CELEX: 62009CJ0163
Direktīva 92/83/EEK
Akcīzes nodokļa spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem saskaņošana
20. panta pirmais ievilkums un 27. panta 1. punkta e) un f) apakšpunkts
Kulinārijā izmantojams vīns, portvīns un konjaks

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to,
kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV L 316, 21. lpp.), 20. panta pirmo ievilkumu un 27. panta
1. punkta e) un f) apakšpunktu.
Šis lūgums ir ticis izteikts tiesvedībā starp
Repertoire Culinaire Ltd
(turpmāk tekstā – “
Repertoire Culinaire
”) un
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
(turpmāk tekstā – “
Commissioners
”) par kulinārijā izmantojamajā vīnā, portvīnā un konjakā esošajam spirtam piemērojamo nodokļu režīmu.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums
Direktīvas 92/83 preambulas trešajā, ceturtajā, astoņpadsmitajā līdz divdesmitajā, divdesmit otrajā un divdesmit trešajā apsvērumā
ir noteikts šādi:
“tā kā iekšējā tirgus pienācīgai darbībai ir svarīgi noteikt kopīgas visu attiecīgo preču definīcijas;
tā kā ir lietderīgi par pamatu šādām definīcijām ņemt definīcijas no apvienotās nomenklatūras, kas ir spēkā šīs direktīvas
pieņemšanas brīdī;
[..]
tā kā dalībvalstīm jāļauj atmaksāt akcīzes nodokli par alkoholiskajiem dzērieniem, kas kļuvuši nederīgi patēriņam;
tā kā Kopienas līmenī ir jānosaka atbrīvojumi, kas attiecas uz precēm, kuras pārvadā starp dalībvalstīm;
tā kā tomēr ir iespējams dalībvalstu ziņā atstāt tādu atbrīvojumu piemērošanu, kas saistīti ar galīgu izmantošanu to teritorijā;
[..]
tā kā nevar atņemt dalībvalstīm līdzekļus, ar ko apkarot nodokļu nemaksāšanu, apiešanu vai ļaunprātīgu izmantošanu, kas var
rasties atbrīvojumu jomā;
tā kā jāļauj dalībvalstīm īstenot šajā direktīvā noteiktos atbrīvojumus, tos atmaksājot.”
Šīs direktīvas 19. panta 1. punkts ir šāds:
“Dalībvalstis uzliek akcīzes nodokli etilspirtam saskaņā ar šo direktīvu.”
Šīs pašas direktīvas 20. pantā ir paredzēts šādi:
“Šajā direktīvā ar terminu “etilspirts” apzīmē:
–        visus produktus, kuru faktiskā spirta tilpumkoncentrācija pārsniedz 1,2 % tilpuma, kuri atbilst [KN] kodiem 2207 un 2208,
pat ja šie produkti ir tāda produkta sastāvdaļas, kas atbilst citai [KN] pozīcijai,
[..].”
Minētās direktīvas 27. panta 1. punkta e) un f) apakšpunkts ir šādi:
“1.      Dalībvalstis atbrīvo no saskaņotā akcīzes nodokļa šajā direktīvā minētos produktus saskaņā ar nosacījumiem, kurus tās nosaka,
lai panāktu pareizu un tūlītēju šādu atbrīvojumu piemērošanu un novērstu jebkādu nodokļu nemaksāšanu, apiešanu vai ļaunprātīgu
izmantošanu:
[..]
e)      ja tos izmanto, lai ražotu garšvielas tādu pārtikas produktu un bezalkoholisko dzērienu izgatavošanai, kuru faktiskā spirta
tilpumkoncentrācija nepārsniedz 1,2 % tilp.;
f)      ja tos izmanto pārtikas produktu ražošanai tieši vai kā komponentus pusfabrikātus, iepildītus vai citādi, ja ne vienā, ne
otrā gadījumā tīra spirta saturs nepārsniedz 8,5 litrus 100 kg šokolādes un 5 litrus 100 kg citu produktu.”
Saskaņā ar Direktīvas 92/83 27. panta 6. punktu:
“Dalībvalstis var brīvi īstenot iepriekšminētos atbrīvojumus, atmaksājot samaksāto akcīzes nodokli.”

Valsts tiesiskais regulējums
1995. gada Finanšu likuma (
Finance Act 1995
) 4. daļā ir paredzēts mehānisms, kā atmaksājams akcīzes nodoklis par alkoholiskajiem dzērieniem, kas ir apliekami ar nodokli
un kas ir izmantoti tādas pārtikas izgatavošanā vai ražošanā, kurā spirta saturs ir ne vairāk kā 5 litri 100 kg.
Atmaksāšana tiek veikta, pamatojoties uz noteiktu personu kategoriju iesniegtu pieprasījumu, un atmaksa netiek piešķirta par
summām, kas mazākas par GBP 250.

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi

Repertoire Culinaire
ir pārtikas produktu vairumtirgotājs.
2002. gada 10. jūlijā
Commissioners
pārstāvji
Coquelles
(Francija) muitas zonā veica kravas automašīnas un tās piekabes kravas pārbaudi.
Attiecībā uz transportlīdzekļa kravu tā vadītājs uzrādīja dokumentu, kurā bija minētas vienpadsmit paletes kulinārijā izmantojama
vīna un kā preču saņēmējs bija norādīts
Repertoire Culinaire
.
Atbilstoši kravas pārbaudi veikušā pārstāvja konstatējumiem, tajā ietilpa 2800 l baltvīna ar spirta tilpumkoncentrāciju 11 %
tilpuma, 2800 l sarkanvīna ar spirta tilpumkoncentrāciju 11 % tilpuma, 160 l portvīna ar spirta tilpumkoncentrāciju 19 % tilpuma
un 80 l konjaka ar spirta tilpumkoncentrāciju 40 % tilpuma.

Pamatojoties uz to, ka nav pierādījumu par to, ka Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes iestādes par šīm precēm
būtu iekasējušas akcīzes nodokli, preces tika aizturētas.

National Discreditation Team
(Valsts pierādījumu birojs) veiktajā izmeklēšanā aizturētajos alkoholiskajos dzērienos tika konstatētas “sastāvdaļas”.
Pēc minētās izmeklēšanas 2002. gada 16. jūlijā šīs preces tika konfiscētas kā pamestas.
Uzzinājusi par šo konfiskāciju ar tajā pašā dienā nosūtītu vēstuli,
Repertoire Culinaire
2002. gada 2. augustā pieprasīja minētās preces atdot.
Ar 2002. gada 28. augusta vēstuli
Commissioners
šo lūgumu noraidīja.

Repertoire Culinaire
par šo noraidošo lēmumu iesniedza administratīvu sūdzību.
Ar 2002. gada 17. oktobra vēstuli
Commissioners
informēja
Repertoire Culinaire
, ka pēc atkārtotas pārbaudes lēmums tai neatdot preces ir ticis atstāts spēkā, jo šīs preces Apvienotajā Karalistē esot apliekamas
ar akcīzes nodokli.
2002. gada 4. novembrī
Repertoire Culinaire
par 2002. gada 17. oktobra lēmumu cēla prasību iesniedzējtiesā.
Saistībā ar to
First‑tier Tribunal
(
Tax Chamber
) [Pirmās instances tiesas Nodokļu palāta] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai kulinārijā izmantojamais vīns un portvīns saskaņā ar Direktīvu [92/83] ir apliekami ar akcīzes nodokli dalībvalstī, kurā
tie tiek importēti, pamatojoties uz to, ka tie atbilst “etilspirta” definīcijai saskaņā ar [šīs] direktīvas 20. panta pirmo
ievilkumu?
2)      Vai dalībvalstu pienākumam ieviest atbrīvojumu, kas paredzēts Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunktā, skatot
to kopā ar 27. panta 6. punktu, un/vai EKL 28. pantam, un/vai šo pienākumu tiešajai iedarbībai, un/vai vienlīdzīgas attieksmes
un samērīguma principiem atbilst situācija, kurā atbrīvojums kulinārijā izmantojamam vīnam, portvīnam un konjakam tiek piemērots
tikai gadījumos, kad alkoholiskie dzērieni ir izmantoti kā sastāvdaļa, un pieteikumi atbrīvojuma piešķiršanai tiek pieņemti
tikai no personām, kas izmantojuši alkoholiskos dzērienus kā produktu sastāvdaļu, un/vai personām, kas darbojas kā šādu produktu
vairumtirgotāji, un/vai personām, kas šādus produktus ražojuši attiecīgās uzņēmējdarbības nolūkiem, ar papildu nosacījumiem,
ka prasība jāiesniedz četru mēnešu laikā no brīža, kad nodoklis ir samaksāts, un ka atmaksājamā summa nedrīkst būt zemāka
par [GBP] 250?
3)      Vai kulinārijā izmantojamais vīns un portvīns, ja tie apliekami ar akcīzes nodokli saskaņā ar Direktīvas 92/83 20. panta pirmo
ievilkumu, un/vai kulinārijā izmantojamais konjaks, uz ko attiecas šī apelācijas sūdzība, ir jāuzskata par atbrīvotiem no
akcīzes nodokļa ražošanas brīdī saskaņā ar Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunktu [vai, pakārtoti, ar 27. panta
1. punkta e) apakšpunktu]?
4)      Ņemot vērā EKL 10. un 28. pantu, kāda ir to ietekme, ja vien tāda būtu, uz dalībvalstu pienākumiem, [kuri tām noteikti saskaņā
ar Direktīvas 92/83 20. pantu un 27. panta 1. punkta f) apakšpunktu vai, pakārtoti, ar 27. panta 1. punkta e) apakšpunktu,]
ja kulinārijā izmantojamo vīnu, portvīnu un konjaku dalībvalsts, kurā tie ražoti, ir atbrīvojusi no akcīzes aprites sistēmas
saskaņā ar [Padomes 1992. gada 25. februāra] Direktīvu 92/12/EEK [par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu,
apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.)] laišanai brīvā apritē Eiropas Savienībā?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 92/83 20. panta pirmais ievilkums ir interpretējams
tādējādi, ka šajā normā minētā “etilspirta” definīcija attiecas arī uz kulinārijā izmantojamu vīnu un portvīnu.
Jānorāda, ka kulinārijā izmantojams vīns un portvīns, kuri kā pārtikas produkti ietilpst Kombinētās nomenklatūras, kas pievienota
Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV
L 256, 1. lpp.), redakcijā, kas izriet no Komisijas 1991. gada 26. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2587/91 (OV L 259, 1. lpp.), 21. nodaļā,
satur etilspirtu, kurš savukārt ietilpst šīs nomenklatūras 2208. pozīcijā, un ka, tā kā šo alkoholisko dzērienu faktiskā spirta
tilpumkoncentrācija pārsniedz 1,2 % tilpuma, tie ietilpst Direktīvas 92/83 20. panta pirmā ievilkuma piemērošanas jomā (skat.
2008. gada 12. jūnija spriedumu lietā C‑458/06
Gourmet Classic
, Krājums, I‑4207. lpp., 35. un 36. punkts).
Šajā ziņā nav šaubu, ka pamata lietā aplūkojamajā kulinārijā izmantojamā vīna un portvīna spirta tilpumkoncentrācija pārsniedz
1,2 % tilpuma un ka kulinārijas produkti tiek izgatavoti no alkoholiskiem dzērieniem, proti, no vīna un portvīna, kuriem atbilstoši
minētajai direktīvai ir piemērojams saskaņotais akcīzes nodoklis.
Turklāt ir jāatgādina, ka, kaut arī Direktīvas 92/83 20. panta pirmais ievilkums ir piemērojams arī tad, ja šajā normā minētie
produkti ir sastāvdaļas kādam citam produktam, kurš ietilpst citā Kombinētās nomenklatūras, kas pievienota Regulai Nr. 2658/87,
kura grozīta ar Regulu Nr. 2587/91, nodaļā, apstāklis, ka kulinārijā izmantojams vīns un portvīns paši par sevi ir uzskatāmi
par pārtikas produktiem minētās nomenklatūras 21. nodaļas izpratnē, neietekmē minētās normas piemērošanu tajos esošajam etilspirtam
(skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Gourmet Classic
, 36.–38. punkts).
Tas pats attiecināms uz apstākli, ka kulinārijā izmantojamais vīns un portvīns nav lietojami pārtikā kā dzērieni.
No Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta, lasot to kopā ar šīs direktīvas preambulas astoņpadsmito un divdesmito apsvērumu,
tostarp izriet, ka šādiem apstākļiem nozīme piešķirama vienīgi attiecībā uz produktu, kas apliekami ar saskaņoto akcīzes nodokli,
atbrīvošanu no šī nodokļa.
Turklāt ir jānorāda, ka Direktīvas 92/83 mērķis, kā izriet no paša tās nosaukuma, ir akcīzes nodokļa spirtam un alkoholiskajiem
dzērieniem vispārēja saskaņošana.
Šādos apstākļos uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 92/83 20. panta pirmais ievilkums ir interpretējams tādējādi,
ka šajā normā minētā “etilspirta” definīcija attiecas arī uz kulinārijā izmantojamu vīnu un portvīnu.

Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai pamata lietā aplūkojamais kulinārijā izmantojamais vīns, portvīns
un konjaks gadījumā, ja tie būtu apliekami ar saskaņoto akcīzes nodokli atbilstoši Direktīvai 92/83, būtu jāatbrīvo no minētā
nodokļa kā garšvielu ražošanai izmantoti produkti šīs direktīvas 27. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē vai kā pārtikas
produktu ražošanai izmantoti produkti šī panta 1. punkta f) apakšpunkta nozīmē.
Šajā ziņā, kaut arī nevar izslēgt, ka kulinārijā izmantojamu vīnu, portvīnu un konjaku var izmantot pārtikas produktiem un
bezalkoholiskiem dzērieniem paredzētu garšvielu ražošanā Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē, tomēr
pamata lietā aplūkojamie produkti nebija paredzēti šādiem mērķiem.
Kā izriet no iesniedzējtiesas lēmuma, pamata lietā aplūkojamais vīns, portvīns un konjaks nebija paredzēti garšvielu ražošanai,
bet gan pārtikas produktu – maltīšu – pagatavošanai.
Līdz ar to, tā kā tie netiktu izmantoti pārtikas produktiem un bezalkoholiskiem dzērieniem paredzētu garšvielu ražošanai,
pamata lietā aplūkojamo produktu iespējamais atbrīvojums no akcīzes nodokļa ietilpst Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta
f) apakšpunkta piemērošanas jomā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka attiecībā uz kulinārijā izmantojama vīna iespējamo atbrīvojumu no akcīzes nodokļa Tiesa jau ir
atzinusi, ka principā atbilstošā tiesību norma ir Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunkts (iepriekš minētais spriedums
lietā
Gourmet Classic
, 39. punkts).
Šādos apstākļos uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka tādos apstākļos, kādi ir pamata lietā, kulinārijā izmantojams vīns, portvīns
un konjaks ietilpst Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunkta piemērošanas jomā.

Par ceturto jautājumu
Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai apstāklis, ka tādi produkti kā pamata lietā aplūkojamais
kulinārijā izmantojamais vīns, portvīns un konjaks nav tikuši uzskatīti par apliekamiem ar akcīzes nodokli vai ka tie no tā
atbrīvoti atbilstoši Direktīvai 92/83 un laisti brīvā apgrozībā dalībvalstī, kur tie tikuši ražoti, ietekmē šīs direktīvas
normu piemērošanu šiem pašiem produktiem citā dalībvalstī, kad tos ir paredzēts laist pēdējās minētās dalībvalsts tirgū.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka atbilstoši Direktīvas 92/12 preambulas pirmajam un ceturtajam apsvērumam iekšējā tirgus izveidei
un darbībai ir nepieciešama preču, tostarp akcīzes preču, brīva aprite, kā arī akcīzes nodokļa vienāda iekasējamība visās
dalībvalstīs.
Turklāt ir jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 92/83 preambulas trešo apsvērumu iekšējā tirgus pienācīgai darbībai ir svarīgi
noteikt kopīgas visu attiecīgo preču definīcijas un ka atbilstoši tās deviņpadsmitajam apsvērumam Savienības līmenī ir jānosaka
atbrīvojumi, kas attiecas uz precēm, kuras pārvadā starp dalībvalstīm.
No tā izriet, ka, lai nodrošinātu iekšējā tirgus pareizu darbību un panāktu preču brīvu apriti, ar akcīzes nodokli apliekamās
un no tā atbrīvojamās preces ir jānosaka vienoti Savienības ietvaros, ja vien šajā ziņā nav konkrētu tiesību normu par pretējo.
Direktīvas 92/83 normu vienota piemērošana nozīmē, ka apstāklis, ka kāda prece konkrētā dalībvalstī tiek aplikta ar akcīzes
nodokli vai no tā atbrīvota, principā ir jāatzīst citām dalībvalstīm.
Pretēja interpretācija apdraudētu ar minēto direktīvu sasniedzamā mērķa īstenošanu un varētu apgrūtināt preču brīvu apriti.
Tomēr saistībā ar to ir jānorāda, ka dalībvalstij nebūtu jāievēro citas dalībvalsts veikta kļūdaina Direktīvas 92/83 piemērošana,
nedz arī tai būtu jāliedz šīs direktīvas preambulas divdesmit otrajā apsvērumā un 27. pantā paredzētā iespēja izmantot līdzekļus
nodokļu nemaksāšanas, apiešanas vai ļaunprātīgas izmantošanas, kas var rasties atbrīvojumu jomā, apkarošanai, kā arī pareizi
un tieši šos atbrīvojumus piemērot.
Šādos apstākļos minētās kļūdainās piemērošanas konstatējumam vai šādu līdzekļu izmantošanai ir jābūt pamatotai ar konkrētiem,
objektīviem un pārbaudāmiem pierādījumiem (šajā ziņā skat. 2000. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑482/98 Itālija/Komisija,
Recueil
, I‑10861. lpp., 51. un 52. punkts).
Tādēļ uz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka gadījumā, ja tādas preces kā pamata lietā aplūkojamais kulinārijā izmantojamais
vīns, portvīns un konjaks, kuri dalībvalstī, kurā tie ražoti, nav tikuši uzskatīti par apliekamiem ar akcīzes nodokli vai
no tā atbrīvoti atbilstoši Direktīvai 92/83 un tikuši laisti tirgū, ir paredzēti laišanai tirgū citā dalībvalstī, tad šai
pēdējai minētajai dalībvalstij savā teritorijā šīm precēm ir jāpiemēro tāds pats režīms, ja vien nepastāv konkrēti, objektīvi
un pārbaudāmi pierādījumi, ka pirmā minētā dalībvalsts nav pareizi piemērojusi šīs direktīvas normas vai ka saskaņā ar tās
27. panta 1. punktu ir pamatoti veikt pasākumus, lai novērstu krāpšanu, nemaksāšanu vai atbrīvojumu ļaunprātīgu izmantošanu,
kā arī nodrošinātu šo atbrīvojumu pareizu un tūlītēju piemērošanu.

Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai attiecībā uz tādiem produktiem kā pamata lietā aplūkojamais
kulinārijā izmantojamais vīns, portvīns un konjaks Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi,
ka šajā normā paredzēto atbrīvojumu var piešķirt personām, kuras šos produktus izmantojušas kā sastāvdaļas pārtikas produktu
ražošanai, un/vai personām, kuras nodarbojas ar šādu pārtikas produktu vairumtirdzniecību un/vai ir ražojušas šos produktus
šim mērķim, no vienas puses, un piemērot tam dubultu nosacījumu, ka ir jāiesniedz atmaksājuma pieteikums četru mēnešu laikā,
skaitot no akcīzes nodokļa samaksas, un ka atmaksājamā summa nedrīkst būt mazāka par GBP 250, no otras puses.
Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, ka saskaņā ar Direktīvas 92/83 27. panta 6. punktu, lasot to kopā ar tās preambulas astoņpadsmito
un divdesmit trešo apsvērumu, dalībvalstis var brīvi īstenot šajā direktīvā paredzētos atbrīvojumus, atmaksājot samaksāto
akcīzes nodokli.
Turklāt jāatgādina, ka Direktīvā 92/83 paredzēto atbrīvojumu mērķis tostarp ir novērst spirtam kā starpproduktam, ko satur
citi komerciāli vai rūpnieciski produkti, uzliktā akcīzes nodokļa ietekmi (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Itālija/Komisija,
4. punkts, un 2007. gada 19. aprīļa spriedumu lietā C‑63/06
Profisa
, Krājums, I‑3239. lpp., 17. punkts).
No Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunkta, lasot to kopā ar preambulas divdesmito apsvērumu, izriet, ka tas,
vai dalībvalsts piemēro šajā normā minēto atbrīvojumu, ir atkarīgs no attiecīgo produktu izmantošanas mērķa.
Tāpat Direktīvas 92/83 27. panta 1. punktā, lasot to kopā ar preambulas divdesmit otro apsvērumu, ir paredzēts, ka dalībvalstis
var ieviest nosacījumus, lai nodrošinātu šajā normā paredzēto atbrīvojumu pareizu un tūlītēju piemērošanu, kā arī lai novērstu
jebkādu nodokļu nemaksāšanu, apiešanu vai ļaunprātīgu izmantošanu.
Šajā ziņā vēl ir jāatgādina, ka Tiesa ir atzinusi, ka, pirmkārt, Direktīvas 92/83 27. panta 1. punktā minēto produktu atbrīvojums
ir vispārējs princips, bet atteikums piemērot atbrīvojumu ir izņēmums, un, otrkārt, ar šajā tiesību normā dalībvalstīm paredzēto
iespēju noteikt nosacījumus, “lai panāktu pareizu un tūlītēju šādu atbrīvojumu piemērošanu un novērstu jebkādu nodokļu nemaksāšanu,
apiešanu vai ļaunprātīgu izmantošanu”, nevar apšaubīt minētajā noteikumā paredzētā pienākuma noteikt atbrīvojumu beznosacījuma
raksturu (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Itālija/Komisija, 50. punkts, un lietā
Profisa
, 18. punkts).
No tā izriet, ka šīs iespējas izmantošanas ietvaros attiecīgajai dalībvalstij ir jānorāda konkrēti, objektīvi un pārbaudāmi
pierādījumi par nopietna nodokļu nemaksāšanas, apiešanas vai ļaunprātīgas izmantošanas riska pastāvēšanu (šajā ziņā skat.
iepriekš minēto spriedumu lietā Itālija/Komisija, 52. punkts) un ka šie nosacījumi, kurus minētā dalībvalsts tai šādi piešķirtās
iespējas ietvaros ir noteikusi, nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams minētā mērķa sasniegšanai.
Tādēļ, ja dalībvalstis var īstenot Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu, atmaksājot samaksāto
akcīzes nodokli un ņemot vērā attiecīgo produktu izmantošanas mērķi, tām tomēr nevajadzētu šī atbrīvojuma piemērošanai izvirzīt
nosacījumus, par kuriem ar konkrētiem, objektīviem un pārbaudāmiem pierādījumiem nav pierādīts, ka tie ir nepieciešami, lai
pareizi un tūlītēji piemērotu minēto atbrīvojumu, kā arī lai izvairītos no nodokļu nemaksāšanas, apiešanas vai ļaunprātīgas
izmantošanas.
Tomēr no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, šķiet, izriet, ka pamata lietā aplūkojamie attiecīgajā valsts tiesiskajā
regulējumā paredzētie nosacījumi, proti, personu, kuras var iesniegt atmaksāšanas pieprasījumu, loka ierobežojums, četru mēnešu
termiņš šī pieprasījuma iesniegšanai un minimālās atmaksājamās summas noteikšana, nav nepieciešami nedz Direktīvas 92/83 27. panta
1. punkta f) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma pareizai un tūlītējai piemērošanai, nedz arī nodokļu nemaksāšanas, izvairīšanās
vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai.
Tomēr iesniedzējtiesai, kurai ir jāizskata pamata lieta un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, pamatojoties
uz konkrētiem, objektīviem un pārbaudāmiem pierādījumiem, ir jāpārliecinās, vai šis ir tāds gadījums.
Šādos apstākļos uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi,
ka šajā normā paredzētajam atbrīvojumam tādus nosacījumus, kādi ir paredzēti pamata lietā piemērojamajā valsts tiesiskajā
regulējumā, proti, personu, kuras var iesniegt atmaksāšanas pieprasījumu, loka ierobežojumu, četru mēnešu termiņu šī pieprasījuma
iesniegšanai un minimālās atmaksājamās summas noteikšanu, var piemērot tikai tad, ja konkrēti, objektīvi un pārbaudāmi pierādījumi
liecina, ka šie nosacījumi ir nepieciešami minētā atbrīvojuma pareizai un tūlītējai piemērošanai, kā arī nodokļu nemaksāšanas,
apiešanas vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tas tā ir saistībā ar minētajā tiesiskajā
regulējumā paredzētajiem nosacījumiem.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem,
20. panta pirmais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka šajā normā minētā “etilspirta” definīcija attiecas arī uz kulinārijā
izmantojamu vīnu un portvīnu;
2)
tādos apstākļos, kādi ir pamata lietā, kulinārijā izmantojams vīns, portvīns un konjaks ietilpst Direktīvas 92/83 27. panta
1. punkta f) apakšpunkta piemērošanas jomā;
3)
gadījumā, ja tādas preces kā pamata lietā aplūkojamais kulinārijā izmantojamais vīns, portvīns un konjaks, kuri dalībvalstī,
kurā tie ražoti, nav tikuši uzskatīti par apliekamiem ar akcīzes nodokli vai no tā atbrīvoti atbilstoši Direktīvai 92/83 un
tikuši laisti tirgū, ir paredzēti laišanai tirgū citā dalībvalstī, tad šai pēdējai minētajai dalībvalstij savā teritorijā
šīm precēm ir jāpiemēro tāds pats režīms, ja vien nepastāv konkrēti, objektīvi un pārbaudāmi pierādījumi, ka pirmā minētā
dalībvalsts nav pareizi piemērojusi šīs direktīvas normas vai ka saskaņā ar tās 27. panta 1. punktu ir pamatoti veikt pasākumus,
lai novērstu krāpšanu, nemaksāšanu vai atbrīvojumu ļaunprātīgu izmantošanu, kā arī nodrošinātu šo atbrīvojumu pareizu un tūlītēju
piemērošanu;
4)
Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā normā paredzētajam atbrīvojumam tādus
nosacījumus, kādi ir paredzēti pamata lietā piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā, proti, personu, kuras var iesniegt
atmaksāšanas pieprasījumu, loka ierobežojumu, četru mēnešu termiņu šī pieprasījuma iesniegšanai un minimālās atmaksājamās
summas noteikšanu, var piemērot tikai tad, ja konkrēti, objektīvi un pārbaudāmi pierādījumi liecina, ka šie nosacījumi ir
nepieciešami minētā atbrīvojuma pareizai un tūlītējai piemērošanai, kā arī nodokļu nemaksāšanas, apiešanas vai ļaunprātīgas
izmantošanas novēršanai. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tas tā ir saistībā ar minētajā tiesiskajā regulējumā paredzētajiem
nosacījumiem.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.