Podľa odôvodnenia č. 21 nariadenia:
„Jednotné uplatňovanie súťažných pravidiel si tiež vyžaduje vytvorenie foriem spolupráce medzi súdmi členských štátov a Komisiou.
To platí pre všetky súdy členských štátov, ktoré uplatňujú články 81 a 82 Zmluvy bez ohľadu na to, či uplatňujú tieto pravidlá
v súdnych sporoch medzi súkromnými osobami, alebo konajú ako verejní vynucovatelia, alebo ako odvolacie súdy. Najmä vnútroštátne
súdy by mali mať možnosť vyžiadať si od Komisie informácie alebo jej stanoviská k bodom týkajúcim sa uplatňovania súťažného
práva spoločenstva. Komisia a orgány hospodárskej súťaže členských štátov musia mať aj možnosť predložiť súdom písomné alebo
ústne vyjadrenia, keď ide o uplatňovanie článkov 81 alebo 82 Zmluvy. …“
Podľa druhej vety odôvodnenia č. 34 nariadenia:
„V súlade s zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Zmluvy nejde toto nariadenia nad rámec toho, čo
je nevyhnutné na dosiahnutie jeho cieľov, čo má umožniť účinnejšie uplatňovanie súťažných pravidiel spoločenstva.“
Prvá a druhá veta odôvodnenia č. 35 znejú:
„Aby sa dosiahlo riadne vynucovanie súťažného práva spoločenstva, členské štáty by mali určiť a splnomocniť orgány ako orgány
konajúce vo verejnom záujme s cieľom uplatňovania článkov 81 a 82 Zmluvy. Mali by mať možnosť určiť administratívne, ako aj
súdne orgány na vykonávanie rôznych funkcií zverených týmto nariadením orgánom hospodárskej súťaže.“
Článok 2 nariadenia nazvaný „Dôkazné bremeno“ v prvej vete stanovuje:
„Vo všetkých vnútroštátnych konaniach alebo konaniach spoločenstva, ktoré sa týkajú uplatňovania článkov 81 a 82 Zmluvy, bremeno
dokazovania porušenia článku 81 ods. 1 alebo článku 82 Zmluvy znáša strana alebo orgán, ktorý túto námietku vzniesol.“
Článok 5 nariadenia nazvaný „Právomoci orgánov hospodárskej súťaže členských štátov“ stanovuje:
„Orgány hospodárskej súťaže členských štátov majú právomoc na uplatňovanie článkov 81 a 82 Zmluvy v jednotlivých prípadoch.
Na tento účel, konajúc zo svojho vlastného podnetu alebo na základe sťažnosti, môžu prijímať tieto rozhodnutia:
–        nariadiť skončenie porušovania,
–        nariadiť dočasné opatrenia,
–        prijímať záväzky,
–        ukladať pokuty, pravidelné penále alebo iné sankcie podľa vnútroštátneho práva.
Ak na základe informácií, ktoré majú k dispozícii, nie sú splnené podmienky pre zákaz, môžu tiež rozhodnúť, že nie sú žiadne
dôvody na zásah z ich strany.“
Pod názvom „Spolupráca s vnútroštátnymi súdmi“ článok 15 ods. 3 prvý pododsek nariadenia stanovuje:
„Príslušné orgány členských štátov konajúc z vlastného podnetu môžu predložiť vnútroštátnym súdom svojich členských štátov
písomné pripomienky k otázkam týkajúcim sa uplatňovania článku 81 alebo 82 Zmluvy. S povolením príslušného súdu sa môžu tiež
ústne vyjadriť pred vnútroštátnymi súdmi svojich členských štátov. Keď si to koherentné uplatňovanie článku 81 alebo 82 Zmluvy
vyžaduje, Komisia konajúc z vlastného podnetu môže predložiť písomné pripomienky súdom členských štátov. S povolením príslušného
súdu sa môže tiež ústne vyjadriť.“
Pod názvom „Určenie orgánov hospodárskej súťaže členských štátov“ článok 35 ods. 1 a 2 nariadenia stanovuje:
„1.      Členské štáty určia orgán alebo orgány hospodárskej súťaže zodpovedné za uplatňovanie článkov 81 a 82 Zmluvy tak, aby boli
účinne splnené ustanovenia tohto nariadenia. Opatrenia potrebné na splnomocnenie týchto orgánov týkajúce sa uplatňovania uvedených
článkov sa uskutočnia do 1. mája 2004. Medzi určené orgány môžu patriť aj súdy.
2.      Keď je vynucovanie súťažného práva spoločenstva zverené vnútroštátnym správnym a súdnym orgánom, členské štáty môžu prideliť
rôzne právomoci a funkcie týmto rôznym vnútroštátnym orgánom bez ohľadu na to, či ide o orgány správne alebo súdne.“

Vnútroštátna právna úprava
Zákon o ochrane hospodárskej súťaže v znení koordinovanom kráľovským nariadením z 15. septembra 2006 (
Moniteur belge
z 29. septembra 2006, s. 50613, ďalej len „LPCE“), ktorý nadobudol platnosť 1. októbra 2006 definuje belgický orgán hospodárskej
súťaže v článku 1 takto:
„4°      Belgický orgán hospodárskej súťaže: Rada pre hospodársku súťaž a Služba pre hospodársku súťaž pri Service public fédéral Économie,
P.M.E., Classes moyennes et Énergie, z ktorých každý koná v rámci svojich právomocí, ktoré sú definované v tomto zákone.
Belgický orgán hospodárskej súťaže je orgánom hospodárskej súťaže príslušným pre uplatňovanie článkov 81 a 82 Zmluvy, uvedeným
v článku 35 nariadenia…“
Článok 2 ods. 1 LPCE stanovuje:
„Bez toho, aby bolo v tomto zmysle nevyhnutné predchádzajúce rozhodnutie, sú zakázané akékoľvek dohody medzi podnikmi, rozhodnutia
združení podnikov a zosúladené postupy, ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej
súťaže podstatným spôsobom na relevantnom belgickom trhu alebo na jeho podstatnej časti, najmä tie, ktoré spočívajú v:
1°      priamom alebo nepriamom určovaní nákupných alebo predajných cien alebo iných obchodných podmienok;
…“
Článok 11 LPCE stanovuje:
„§ 1      Zriaďuje sa Rada pre hospodársku súťaž. Táto rada je orgánom správneho súdnictva, ktorý má rozhodovaciu právomoc a ďalšie
právomoci, ktoré mu zveruje tento zákon.
§ 2      Rada pre hospodársku súťaž pozostáva z:
1º      valného zhromaždenia Rady;
2º      úradu audítora;
3º      kancelárie.
…“
Článok 12 ods. 1 LPCE stanovuje:
„Valné zhromaždenie rady pozostáva z dvanástich poradcov. …“
Článok 20 LPCE stanovuje:
„Každý senát rady a predseda alebo poradca poverený predsedom v prípade predbežných opatrení rozhoduje odôvodneným rozhodnutím
o všetkých im prednesených veciach, a to po vypočutí návrhov dotknutých osôb, ako aj, na ich žiadosť, prípadných sťažovateľov
alebo nimi vybratého poradcu.“
Článok 25 LPCE zriaďuje pri Rade pre hospodársku súťaž úrad audítora pozostávajúci najmenej zo šiestich a najviac z desiatich
členov zahŕňajúcich generálneho audítora a audítorov alebo zástupcov audítorov.
Článok 29 LPCE znie:
„§ 1      Úlohami audítorov je:
1º      prijímať sťažnosti a návrhy na predbežné opatrenia vzťahujúce sa na postupy obmedzujúce hospodársku súťaž, ako aj oznámenia
o koncentrácii;
2º      riadiť a organizovať vyšetrovanie a dbať nad výkonom rozhodnutí prijatých Radou pre hospodársku súťaž,
3º      vydávať úradníkom služby pre hospodársku súťaž poverenia… ,
4º      vypracúvať a Rade pre hospodársku súťaž predkladať odôvodnenú správu,
5º      triediť sťažnosti a návrhy na predbežné opatrenia
…
§ 2      …
Bez toho, aby bol dotknutý článok 27, audítori nesmú požadovať ani prijať žiaden príkaz týkajúci sa posudzovania spisov predložených
na základe článku 44 § 1 alebo zaujatia stanoviska na zasadnutiach úradu audítora, ktorých cieľom je určenie priorít politiky
vykonávania zákona a určovanie poradia vybavovania spisov.
§ 3      Keď sa úrad audítora rozhodne začať vyšetrovanie na základe článku 44 § 1, úradník riadiaci službu pre hospodársku súťaž po
dohode s generálnym audítorom určí úradníkov tejto služby, z ktorých bude pozostávať skupina poverená vyšetrovaním.
Úradníci, ktorí sú pridelení vyšetrovacej skupine, môžu prijímať príkazy iba od audítora, ktorý riadi toto vyšetrovanie.
…“
Podľa článku 34 ZOHS je služba pre hospodársku súťaž poverená najmä vyhľadávaním a skúmaním postupov uvedených v kapitole
II pod dozorom úradu audítora.
Podľa článku 45 ods. 4 prvého pododseku LPCE:
„Ak Úrad audítora zastáva názor, že sťažnosť alebo žiadosť, alebo prípadne vyšetrovanie
ex offo
sú dôvodné, audítor v mene úradu audítora predloží senátu Rady odôvodnenú správu. Táto správa zahŕňa správu z vyšetrovania,
výhrady a návrh rozhodnutia; je k nej pripojený vyšetrovací spis a zoznam listín v spise. Zoznam určuje dôvernosť listín vo
vzťahu ku každému účastníkovi, ktorý má prístup k spisu.“
Článok 75 LPCE znie takto:
„Proti rozhodnutiam Rady pre hospodársku súťaž a jej predsedu, ako aj implicitným rozhodnutiam o prípustnosti koncentrácii
v dôsledku uplynutia lehôt stanovených v článkoch 58 a 59 možno podať odvolanie na odvolací súd v Bruseli s výnimkou prípadu,
keď Rada pre hospodársku súťaž rozhoduje podľa článku 79.
Odvolací súd rozhoduje v rámci svojej neobmedzenej právomoci o údajných obmedzujúcich postupoch a prípadne o uložených sankciách,
ako aj o prípustnosti koncentrácií. Odvolací súd môže vziať do úvahy skutkové okolnosti, ktoré nastali po napadnutom rozhodnutí
Rady.
Odvolací súd môže uložiť pokuty a penále podľa ustanovení uvedených v kapitole IV časti 8.“
Článok 76 ods. 1 a 2 LPCE stanovuje:
„§ 1      Predmetom osobitného odvolania nemôžu byť rozhodnutia, ktorými Rada pre hospodársku súťaž postupuje vec audítorovi.
§ 2      Odvolania podľa článku 75 môžu podať dotknutí účastníci konania pred Radou, sťažovateľ, ako aj akákoľvek osoba, ktorá preukáže
záujem v súlade s článkom 48 § 2 alebo článkom 57 § 2, ktorá požiadala Radu, aby bola vypočutá. Odvolanie môže rovnako podať
minister bez toho, aby musel preukázať svoj záujem, a bez toho, aby bol pred Radou pre hospodársku súťaž zastúpený.
…
Súd môže od Úradu audítora pri Rade pre hospodársku súťaž požadovať, aby uskutočnil vyšetrovanie a aby mu predložil správu.
…
Odvolací súd v Bruseli stanoví lehotu, v rámci ktorej si účastníci konania musia navzájom oznámiť svoje písomné pripomienky
a predložiť ich do kancelárie.
Minister môže predložiť písomné pripomienky do kancelárie odvolacieho súdu v Bruseli a nahliadnuť do spisu len v kancelárii.
Odvolací súd v Bruseli stanoví lehoty na predloženie týchto pripomienok. Kancelária informuje o nich účastníkov konania.“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
VEBIC bolo založené s cieľom zastupovať záujmy svojich spoločníkov a členov, ktorí sú k nej pridružení. Členovia VEBIC sú
provinčné profesijné neziskové združenia Flámskeho regiónu.
Miestne združenia pekárov, ktorých členom sa môže stať každý pekár, sú členmi provinčného profesijného združenia. Tieto miestne
zoskupenia zahŕňajú len pekárne s remeselnou výrobou chleba, záujmy pekární s priemyselnou výrobou chleba obhajuje Federatie
van Grote Bakkerijen in België (Federácia belgických veľkopekární).
Po liberalizácii cien chleba v Belgicku 1. júla 2004 zaslal Minister van Economie Rade pre hospodársku súťaž list zo 7. júla
2004, ktorým ju žiadal, aby prešetrila existenciu možných dohôd o cene medzi združeniami pekárov a pekármi.
Po niekoľkých ďalších vyšetrovacích opatreniach zaslal 8. júna 2007 generálny audítor predsedovi Rady pre hospodársku súťaž
správu s výhradami a vyšetrovací spis, ktorý bol adresovaný VEBIC.
Úrad audítora dospel k záveru, že VEBIC sa dopustilo porušenia článku 2 ods. 1 LPCE tým, že uverejnilo a rozšírilo cenový
index chleba ako aj tým, že oznámilo cenové štruktúry svojim členom.
Správa Úradu audítora uvádza, že rozhodnutia federácií pekárov nemajú možný vplyv na obchod medzi členskými štátmi, a že z tohto
dôvodu sa pravidlá Únie v oblasti hospodárskej súťaže na skúmané postupy nevzťahujú.
Výhrady uvedené v predmetnej správe možno zhrnúť takto:
–        VEBIC tým, že stanovilo a rozširovalo index, ktorý odráža zvýšenie výrobných nákladov, ktoré môžu pekári dobrovoľne uplatňovať,
nepriamo medzi pekárov šírilo referenčnú cenu. Index sa uplatňuje na poslednú regulovanú cenu chleba, ktorá je pre každého
pekára rovnaká. Ak jednotliví pekári uplatňujú tento index na jednu a tú istú základnú sumu, každý pekár získa rovnakú predajnú
cenu. To je v rozpore s článkom 2 ods. 1 LPCE.
–        VEBIC uviedlo konkrétne hodnoty vyjadrené v percentách pre každý faktor nákladov, a to pre všetkých päť parametrov.
Generálny audítor navrhol senátu Rady pre hospodársku súťaž, aby zakázala predmetný postup pod hrozbou sankcie. Navrhol tiež
s ohľadom na priťažujúce okolnosti uložiť VEBIC pokutu, najmä preto, že VEBIC vedelo o nezákonnej povahe dohôd o cene a nevyužilo
možnosť predložiť orgánu hospodárskej súťaže metódu výpočtu cien.
Dňa 13. augusta 2007 predložil VEBIC písomné pripomienky k správe úradu audítora, pričom namietal proti jeho záverom, pokiaľ
ide o podstatu veci samej, a uviedol dôvody založené na porušení procesných zásad, a najmä porušenie práv na obhajobu.
Dňa 25. januára 2008 Rada pre hospodársku súťaž vydala rozhodnutie, ktorým na jednej strane konštatovala, že VEBIC sa dopustilo
od 1. júla 2004 do 8. júna 2007 porušenia článku 2 LPCE a žiadala, aby toto porušenie skončilo a na druhej strane mu uložila
pokutu 29 121 eur.
VEBIC podalo odvolanie, ktorým sa domáhalo neplatnosti uvedeného rozhodnutia do kancelárie Hof van beroep te Brussel 22. februára
2008.
Uvedený súd uvádza, že ustanovenia LPCE neumožňujú Úradu audítora, ktorý je orgánom zodpovedným za stíhanie v rámci Rady pre
hospodársku súťaž, zúčastniť sa na konania pred ním.
Podľa článkov 75 a 76 LPCE totiž Rada pre hospodársku súťaž, ktorej súčasťou je Úrad audítora, nemá možnosť predložiť písomné
pripomienky v kontexte odvolania proti rozhodnutiu, ktoré prijala. Iba federálne ministerstvo hospodárstva má takúto možnosť.
Predmetné ministerstvo nevyužilo možnosť predložiť písomné pripomienky a jediným účastníkom konania, ktorý sa zúčastnil na
odvolacom konaní je VEBIC, ktoré konalo ako odvolateľ.
Právne ustanovenia týkajúce sa konania na Hof van beroep te Brussel a ich výklad v Belgicku vedú podľa tohto súdu k otázkam
týkajúcim sa zlučiteľnosti tohto konania s právom Únie vzhľadom na účinnosť pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných v Európskej
únii a na základné práva na obhajobu, keďže žiadne ustanovenie nestanovuje účasť vnútroštátneho orgánu pre hospodársku súťaž
v odvolacom konaní s cieľom zabezpečiť obranu všeobecného hospodárskeho záujmu.
Za týchto podmienok Hof van beroep te Brussel rozhodol prerušiť konanie, v ktorom koná v odvolacom stupni, a položiť Súdnemu
dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.      Majú sa [článok 2, článok 15 ods. 3 a článok 35 ods. 1 nariadenia] vykladať v tom zmysle, že vnútroštátne orgány hospodárskej
súťaže sú podľa [týchto ustanovení] priamo oprávnené predložiť písomné pripomienky k odvolacím dôvodom uvedeným v odvolaní
proti ich rozhodnutiu a rovnako samy predložiť odvolacie dôvody, z čoho vyplýva, že členský štát túto možnosť nemôže odňať?
2.      Majú sa tie isté ustanovenia vykladať v tom zmysle, že účinné uplatnenie pravidiel hospodárskej súťaže s cieľom chrániť všeobecný
záujem vyžaduje, aby verejné dozorné orgány, ktoré sú určené ako orgány hospodárskej súťaže, mali nielen možnosť, ale aj povinnosť
zúčastniť sa konaní o odvolaní proti ich rozhodnutiam a vyjadriť svoje stanovisko k uvedeným skutkovým a právnym dôvodom?
3.      V prípade kladnej odpovede na prvú a druhú otázku, majú sa tieto ustanovenia vykladať v tom zmysle, že pokiaľ neexistujú vnútroštátne
ustanovenia týkajúce sa účasti orgánu hospodárskej súťaže na konaní pred orgánom rozhodujúcim o odvolaní a ak sú určené rôzne
orgány, je orgánom, ktorý je oprávnený prijímať rozhodnutia vymenované v článku 5 nariadenia, tiež orgán, ktorý sa zúčastňuje
na konaní o odvolaní proti svojmu rozhodnutiu?
4.      Je odpoveď na predchádzajúce otázky odlišná v prípade, ak orgán hospodárskej súťaže koná podľa vnútroštátnej právnej úpravy
ako súd alebo ak je konečné rozhodnutie prijaté po vykonaní vyšetrovania, ktoré viedol orgán prislúchajúci k tomuto súdu,
ktorý je poverený vypracovať výhrady a návrh rozhodnutia?“

O prípustnosti prejudiciálnych otázok
Na pojednávaní na Súdnom dvore VEBIC uviedlo námietku neprípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania z dôvodu, že
navrhovaný výklad nariadenia, alebo všeobecnejšie práva Únie, nie je relevantný na vyriešenie sporu vo veci samej. V predmetnej
veci neexistuje žiadne spojenie medzi týmto sporom a ustanoveniami práva Únie, pretože, ako uviedla Rada pre hospodársku súťaž
v rámci svojho šetrenia, prax odvolateľa vo veci samej neovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi a v dôsledku toho sa má
uplatniť iba vnútroštátne právo hospodárskej súťaže. Navyše sa podľa odvolateľa vnútroštátny súd ešte nevyjadril s konečnou
platnosťou k otázke, či je potrebné uplatniť výlučne vnútroštátne právo hospodárskej súťaže alebo či sa naopak uplatňuje aj
právo Únie. Súdnemu dvoru bola preto predložená hypotetická otázka, ktorá nemá žiadnu relevantnosť pre vec, v ktorej koná
vnútroštátny súd.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ
prináleží výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý nesie zodpovednosť za súdne rozhodnutie, ktoré má byť
vydané, posúdiť so zreteľom na osobitosti veci, v ktorej koná, tak nevyhnutnosť podania návrhu na začatie prejudiciálneho
konania pre vydanie rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru (rozsudky zo 14. decembra 2006, Confederación
Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, Zb. s. I‑11987, bod 16, a z 2. apríla 2009, Pedro IV Servicios,
C‑260/07, Zb. s. I‑2437, bod 28).
V dôsledku toho, ak sa vnútroštátnymi súdmi položené prejudiciálne otázky týkajú výkladu ustanovenia práva Únie, Súdny dvor
je teda v zásade povinný rozhodnúť, pokiaľ nie je zjavné, že návrh na začatie prejudiciálneho konania v skutočnosti smeruje
k tomu, aby Súdny dvor rozhodoval na základe vykonštruovaného sporu alebo formuloval konzultatívne názory o všeobecných alebo
hypotetických otázkach, keď požadovaný výklad práva Spoločenstva nemá žiadny vzťah k realite alebo k predmetu sporu alebo
keď Súdny dvor nemá dostatok skutkových a právnych informácií potrebných na to, aby odpovedal užitočným spôsobom na otázky,
ktoré sú mu položené (rozsudky zo 7. januára 2003, BIAO, C‑306/99, Zb. s. I‑1, bod 89, a Confederación Española de Empresarios
de Estaciones de Servicio, už citovaný, bod 17).
V konaní vo veci samej nejde o takýto prípad.
V tejto súvislosti postačuje konštatovať, že najmä z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Hof van beroep te Brussel
má právomoc rozhodnúť vo veci v plnom rozsahu a má právomoc zmeniť rozhodnutia Rady pre hospodársku súťaž. Konkrétnejšie,
podľa vnútroštátneho súdu predpoklad, na ktorom sa zakladá rozhodnutie Rady pre hospodársku súťaž, o ktoré ide vo veci samej,
podľa ktorého skúmaná prax neovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi, a skutočnosť, že v predmetnom prípade sa majú uplatniť
iba vnútroštátne pravidlá v oblasti hospodárskej súťaže, možno spochybniť skutkovými okolnosťami, ktoré skôr preukazujú, že
táto protisúťažná prax má dosah nielen vo vnútri geografickej oblasti, v ktorej sa táto prax realizuje, ale aj na uvedený
obchod medzi členskými štátmi. Uvedený súd uvádza, že na predmetnú prax sa môže vzťahovať článok 101 ZFEÚ.
Okrem toho skutočnosť, že vnútroštátny súd sa ešte nevyjadril s konečnou platnosťou k otázke, či je potrebné uplatniť výlučne
vnútroštátne právo hospodárskej súťaže alebo či sa má uplatniť aj právo Únie, nepredstavuje vôbec prekážku prípustnosti ním
podaného návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
Ako totiž aj generálny advokát uviedol v bode 42 svojich návrhov, na jednej strane je nekoherentné, aby kvôli prípustnosti
návrhu na začatie prejudiciálneho konania musel vnútroštátny súd s konečnou platnosťou rozhodnúť o záležitosti, ktorá či už
priamo, alebo nepriamo predstavuje predmet ním podaného návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Na druhej strane je potrebné
konštatovať, že v predmetnom prípade otázky položené vnútroštátnym súdom nevyhnutne predpokladajú uplatniteľnosť nariadenia.
V tejto súvislosti z judikatúry vyplýva, že vzhľadom na rozdelenie právomocí medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom sa
nemôže vyžadovať, aby vnútroštátny súd predtým, ako podá návrh na Súdny dvor, vykonal všetky faktické a právne posúdenia,
ktoré mu prináležia v rámci jeho súdnej právomoci. V skutočnosti postačuje, aby tak predmet sporu vo veci samej, ako aj jeho
hlavné súvislosti s významom pre právny poriadok Spoločenstva vyplývali z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, aby mohli
členské štáty predložiť pripomienky v súlade s článkom 23 Štatútu Súdneho dvora a aby sa mohli užitočne zúčastniť na konaní
pred Súdnym dvorom (pozri rozsudok z 8. septembra 2009, Liga Portuguesa de Futebol Profissional a Bwin International, C‑42/07,
Zb. s. I‑7633, bod 41).
Z vyššie uvedeného vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.

O prejudiciálnych otázkach
Štyri otázky položené vnútroštátnym súdom sú spojené, a preto ich treba skúmať spolu.
V predmetnom prípade uvedené otázky boli vznesené v rámci odvolania proti rozhodnutiu Rady pre hospodársku súťaž. Podľa vnútroštátneho
súdu spočíva ťažkosť v tom, že sa na konaní pred ním zúčastňuje len odvolateľ vo veci samej a nie odporca.
Podľa vnútroštátneho súdu situácia, v ktorej sa žiadny zástupca orgánu hospodárskej súťaže alebo žiadny zástupca verejného
záujmu v oblasti hospodárskej súťaže nezúčastňuje na konaní na súde proti rozhodnutiu orgánu hospodárskej súťaže, vedie k otázkam
týkajúcim sa súladu predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy s právom Únie, najmä s článkom 2, článkom 15 ods. 3 a článkom
35 ods. 1 nariadenia.
Je preto potrebné domnievať sa, že týmito otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či vnútroštátny orgán hospodárskej
súťaže má podľa už uvedených ustanovení nariadenia právo zúčastňovať sa ako odporca na súdnom konaní týkajúcom sa rozhodnutia,
ktorého je autorom.
Je potrebné najprv pripomenúť, že právo orgánov hospodárskej súťaže zúčastňovať sa na konaní týkajúcom sa odvolania podaného
proti ich vlastným rozhodnutiam s tým, že by mali rovnaké práva, ako sú tie, ktoré má účastník tohto konania, nevyplýva zo
znenia článku 2 a článku 15 ods. 3 nariadenia.
Na jednej strane totiž článok 2 nariadenia stanovuje, že dôkaz o porušení článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ prináleží „orgán[u],
ktorý [ho] vzniesol“, bez toho, aby toto ustanovenie poskytovalo akékoľvek procesné právo takémuto orgánu.
Na druhej strane je potrebné konštatovať, že článok 15 ods. 3 prvý pododsek nariadenia, ktorý umožňuje vnútroštátnemu orgánu
hospodárskej súťaže, aby predložil vnútroštátnym súdom daného členského štátu písomné pripomienky k otázkam týkajúcim sa uplatňovania
článkov 101 ZFEÚ alebo 102 ZFEÚ a s povolením príslušného súdu tiež predložil ústne pripomienky, sa netýka účasti takéhoto
orgánu na vnútroštátnom súdnom konaní ako odporcu.
Je potrebné takisto konštatovať, že v súlade s článkom 35 ods. 1 nariadenia členské štáty určia orgán alebo orgány hospodárskej
súťaže zodpovedné za uplatňovanie článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ tak, aby boli účinne splnené ustanovenia tohto nariadenia. Takto
určené orgány musia v súlade s nariadením zabezpečiť účinné uplatňovanie uvedených článkov vo všeobecnom záujme (pozri odôvodnenia
č. 5, 6, 8, 34 a 35 nariadenia).
Hoci článok 35 ods. 1 nariadenia ponecháva na vnútroštátny právny poriadok každého členského štátu, aby upravil procesné podmienky
opravných prostriedkov podávaných na súdoch proti rozhodnutiam tak určených orgánov hospodárskej súťaže, je potrebné, aby
tieto podmienky nemali dosah na cieľ tohto nariadenia, ktorým je zabezpečiť účinné uplatňovanie článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ
zo strany uvedených orgánov.
V tejto súvislosti, ako to uviedol generálny advokát v bode 74 návrhov, skutočnosť, že vnútroštátnemu orgánu hospodárskej
súťaže nie sú priznané práva účastníka sporu, a je mu tak zabránené obhajovať rozhodnutie, ktoré prijal vo všeobecnom záujme,
zahŕňa riziko, že súd konajúci vo veci bude úplne „pohltený“ dôvodmi a argumentmi rozvinutými podnikmi podávajúcimi opravný
prostriedok. V oblasti, akou je konštatovanie porušenia pravidiel hospodárskej súťaže a ukladanie pokút, ktorá zahŕňa komplexné
právne a ekonomické posúdenie, už samotná existencia takéhoto rizika môže narušiť výkon osobitnej povinnosti, ktorá prináleží
vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže podľa nariadenia, a to zabezpečiť účinné uplatňovanie článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ.
Z toho vyplýva, že povinnosť prináležiaca vnútroštátnemu orgánu hospodárskej súťaže, a to zabezpečiť účinné uplatňovanie článkov
101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ, vyžaduje, aby tento orgán mal možnosť zúčastniť sa ako odporca na konaní pred vnútroštátnym súdom, v ktorom
bolo napadnuté rozhodnutie, ktorého je autorom.
Prináleží vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže, aby posúdili potrebu a užitočnosť svojej účasti na konaní vzhľadom na
účinné uplatňovanie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže.
Ako však Komisia správne uviedla, viac‑menej systematická neúčasť uvedených orgánov je takej povahy, že narušuje potrebný
účinok článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ.
Podľa článku 35 ods. 1 nariadenia môžu medzi členskými štátmi určené orgány hospodárskej súťaže patriť aj súdy. Podľa odseku
2 toho istého článku, keď je uplatňovanie súťažného práva Únie zverené vnútroštátnym správnym a súdnym orgánom, členské štáty
môžu prideliť rôzne právomoci a funkcie týmto rôznym vnútroštátnym orgánom bez ohľadu na to, či ide o správne alebo súdne
orgány.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že v prípade neexistencie právnej úpravy Únie sú členské štáty oprávnené v súlade so
zásadou procesnej autonómie určiť orgán alebo orgány, ktoré sú vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže majúcim možnosť zúčastniť
sa ako odporca na konaní pred vnútroštátnym súdom, v rámci ktorého bolo napadnuté rozhodnutie, ktorého je tento orgán autorom,
pričom sa musí zabezpečiť dodržanie základných práv a úplná účinnosť práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže.
Na základe vyššie uvedeného je potrebné odpovedať na položené otázky tak, že článok 35 nariadenia sa má vykladať v tom zmysle,
že je v rozpore s ním vnútroštátna právna úprava, ktorá nepriznáva možnosť vnútroštátnemu orgánu hospodárskej súťaže zúčastniť
sa ako odporca na súdnom konaní, v rámci ktorého bolo napadnuté rozhodnutie, ktorého je tento orgán autorom. Prináleží vnútroštátnym
orgánom hospodárskej súťaže, aby posúdili potrebu a užitočnosť svojej účasti na konaní vzhľadom na účinné uplatňovanie práva
Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Viac‑menej systematická neúčasť vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže na takýchto
súdnych konaniach je však takej povahy, že narušuje potrebný účinok článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ. V prípade neexistencie právnej
úpravy Únie sú členské štáty oprávnené v súlade so zásadou procesnej autonómie určiť orgán alebo orgány, ktoré sú vnútroštátnym
orgánom hospodárskej súťaže majúcim možnosť zúčastniť sa ako odporca na konaní pred vnútroštátnym súdom, v rámci ktorého bolo
napadnuté rozhodnutie, ktorého je tento orgán autorom, pričom sa musí zabezpečiť dodržanie základných práv a úplná účinnosť
práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
Článok 35 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch
81 a 82 Zmluvy sa má vykladať v tom zmysle, že je v rozpore s ním vnútroštátna právna úprava, ktorá nepriznáva možnosť vnútroštátnemu
orgánu hospodárskej súťaže zúčastniť sa ako odporca na súdnom konaní, v rámci ktorého bolo napadnuté rozhodnutie, ktorého
je tento orgán autorom. Prináleží vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže, aby posúdili potrebu a užitočnosť svojej účasti
na konaní vzhľadom na účinné uplatňovanie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Viac‑menej systematická neúčasť vnútroštátneho
orgánu hospodárskej súťaže na takýchto súdnych konaniach je však takej povahy, že narušuje potrebný účinok článkov 101 ZFEÚ
a 102 ZFEÚ.
V prípade neexistencie právnej úpravy Únie sú členské štáty oprávnené v súlade so zásadou procesnej autonómie určiť orgán
alebo orgány, ktoré sú vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže majúcim možnosť zúčastniť sa ako odporca na konaní pred vnútroštátnym
súdom, v rámci ktorého bolo napadnuté rozhodnutie, ktorého je tento orgán autorom, pričom sa musí zabezpečiť dodržanie základných
práv a úplná účinnosť práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže.
Podpisy
*
Jazyk konania: holandčina.