CELEX: 62004CJ0507
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Laukinių paukščių apsauga
Direktyva 79/409/EEB
Perkeliančios priemonės

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų
pagal 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (OL L 1979, p. 1, toliau – direktyva)
1 straipsnio 1 ir 2 dalis, 5 straipsnį, 6 straipsnio 1 dalį, 7 straipsnio 1 ir 4 dalis, 8 straipsnį, 9 straipsnio 1 ir 2 dalis
bei 11 straipsnį.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Pagal direktyvos 1 straipsnio 1 dalį, šia direktyva siekiama apsaugoti visų rūšių laukinius paukščius, natūraliai paplitusius
valstybių narių, kurioms taikoma EEB sutartis, europinėje teritorijoje. Ji apima šių rūšių apsaugą, tvarkymą ir kontrolę ir
nustato jų naudojimo taisykles. Šio straipsnio 2 dalis patikslina, kad direktyva taikoma paukščiams, jų kiaušiniams, lizdams
ir buveinėms.
Direktyvos 5 straipsnyje numatyta:
„Nepažeisdamos 7 ir 9 straipsnių valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad sukurtų bendrą apsaugos sistemą visoms 1 straipsnyje
minimoms paukščių rūšims, ypač uždrausdamos:
a)      tyčinį žudymą ar gaudymą bet kokiais būdais;
b)      tyčinį jų lizdų ir kiaušinių naikinimą arba pažeidimą, arba jų lizdų pašalinimą;
c)      jų kiaušinių rinkimą gamtoje ir šių kiaušinių laikymą, netgi jei jie yra tušti;
d)      tyčinį paukščių trikdymą, ypač jų perėjimo ir jauniklių auginimo metu, jei toks trikdymas galėtų turėti reikšmės šios direktyvos
tikslams;
e)      draudžiamų medžioti ir gaudyti paukščių rūšių laikymą.“
Direktyvos 6 straipsnio 1 dalis draudžia prekybą saugomais paukščiais taip:
„Nepažeisdamos šio straipsnio 2 ir 3 dalių nuostatų, valstybės narės draudžia parduoti, pardavimo tikslu transportuoti ar
laikyti, siūlyti parduoti gyvus ar negyvus 1 straipsnyje minimų visų rūšių paukščius ir jų lengvai atpažįstamas dalis arba
išvestinius produktus.“
Direktyvos III/1 ir III/2 prieduose pateikiami sąrašai rūšių, kurioms, kaip nurodyta šios direktyvos 6 straipsnio 2 ir 3 dalyse,
tam tikromis sąlygomis netaikomas draudimas prekiauti.
Direktyvos 7 straipsnis reglamentuoja saugomų rūšių paukščių medžioklę. Šio straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje nurodyta:
„Atsižvelgiant į populiacijos gausumo lygį, geografinį paplitimą ir veisimosi visoje Bendrijoje greitį, II priede išvardytas
rūšis galima medžioti laikantis nacionalinių teisės aktų.“
Direktyvos 7 straipsnio 4 dalis numato:
„Valstybės narės užtikrina, kad pagal galiojančias nacionalines priemones vykdomos paprastos medžioklės ir medžioklės su sakalais,
jei jos yra rengiamos, praktika atitiktų nagrinėjamų paukščių rūšių protingo naudojimo ir ekologiškai subalansuotos kontrolės
principus ir kad ši praktika taip pat atitiktų 2 straipsnyje numatytas priemones šių rūšių, ypač migruojančių, populiacijų
atžvilgiu. Jos visų pirma rūpinasi, kad rūšys, kurioms taikomi medžioklės įstatymai, nebūtų medžiojamos nei jauniklių auginimo,
nei įvairių veisimosi stadijų metu. Migruojančių rūšių atveju, jos ypač rūpinasi, kad rūšys, kurioms taikomi medžioklės įstatymai,
nebūtų medžiojamos jų veisimosi metu ar joms grįžtant į jauniklių auginimo vietas. Valstybės narės pateikia Komisijai visą
reikiamą informaciją apie praktinį medžioklės taisyklių taikymą.“
Direktyvos 8 straipsnyje nurodyta:
„1.      Šios direktyvos reglamentuojamos paukščių medžiojimo, gaudymo arba žudymo atžvilgiu valstybės narės draudžia visas priemones,
įtaisus ar būdus, kurie naudojami didelio masto ar neatrankiniam paukščių gaudymui ar žudymui arba kurie gali sukelti rūšies
išnykimą toje vietovėje, ypač tuos, kurie išvardyti IV priedo a punkte.“
2.      Be to, valstybės narės draudžia bet kokią medžioklę iš visų transporto priemonių ir IV priedo b punkte nurodytomis sąlygomis.“
Pagal Direktyvos 9 straipsnio 1 dalį:
„Jei nėra jokio kito priimtino sprendimo, valstybės narės gali nukrypti nuo 5, 6, 7 ir 8 straipsnių nuostatų šiais atvejais:
a)      –              žmonių sveikatos ir saugos labui,
–        oro saugos labui,
–        siekiant apsaugoti nuo didelės žalos pasėlius, naminius gyvulius, miškus, žuvininkystę ir vandenį,
–        dėl floros ir faunos apsaugos;
b)      dėl mokymo ir mokslo tiriamųjų darbų, populiacijos atkūrimo, reintrodukcijos ir šiais sumetimais būtino veisimo;
c)      kad griežtai prižiūrint ir atrankiniu būdu būtų leista gaudyti, laikyti ar kitaip teisėtai naudoti nedidelį tam tikrų rūšių
paukščių skaičių.“
Vadovaujantis direktyvos 9 straipsnio 2 dalimi, nukrypti leidžiančiose nuostatose turi būti nurodytos:
„–      rūšys, kurioms taikomos nukrypti leidžiančios nuostatos,
–        leistinos jų gaudymo ar žudymo priemones, įtaisai ar būdai,
–        rizikos sąlygos, laiko ir vietos aplinkybės, kuriomis tokios nukrypti leidžiančios nuostatos gali būti suteiktos,
–        institucija, įgaliota pareikšti, kad egzistuoja reikalaujamos sąlygos, ir nuspręsti, kokios priemonės, įtaisai ar būdai gali
būti naudojami, kokiu mastu ir kas juos gali naudoti,
–        kontrolės, kuri bus vykdoma, būdai.“ (Pataisytas vertimas)
Direktyvos 11 straipsnis reikalauja iš valstybių narių rūpintis, kad paukščių rūšių, kurios natūraliomis sąlygomis nėra aptinkamos
šių valstybių europinėje teritorijoje, introdukcija nepakenktų vietinei florai ir faunai.

Įvairių Austrijos žemių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatos, kurių suderinamumas su Direktyvos nuostatomis ginčijamas
Žemutinės Austrijos žemė
Byla susijusi su šiomis nuostatomis: Žemutinės Austrijos gamtos apsaugos įstatymo (
Niederösterreichisches Naturschutzgesetz, LGBl.
(Niederösterreich) 87/00
, toliau –
Nö NSchG
) 17 straipsnio 5 dalis, 18 straipsnis, 20 straipsnio 4 dalis ir 21 straipsnis, Žemutinės Austrijos medžioklės įstatymo (
Niederösterreichisches Jagdgesetz 1974, LGBl. (Niederösterreich) 76/74
, toliau –
Nö JagdG
) 95 straipsnis ir Austrijos medžioklės potvarkio (
Niederösterreichische Jagdverordnung, LGBl. (Niederösterreich) 28/77
, toliau –
Nö JagdVO
) 22 straipsnis.

Nö NSchG
17 straipsnis numato:
„<…>
5.      Nevietinių ir nepritaikytų aptariamai vietovei augalų sodinimui ir auginimui, taip pat nevietinių gyvūnų introdukcijai ir
auginimui neaptvertuose plotuose reikia gauti vyriausybės leidimą. Leidimas neišduodamas, jei tai sukels ilgalaikį poveikį
prisitaikiusioms vietinėms populiacijoms, vietinių rūšių gyvūnų ir augalų natūralioms (genetinėms) savybėms ar kraštovaizdžio
grožiui ir savitumui.
<...>“

Nö NSchG
18 straipsnyje nurodyta:
„1.      Gamtos apsaugos normų tikslas – apsaugoti ir išsaugoti laukinės floros ir faunos rūšių natūralią ir istorinę įvairovę. Gamtos
apsauga apima:
1)      gyvūnijos, augalijos ir jų biocenozės apsaugą nuo žmogaus keliamo pavojaus ir šio pavojaus mažinimą,
2)      laukinės faunos ir floros rūšių buveinių apsaugą, priežiūrą, puoselėjimą ir atstatymą bei jų gyvenimo sąlygų išsaugojimą,
3)      išnykusių rūšių laukinių gyvūnų ir augalų introdukciją į atitinkamus biotopus.
2.      Federacinės žemės vyriausybės potvarkiu laukinių augalų arba neleidžiamų medžioti laukinių gyvūnų rūšys pripažįstamos visiškai
saugomomis arba, jei to pakanka rūšies apsaugai, iš dalies arba laikinai saugomomis tuo atveju, kai to reikia apsaugoti arba
išlaikyti populiaciją
1)      dėl jų retumo arba jų populiacijai kylančio pavojaus,
2)      mokslinių tyrimų arba paveldo išsaugojimo sumetimais,
3)      dėl jų naudingumo ar svarbos ekosistemai arba
4)      siekiant išsaugoti gamtos ir kraštovaizdžio įvairovę arba specifiškumą. Potvarkyje gali būti nurodytos gyvūnų arba augalų
rūšys, kurių populiacijai federacinės žemės teritorijoje gresia išnykimas.
3.      Federacinės žemės teritorijoje dėl natūralių priežasčių neegzistuojančios rūšys potvarkiu gali būti prilygintos natūraliai
šioje teritorijoje esančioms specialiai saugomoms rūšims, jei tai būtina apsaugoti populiaciją, apriboti arba pašalinti šių
rūšių populiacijos mažėjimo, keliančio pavojų šios populiacijos išlikimui, priežastis šio įstatymo taikomoje teritorijoje
ir jei šios rūšys
1)      yra specialiai saugomos kitoje Austrijos federacinėje žemėje arba jų kilmės valstybėje,
2)      yra numatytos ir tokiomis pripažintos tarptautine konvencija, kurios šalis yra Austrija arba
3)      gali, kaip matyti iš turimos informacijos, išnykti, tačiau yra nesaugomos jų kilmės valstybėje.
4.      Pagal 2 ir 3 dalis specialiai saugomų rūšių atžvilgiu draudžiama:
<…>
2)      medžioti, tyčia gąsdinti, gaudyti, laikyti sugautus, žaloti ar žudyti gyvūnus, juos įsigyti, laikyti, perduoti, pervežti arba
siūlyti parduoti gyvus ar negyvus;
3)      pažeisti, naikinti, paimti šių gyvūnų kiaušinius, lervas, kokonus arba lizdus arba jų jauniklių auginimo, veisimosi, neršimo
ar slėpimosi vietoves bei
4)      ardyti rūšių, kurių populiacijai gresia išnykimas, biotopus, veisimosi ir buveinių vietoves, ypač juos fotografuojant ar filmuojant.
5.      Jei nėra kito priimtino sprendimo, nuo spalio iki vasario mėn. pabaigos leidžiama išimti, ardyti arba naikinti specialiai
saugomų gyvūnų veisimosi vietoves arba lizdus, jei juose nėra jauniklių ir jie yra pastatų viduje.
6.      Prireikus potvarkiu gali būti apibrėžiamos ir gamtos apsaugos, taip pat specialiai saugomų rūšių populiacijos išsaugojimo
bei didinimo priemonės, draudžiami arba ribojami veiksmai, galintys ateityje dar labiau sumažinti populiacijas.
<...>“

Nö NSchG
20 straipsnyje numatyta:
„<...>
4)      Federacinės žemės vyriausybė gali nuspręsti taikyti 18 straipsnio išimtis, ypač moksliniams tyrimams ar švietimui, jei dėl
to nekyla pavojaus saugomai laukinei florai ir faunai <...>. Išimties suteikimo sąlygose turi būti nurodytos bent jau:
1.      rūšys, kurioms taikomos išimtys;
2.      leistinos gaudymo ar žudymo priemonės, įtaisai ir būdai ir
3.      vykdytinos kontrolės būdai.“

Nö NSchG
21 straipsnis suformuluotas taip:
„1.      Išskyrus specialias taisykles, kurias numato šio įstatymo arba jį įgyvendinančių administracinių teisės aktų nuostatos, su
žemės naudojimu ūkinei paskirčiai susijusios priemonės nekeičiamos <...>. Ši nukrypti leidžianti nuostata netaikoma tyčinio
neigiamo poveikio saugomiems augalams ir gyvūnams arba saugomoms buveinėms atveju arba jei šios priemonės turi poveikio nykstantiems
augalams ir gyvūnams <...>
2.      Išskyrus specialias taisykles, kurias numato šio įstatymo arba jį įgyvendinant priimtų administracinių teisės aktų nuostatos,
su žemės bei miškų ūkio paskirties žemės šiuolaikiniu ir ilgalaikiu naudojimu žemės ir miškų ūkio veikloje susijusios priemonės
nekeičiamos <...> Ši nukrypti leidžianti nuostata netaikoma tyčinio neigiamo poveikio saugomiems augalams ir gyvūnams arba
saugomoms buveinėms atveju arba jei šios priemonės turi poveikio nykstantiems augalams ir gyvūnams <...>
3.      Naudojimu žemės ar miškų ūkio veikloje yra laikomas šiuolaikiniu ir ilgalaikiu, jei žemės ar miškų ūkio eksploatacija padeda
sukurti ar išgauti augalinius ar gyvulinius produktus ir yra organizuojama pagal tuo metu tame regione įprastinius procesus
bei pasinaudojant įgyta patirtimi ir jei toks pagal natūralias sąlygas pritaikytas naudojimas tvariai užtikrina gerą sistemos
būklę neišnaudojant gamybos pagrindo ir neuždeda naštos gamtai bei kraštovaizdžiui.“

Nö JagdG
95 straipsnyje numatyta:
„1.      Draudžiami visi neatrankinės medžioklės būdai. Konkrečiai draudžiama:
<…>
3)      medžioti naktį <...>; šis draudimas netaikomas šernų ir plėšrūnų, kurtinių ir tetervinų, laukinių žąsų, ančių ir perkūno oželių
medžioklei;
4)      medžiojamųjų paukščių ir žvėrių gaudymui ar žudymui naudoti prietaisus taikiniams apšviesti;
<…>
8)      kaip gyvą jauką naudoti apakintus ar sužalotus gyvūnus, taip pat apsvaiginančius jaukus; naudoti magnetofonus, elektrinius
ir elektroninius prietaisus, kurie gali žudyti ar apsvaiginti; naudoti veidrodžius ar kitokius akinančius prietaisus, sprogmenis
ar neatrankinius tinklus; leisti dujas ar dūmus;
9)      medžioti medžiojamuosius plunksnuočius kilpomis, klijais, kabliukais, tinklais arba spąstais;
10)      medžioti iš judančių lėktuvų, automobilių arba iš greičiau nei 5 kilometrai per valandą varomų valčių.
<…>“

Nö JagdVO
22 straipsnyje nurodoma:
„1)      Toliau nurodyti medžiojamieji gyvūnai gali būti sumedžioti, sugauti arba žudomi tik šiais laikotarpiais:
<…>
15.      kurtinys – lyginiais metais nuo gegužės 1 d. iki 31 d.;
16.      tetervinas – nelyginiais metais nuo gegužės 1 d. iki 31 d.;
<…>
18.      gargatūnas – nuo sausio 1 d. iki gruodžio 31 d.;
<…>
22.      slanka – nuo rugsėjo 1 d. iki gruodžio 31 d. ir nuo kovo 1 d. iki balandžio 15 d.;
<…>“
Burgenlando žemė
Ši byla susijusi su šiomis nuostatomis: Burgenlando gamtos apsaugos ir kraštovaizdžio priežiūros įstatymo (
Burgenländisches Naturschutz- und Landschaftspflegegesetz, LGBl. (Burgenland) 27/1991
, toliau –
Bgld NSchLPflG
) 16, 16a ir 16b straipsniais, Burgenlando medžioklės įstatymo (
Burgenländisches Jagdgesetz 1988, LGBl. (Burgenland) 11/1989
, toliau –
Bgld JagdG
), 88a straipsnio 1 ir 2 dalimis bei 88b straipsniu, Burgenlando medžioklės potvarkio (
Burgenländische Jagdverordnung, LGBl. (Burgenland) 24/1989
, toliau –
Bgld JagdVO
) 76 straipsnio 1 dalimi bei Burgenlando potvarkio dėl rūšių apsaugos (
Burgenländische Artenschutzverordnung 2001, LGBl. (Burgenland) 36/2001
, toliau –
Bgld ArtenschutzVO
) 2 ir 6 straipsniais.

Bgld NSchLPflG
16 straipsnis numato:
„1.      Tiek, kiek nelaikomi medžiojamaisiais gyvūnais ir nepatenka į žuvininkystės teisės aktų taikymo sritį, saugomi:
a)      laukiniai gyvūnai <…> bei Direktyvos 79/409/EEB I priede, Direktyvos 92/43/EEB II, IV ir V prieduose, Berno konvencijos II
ir III prieduose bei Bonos konvencijos I ir II prieduose išvardytos rūšys;
b)      nepažeidžiant a punkto visos kitos laukinių paukščių rūšys, išskyrus varnėną (Sturnus vulgaris), saugomos pagal (
Bgld JagdG
), 88a straipsnį <…>
2.      Saugomų ar nykstančių gyvūnų rūšių atžvilgiu Federacinės žemės vyriausybė potvarkiu nustato:
a)      išimtis <…>;
b)      draudžiamas gaudymo priemones ir metodus rūšių populiacijai apsaugoti;
c)      priemones saugomų rūšių populiacijos atsinaujinimui skatinti; <…>
d)      rūšis, kurių lizdus ir jauniklių auginimo vietoves, poravimosi, veisimosi, poilsio ir žiemojimo vietoves (medžius, kuriuose
susuktas lizdas, medžių dreves, uolas ir jauniklių auginimo skardžius, nendrynus, urvus ir t. t.) draudžiama paimti, ardyti
arba naikinti ir
<…>
4.      Draudžiama persekioti, trikdyti, gaudyti, gabenti, laikyti nelaisvėje, sužeisti, žudyti, laikyti, paimti saugomus gyvūnus
arba daryti jiems žalos bet kurioje jų vystymosi stadijoje. Šiuos gyvūnus arba jų dalis draudžiama siūlyti parduoti, įsigyti
arba perleisti neatsižvelgiant į jų būklę, amžių arba jų vystymosi stadiją. Taip pat draudžiama viešai skelbti apie ketinimus
parduoti arba įsigyti tokius gyvūnus.
5.      Valdžios institucijoms pareikalavus, visi asmenys, turintys arba esantys saugomų gyvūnų savininkais (įskaitant tokių gyvūnų
dalis bei neatsižvelgiant į šių gyvūnų vystymosi stadiją), privalo pateiktų jų kilmės įrodymus. Negyvi arba gydytini saugomi
gyvūnai yra Federacinės žemės nuosavybė ir turi būti perduoti kompetentingoms institucijoms arba jų įgaliotoms mokslinių tyrimo
institucijoms.
<…>“

Bgld NSchLPflG
16a straipsnyje numatyta:
„1.      Federacinės žemės vyriausybė užtikrina arba atstato įvairovę ir žemės plotą, kurie būtų pakankami Direktyvose 79/409/EEB ir
92/43/EEB ir numatytų rūšių buveinėms <…> Tai visų pirma apima tokias priemones:
a)      saugomų plotų sukūrimą <…> arba susitarimų sudarymą ar pagalbos teikimą <…>;
b)      priežiūrą ir buveinių, esančių specialiai saugomuose plotuose bei už jų ribų, pritaikymą apsaugai;
c)      sunaikintų buveinių atstatymą;
d)      buveinių sukūrimą;
e)      buveinių natūralų vystymąsi lemiančių ekologinių procesų išlaikymą, atstatymą ir pagerinimą.
2.      Federacinės žemės vyriausybė prižiūri ir dokumentuoja direktyvose numatytų rūšių išsaugojimo būklę <...>
3.      Federacinės žemės vyriausybė potvarkiu nustato mokslinių tyrimų, kontrolės ir išsaugojimo priemones, užtikrinančias, kad sumedžiojimai
arba netyčinės žūtys neturėtų neigiamo poveikio saugomoms rūšims.
<…>“

Bgld NSchLPflG
16b straipsnis numato:
„Atsižvelgdama į specifinius apsaugos poreikius atitinkamame geografiniame rajone, Federacinės žemės vyriausybė imasi būtinų
specialių apsaugos priemonių nuolat sugrįžtančių migruojančių rūšių veisimosi, šėrimosi, žiemojimo ir jų migracijos kelyje
esančių poilsio teritorijų atžvilgiu. Šiuo klausimu vyriausybė kreipia išskirtinį dėmesį šlapžemių, ypač tarptautinės svarbos,
apsaugai.“

Bgld JagdG
88a straipsnyje nurodyta:
„1)      Dėl vynuogynų apsaugos (2 dalis) kovoti su varnėnais leidžiama laikotarpiu nuo liepos 15 d. iki lapkričio 30 dienos.
2)      Šios priemonės poreikis turi būti konstatuotas Federacinės žemės vyriausybės potvarkiu, jei numatomas masinis varnėnų atsiradimas
vynuogynuose <…>“

Bgld JagdG
88b straipsnyje numatyta:
„<…>
2)      Slanka gali būti medžiojama nuo kovo 1 d. iki balandžio 15 d. (medžioklė poravimosi laikotarpiu).“

Bgld Jagd
VO 76 straipsnis suformuluotas taip:
„1.      Toliau išvardyti leidžiami medžioti gyvūnai negali būti persekiojami, gaudomi, laikomi arba žudomi šiais medžioklės draudimo
laikotarpiais:
<…>
2)      Medžiojamieji plunksnuočiai:
<…>
e)      Laukiniai balandžiai:
Keršulis ir pietinis purplelis – nuo 16 balandžio iki birželio 30 d.,
Paprastasis purplelis – nuo lapkričio 1 d. iki birželio 30 d.;
f)      Slankos:
Slanka – nuo sausio 1 d. iki vasario 28 d. ir nuo balandžio 16 d. iki rugsėjo 30 d.,
<...>
<…>“

Bgld ArtenschutzVO
2 straipsnis numato:
„1.      Draudžiama kelti pavojų šių rūšių jauniklių auginimo, veisimosi, poilsio ir žiemojimo vietovėms:
bitininkas (merops apiaster)
žalvarinis (coracias garrulus)
kuosa (corvus monedula)
tulžys (alcedo atthis)
<…>
upinė žuvėdra (sterna hirundo)
urvinė kregždė (riparia riparia)
banltanugaris genys (dendrocopos leucotos)
baltasis gandras (ciconia ciconia)
kukutis (upupa epops)
<…>
2.      Ypač draudžiama
1)      pašalinti uolas, skardžius arba sumedėjusius augalus, kurie yra 2 straipsnio 1 dalyje nurodytų rūšių buveinės, arba laipioti
jais veisimosi laikotarpiu;
<…>“

Bgld ArtenschutzVO
6 straipsnis numato:
„Naudoti žemės ir miškų ūkio paskirtims leidžiama vadovaujantis (
Bgld NSchLPflG
) 19 straipsniu. Šio potvarkio nuostatos neturi poveikio teisės aktų nustatyta tvarka vykdomai medžioklei ir žvejybai.“
Karintijos žemė
Ši byla susijusi su šiomis nuostatomis: Karintijos medžioklės įstatymo (
Kärntner Jagdgesetz 2000, LGBl. (Kärnten) 21/2000
, toliau –
KrntJagdG
) 3 straipsniu, 51 straipsnio 1–5 punktais, 59 straipsnio 1 dalimi ir 68 straipsnio 1 dalimi bei Karintijos medžioklės reglamento
(
Kärntner Jagdgesetz 2000
?
Durchführungsverordnung, LGBl. (Kärnten) 132/1991
, toliau –
KrntJagdG
) 9 straipsnio 2 dalimi.

KrntJagdG
3 straipsnyje numatyta:
„1.      Medžioti reikia tinkamai ir įprastiniu būdu bei atsižvelgiant į gero medžioklės valdymo principus. Draudžiama kelti pavojų
medžiojamosios rūšies populiacijai netinkamai medžiojant. Be to, medžiojama turi būti nesumažinant miško teikiamo teigiamo
poveikio ir užkertant atitinkamiems medžiojamiesiems gyvūnams kelią daryti žalą miškui <...>
2.      Medžioklė yra gerai administruojama, jei ją vykdant, įskaitant medžioklės valdymą, siekiama pasiekti ir išsaugoti sveiką įvairių
rūšių medžiojamųjų gyvūnų populiaciją, atitinkančią medžioklės ploto dydį ir pobūdį. Šiuo atžvilgiu reikia atsižvelgti į ekosistemos
pusiausvyrą, žemės ir miškų ūkio poreikius bei teritorijos pritaikymą pagal medžiojamųjų gyvūnų ekologijos principus. Geras
medžioklės administravimas taip pat apima medžiojamųjų gyvūnų apsaugą vadovaujantis teisės aktais.
<…>“

KJagdD
51 straipsnis numato:
„1.      Visus metus medžioti draudžiama <…>
2.      Dėl 1 dalyje nenumatytų medžiojamųjų gyvūnų rūšių Federacinės žemės vyriausybė potvarkiu, atsižvelgdama į medžioklės gero
administravimo (3 straipsnis), nykstančių medžiojamųjų gyvūnų rūšių išsaugojimo principus bei įvertinusi medžiojamųjų gyvūnų
amžių, lytį ir biologinius ypatumus, nusprendžia, kuriuos medžiojamuosius gyvūnus draudžiama medžioti visus metus arba atitinkamais
laikotarpiais (medžioklės draudimo laikotarpiais). <…>
3.      Dėl ypatingų meteorologinių sąlygų, gamtos katastrofų, epidemijų ir pan. sumažėjus medžiojamųjų gyvūnų ir dėl to iškilus didelei
grėsmei medžiojamųjų gyvūnų populiacijoms, Federacinės žemės vyriausybė, remdamasi gero medžioklės administravimo sumetimais,
gali pratęsti medžioklės draudimo laikotarpius visoje federacinės žemės teritorijoje, tam tikruose administraciniuose rajonuose
ar tam tikruose medžioklės plotuose arba nuspręsti uždrausti tam tikrų rūšių medžiojamųjų gyvūnų medžioklę visus metus. Šis
potvarkis panaikinamas išnykus jo priėmimą lėmusiai priežasčiai.
4.      Taikydama 1 ir 2 dalis Federacinės žemės vyriausybė gali pratęsti tam tikrų medžiojamųjų gyvūnų rūšių medžioklės draudimo
laikotarpius visuose medžioklės plotuose ar kai kuriuose iš jų, o 4a dalyje nenumatytų medžiojamųjų gyvūnų rūšių atžvilgiu
– panaikinti arba sutrumpinti šiuos laikotarpius, jei tai atitinka gero medžioklės administravimą, atsižvelgdama į vietos
arba klimato sąlygas. Tokie potvarkiai gali būti priimti ne ilgesniam nei dvejų metų laikotarpiui.
4a.      Siekdama leisti selektyviai ir nedideliais skaičiais žudyti, sugauti arba laikyti saugomų rūšių medžiojamuosius plunksnuočius
visus metus <…>, Federacinės žemės vyriausybė gali (jei nėra jokio kito priimtino sprendimo) panaikinti arba sutrumpinti šiems
medžiojamiesiems gyvūnams pagal 1 dalį nustatytą medžioklės draudimo laikotarpį visuomenės sveikatos arba oro eismo saugos
sumetimais tam, kad užkirstų kelią didelei žalai pasėliams, naminiams gyvuliams, miškams, žuvininkystei ar vandenims, apsaugotų
laukinę florą ir fauną arba atliktų mokslinius tyrimus, atkurtų populiaciją, atliktų reintrodukciją ir šiais sumetimais būtiną
veisimą. Be to, toks potvarkis gali būti priimtas, tik jei panaikinus arba sutrumpinus medžioklės draudimo laikotarpį nepakenkiama
šiame potvarkyje išvardytų rūšių populiacijos išsaugojimui. Dėl ne visus metus saugomos medžiojamųjų plunksnuočių rūšies toks
potvarkis taip pat gali būti priimtas, jei įvykdytos kitos sąlygos, siekiant apsaugoti nuosavybę plačiąja prasme arba išsaugoti
natūralias buveines. Toks potvarkis gali būti priimtas daugiausiai dešimties metų laikotarpiui.
5.      Federacinės žemės vyriausybė taip pat gali atitinkamam laikotarpiui sustabdyti tam tikrų medžiojamųjų gyvūnų medžioklės draudimo
laikotarpio taikymą visiems administracinio vieneto medžioklės plotams arba kai kuriems iš jų, išskyrus 4a dalyje numatytas
medžiojamųjų gyvūnų rūšis, jei to reikia geram medžioklės administravimui arba būtina žemės arba miškų ūkiui. 4a dalyje numatytų
medžiojamųjų gyvūnų draudimo medžioti laikotarpio taikymas gali būti sustabdytas, tik jei tai būtina apsaugoti vieną iš 4a dalyje
numatytų interesų, nėra jokio kito priimtino sprendimo ir įvykdytos 4a straipsnio antrojo sakinio sąlygos.
<…>“

KJagdD
59 straipsnis numato:
„1.      Teisę medžioti turintis asmuo privalo registruoti nušautus, sugautus arba kitaip savo medžioklės plote per medžioklės metus
mirusius gyvūnus nušautų medžiojamųjų gyvūnų sąraše, kuris turi būti užvestas kiekvienam medžioklės plotui atskirai; jei vienam
šalia kito esantiems medžioklės plotams buvo parengtas vienas sumedžiojimo limitas, registruojama viename nušautų gyvūnų sąraše.
<…>
2.      Tvarkant nušautų gyvūnų sąrašą reikia naudoti Karintijos medžiotojų asociacijos potvarkiu patvirtintą formą. Priimant šį potvarkį
būtina numatyti nušautų gyvūnų sąrašo turinį ir tikslą.
<…>“
Pagal
KJagdD
68 straipsnį:
„1)      Draudžiama:
<…>
19.      naikinti medžiojamųjų plunksnuočių lizdus ir lizdavietes arba išimti kiaušinius be leidimo <…> bei trikdyti medžiojamuosius
plunksnuočius veisimosi ir jauniklių auginimo laikotarpiais;
<…>“

KrntJagdG
9 straipsnis suformuluotas taip:
„<…>
2)      Šie medžiojamieji gyvūnai gali būti medžiojami tik nurodytais laikotarpiais (medžioklės leidimo laikotarpiais), o kitais laikotarpiais
turi būti saugomi:
<...>
–        kurtinys – nuo gegužės 10 d. iki 31 d.;
–        tetervinas – nuo gegužės 10 d. iki 31 d.;
<…>
–        laukys – nuo sausio 31 d. iki rugpjūčio 16 d.;
–        slanka – nuo rugsėjo 1 d. iki gruodžio 31 d. ir nuo kovo 16 d. iki balandžio 10 d.;
–        keršulis ir pietinis purpelis, nuo rugpjūčio 1 d. iki gruodžio 31 d. ir nuo kovo 16 d. iki balandžio 10 d.;
–        juodoji varna – nuo liepos 1 d. iki kovo 15 d.;
–        kėkštas – nuo liepos 1 d. iki kovo 15 d.;
–        šarka – nuo liepos 1 d. iki kovo 15 dienos.
<...>“
Aukštutinės Austrijos žemė
Ši byla susijusi su šiomis nuostatomis: Aukštutinės Austrijos gamtos apsaugos ir kraštovaizdžio įstatymo (
Oberösterreichisches Natur- und Landschaftschutzgesetz, 2001, LGBl. (Oberösterreich) 129/2001
, toliau –
Oö NSchG
) 27 straipsnio 1 ir 2 dalimis, Aukštutinės Austrijos medžioklės įstatymo (
Oberösterreichisches Jagdgesetz, LGBl. (Oberösterreich) 32/1964
, toliau –
Oö JagdG
) 48 straipsnio 1–4 dalimis, Aukštutinės Austrijos potvarkio dėl rūšių apsaugos (
Oberösterreichische Artenschutzverordnung, LGBl. (Oberösterreich) 73/2003
, toliau –
Oö ArtenschutzVO
) 5 straipsnio 2 dalimi bei 11 straipsniu ir Aukštutinės Austrijos potvarkio dėl medžiojamųjų gyvūnų apsaugos laikotarpių
(
Oberösterreichische Schonzeitenverordnung, LGBl. (Oberösterreich) 30/1990
, toliau –
Oö SchonzeitenVO
) 1 straipsniu.

Oö NSchG
27 straipsnis numato:
„1.      Federacinės žemės vyriausybė potvarkiu gali nustatyti laukinių augalų ir grybų bei nemedžiojamųjų laukinių gyvūnų specialią
apsaugą, jei vietiniame kraštovaizdyje atitinkama rūšis yra reta, nykstanti arba jos išsaugojimas dėl ekologinės pusiausvyros
priežasčių sudaro viešąjį interesą ir nėra kitų svarbesnių interesų. Ši nuostata neturi poveikio kitaip numatančių teisės
normų galiojimui.
2.      Visuose pagal 1 dalį priimtuose potvarkiuose, atsižvelgiant į „paukščių“ direktyvos 5–7 ir 9 straipsnius bei „buveinių“ direktyvos
12 ir 13 straipsnius, reikia nurodyti:
1)      visiškai ar iš dalies saugomas rūšis;
2)      saugomą plotą ir laikotarpį;
3)      priemones, kuriomis siekiama apsaugoti laukinius ar žmonių užaugintus saugomų augalų, grybų ar gyvūnų palikuonis;
4)      priemones, kuriomis siekiama apsaugoti nedidelio arealo saugomų augalų, grybų ar gyvūnų buveines.“

Oö JagdG
48 straipsnis nustato:
„1)      Medžioklės valdymo sumetimais <…>, medžioklė turi būti draudžiama tiek, kiek tai yra būtina atsižvelgiant į žemės ūkio inžineriją.
Federacinės žemės vyriausybė, išklausiusi Federacinės žemės medžioklės srities konsultacinį komitetą, potvarkiu nustato medžioklės
draudimo laikotarpius atskiroms medžiojamųjų gyvūnų rūšims prireikus atskiroms jų amžiaus, lyties grupėms arba visiškai uždraudžia
tam tikrų rūšių medžiojamųjų gyvūnų medžioklę.
2)      Medžioklės draudimo laikotarpiu atitinkamos rūšies gyvūnai negali būti medžiojami, gaudomi ir žudomi.
3)      Draudžiama išimti, pažeisti arba naikinti medžiojamųjų plunksnuočių lizdavietes ir lizdus; tačiau teisę medžioti turintis
asmuo gali paimti medžiojamojo plunksnuočio kiaušinius dirbtiniam auginimui ir inkubacijai.
4)      Medžioklės draudimo laikotarpiu Federacinės žemės vyriausybė gali leisti gaudyti medžiojamuosius gyvūnus auginimui bei žudyti
medžiojamuosius gyvūnus mokslo ar ištyrimo tikslams.
<…>“

Oö JagdG
60 straipsnis nustato:
„<…>
3.      Gyvenamuosiuose ir ūkiniuose pastatuose bei nuosavuose uždaruose soduose valdytojas gali gaudyti arba žudyti bei pasiimti
<…> vištvanagius, suopius ir paukštvanagius, jei būtina užkirsti kelią didelei žalai, ypač pasėliams, naminiams gyvūliams
ir kitų formų nuosavybei.“

Oö ArtenschutzVO
5 straipsnis suformuluotas taip:
„Yra saugomi <…>:
2)      nemedžiojamųjų laukinių paukščių rūšys, paplitusios Europos Sąjungos valstybių narių teritorijoje (Direktyvos 79/409/EEB <…>
1 straipsnis), išskyrus šarką (Pica pica)
,
kėkštą (Garrulus glandarius)
,
juodąją varną (Corvus corone corone) ir pilkąją varną (Corvus corone cornix)
.
<...>“
Pagal
Oö ArtenschutzVO
11 straipsnį:
„Selektyviai gaudyti rūšių (egzempliorius) <…> tradicinėms paukščių giesmininkų parodoms galima tik administracinėse <...>
rajonų teritorijose, nepatenkančių į paukščių apsaugos plotus („paukščių“ direktyvos 4 straipsnio 1 dalies ketvirtas sakinys),
o juos laikyti gali būti leidžiama tik <…> rajonuose ir tik jei:
<…>“

Oö SchonzeitenVO
1 straipsnis numato:
„1.      Šie medžiojamieji paukščiai negali būti medžiojami, gaudomi arba žudomi šiais medžioklės draudimo laikotarpiais:
<…>
Kurtinys, gargatūnas ir tetervinas:
–        patinas – nuo birželio 1 d. iki balandžio 30 d.;
–        patelė – visus metus.
<…>
Slanka – nuo gegužės 1 d. iki rugsėjo 30 dienos.
<…>
2.      Pirmoji ir paskutinioji iš nurodytųjų dienų įskaitomos į medžioklės draudimo laikotarpį.“
Zalcburgo žemė
Ši byla susijusi su šiomis nuostatomis: Zalcburgo medžioklės įstatymo (
Salzburger Jagdgesetz 1993, LGBl. (Salzburg) 100/1993
, toliau –
Sbg JagdG
), 3 straipsniu, 54 straipsnio 1 dalimi, 59 straipsniu, 60 straipsnio 3a ir 4a dalimis, 72 straipsnio 3 dalimi bei 103 ir
104 straipsniais, Zalcburgo gamtos apsaugos įstatymo (
Salzburger Naturschutzgesetz 1999, LGBl. (Salzburg) 73/1999
, toliau –
Sbg NSchG
) 34 straipsniu ir Zalcburgo potvarkio dėl medžioklės draudimo laikotarpių (
Salzburger Schonzeiten-Verordnung, LGBl. (Salzburg) 53/1996
, toliau –
Sbg SchonzeitenVO
) 1 straipsniu.

Sbg JagdG
3 straipsnis numato:
„Teise medžioti turi būti naudojamasi laikantis atsakingos medžioklės principų <...> taip, kad
a)      būtų išsaugota buveinės arealą atitinkanti sveika įvairių rūšių medžiojamųjų gyvūnų populiacija;
b)      būtų išsaugotos medžiojamųjų gyvūnų gyvenimo natūralios sąlygos;
c)      nebūtų pakenkta viešąjį interesą sudarančiam miško teigiamam poveikiui ir ypač – užkirstas kelias medžiojamiesiems gyvūnams
daryti žalos miškui;
d)      nebūtų pakenkta viešąjį interesą sudarančiai gamtos ir kraštovaizdžio apsaugai;
e)      būtų išsaugota laukinės faunos įvairovė kaip esminė vietinės gamtos sistemos dalis ir natūralios ekosistemos sandas;
f)      kaip galima mažiau būtų paveiktas žemės plotų naudojimas žemės ir miškų ūkio teisės aktus atitinkančiu būdu.“

Sbg JagdG
54 straipsnis nustato:
„1)      Šių medžiojamųjų gyvūnų medžioklės draudimo laikotarpiai turi būti nustatyti Federacinės žemės vyriausybės potvarkiu: <…>
kurtinio, gargatūno, tetervino, fazano, keršulio, pietinio purplelio, didžiosios anties, rudagalvės anties, kuoduotosios anties,
žalmeninės žąsies, pilkosios žąsies, slankos, laukio, varnos, pilkosios varnos, kranklio, šarkos, kėkšto, rudagalvio kiro,
pilkojo garnio, kormorano. Medžioklės draudimo laikotarpiais (kurie apima pirmąją ir paskutiniąją iš nurodytųjų dieną) šių
rūšių medžiojamieji gyvūnai negali būti persekiojami, sugaunami arba žudomi <…>. Nustatant medžioklės draudimo laikotarpius
būtina atsižvelgti į šių rūšių biologinius ypatumus jų subalansuoto išsaugojimo atžvilgiu bei žemės ir miškų ūkio poreikius.
Galima nustatyti medžioklės draudimo laikotarpius atskiroms amžiaus ir lyties grupėms. Paukščių rūšių, kurios pagal „paukščių“
direktyvos II priedą <…> gali būti medžiojamos Austrijoje, medžioklės leidimo laikotarpiai gali būti nustatyti tik įvykdžius
104 straipsnio 4 dalyje numatytas sąlygas. Reikia užtikrinti, kad visų paukščių rūšių medžioklės draudimo laikotarpis apimtų
jauniklių auginimo ir įvairius veisimosi stadijų laikotarpius, o migruojančių paukščių atveju – ir grįžimo į jų perėjimo vietą
laikotarpį.
<…>“

Sbg JagdG
59 straipsnis numato:
„1.      <…> Be to, laukinių paukščių rūšių, kurios neminimos „paukščių“ direktyvos II priede kaip galinčios būti medžiojamos Austrijoje,
(egzemplioriai) gali būti žudomi tik laikantis sumedžiojimo limitų. Federacinė žemės vyriausybė gali potvarkiu nuspręsti,
kad tam tikros kitos medžiojamųjų gyvūnų rūšys gali būti medžiojamos taip pat tik laikantis sumedžiojimo limitų, jei tai būtina
siekiant ir išsaugant 3 straipsnyje nurodytus principus atitinkančią medžiojamųjų gyvūnų populiaciją. <…>
2.      Nustatant sumedžiojimo limitus visuomet reikia atsižvelgti į ankstesniais metais žudytų gyvūnų kiekį, rastų natūraliai arba
dėl nelaimingo atsitikimo mirusių gyvūnų skaičių, medžiojamųjų gyvūnų sukeltos žalos miškui apimtį ir raidą bei medžiojamųjų
gyvūnų populiacijos sveikatos būklę ir struktūrą.
3.      Federacinės žemės vyriausybė priima detalias sumedžiojimo limitams apskaičiuoti ir nustatyti būtinas nuostatas <…>“

Sbg JagdG
60 straipsnis suformuluotas taip:
„<…>
3a.      Draudžiama nustatyti 59 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje numatytų paukščių rūšių minimalų sumedžiojimo skaičių.
Mutatis mutandis
taikydama 104 straipsnio 4 dalį Federacinės žemės vyriausybė potvarkiu nustato maksimalų leidžiamų sumedžiojimų kiekį ir
juos paskirsto pagal medžioklės plotus. Prieš priimdama šį potvarkį ji išklauso Zalcburgo medžiotojų federacijos, Zalcburgo
žemės medžiotojų federacijos, Zalcburgo žemės ir miškų ūkio rūmų bei Federacinės žemės aplinkos ombudsmeno. Maksimalus sumedžiojimo
kiekis apskaičiuojamas taip, kad atitinkamos paukščių rūšies populiacija žemės teritorijoje pasiektų ir išliktų atitinkanti
3 straipsnyje nurodytus principus nesukeliant per didelės žalos.
<…>
4a.      Metinis sumedžiojimo limitas kiekvienai medžiojamųjų gyvūnų rūšiai nurodo maksimalų ir (arba) minimalų (reikalaujamą) sumedžiojimų
skaičių, prireikus jį išskaidydamas pagal lytį ir amžiaus grupę, bei šio skaičiaus paskirstymą skirtingiems medžioklės plotams.
<…>“

Sbg JagdG
72 straipsnis numato:
„<…>
3.      Draudžiama naudoti spąstus, skirtus žudyti medžiojamuosius gyvūnus. Tačiau Federacinės žemės vyriausybė gali nurodyti medžioklės
plotų savininkams arba gamtos apsaugos draugijoms naudoti tokius spąstus, jei:
a)      laukiniai gyvūnai kelia pavojų žmogaus gyvybei ar sveikatai ir neįmanoma kitaip išvengti šio pavojaus arba
b)      kiti tiek pat svarbūs bendrieji interesai negali būti apsaugoti kitu būdu.
<…>“

Sbg JagdG
103 straipsnyje nurodyta:
„1.      Šios medžiojamųjų gyvūnų rūšys yra specialiai saugomos visose jų gyvenimo stadijose:
<…>
b)      visos medžiojamųjų plunksnuočių rūšys.
2.      1 dalyje nurodytiems medžiojamiesiems gyvūnams taikomos šios apsaugos nuostatos:
a)      draudžiama bet kokia forma tyčia sugauti arba žudyti gamtoje esančius gyvūnus;
b)      draudžiama tyčia trikdyti šias rūšis, ypač jų veisimosi, jauniklių nesavarankiškumo, žiemojimo ir migracijos laikotarpiu;
c)      draudžiama tyčia ardyti, griauti arba panaikinti veisimosi vietas, lizdus arba ilsėjimosi vietoves;
d)      draudžiama rinkti gamtoje esančius kiaušinius, net ir tuščius;
e)      draudžiama turėti, gabenti, prekiauti arba mainyti bei siūlyti parduoti gyvus ar mirusius iš laukinės gamtos paimtus <…> rūšių
egzempliorius. Šis draudimas taikomas bet kuriam iš gyvūno pagamintam produktui, taip pat bet kuriai kitai prekei, kuri, kaip
matyti iš dokumentų, pakuotės, žymėjimo ar etiketės arba kitos aplinkybės, yra šio gyvūno dalis ar iš jo pagamintas produktas;
f)      draudžiama parduoti iš laukinės gamtos paimtus <…> rūšių gyvus ar mirusius egzempliorius bei juos gabenti, laikyti siekiant
parduoti ir siūlyti parduoti; šis draudimas taikomas ir šių gyvūnų dalims bei iš jų pagamintiems produktams.
3.      Jei žemės ir miškų ūkio veiksmai kelia pavojų lizdavietėms, medžioklės ploto savininkas gali jas perkelti arba paimti inkubacijai,
jei imantis kitų priemonių neįmanoma išsaugoti lizdavietės.“

Sbg JagdG
104 straipsnyje numatyta:
„<…>
4.      Institucija gali leisti kitas 103 straipsnio 2 dalyje numatytų draudimų išimtis, jei tai nekelia pavojaus atitinkamos laukinės
rūšies populiacijai ir jei nėra jokio kito priimtino sprendimo numatytam tikslui pasiekti. Šie nukrypti leidžiantys leidimai
gali būti išduoti tik siekiant šių tikslų:
a)      apsaugoti kitus laukinius gyvūnas ar augalus ir jų natūralias buveines;
b)      užkirsti kelią didelei žalai pasėliams, naminiams gyvūnams, miškams, žuvingiems vandenims, taip pat kailinių medžiojamųjų
gyvūnų atveju − kitoms nuosavybės formoms;
c)      visuomenės sveikatos ir visuomenės saugumo, o kailinių medžiojamųjų gyvūnų atveju – ir kitų imperatyvių bendrojo intereso
tikslų, ypač socialinio ar ekonominio pobūdžio, arba kitų, susijusių su teigiamomis pasekmėmis aplinkai;
d)      mokslo tiriamojo darbo ir švietimo;
e)      šių rūšių populiacijos didinimo arba jų perkėlimo į kitą vietą, taip pat auginimo šiam tikslui;
f)      smulkios prekybos kai kuriais medžiojamaisiais gyvūnais (ar gyvūnų dalimis arba iš jų pagamintais produktais), paukščiais,
kuriuos leidžiama sugauti ar žudyti pagal 1 dalį.“

Sbg NSchG
34 straipsnis suformuluotas taip:
„1.      Gavusios prašymą kompetentingos gamtos apsaugos institucijos gali nuspręsti taikyti <...> numatytų draudimų išimtis. Tačiau
išimtis gali būti suteikta tik dėl priemonių, kuriomis siekiama:
<…>
2)      gaminti gėrimus;
<…>
3.      Išimtys pagal 1 dalį suteikiamos tik jei atitinkamas tikslas negali būti tinkamai pasiektas kitomis priemonėmis ir jei dėl
to nenukentės tos teritorijos gyvūnų arba augalų populiacijos.“

Sbg SchonzeitenVO
1 straipsnis numato:
„Šioms medžiojamųjų gyvūnų rūšims nustatomi tokie medžioklės draudimo laikotarpiai, apimantys pirmąją ir paskutiniąją iš nurodytųjų
dienų:
Medžiojamųjų gyvūnų rūšis          Medžioklės draudimo laikotarpis
<…>
Kurtinys                                                       1.6–30.4
Gargatūnas                                                       16.6–30.4
Tetervinas                                                       16.6–30.4
<…>
Slanka                                                                1.1–28.2
16.4–30.9
<…>“
Tirolio žemė
Ši byla susijusi su šiomis nuostatomis: Antrojo Tirolio medžioklės įstatymą įgyvendinančio potvarkio (
Zweite
Durchführungsverordnung zum Tiroler Jagdgesetz, 1983, LGBl. (Tirol) 16/1995
, toliau –
DurchfVO Tiroler JagdG
) 1 straipsnio 1 dalimi ir Tirolio gamtos apsaugos potvarkio (
Tiroler Naturschutzverordnung, 1997, LGBl. (Tirol) 95/1997
, toliau –
Tiroler NSchVO
) 4 straipsnio 3 dalimi.

DurchfVO JagdG
1 straipsnis numato:
„1.      Jei kitos nuostatos nenustato kitaip <...>, šios medžiojamųjų gyvūnų rūšys gali būti medžiojamos tik nurodytais laikotarpiais
(medžioklės leidimo laikotarpiais):
<…>
9)      Kurtinys – tik nelyginiais metais nuo gegužės 1 d. iki gegužės 15 d.;
10)      Tetervinas – nuo gegužės 10 d. iki gegužės 31 d.;
<…>“

Tiroler NSchVO
4 straipsnyje numatyta:
„<…>
2.      Draudžiama:
a)      tyčia trikdyti, persekioti, gaudyti, laikyti, pasilikti gyvus ar mirusius, gabenti, siūlyti pirkti, parduoti, įsigyti arba
žudyti saugomų rūšių paukščius;
<…>
3)      2 dalies a punkte įtvirtintas draudimas netaikomas varnų, varnėnų ir strazdų atitraukimui nuo žemės ir miškų ūkio paskirties
bei privačių sodų teritorijų.“
Forarlbergo žemė
Ši byla susijusi su Forarlbergo medžioklės potvarkio (
Vorarlberger Jagdverordnung, LGBl. (Vorarlberg) 24/1995
, toliau –
Vlbg JagdVO
) 27 straipsnio 1 dalimi, kuri numato:
„1)      Šiais laikotarpiais, įskaitant jų pirmąją ir paskutiniąją dienas, gali būti medžiojami:
<…>
c)      tetervinas                                              11.05–31.05
<…>“
Vienos žemė
Ši byla susijusi su šiomis nuostatomis: Vienos medžioklės įstatymo (
Wiener Jagdgesetz, LGBl. (Wien) 6/1948
, toliau –
Wiener JagdG
) 69 straipsnio 1 dalimi ir Vienos potvarkio dėl medžioklės draudimo laikotarpių (
Wiener Schonzeitenverordnung, LGBl. (Wien) 26/1975
, toliau –
Wiener SchonzeitenVO
) 1 straipsnio 1 dalimi.

Wiener JagdG
69 straipsnis numato:
„1.      Medžioklės draudimo laikotarpiai pagal atskiras medžioti galimas gyvūnų rūšis <...>, prireikus ir pagal jų amžių bei lytį,
nustatomi potvarkiu, atsižvelgiant į žemės ūkio poreikius ir vadovaujantis gero medžioklės valdymo principais. Medžioklės
draudimo laikotarpiu medžiojamieji gyvūnai negali būti nei persekiojami, nei sugaunami, nei žudomi. Medžioklės draudimo laikotarpis
apima pirmąją ir paskutiniąją iš nurodytųjų dienas.
<…>“

Wiener SchonzeitenVO
1 straipsnis numato:
„1)      Šie leidžiami medžioti gyvūnai negali būti persekiojami, sugauti arba žudomi šiais medžioklės draudimo laikotarpiais:
<…>
12.      Slanka – nuo balandžio 16 d. iki spalio 15 d.;
<…>“

Ikiteisminė procedūra
2000 m. balandžio 13 d. Komisija išsiuntė Austrijos Respublikai oficialų pranešimą dėl tam tikrų šios valstybės narės žemių
įstatymų ir teisės aktų nuostatų, kurios, jos nuomone, netenkina reikalavimų įgyvendinti direktyvą visiškai ir tinkamai.
Austrijos Respublika atsakė 2000 m. liepos 26 d. laišku, kuriuo ji informavo apie numatomus tam tikrų teisės aktų nuostatų
pakeitimus bei nesutiko su Komisijos pozicija tinkamo direktyvos nuostatų perkėlimo klausimu.
2003 m. spalio 17 d. laišku Komisija pateikė pagrįstą nuomonę, nurodydama Austrijos Respublikai per du mėnesius nuo jos gavimo
imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta. Iš šios pagrįstos nuomonės matyti, kad Komisija atsisakė kai kurių
pradžioje pateiktų kaltinimų.
2003 m. gruodžio 23 d. laišku Austrijos Respublika atsakė į šią nuomonę nurodydama, kad yra numatyti kiti įstatymų ir kitų
teisės aktų nuostatų pakeitimai, kurie atitinka Komisijos teisinę traktuotę, bei pakartodama keletą argumentų, pagrindžiančių
jos poziciją atsakyme į oficialų pranešimą.
Tokiomis aplinkybėmis Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Procesas Teisingumo Teisme
Savo ieškinyje Komisija suformulavo trisdešimt devynis motyvus dėl atsakovės įsipareigojimų neįvykdymo.
Atsiliepime į ieškinį pastaroji pripažino trisdešimties iš jų pagrįstumą. Ji, be to, pripažino, kad dar du motyvai yra iš
dalies pagrįsti.
Proceso Teisingumo Teisme metu Komisija visiškai arba iš dalies atsiėmė keletą kaltinimų dėl įsipareigojimų neįvykdymo, manydama,
kad tam tikros direktyvos nuostatos šiuo laikotarpiu buvo tinkamai perkeltos tam tikrose žemėse.
Tačiau dabartinėje proceso stadijoje ieškinio dalykas susijęs su tų nuostatų perkėlimu, kurios buvo nurodytos pradiniame ieškinyje.

Dėl ieškinio

Dėl neužginčytų motyvų dėl įsipareigojimų neįvykdymo
–        Komisijos kaltinimų objektas
Direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimai Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje ir Štirijoje
Komisija nurodo, kad iš Karintijos potvarkio dėl gyvūnų rūšių apsaugos (
Kärntner Tierartenschutzverordnung
, toliau –
KTaSchVO
) 1 priedo 1 straipsnio matyti, jog juodoji varna, pilkoji varna, kėkštas, kuosa, šarka, naminis žvirblis ir naminis karvelis
nėra saugomos rūšys, nors jos yra laukinės. Be to, direktyva reikalaujama apsauga iš principo turi būti taikoma visų rūšių
laukiniams paukščiams, natūraliai paplitusiems valstybių narių europinėje teritorijoje.
Komisija pabrėžia, kad pagal Žemutinės Austrijos potvarkio dėl laukinių augalų ir gyvūnų apsaugos (
Niederösterreichische Verordnung über den Schutz wildwachsender Pflanzen und freilebender Tiere
, toliau –
Nö NSchVO
), 3 straipsnio 5 dalį tik „vietinių“ paukščių rūšys yra visiškai saugomos. Be to, penkioms iš šiai kategorijai priskirtų
rūšių, t. y. juodajai varnai, pilkajai varnai, kuosai, naminiam žvirbliui ir naminiam karveliui, netaikoma direktyvoje numatyta
apsaugos sistema.
Komisija teigia, kad pagal Štirijos gamtos apsaugos potvarkio (
Steiermärkische Naturschutzverordnung
, toliau –
Stmk NSchVO
) 4 straipsnį net ir vietinėms varnėno, naminio žvirblio, naminio karvelio ir kranklio rūšims netaikoma pagal direktyvą reikalaujama
apsauga laikotarpiu nuo liepos 1 d. iki sausio 31 dienos.
Direktyvos 5 straipsnio pažeidimas Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje ir Štirijoje
Komisija pastebi, kad iš
KTaSchVO
1 priedo matyti, jog juodoji varna, pilkoji varna, kėkštas, kuosa, šarka, naminis žvirblis ir naminis karvelis nesaugomi,
nors direktyva tai numato.
Komisija pabrėžia, kad pagal
Nö NSchVO
3 straipsnio 5 dalį saugomos tik „vietinių“ paukščių rūšys. Be to, penkioms rūšims, t. y. juodajai varnai, pilkajai varnai,
kuosai, naminiam žvirbliui ir naminiam karveliui, netaikoma pagal direktyvą reikalaujama apsaugos sistema. Šioms rūšims netaikoma
ir
Nö NSchVO
18 straipsnio 4 ir 5 dalyse numatyta bendra apsaugos sistema.
Komisija nurodo, kad Štirijos gamtos apsaugos įstatymo (Steiermärkisches Naturschutzgesetz) 13e straipsnis numato potvarkių
dėl direktyvoje nurodytų paukščių apsaugos priėmimą. Tačiau nebuvo priimtas joks šia nuostata grindžiamas potvarkis. Be to,
net ir būdamos vietinės rūšys, varnėno, naminio žvirblio, naminio karvelio ir kranklio rūšys yra saugomos tik laikotarpiu
nuo vasario 1 d. iki birželio 30 dienos.
Direktyvos 7 straipsnio 1 dalies pažeidimas Žemutinėje Austrijoje
Komisija pastebi, kad iš
Nö NSchVO
3 straipsnio 5 dalies bei 4 straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, jog juodajai varnai, pilkajai varnai, kuosai ir naminiam žvirbliui
– visiškai, o kėkštui ir šarkai – iš dalies netaikoma direktyva reikalaujama apsauga. Toks reglamentavimas pažeidžia direktyvos
7 straipsnio 1 dalį, numatančią, kad gali būti medžiojamos tik jos II priede išvardytos rūšys.
–       Direktyvos 7 straipsnio 4 dalies pažeidimas Štirijoje
Komisija pabrėžia, kad Štirijos medžioklės įstatymo (
Steiermärkisches Jagdgesetz
, toliau –
Stmk JagdG
) 49 straipsnio 1 dalis, skaitant ją kartu su Štirijos potvarkio dėl medžioklės leidimo laikotarpių (Steiermärkische Jagdzeitenverordnung)
1 straipsnio 1 dalimi, nustato su direktyvos nuostatomis nesuderinamus tam tikrų rūšių medžioklės leidimo laikotarpius, t. y.:
kurtinio (gegužės 1 d. – 31 d. vietoj spalio 1 d. – vasario 28 d.), tetervino (gegužės 1 d. – 31 d. vietoj rugsėjo 21 d. –
kovo 31 d.), slankos (kovo 16 d. – balandžio 15 d. ir rugsėjo 1 d. – gruodžio 31 d. vietoj rugsėjo 11 d. – vasario 19 d.).
–       Direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimas Štirijoje
Komisija mano, kad
Stmk JagdG
62 straipsnio 2 dalis ir
Stmk NSchVO
5 straipsnio 1 dalis neatsižvelgia į direktyvos 9 straipsnio nuostatas, nes numato bendrąją išimtį iš joje numatytos apsaugos
nuo privačiuose soduose ir pastatuose esančių saugomų rūšių lizdų naikinimo ir jų veisimosi vietų atitraukimo.
Austrijos Respublika nurodo, kad rengiami būtini pakeitimai minėtus nacionalinės teisės aktus suderinti su direktyvos nuostatomis.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Komisijos pateikto kaltinimo dėl Karintijos naminio karvelio apsaugos sistemos suderinamumo su direktyvos 5 straipsniu atžvilgiu
reikia pastebėti, kad pagal ieškinio 44 punktą šiai rūšiai taikomos direktyvos nuostatos, o pagal ieškinio 47 straipsnį ji
nepriskiriama laukiniams paukščiams.
Todėl atrodo, kad ieškinyje yra prieštaravimas ir jis netenkina Procedūros reglamento 38 straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimų.
Todėl ieškinys yra nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su naminio karvelio apsauga Karintijoje.
Dėl kitos dalies reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką įsipareigojimo neįvykdymas turi būti vertinamas
atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje ir į vėlesnius pakeitimus Teisingumo
Teismas atsižvelgti negali (žr. ypač 2002 m. gegužės 30 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑323/01, Rink. p. I‑4711, 8 punktą ir 2005 m. spalio 27 d. Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
, C‑23/05, Rink. p. I‑9535, 9 punktą).
Kadangi pagrįsta nuomonė Austrijos Respublikai buvo pateikta 2003 m. spalio 17 d., atsižvelgiant į šioje nuomonėje nustatytą
terminą data, nuo kurios atsakovė turėjo užtikrinti nacionalinės teisės nuostatų atitiktį direktyvos nuostatoms, yra 2003 m.
gruodžio 17 diena.
Iš Austrijos Respublikos pastabų dėl minėtų su įsipareigojimų neįvykdymu susijusių motyvų matyti, kad ši valstybė narė neginčija,
jog būtinų priemonių tinkamai perkelti direktyvą šiuo atžvilgiu nebuvo imtasi per nustatytą terminą.
Todėl ieškinį reikia laikyti pagrįstu tiek, kiek jis susijęs su šiais motyvais dėl įsipareigojimų neįvykdymo, išskyrus kaltinimą,
susijusį su naminio karvelio apsaugos sistema Karintijoje, kuris yra nepriimtinas.

Dėl užginčytų motyvų dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimas Burgenlande ir Aukštutinėje Austrijoje
–       Burgenlando žemė
Šalių argumentai
Komisija pažymi, kad pagal
Bgld NSchLPflG
16 straipsnio 1 dalies b punktą visos laukinių paukščių rūšys, išskyrus varnėną, yra saugomos
Bgld JagdG
88a straipsnyje nustatytomis sąlygomis. Tačiau varnėnas yra rūšis, kuri turi būti saugoma pagal direktyvos 1 straipsnį.
Komisija taip pat mano, kad potvarkiui
Bgld JagdG
88a straipsnio 2 dalis netaiko direktyvos 9 straipsnyje įtvirtintų leidimo nukrypti sąlygų.
Austrijos Respublika nurodo, kad varnėnas iš esmės negali būti medžiojamas Burgenlande. Tačiau atsižvelgiant į didelę žalą,
kurią ši rūšis sukelia vynuogynams, vietos teisės aktų leidėjas nusprendė esant būtina priimti nukrypstančias nuostatas pagal
direktyvos 9 straipsnio 1 dalies a punktą. Taigi varnėnų medžioklė leidžiama tik nuo liepos 15 d. iki lapkričio 30 dienos.
Šios valstybės narės teigimu, vynuogynų apsauga, nurodyta
Bgld JagdG
88a straipsnio 1 dalyje, atitinka šios direktyvos nuostatos tikslą. Be to, įvykdyta sąlyga, pagal kurią neturi būti jokio
kito priimtino sprendimo, nes 50000 varnėnų galinčios siekti kolonijos kiekvienais metais puola regiono vynuogynus, ir įprastinės
jų atitraukimo priemonės pasirodė nepakankamos.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, pirma, kad iš direktyvos 1 straipsnio matyti, jog ja siekiama apsaugoti visų rūšių laukinius paukščius,
natūraliai paplitusius valstybių narių europinėje teritorijoje ir ji apima šių rūšių apsaugą, tvarkymą ir kontrolę ir nustato
jų naudojimo taisykles (šiuo klausimu žr. 1987 m. liepos 8 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, 247/85, Rink. p. 3029, 6 punktą).
Taigi direktyvos 1 straipsnio nuostata yra ne programinio pobūdžio, bet privaloma teisės norma, kuri turi būti perkelta į
nacionalines valstybių narių teisines sistemas.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Bendrijos normų perkėlimas į vidaus teisę nebūtinai reikalauja formaliai ir
pažodžiui atkartoti jų nuostatas aiškioje ir specifinėje nuostatoje, ir kad tam gali pakakti bendro teisinio konteksto, jeigu
jis realiai užtikrina pakankamai aiškų ir tikslų bei visišką direktyvos taikymą (žr. ypač 1988 m. balandžio 27 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, 252/85, Rink. p. 2243, 5 punktą).
Dėl Komisijos pateikto kaltinimo reikia konstatuoti, kad laikotarpiu nuo liepos 15 d. iki lapkričio 30 d. Burgenlando teisės
aktai visiškai nenumato laukinių paukščių apsaugos varnėnams, kuriems taikomas direktyvos 1 straipsnis.
Kaip savo išvados 10 punkte pastebėjo generalinė advokatė, nepriklausomai nuo to, ar ginčijamos nacionalinės teisės nuostatos
galėjo būti teisėtai priimtos pagal direktyvos 9 straipsnio 1 dalies a punkto trečią papunktį, tam tikros paukščių rūšies
neįtraukimas į direktyvos 1 straipsnyje nustatytą apsaugą, nors ir laikinas, bet reikšmingas, pažeidžia šį straipsnį.
Šiuo klausimu svarbu papildomai nurodyti, kad perkėlimo tikslumas turi ypatingos reikšmės direktyvos atveju, nes atitinkamoms
valstybėms narėms patikimas bendro paveldo valdymas jų suverenioje teritorijoje (žr. 1987 m. liepos 8 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, 262/85, Rink. p. 3073, 9 punktą ir 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑38/99, Rink. p. I‑10941, 53 punktą).
Iš to išplaukia, kad šiame Komisijos kaltinime paminėtos Burgenlando teisės aktų nuostatos pažeidžia direktyvos 1 straipsnio
1 ir 2 dalis.
Todėl šis Komisijos kaltinimas yra pagrįstas.
–       Aukštutinės Austrijos žemė
Šalių argumentai
Komisija nurodo, jog
Oö NSchG
27 straipsnio 1 dalis numato, pirma, kad laukinių gyvūnų apsauga nustatoma įgyvendinančiu potvarkiu ir, antra, kai įvykdytos
tam tikros sąlygos. Tačiau direktyvos 1 straipsnyje įtvirtinta pareiga užtikrinti visų laukinių paukščių rūšių apsaugą. Be
to, pagal
Oö ArtenschutzVO
5 straipsnio 2 punktą šarkai, kėkštui, juodajai varnai ir pilkajai varnai visiškai netaikoma šioje nuostatoje numatyta apsauga.
Austrijos Respublika pabrėžia, kad
Oö NSchG
27 straipsnio 2 dalis numato augalų ir gyvūnų apsaugos sistemą, kuria atsižvelgiama į direktyvos iškeltus reikalavimus.
Ši valstybė narė papildo, kad direktyva atskiria vietines ir nevietines rūšis bei šiam atskyrimui suteikia tam tikras teisines
pasekmes. Direktyvos 11 straipsnis iš tikrųjų reikalauja kontroliuoti nevietinių rūšių introdukciją tam, kad būtų apsaugota
vietinė fauna ir flora.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kad minėto 1987 m. liepos 8 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
22 punkte Teisingumo Teismas nurodė, jog direktyvos numatytos apsaugos poveikis turi būti užtikrintas visų rūšių laukiniams
paukščiams, kurie natūraliomis sąlygomis aptinkami valstybės narės europinėje teritorijoje.
Todėl apsaugos priemonės, kurių valstybės narės kviečiamos imtis pagal direktyvos 1 straipsnį, turi apimti ir tuos laukinius
paukščius, kurių natūralios buveinės yra ne tos, bet vienos ar keleto kitų valstybių narių teritorijoje (žr. šiuo klausimu
minėto 1987 m. liepos 8 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
22 punktą bei 1996 m. vasario 8 d. Sprendimo
Vergy
, C‑149/94, Rink. p. I‑299, 17 ir 18 punktus).
Dėl Komisijos pateikto kaltinimo reikia konstatuoti, kad
Oö NSchG
27 straipsnio 1 ir 2 dalyse įtvirtintai apsaugos sistemai, būtent įgyvendinimo įgaliojimo suteikimui potvarkius priimti turinčiai
teisę institucijai, nustatytos kelios sąlygos, susijusios su nurodytų rūšių biologinėmis savybėmis. Be to,
Oö ArtenschutzVO
5 straipsnio 2 punktas visiškai netaikoma tam tikroms rūšims.
Dėl Austrijos Respublikos argumento, susijusio su direktyvos 11 straipsniu, svarbu pažymėti, kad ši nuostata tik nustato specifinę
pareigą valstybėms narėms rūpintis, kad paukščių rūšių, kurios natūraliomis sąlygomis nėra aptinkamos valstybių narių europinėje
teritorijoje, introdukcija nepakenktų vietinei florai ir faunai.
Todėl šis straipsnis negali būti laikomas teisiniu pagrindu, leidžiančiu nukrypti nuo valstybėms narėms pagal direktyvos 1 straipsnį
tenkančių apsaugos užtikrinimo pareigų, taikomų visų valstybių narių europinėje teritorijoje, t. y. bet kurioje iš šių valstybių
natūraliomis sąlygomis aptinkamų paukščių rūšims, kurios joje yra vietinės, ir toms, kurios aptinkamos tik kitose valstybėse
narėse.
Iš tiesų, kaip matyti iš minėto 1988 m. balandžio 27 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
15 punkto, visapusės ir veiksmingos laukinių paukščių apsaugos visos Bendrijos viduje svarba, nesvarbu, kokia jų apsistojimo
vieta arba keliavimo arealas, nesuderinamą su direktyva daro bet kokį nacionalinės teisės aktą, kuris numato laukinių paukščių
apsaugą atsižvelgiant į nacionalinę fauną.
Iš to išplaukia, kad direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalys buvo netinkamai perkeltos į nacionalinę teisę Aukštutinėje Austrijoje.
Todėl reikia sutikti su šiuo atžvilgiu Komisijos pateiktu kaltinimu.
Direktyvos 5 straipsnio pažeidimas Burgenlande, Karintijoje ir Aukštutinėje Austrijoje
–       Burgenlando žemė
Šalių argumentai
Komisija teigia, kad
Bgld NSchLPflG
16 straipsnio 1 dalies b punkte ir
Bgld JagdG
88a straipsnyje numatyta varnėno apsauga neužtikrina direktyvos 5 straipsnį atitinkančios šios rūšies apsaugos arba bent jau
jos neužtikrina visus metus.
Komisija taip pat nurodo, kad pagal
Bgld ArtenschutzVO
6 straipsnį šio potvarkio nuostatos neturi poveikio žuvininkystės ir medžioklės veiklai. Taigi ši nuostata leidžia tyčia
niokoti saugomų rūšių lizdus bei veisimosi, poilsio ir žiemojimo arealus.
Austrijos Respublika paaiškina, kad žemės teisės aktų leidėjas priėmė nukrypstančias nuostatas dėl didelės žalos, kurią ši
rūšis padaro vynuogynams.
Valstybė narė nurodo, kad yra saugomos visos šios rūšies paukščių vystymosi stadijos, įskaitant kiaušinius.
Bgld ArtenschutzVO
6 straipsnio paskutinio sakinio negalima aiškinti kaip įtvirtinančio bendrąją medžioklės ir žuvininkystės veiklos išimtį.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma reikia pastebėti, kad direktyvos 5 straipsnyje įtvirtinta bendra apsaugos sistema, vadovaujantis šio straipsnio
pirmuoju sakiniu, taikoma visoms šios direktyvos 1 straipsnyje minimoms paukščių rūšims. Ši sistema apima, be kita ko, draudimą
tyčia žudyti, gaudyti arba trikdyti saugomų rūšių paukščius.
Kaip jau buvo pripažinta šio sprendimo 90 ir 91 punktuose, varnėno visiškas neįtraukimas į direktyvos nustatytą apsaugos sistemą
liepos 15 d. – lapkričio 30 d. yra nesuderinamas su šios direktyvos 1 straipsniu.
Todėl veiksmai, kuriuos leidžia šio sprendimo 106 straipsnyje nurodytos nuostatos, taip pat pažeidžia direktyvos 5 straipsnyje
įtvirtintus draudimus.
Dėl Austrijos Respublikos nurodyto su nukrypstančiomis nuostatomis susijusio motyvo reikia sutikti, kad žalos vynuogynams
prevencija iš principo gali būti pagrindu imtis nukrypstančių priemonių pagal direktyvos 9 straipsnio 1 dalies a punkto trečią
įtrauką.
Tačiau ši nuostata nesudaro teisinio pagrindo tam, kad tam tikrai rūšiai, nors ir ribotą laikotarpį, būtų visiškai netaikoma
direktyvoje numatyta apsaugos sistema.
Direktyvoje numatytos apsaugos sistemos netaikymas tam tikrai paukščių rūšiai, nors ir ribotą laikotarpį, faktiškai gali kelti
grėsmę net šios rūšies išlikimui. Todėl valstybėms narėms leidžiama priimti nuo laukinių paukščių apsaugos sistemos nukrypstančias
nuostatas tik laikantis direktyvos 9 straipsnio 2 dalyje nustatytų reikalavimų.
Dėl lizdų bei veisimosi, poilsio ir žiemojimo arealų svarbu priminti, kad šie objektai ir vietovės patenka į direktyvos 5 straipsnio
b–d punktuose numatytą apsaugos sistemos taikymo sritį.
Dėl ginčijamų teisės aktų reikia pastebėti, kad pagal
Bgld NSchLPflG
16 straipsnio 4 dalį draudžiama persekioti, trikdyti, gaudyti, gabenti, laikyti nelaisvėje, sužeisti, žudyti, laikyti arba
paimti saugomus gyvūnus.
Tačiau reikia pažymėti, kad pagal šio įstatymo 16 straipsnio 2 dalies d punktą rūšis, kurių lizdus bei poravimosi, veisimosi,
poilsio ir žiemojimo vietoves draudžiama paimti, ardyti arba naikinti, turi nustatyti įgyvendinantis potvarkis.
Tačiau reikia pripažinti, kaip savo išvados 26 punkte pabrėžė generalinė advokatė, kad kartu skaitomos
Bgld NSchLG
16 straipsnio 2 ir 4 dalys lemia apsaugos netaikymą tam tikroms rūšims, todėl šios nuostatos turi būti laikomos nesuderinamomis
su direktyvos 5 straipsniu.
Reikia papildyti, kad
Bgld ArtenschutzVO
nuostatos neištaiso šio perkėlimo trūkumo. Šio potvarkio 2 straipsnyje nustatyti draudimai faktiškai taikomi tik kai kurių
rūšių jauniklių auginimo, veisimosi, poilsio ir žiemojimo vietovėms, bet ne visų saugomų rūšių atitinkamoms vietovėms.
Be to, pagal šio potvarkio 6 straipsnį šiuo potvarkiu įtvirtintos priemonės netaikomos medžioklei ir žvejybai.
Tačiau šios veiklos gali kelti pavojų direktyvos 5 straipsnio b–d punktuose nurodytoms saugomoms rūšims ir objektams.
Kadangi Austrijos Respublika nepateikė jokių argumentų, galinčių pateisinti nagrinėjamus teisės aktus, įsipareigojimų neįvykdymą
reikia laikyti įrodytu.
Todėl direktyvos 5 straipsnio pažeidimu grindžiamas kaltinimas yra pagrįstas visų ginčijamų Burgenlando nuostatų atžvilgiu.
–       Karintijos žemė
Šalių argumentai
Komisija pabrėžia, kad
KrntJagdG
68 straipsnio 1 dalis neperkelia direktyvos 5 straipsnio a ir e punktuose įtvirtintų draudimų. 68 straipsnio 1 dalis faktiškai
tik numato su lizdais ir veisimosi arealais susijusius draudimus. Be to,
KrntJagdG
51 straipsnio 4a dalis taip pat neperkelia minėtų direktyvos nuostatų.
Austrijos Respublika tvirtina, kad Karintijoje taikomų teisės aktų nuostatos draudžia trikdyti medžiojamųjų plunksnuočių veisimosi
vietoves. Taip pat draudžiama naikinti šių rūšių lizdavietes ir lizdus arba be leidimo rinkti jų kiaušinius.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia pastebėti, kad nors
KrntJagdG
68 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta sistema numato su lizdais, lizdavietėmis, kiaušiniais ir veisimosi vietovėmis susijusias
apsaugos priemones, tačiau joje nėra jokios nuostatos dėl pareigos rūpintis, kad direktyvos 1 straipsnyje numatyti paukščiai
nebūtų žudomi, gaudomi ar laikomi, kaip to reikalauja direktyvos 5 straipsnio a ir e punktai.
Taip pat reikia pastebėti, kad
KrntJagdG
51 straipsnio 4a dalis taip pat neužtikrina šių direktyvos nuostatų perkėlimo, nes jis tik numato bendrosios apsaugos, kurią
sudaro šio straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas medžioti, išimtis.
Todėl reikia pripažinti, kad direktyvos 5 straipsnio a ir e punktuose numatyti draudimai žudyti, gaudyti arba laikyti saugomus
paukščius, nėra minimi šio sprendimo 125 punkte nurodytose nacionalinės teisės nuostatose.
Todėl šiuo atžvilgiu Komisijos pateiktą kaltinimą reikia laikyti pagrįstu.
–       Aukštutinės Austrijos žemė
Šalių argumentai
Komisija mano, kad
Oö NSchG
27 straipsnio 1 dalyje nurodytos programinio pobūdžio priemonės apima tik vietines rūšis. Jame numatytuose įgyvenančių teisės
aktų priėmimo įgaliojimuose kaip apsauginė priemonė nurodoma, kad atitinkama rūšis vietiniame kraštovaizdyje turi būti reta,
nykstanti arba jos išsaugojimas turi sudaryti viešąjį interesą.
Komisija papildomai nurodo, kad pagal
Oö ArtenschutzVO
5 straipsnio 2 dalį šarkai, kėkštui, juodajai varnai ir pilkajai varnai visiškai netaikoma šiame teisės akte numatyta apsauga.
Austrijos Respublika pabrėžia, kad
Oö NSchG
27 straipsnio 2 dalis numato potvarkiu nustatytiną augalų ir gyvūnų apsaugą, kuria atsižvelgiama, be kita ko, į direktyvos
5–7 ir 9 straipsnius. Nukreipimas į
Oö NSchG
27 straipsnio 1 dalį jokiu būdu nekeičia šio teisės aktų leidėjo tikslo.
Ši valstybė narė prideda, kad direktyva atskiria vietines ir nevietines rūšis bei šiam atskyrimui suteikia tam tikras teisines
pasekmes. Iš tikrųjų Direktyvos 11 straipsnis reikalauja kontroliuoti nevietinių rūšių introdukciją tam, kad būtų apsaugota
vietinė fauna ir flora.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kad iš šio sprendimo 110 punkto matyti, jog direktyvos 5 straipsnis taikomas visoms jos 1 straipsnyje
numatytoms rūšims. Todėl Aukštutinės Austrijos rūšių apsaugos sistemos netaikymas šarkai, kėkštui, juodajai varnai ir pilkajai
varnai neatitinka direktyvos.
Be to, saugomų rūšių skaičiaus ribojimas tam tikromis su biologinėmis savybėmis ir bendrojo intereso sumetimais susijusiomis
sąlygomis taip pat pažeidžia direktyvą.
Šios išvados negali pakeisti Austrijos Respublikos argumentas, kad teisę priimti potvarkius turinti institucija turi veikti
direktyvą atitinkančiu būdu. Iš tikrųjų pakanka nurodyti, kad vien tai, kad šios institucijos veiksmai atitinka direktyvos
nuostatas, negali užtikrinti aiškumo ir apibrėžtumo, kurių yra reikalaujama, kad būtų patenkintas teisinio saugumo reikalavimas
(šiuo klausimu žr. 1996 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑236/95, Rink. p. I‑4459, 12 ir 13 punktus bei 2001 m. gegužės 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
, C‑144/99, Rink. p. I‑3541, 21 punktą).
Šios valstybės narės argumentas dėl direktyvos 11 straipsnio taip pat negali būti priimtas. Kaip matyti iš šio sprendimo 101
ir 102 punktų, šis straipsnis negali būti laikomas teisiniu pagrindu nukrypti nuo valstybių narių pareigos pagal direktyvos
1 straipsnį užtikrinti apsaugą.
Taigi reikia pripažinti kaltinimo dėl direktyvos 5 straipsnio pažeidimo Aukštutinėje Austrijoje pagrįstumą.
Direktyvos 6 straipsnio 1 dalies pažeidimas Aukštutinėje Austrijoje
–       Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad pagal
Oö ArtenschutzVO
5 straipsnio 2 dalį šarkai, juodajai varnai ir pilkajai varnai netaikoma direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje numatyta apsaugos
sistema.
Austrijos Respublika pažymi, kad nurodytos rūšys nebuvo įtrauktos į Austrijoje galimų medžioti paukščių sąrašą, pateikiamą
direktyvos II priede, nors ekspertai ir pritaria, kad Austrijai šie paukščiai būtų įtraukti į šį priedą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad direktyvos 6 straipsnio 1 dalis numato, jog valstybės narės draudžia parduoti, pardavimo tikslu transportuoti
ar laikyti, siūlyti parduoti gyvus ar negyvus visų šios direktyvos 1 straipsnyje minimų rūšių paukščius.
Dėl Komisijos pateikto kaltinimo reikia konstatuoti, kad dėl
Oö ArtenschutzVO
5 straipsnio 2 dalies netaikymo nurodytoms paukščių rūšims leidžiama prekyba paukščiais, kuri yra draudžiama pagal direktyvos
6 straipsnio 1 dalį.
Tokiomis aplinkybėmis Austrijos Respublikos argumentas dėl direktyvos II priedo reikšmės Komisijos pateikto kaltinimo atžvilgiu
yra netinkamas.
Šis priedas iš tikrųjų yra susijęs su direktyvos 7 straipsnio nuostatomis, reglamentuojančiomis galimų medžioti rūšių situaciją,
o ne direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą apsaugos sistemą.
Taigi, neatsižvelgiant į taikytiną medžioklės sistemą, valstybės narės privalo užtikrinti pastarojoje nuostatoje įtvirtinto
prekybos draudimo perkėlimą.
Tačiau iš to, kas išdėstyta pirmiau, matyti, kad šis draudimas Aukštutinėje Austrijoje nebuvo įgyvendintas trijų pirmiau nurodytų
paukščių rūšių atžvilgiu.
Todėl reikia tenkinti ieškinį šiuo atžvilgiu.
Direktyvos 7 straipsnio 1 dalies pažeidimas Karintijoje ir Aukštutinėje Austrijoje
–       Karintijos žemė
Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad pagal
KrntJagdG
9 straipsnio 2 dalį juodoji varna, kėkštas ir šarka gali būti medžiojami laikotarpiu nuo liepos 1 d. iki kovo 15 dienos. Tačiau
tokia tvarka pažeidžia direktyvos nuostatas dėl medžioklės.
Austrijos Respublika pabrėžia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas nepagrįstai neįtraukė varnų šeimos į direktyvos II/2 priedo
Austrijos Respublikos teritorijoje galimų medžioti rūšių sąrašą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad pagal direktyvos 7 straipsnio 1 ir 3 dalis laikantis nacionalinės teisės galima medžioti II/2 priede
išvardytas rūšis, nurodytose valstybėse narėse.
Neginčijama, kad Komisijos kaltinime nurodytos rūšys nėra įtrauktos į šio priedo 2 dalį kaip Austrijoje galimos medžioti paukščių
rūšys.
Todėl šių rūšių medžioklės leidimo laikotarpio nustatymas yra nesuderinamas su direktyvos 7 straipsnio 1 dalimi.
Reikia papildyti, kad Austrijos Respublikos argumentas dėl tariamos Bendrijos teisės aktų leidėjo klaidos nustatant direktyvos
II/2 priedo turinį ir tai, kad Austrijos Respublika siekia, jog atitinkamos rūšys būtų įtrauktos į jos teritorijoje medžioti
galimų rūšių sąrašą, yra nesvarbus vertinant Komisijos pateiktą kaltinimą.
Iš to išplaukia, kad direktyvos 7 straipsnio 1 dalis buvo netinkamai perkelta į nacionalinę teisę Karintijoje.
Todėl reikia sutikti su Komisijos kaltinimu šiuo atžvilgiu.
–       Aukštutinės Austrijos žemė
Šalių argumentai
Komisija pastebi, kad pagal
Oö ArtenschutzVO
5 straipsnio 2 punktą šarka, kėkštas, juodoji varna ir pilkoji varna nepriskirtos saugoti būtinoms rūšims. Tokia tvarka nukrypsta
nuo direktyvos 7 straipsnio 1 dalies, kuri numato, kad Austrijoje medžioti galima tik II/2 priede išvardytas rūšis.
Austrijos Respublika nurodo argumentus, kuriuos ji pateikė šios direktyvos nuostatos perkėlimo į nacionalinę teisę Karintijoje
atžvilgiu (žr. šio sprendimo 150 punktą).
Valstybė narė taip pat nurodo, kad bet kuriuo atveju šio potvarkio taikymas atitinka direktyvą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl Komisijos pateikto kaltinimo pagrįstumo reikia nukreipti į šio sprendimo 154 punktą, kuriame aptarta direktyvos II/2 priedo
reikšmė šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalies taikymui Austrijoje.
Iš to išplaukia, kad
Oö ArtenschutzVO
5 straipsnio 2 punktas turi būti laikomas nesuderinamas su šia direktyvos nuostata.
Dėl Austrijos Respublikos argumento, susijusio su direktyvą atitinkančiu įgyvendinimu pakanka priminti, kad vien administracinė
praktika, kuri dėl savo pobūdžio gali būti pakeista administracijos nuožiūra, nelaikytina tinkamai įvykdančia direktyvos perkėlimo
įsipareigojimus (žr. šiuo klausimu 1997 m. kovo 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑197/96, Rink. p. I‑1489, 14 punktą; 2000 m. kovo 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑358/98, Rink. p. I‑1255, 17 punktą ir 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Jungtinę Karalystę
, C‑33/03, Rink. p. I‑1865, 25 punktą).
Taigi reikia pripažinti Komisijos šiuo atžvilgiu pateikto kaltinimo pagrįstumą.
Direktyvos 7 straipsnio 4 dalies pažeidimas Burgenlande, Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje, Aukštutinėje Austrijoje, Zalcburgo
žemėje, Tirolyje, Vorarlberge ir Vienos žemėje
–       Burgenlando žemė
Šalių argumentai
Komisija nurodo, kad pagal
Bgld JagdG
88b straipsnio 2 dalį slanka gali būti medžiojama nuo kovo 1 d. iki balandžio 15 d., pagal medžioklės poravimosi laikotarpiu
taisykles. Be to,
Bgld JagdVO
76 straipsnyje nustatyti šie apsaugos laikotarpiai nukrypsta nuo direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje numatytų reikalavimų: keršulio
(saugomas balandžio 16 d. – birželio 30 d., nors, Komisijos teigimu, turėtų būti vasario 1 d. – rugpjūčio 31 d.), pietinio
purplelio (saugomas balandžio 16 d. – birželio 31 d. vietoj kovo 1 d. – spalio 20 d.), paprastojo purplelio (saugomas lapkričio
1 d. – birželio 30 d. vietoj balandžio 11 d. – rugpjūčio 31 d.) ir slankos (saugoma sausio 1 d. – vasario 28 d. ir balandžio
16 d. – rugsėjo 30 d. vietoj vasario 20 d. – rugsėjo 10 d.).
Austrijos Respublika pastebi, kad
Bgld JagdVO
76 straipsnyje nustatytais apsaugos laikotarpiais atsižvelgiama į šio regiono klimato sąlygas. Be to, Burgenlande vykdoma
selektyvi medžioklė netrikdo patelių, pavyzdžiui, slankų patelių, jokioje veisimosi stadijoje. Be to, numatytais medžioklės
draudimo laikotarpiais atsižvelgiama į direktyvos 9 straipsnyje numatytas leidimo nukrypti sąlygas. Galiausiai, šis teisės
aktas yra šį 9 straipsnį atitinkanti priemonė, nes leidžia medžioti tik šios rūšies patinus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia pastebėti, kad savo ieškinyje Komisija nurodė kėkšto, keršulio, pietinio purplelio ir paprastojo purplelio medžioklės
leidimo laikotarpius, kurie labai skiriasi nuo šio sprendimo 164 punkte nurodytų ginčijamose nacionalinėse nuostatose įtvirtintų
medžioklės leidimo laikotarpių.
Iš tiesų, šie laikotarpiai skiriasi ne tik apsaugos trukme, bet ir šių laikotarpių pradžios ir pabaigos datomis.
Dėl Komisijos pateikto kaltinimo pagrįstumo vertinimo reikia pažymėti, kad apsaugos laikotarpiai, kurių reikia laikytis pagal
direktyvos 7 straipsnio 4 dalį, turi būti nustatomi atsižvelgiant į mokslinius ornitologijos srities duomenis (žr. ypač 1991 m.
sausio 17 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑157/89, Rink. p. I‑57, 15, 19 ir 24 punktus).
Tačiau ieškinyje nenurodyti jokie tokio pobūdžio duomenys, galintys pagrįsti Komisijos siūlomų laikotarpių atitikimą direktyvos
7 straipsnio 4 dalyje nurodytiems vertinamiesiems kriterijams, pavyzdžiui, nagrinėjamų paukščių rūšių protingo naudojimo ir
ekologiškai subalansuotos kontrolės principams.
Svarbu papildomai nurodyti, kad tokie moksliniai duomenys yra ypač reikalingi dar ir dėl to, kad Austrijos Respublika nurodė,
jog Burgenlande medžioklės leidimo laikotarpiai buvo nustatyti atsižvelgiant į specifines šio regiono klimato sąlygas.
Tokiomis aplinkybėmis pateikti tinkamus mokslinius duomenis įrodyti, kad ginčijami medžioklės leidimo laikotarpiai yra nesuderinami
su direktyvos 7 straipsnio 4 dalimi, turi Komisija.
Nesant tokių duomenų, ieškinį šiuo atžvilgiu reikia atmesti.
–       Karintijos žemė
Šalių argumentai
Komisija pirmiausia nurodo, kad
KrntJagdG
9 straipsnio 2 dalyje tam tikroms rūšims nustatomi įvairias veisimosi ir jauniklių nesavarankiškumo stadijas apimantys medžioklės
leidimo laikotarpiai, kurie nepakankamai pagrįsti direktyvos 9 straipsnyje numatytomis nukrypti leidžiančiomis sąlygomis.
Tokios rūšys yra: kurtinys (kurio medžioklė leidžiama gegužės 10 d. – 31 d., nors Komisijos teigimu ji turėtų būti spalio
1 d. – vasario 28 d.), tetervinas (kurio medžioklė leidžiama gegužės 10 d. – 31 d. vietoj rugsėjo 21 d. – kovo 31 d.), slanka
(kurios medžioklė leidžiama rugsėjo 1 d. – gruodžio 31 d. ir kovo 16 d. – balandžio 10 d. vietoj rugsėjo 11 d. – vasario 19 d.),
laukys (kurio medžioklė leidžiama rugpjūčio 16 d. – sausio 31 d. vietoj rugsėjo 21 d. – kovo 10 d.), keršulis (kurio medžioklė
draudžiama rugpjūčio 1 d. – gruodžio 31 d. ir kovo 16 d. – balandžio 10 d. vietoj rugsėjo 1 d. – sausio 31 d.) bei pietinis
purplelis (kurio medžioklė leidžiama rugpjūčio 1 d. – gruodžio 31 d. ir kovo 16 d. – balandžio 10 d. vietoj spalio 21 d. –
vasario 20 d.).
Antra, konkrečiai dėl pavasarinės medžioklės Komisija pabrėžia, kad nurodytieji medžioklės leidimo laikotarpiai apima kurtinio,
tetervino ir slankos poravimosi stadiją.
Šiuo atžvilgiu Komisija tvirtina, kad šios stadijos neįmanoma atskirti nuo jauniklių auginimo, veisimosi ir jauniklių nesavarankiškumo
laikotarpio. Todėl šio sprendimo 173 punkte nurodyta nacionalinės teisės nuostata pažeidžia direktyvos 7 straipsnio 4 dalį.
Komisija pabrėžia, kad poravimosi etapas įeina į jauniklių auginimo, veisimosi ir jauniklių nesavarankiškumo laikotarpį. Tai,
kad šis etapas yra ankstesnis už veisimąsį siaurąja prasme, negali minėtų rūšių pašalinti iš direktyvos 7 straipsnio 4 dalies
taikymo srities.
Trečia, Komisija tvirtina, kad
KrntJagdG
3 straipsnis, nustatantis sumedžiojimo limitų nustatymo kriterijus, visiškai nemini direktyvos 9 straipsnyje įtvirtintų nukrypti
leidžiančių kriterijų.
Austrijos Respublika pripažįsta, kad Karintijoje nustatyti laukio, keršulio ir pietinio purplelio medžioklės leidimo laikotarpiai
neatitinka direktyvos.
Tačiau ši valstybė narė mano, kad kurtinio, tetervino ir slankos patinų medžioklė poravimosi vietovėse yra nesusijusi su jauniklių
auginimo, veisimosi, perėjimo ir jauniklių nesavarankiškumo laikotarpiu. Ji teigia, kad šių rūšių veisimasis iš tikrųjų vyksta
ne poravimosi vietovėse. Be to, ribojančios nuostatos užtikrina, kad bus nužudyta tik nedaug patinų, o patelės – apsaugotos
parėjimo laikotarpiu.
Ši valstybė narė tvirtina, kad
KrntJagdG
51 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta medžioklės tvarka atitinka direktyvos 7 straipsnio 4 dalies reikalavimus. Medžioklės leidimo
laikotarpiai iš tiesų nustatomi taip, kad selektyvi medžiojamųjų plunksnuočių medžioklė nedideliais skaičiais ir griežtos
kontrolės sąlygomis, būtų leidžiama, jei nėra jokio kito priimtino sprendimo ir medžioklė nekenkia šių rūšių populiacijos
išsaugojimui.
Austrijos Respublika pažymi, kad kurtinio, tetervino ir slankos sumedžiojimo limitai atitinka direktyvą. Šių rūšių medžioklė
iš tiesų leidžiama remiantis tiksliu kiekvieno medžioklės ploto populiacijos surašymu, o konkrečios rūšies gyvūnų sumedžiojimui
suteikiamas individualus leidimas.
Valstybė narė taip pat nurodo, kad dėl su populiacijos kontrole susijusių ribojančių nuostatų, individualių sumedžiojimų skaičiaus
ir šaudymo leidimo laikotarpių, nužudomas tik nedidelis nagrinėjamų rūšių patinų skaičius.
Galiausia valstybė narė pabrėžia, kad visiškai uždraudus šių rūšių medžioklę poravimosi stadijos metu, medžiotojai prarastų
suinteresuotumą šios rūšies medžiojamaisiais plunksnuočiais ir sumenkintų šių rūšių buveinių išsaugojimo pastangas. Tai nedelsiant
paveiktų šių rūšių populiaciją, kuriai reikalinga specifinė buveinė ? miškas, kurių labai sumažėjo.
Teisingumo Teismo vertinimas
Atsakovė pripažino Karintijoje nustatytų laukio, keršulio ir pietinio purplelio medžioklės leidimo laikotarpių nesutapimą,
todėl reikia pripažinti šio kaltinimo pagrįstumą šių rūšių atžvilgiu.
Dėl slankos reikia pastebėti, kad jos medžioklė leidžiama ne tik laikotarpiu nuo vasaros pabaigos iki žiemos pradžios, t.
y. nuo rugsėjo 1 d. iki gruodžio 31 d., bet taip pat laikotarpiu nuo žiemos pabaigos iki pavasario pradžios, t. y. nuo kovo
16 d. iki balandžio 10 dienos. Taigi ši medžioklė leidžiama beveik penkis mėnesius.
Tačiau toks ilgas medžioklės leidimo laikotarpis jokiu būdu negali būti laikomas galinčiu patekti į direktyvos 9 straipsnio
taikymo sritį.
Iš tiesų dėl savo pobūdžio ir apimties, tokia medžioklės sistema yra nesuderinama su direktyvoje numatytais apsaugos tikslais.
Kadangi atsakovė nenurodė jokio iš 9 straipsnyje nurodytų nukrypimo motyvų, galinčių pateisinti nagrinėjamą medžioklės sistemą,
įsipareigojimų neįvykdymą šiuo atžvilgiu reikia laikyti įrodytu.
Kita vertus, kurtinio ir tetervino atveju nagrinėjamas potvarkis numato tik pavasarinį medžioklės leidimo laikotarpį.
Tačiau šis laikotarpis iš dalies sutampa su šių rūšių poravimosi laikotarpiu.
Todėl reikia nustatyti, ar direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje numatyti draudimai apima šią stadiją.
Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad šioje nuostatoje įtvirtinta apsaugos sistema yra apibrėžta plačiai, atsižvelgiant į atitinkamų
rūšių biologinius ypatumus bei į tai, kad ji susijusi ne tik su jauniklių auginimo, bet ir įvairių veisimosi stadijų laikotarpiais.
Direktyvos 7 straipsnio 4 dalies tikslą iš tiesų atitinka tik tokia schema, kuri, kaip Teisingumo Teismas jau yra nurodęs,
yra skirta užtikrinti visišką apsaugą laikotarpiais, kuriais kyla didelis pavojus laukiniams paukščiams (žr. minėto 1991 m.
sausio 17 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
14 punktą ir 1994 m. sausio 19 d. Sprendimo
Association pour la protection des animaux sauvages ir kt.
, C‑435/92, Rink. p. I‑67, 9 punktą). Ši teismų praktika iš esmės išreiškia nuostatą, kad bet kokie veiksmai laikotarpiais,
susijusiais su paukščių veisimusi, net jei nukreipti tik į populiacijos dalį, gali turėti poveikio jų veisimuisi.
Taip yra ir poravimosi stadijos atveju, kurios metu atitinkamoms rūšims kyla didelis pavojus ir jos yra ypač lengvai pažeidžiamos.
Todėl reikia daryti išvadą, kad ši stadija įeina į laikotarpį, kurio metu direktyvos 7 straipsnio 4 dalis draudžia iš principo
bet kokią medžioklę.
Dėl klausimo, ar direktyvos 9 straipsnyje numatyti leidimai nukrypti gali būti taikomi direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje nurodytoms
situacijoms, kurioms taikomi specialūs apsaugos reikalavimai, reikia priminti, kad 2003 m. spalio 16 d. Sprendime
Ligue pour la protection des oiseaux sauvages ir kt.
(C‑182/02, Rink. p. I‑12105, 9 punktas), Teisingumo Teismas nusprendė, jog direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punktas numato
galimybę, laikantis kitų 9 straipsnio sąlygų, leisti sugauti, laikyti arba kitaip protingai naudoti paukščius direktyvos 7 straipsnio
4 dalyje nurodytais laikotarpiais, kuriais laukinių paukščių išlikimui kyla didelis pavojus.
Todėl rekreacinė laukinių paukščių medžioklė direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje nurodytais laikotarpiais gali, jei tenkinami
jos 9 straipsnio 2 dalies reikalavimai, atitikti „protingo naudojimo“ kriterijų direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkto
prasme (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo
Ligue pour la protection des oiseaux sauvages ir kt.
11 punktą).
Tačiau šių reikalavimų laikymosi įrodinėjimo našta kiekvieno nukrypimo atveju tenka šį sprendimą priimančiai nacionalinei
institucijai (šiuo klausimu žr. 2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Suomiją
, C‑344/03, Rink. p. I‑11033, 39 ir 60 punktus bei 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo
WWF Italia ir kt.
, C‑60/05, Rink. p. I‑5083, 34 punktą).
Dėl nustatymo, ar
KrntJagdG
51 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta medžioklės sistema“, yra suderinama su direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punktu ir ypač
reikalavimu, kad nukrypti leidžiančios nuostatos leistų medžioti tik „nedideliais skaičiais“, svarbu priminti, jog priimdamos
pastarąją nuostatą perkeliančias priemones valstybės narės turi užtikrinti, kad visais joje numatytų nukrypti leidžiančių
nuostatų taikymo atvejais ir visoms saugomoms rūšims leidžiamas sumedžioti kiekis neviršytų limito, atitinkančio nedidelį
šių sumedžiojimų skaičių, kuris turi būti nustatytas remiantis tiksliais moksliniais duomenimis (žr. minėto sprendimo
WWF Italia
29 punktą).
Šiuo klausimu, nors, kaip teigia atsakovė, tetervino ir kurtinio medžioklei taikomi bendrieji sumedžiojimo limitai, tačiau
minėta nacionalinė nuostata nepatikslina, ką šioje sistemoje reiškia „nedidelio skaičiaus“ sąvoka direktyvos 9 straipsnio
1 dalies c punkto prasme.
Bendrijos teisės reikalavimus atitinkantis direktyvos perkėlimas reikalauja sudaryti galimybę institucijoms, kompetentingoms
suteikti atitinkamos rūšies paukščių išimtinės medžioklės leidimus vadovaujantis leidžiančiomis nukrypti nuostatomis, remtis
pakankamai tiksliais rodmenimis dėl būtinų laikytis limitų (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
WWF Italia ir kt.
36 punktą).
Todėl
KrntJagdG
51 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta medžioklės sistema neatitinka direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkto.
Reikia papildyti, kad Austrijos Respublika pripažino, jog nagrinėjamos rūšys atitinkamoje teritorijoje aptinkamos ir rudenį
bei žiemą, tačiau pažymėjo, kad medžioklė šiais metų laikais vyksta mažiau palankiomis sąlygomis. Tačiau ši aplinkybė nėra
svarbi direktyvoje įtvirtintos teisinės apsaugos sistemos atžvilgiu.
Tokiomis aplinkybėmis
KrntJagdG
51 straipsnio 2 dalis neatitinka ir direktyvos 9 straipsnio 1 dalies įvadinės dalies, kuri leidimą nukrypti nuo paukščių
apsaugos nuostatų susieja su jokio kito priimtino sprendimo nebuvimu (žr. šiuo klausimu 2005 m. birželio 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑135/04, Rink. p. I–5261, 18 punktą).
Galiausia dėl Austrijos Respublikos argumento, kad būtina leisti medžioti kurtinį ir teterviną tam, kad medžiotojai išsaugotų
ir prižiūrėtų jų buveinę, reikia nurodyti, jog nors floros apsauga nurodyta kaip vienas iš direktyvos 9 straipsnio 1 dalies
a punkto ketvirtojoje įtraukoje nurodytų leidimo nukrypti motyvų, tačiau reikia pastebėti, kad šios buveinės apsauga gali
būti užtikrinama nepriklausomai nuo medžioklės (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
35 ir 40 punktus).
Be to, kaip savo išvados 61 punkte nurodė generalinė advokatė, valstybės narės privalo užtikrinti šią direktyvos 4 straipsnyje
numatytą apsaugą tiek specialiose apsaugos teritorijose, tiek už jų ribų.
Todėl reikia atmesti visus Austrijos Respublikos argumentus.
Reikia pripažinti, kad potvarkis dėl medžioklės Karintijoje neatitinka direktyvos visų šiame kaltinime nurodytų rūšių atžvilgiu.
Todėl Komisijos ieškinys šiuo atžvilgiu yra pagrįstas.
–       Žemutinės Austrijos žemė
Šalių argumentai
Komisija nurodo, kad
Nö JagdVO
22 straipsnis įtvirtina tam tikrų rūšių medžioklės leidimo laikotarpius, apimančius šių rūšių jauniklių auginimo arba veisimosi
ir jauniklių nesavarankiškumo stadijas. Tai yra kurtinys (kurio medžioklė leidžiama lyginių metų gegužės 1 d. – 31 d., nors,
Komisijos teigimu, turėtų būti spalio 1 d. – vasario 28 d.), tetervinas (kurio medžioklė leidžiama nelyginių metų gegužės
1 d. –31 d. vietoj rugsėjo 21 d. – kovo 31 d.), gargatūnas (kurio medžioklė leidžiama sausio 1 d. – gruodžio 31 d. ir spalio
1 d. – kovo 28 d. vietoj spalio 1 d. – kovo 28 d.), slanka (kurios medžioklė leidžiama rugsėjo 1 d. – gruodžio 31 d. ir kovo
1 d. – balandžio 15 d. vietoj rugsėjo 11 d. – vasario 19 d.) ir keršulis (kurio medžioklė leidžiama rugpjūčio 1 d. – sausio
31 d. vietoj rugsėjo 1 d. – sausio 31 d.).
Austrijos Respublika pripažįsta, kad rudeninė keršulio medžioklė turėtų būti nustatyta nuo rugsėjo 1 d., kaip nurodo Komisija.
Dėl kurtinio, tetervino ir slankos medžioklės tvarkos ši valstybė narė nukreipia į argumentus, susijusius su direktyvos 7 straipsnio
4 dalies perkėlimu Karintijoje (žr. šio sprendimo 179–183 punktus).
Valstybė narė primena, kad šių rūšių pavasarinės medžioklės leidimo laikotarpis apima poravimosi stadiją, kuri yra pirmesnė
už jauniklių auginimo ir įvairias veisimosi stadijas. Todėl speciali direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje įtvirtinta apsaugos
sistema neturėtų būti taikoma.
Austrijos Respublikos nuomone, gargatūno medžioklės leidimo laikotarpiai nėra šio ieškinio objektas, nes ši rūšis nebuvo nurodyta
ikiteisminio nagrinėjimo etape.
Ši valstybė narė be to tvirtina, kad šios rūšies patinai yra didesni nei tetervino patinai, ir todėl pastaruosius trikdo poravimosi
metu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Atsižvelgiant į atsakovės atsakymą dėl su keršulio medžioklės leidimo laikotarpiu susijusio kaltinimo, reikia konstatuoti
įsipareigojimų neįvykdymą šiuo atžvilgiu.
Dėl gargatūno reikia pabrėžti, kad jis išvestas sukryžminus dvi rūšis ir kad neatsižvelgiant į tai, ar jis gali būti laikomas
atskira rūšimi biologine prasme, jis bet kuriuo atveju skiriasi nuo kurtinio ir tetervino.
Todėl gargatūno medžioklės Žemutinėje Austrijoje tvarka turėjo būti nurodyta oficialiame pranešime, nes pagal Teisingumo Teismo
praktiką šis pranešimas apibrėžia bylos objektą (žr. šiuo klausimu 2006 m. balandžio 27 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑441/02, Rink. p. I‑3449, 59 ir 60 punktus bei 2007 m. sausio 30 d. Sprendimo
Komisija prieš Daniją
, C‑150/04, Rink. p. I‑0000, 66 ir 67 punktus).
Todėl Komisijos ieškinį šiuo atžvilgiu reikia laikyti nepriimtinu.
Kaltinimo dėl nepakankamos slankos apsaugos atžvilgiu reikia pastebėti, kad šios rūšies medžioklė leidžiama nuo kovo 1 d.
iki balandžio 15 d. ir nuo vasaros pabaigos iki žiemos pradžios.
Leisdama šios rūšies medžioklę ilgiau nei penkis mėnesius,
Nö JagdVO
22 straipsnyje įtvirtinta tvarka užkrauna per didelę naštą jos populiacijai.
Tačiau kaip matyti iš šio sprendimo 186 ir 187 punktų, tokia tvarka bet kuriuo atveju nepatenka į direktyvos 9 straipsnio
taikymo sritį.
Dėl kurtinio ir tetervino reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 194 ir 195 punktų, pavasarinės medžioklės leidimo
laikotarpis apima šių rūšių poravimosi stadijos laikotarpį, kurio atžvilgiu direktyvos 7 straipsnio 4 dalis reikalauja taikyti
specialias apsaugos priemones.
Nors ir nėra numatyta šių dviejų rūšių rudeninė medžioklė, o pavasarinė medžioklė leidžiama tik kas antrus metus, tačiau Austrijos
Respublika nepateikė konkrečių duomenų apie tai, kaip užtikrinamas direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkto laikymasis, ypač
medžioklės ribojimo „nedideliais skaičiais“ atžvilgiu.
Tačiau, kaip matyti iš šio sprendimo 199 ir 201 punktų, kompetentingos atitinkamos valstybės narės institucijos privalo teisiškai
pakankamai tiksliai ir remdamosi pripažintais moksliniais duomenimis užtikrinti, kad bet kuriuo atveju nebūtų viršytas ribinis
kiekis ir, be to, kad būtų užtikrinta visiška nurodytų rūšių apsauga (žr. šiuo klausimu ir 2004 m. gruodžio 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑79/03, Rink. p. I‑11619, 41 ir 43 punktus).
Tačiau ginčijamame potvarkyje tokia informacija nenurodyta.
Todėl šis Komisijos kaltinimas yra pagrįstas tiek, kiek jis susijęs su visomis nurodytomis rūšimis, išskyrus gargatūno, kurio
atžvilgiu ieškinys yra nepriimtinas.
–       Aukštutinės Austrijos žemė
Šalių argumentai
Komisija pastebi, kad pagal
Oö SchonzeitenVO
1 straipsnio 1 dalį jauniklių auginimo ir įvairių veisimosi stadijų laikotarpiu leidžiama medžioti, pirma, kurtinį (gegužės
1 d. – 31 d., nors, Komisijos teigimu, turėtų būti spalio 1 d. – vasario 28 d.), teterviną (gegužės 1 d. – 31 d. vietoj rugsėjo
21 d. – kovo 31 d.) ir gargatūną (gegužės 1 d. –31 d. vietoj spalio 1 d. – kovo 28 d.) bei, antra, slanką (spalio 1 d. – balandžio
30 d. vietoj rugsėjo 11 d. – vasario 19 d.).
Austrijos Respublika tvirtina, kad kurtinio, tetervino ir gargatūno pavasarinė medžioklė apima poravimosi stadiją, todėl jam
netaikoma direktyvos 7 straipsnio 4 dalis.
Šiuo klausimu ši valstybė narė nukreipia į argumentus dėl Karintijoje galiojančios medžioklės tvarkos, pateikiamus šio sprendimo
179–183 punktuose.
Dėl slankos ji pabrėžia, kad numatyti medžioklės leidimo laikotarpiai nukrypsta nuo direktyvos tik patinų atžvilgiu, kuriuos
iš tikrųjų tik vienus galima medžioti poravimosi stadijos metu. Taigi patelės netrikdomos nė vienos veisimosi stadijos metu.
Dėl šios rūšies biologinių ypatybių ši medžioklės tvarka yra suderinama su atitinkamų populiacijų protingo naudojimo ir subalansuoto
reguliavimo principais.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl kaltinimo, susijusio su kurtinio ir tetervino apsauga, reikia priminti, kad kaip matyti iš šio sprendimo 194 ir 195 punktų,
Aukštutinėje Austrijoje nustatyti šių dviejų rūšių medžioklės leidimo laikotarpiai atitinka laikotarpį, kuriam pagal direktyvos
7 straipsnio 4 dalį turi būti taikoma speciali apsauga.
Tačiau nors leidžiama tik pavasarinė šių rūšių medžioklė, Austrijos Respublika nepateikė duomenų, leidžiančių nustatyti, ar
ši tvarka atitinka direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkte įtvirtintus reikalavimus, kaip jie yra išaiškinti teismo praktikoje
(žr. šio sprendimo 199 ir 201 punktus). Ginčijamas potvarkis nenurodo, kaip ši tvarka užtikrina, kad medžioklė būtų apribota
„nedideliais skaičiais“.
Dėl su gargatūno, kuris išvestas sukryžminus kurtinį ir teterviną, medžiokle susijusio kaltinimo reikia priminti, kad pagal
direktyvos 1 straipsnį ja siekiama apsaugoti visų rūšių laukinius paukščius, natūraliai paplitusius valstybių narių, kurioms
taikoma Sutartis, europinėje teritorijoje.
Savo išvados 93 punkte generalinė advokatė pabrėžė, kad biologinė rūšis yra visų individų, galinčių veistis tarpusavyje, grupė.
Atsiliepime į ieškinį Austrijos Respublika ginčijo, kad poruodamasis gargatūnas, patinas arba patelė, laisvėje gali susilaukti
palikuonio, o Komisija šiuo klausimu neprieštaravo.
Todėl Komisija neįrodė, kad egzistuoja veistis galinčių gargatūnų grupė, leidžianti jį laikyti atskira rūšimi, patenkančia
į direktyvos taikymo sritį.
Todėl su gargatūno medžioklės Aukštutinėje Austrijoje tvarka susijęs kaltinimas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl su slankos medžioklės tvarka susijusio kaltinimo reikia konstatuoti, kad ši rūšis gali būti medžiojama ne tik pavasarį,
bet ir rudenį bei žiemą.
Tokia tvarka, dėl ja nustatytos medžioklės leidimo laikotarpių trukmės, kaip matyti iš šio sprendimo 186 ir 187 punktų, yra
nesuderinama su direktyvos apsauga ir nepateisinama pagal jos 9 straipsnį.
Galiausia dėl Austrijos Respublikos atlikto atskyrimo tarp atitinkamos rūšies patelių ir patinų pakanka pažymėti, kad direktyvos
nuostatose, susijusiose su laukinių paukščių apsaugos apimtimi, nėra jokio šio atskyrimo teisinio pagrindo.
Todėl reikia sutikti su Komisijos kaltinimu tiek, kiek jis susijęs su Aukštutinėje Austrijoje galiojančia visų nurodytų rūšių,
išskyrus gargatūną, medžioklės tvarka.
–       Zalcburgo žemė
Šalių argumentai
Komisija nurodo, kad iš
Sbg JagdG
54 straipsnio 1 dalies, skaitant ją kartu su
Sbg SchonzeitenVO
1 straipsniu, matyti, jog tam tikrų rūšių medžioklė yra leidžiama jauniklių auginimo ir įvairių veisimosi stadijų laikotarpiu,
t. y. laikotarpiais, kuriais medžioklė iš principo yra draudžiama, jei neįvykdytos direktyvos 9 straipsnyje leidimo nukrypti
numatytos sąlygos ir kriterijai. Tai taikoma kurtiniui (kurio medžioklė leidžiama gegužės 1 d. – 31 d., nors, kaip teigia
Komisija, turėtų būti spalio 1 d. – vasario 28 d.), tetervinui (kurio medžioklė leidžiama gegužės 1 d. – birželio 15 d. vietoj
rugsėjo 21 d. – kovo 31 d.), gargatūnui (kurio medžioklė leidžiama gegužės 1 d. – birželio 15 d. vietoj spalio 1 d. – kovo
28 d.) ir slankai (kurios medžioklė leidžiama kovo 1 d. – balandžio 15 d. ir spalio 1 d. – gruodžio 31 d. vietoj rugsėjo 11 d.
– vasario 19 d.).
Komisija nurodo, kad
Sbg JagdG
60 straipsnio 3a dalis nustato tik minimalų ir prireikus maksimalų sumedžiojimų skaičių. Todėl nėra jokios galimybės tvirtinant
sumedžiojimo limitus įvertinti nukrypstančios nuostatos motyvus direktyvos 9 straipsnio atžvilgiu.
Dėl kurtinio, tetervino ir gargatūno medžioklės poravimosi stadijos laikotarpiu Austrijos Respublika iš esmės nukreipia į
savo argumentus dėl šių rūšių apsaugos Karintijoje (žr. šio sprendimo 179–183 punktus).
Ši valstybė narė paaiškina, kad priimdamos potvarkį dėl sumedžiojimo limitų kompetentingos valdžios institucijos atsižvelgia
į direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalių sąlygas ir kriterijus, kuriais leidžiama nukrypti nuo direktyvoje numatytų draudimų.
Ši valstybė narė pažymi, kad pagal
Sbg JagdG
60 straipsnio 3a dalį maksimalus leidžiamų sumedžiojimų kiekis apskaičiuojamas taip, kad būtų sudaryta
Sbg JagdG
3 straipsnyje įtvirtintus principus atitinkanti populiacija ar kad ji tokia išliktų. Potvarkis dėl sumedžiojimo limitų priimamas
remiantis, be kita ko, tiksliai užfiksuotais padarytos žalos duomenimis bei pranešimais ir prognozėmis apie atitinkamų rūšių
populiacijas. Šiame potvarkyje nurodyti skaičiai suprantami kaip maksimalūs sumedžiojimai.
Austrijos Respublika papildo, kad leidžiami veiksmai susiję tik su
Sbg JagdG
59 straipsnio 1 dalyje numatytomis paukščių rūšimis, t. y. tomis, kurios nėra įtrauktos į direktyvos II priedą kaip Austrijoje
medžioti galimos rūšys. Tačiau joks sumedžiojimo limitas nebuvo nustatytas, todėl šioms paukščių rūšims taikomas bendrasis
draudimas medžioti. Tam tikrais atvejais jas medžioti gali būti leidžiama tik
Sbg JagdG
104 straipsnio 4 dalies pagrindu, tačiau tik ne direktyvoje įtvirtintais apsaugos laikotarpiais.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip matyti iš šio sprendimo 186 ir 187 punktuose nurodytų motyvų, slankos pavasarinė medžioklė greta taip pat leidžiamos
šios rūšies rudeninės medžioklės, nėra pateisinama direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkto pagrindu.
Siekiant nustatyti, ar kurtinio ir tetervino medžioklės, kuri leidžiama tik pavasarį, atveju tenkinamos leidimo nukrypti sąlygos
ir kriterijai, reikia konstatuoti, kad
Sbg JagdG
59 straipsnio 1 dalis taikoma tik rūšims, kurios neįtrauktos į direktyvos II priedą kaip Austrijoje galimos medžioti rūšys.
Tačiau kurtinys ir tetervinas yra paminėti šiame priede. Todėl šioms dviems rūšims netaikomi sumedžiojimų limitai.
Atsakant į klausimą, ar šių rūšių medžioklė gali būti pateisinama pagal direktyvos 9 straipsnį, reikia konstatuoti, kad atsakovė
neįrodė, jog Zalcburgo žemės įstatymai atitinka direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytą leidimo nukrypti motyvą.

Sbg JagdG
59 straipsnio 1 dalis sumedžiojimo limitus iš tikrųjų paveda nustatyti potvarkius priimti turinčiai teisę institucijai, tačiau
šios potvarkių priėmimo kompetencijos neapriboja jokiais privalomojo pobūdžio kiekiais.
Todėl ieškinys yra pagrįstas tiek, kiek jis susijęs su slankos, kurtinio ir tetervino medžioklės tvarka.
Dėl Zalcburgo žemės nuostatų, susijusių su gargatūno medžiokle, reikia priminti, kad kaip matyti iš šio sprendimo 234–237 punktų,
nebuvo įrodyta, kad šiai rūšiai taikoma direktyva.
Todėl su gargatūno medžiokle Zalcburge susijęs kaltinimas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad ieškinys yra pagrįstas tiek, kiek jis susijęs su visų nurodytų rūšių, išskyrus gargatūno,
medžioklės Zalcburgo žemėje tvarka.
–       Tirolio žemė
Šalių argumentai
Komisija pastebi, kad
DurchfVO Tiroler JagdG
1 straipsnio 1 dalis nustato medžioklės leidimo laikotarpius, kurie iš dalies apima kurtinio (kurio medžioklė leidžiama nelyginių
metų gegužės 1 d. – 15 d., nors, Komisijos teigimu, turėtų būti spalio 1 d. – vasario 28 d.) ir tetervino (kurio medžioklė
leidžiama gegužės 10 d. – 31 d. vietoj rugsėjo 21 d. – kovo 31 d.) jauniklių auginimo ir įvairių veisimosi stadijų laikotarpius
taip nukrypdami nuo direktyvos 7 straipsnio 4 dalies.
Komisija pabrėžia, jog kadangi kurtinio ir tetervino, kuriems ypač Austrijoje kyla išnykimo pavojus, medžioklė leidžiama tik
išimtiniais atvejais, vadovaujantis direktyvos 9 straipsniu, būtina užtikrinti šioje nuostatoje įtvirtintų leidimo nukrypti
sąlygų ir kriterijų laikymąsį.
Austrijos Respublika nukreipia į argumentus dėl nurodytų rūšių pavasarinės medžioklės, kuri sutampa su šių rūšių poravimosi
laikotarpiu, Karintijoje (žr. 179–183 punktus).
Ši valstybė narė taip pat pabrėžia, kad yra sudėtinga medžioti Tirolyje rudenio pabaigoje arba žiemą ir bet kuriuo atveju
šių rūšių populiacijoms šiame regione nekyla išnykimo pavojus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje numatytos apsaugos sistemos reikia priminti, kad kaip matyti iš šio sprendimo 194 ir
195 punktų, ši sistema taikoma kurtinio ir tetervino poravimosi stadijai.
Dėl Austrijos Respublikos argumento, jog sudėtinga medžioti Tirolyje rudenį ir žiemą, pakanka pastebėti, kad tokio argumento
negalima priskirti jokiai direktyvos 9 straipsnyje numatytai leidimo nukrypti sąlygai.
Todėl ieškinys yra pagrįstas tiek, kiek jis susijęs su
DurchfVO Tiroler JagdG
1 straipsnio 1 dalyje įtvirtintais kurtinio ir tetervino medžioklės laikotarpiais.
–       Forarlbergo žemė
Šalių argumentai
Komisija nurodo, kad
Vlbg JagdVO
27 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas tetervino medžioklės laikotarpis neatitinka direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje numatytų reikalavimų.
Šis laikotarpis yra gegužės 11 d. – 31 d., nors, Komisijos teigimu, turėjo būti rugsėjo 21 d. – kovo 31 diena. Taigi jis nustatytas
šios rūšies poravimosi stadijos metu.
Austrijos Respublika pažymi, kad
Vlbg JagdVO
nustato medžiojamųjų plunksnuočių, išskyrus teterviną, medžioklės leidimo laikotarpius, atitinkančius direktyvos nuostatas.
Šiuo klausimu ji nukreipia į savo argumentus dėl direktyvos perkėlimo Karintijoje (žr. šio sprendimo 179–183 punktus).
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl Komisijos pateikto kaltinimo pagrįstumo pakanka konstatuoti, kaip matyti iš šio sprendimo 194 ir 195 punktų, kad Austrijos
Respublika neįrodė, jog šiame kaltinime nurodytas nacionalinis potvarkis tenkina direktyvos 9 straipsnyje nurodytas sąlygas
ir kriterijus, kuriais leidžiama nukrypti nuo jos 7 straipsnio 4 dalyje nustatytos specialios apsaugos reikalavimų.
Todėl Komisijos kaltinimas dėl
Vlbg JagdVO
27 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto tetervino medžioklės laikotarpio yra pagrįstas.
–       Vienos žemė
Šalių argumentai
Komisija nurodo, kad
Wiener JagdG
69 straipsnio ir
Wiener SchonzeitenVO
1 straipsnio 1 dalies nuostatos, skaitant jas kartu, nustato slankos medžioklės leidimo laikotarpį, iš dalies sutampantį
su jauniklių auginimo ir įvairių veisimosi stadijų laikotarpiais, kuriais taikomas draudimas pagal direktyvos 7 straipsnio
4 dalį, nenurodant atitinkamų direktyvos 9 straipsnyje numatytų leidimo nukrypti sąlygų.
Austrijos Respublika tvirtina, kad šiame kaltinime minima medžioklės tvarka atitinka direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkte
numatytą leidimą nukrypti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Atsižvelgiant į šio sprendimo 198 punkte primintą teismo praktiką reikia pastebėti, kad dėl Vienos žemės Austrijos Respublika
nepateikė įrodymų, galinčių patvirtinti, jog tenkinamos direktyvos 9 straipsnyje nustatytos sąlygos ir kriterijai, susiję
su paukščių sumedžiojimų „nedideliais skaičiais“, kaip nurodyta šio straipsnio 1 dalies c punkte, bei jokio kito priimtino
sprendimo nebuvimu, kaip nurodyta šios dalies įvadinėje pastraipoje.
Todėl reikia sutikti su ieškiniu tiek, kiek jis susijęs su slankos medžioklės leidimo laikotarpiu Vienos žemėje, įtvirtintu
Wiener JagdG
69 straipsnio ir
Wiener SchonzeitenVO
1 straipsnio 1 dalies nuostatomis, skaitant jas kartu.
Direktyvos 8 straipsnio pažeidimas Žemutinėje Austrijoje
–       Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalyje nėra nuostatų, pakankamai apibrėžiančių medžioklės priemones, draudžiamas pagal direktyvos 8 straipsnį,
skaitant jį kartu su jos IV priedo a punktu. Šioje nacionalinės teisės nuostatoje tėra viena bendro pobūdžio nuoroda į leistinas
gaudymo ar žudymo priemones, įtaisus ar būdus.
Komisija mano, kad net jei kompetentinga institucija privalo elgtis direktyvą atitinkančiu būdu, direktyvą atitinkanti administracinė
praktika netenkina reikalavimų adekvačiai perkelti Bendrijos teisę.
Austrijos Respublika mano, kad
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalis, leidžianti žudyti saugomus gyvūnus specialių leidimų pagrindu, atitinka direktyvos 8 straipsnio taisykles.
Ši valstybė narė mano, kad siekiant
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalies tikslo pasirinkta teisėkūros technika užtikrina direktyvos reikalaujamą apsaugą. Kompetentingos valdžios
institucijos privalo nustatyti leistinas gaudymo ar žudymo priemones, įtaisus ar būdus, o juos naudoti leidžiama specialiais
sprendimais. Šios valdžios institucijos turi priimti sprendimus taip, kad jie atitiktų direktyvą ir, atsižvelgiant į darnaus
nacionalinės teisės sistemos taikymo principą, nepažeistų
Nö JagdG
95 straipsnio.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip jau priminta šio sprendimo 92 punkte, perkėlimo tikslumas turi ypatingos reikšmės direktyvos atveju, nes atitinkamoms
valstybėms narėms patikimas bendro paveldo valdymas jų suverenioje teritorijoje (žr. 1987 m. spalio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
, 236/85, Rink. p. 3989, 5 punktą).
Todėl vien tvirtinimas, kad praktika atitinka direktyvą, netenkina reikalavimo tinkamai ją perkelti.
Būtent leistinų gaudymo ar žudymo priemonių, įtaisų ar būdų atveju valstybės narės privalo patvirtinti privalomąją teisinę
galią turintį neteisėtų veiksmų sąrašą (žr. šiuo klausimu minėto 1987 m. spalio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
27 ir 28 punktus).
Reikia papildomai pažymėti, kad direktyvoje nurodyti draudimai medžiojant naudoti tam tikras gaudymo priemones turi būti įtvirtinti
norminio pobūdžio nuostatose. Teisinio saugumo principas reikalauja, kad atitinkami draudimai būtų įtvirtinti privalomojo
pobūdžio teisiniuose instrumentuose (žr. šiuo klausimu 1990 m. kovo 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
, C‑339/87, Rink. p. I‑851, 22 punktą).
Direktyvą pažeidžiančios praktikos nebuvimas neatleidžia atitinkamos valstybės narės nuo jos pareigos imtis įstatymų ir kitų
teisės aktų priemonių, kad būtų užtikrintas adekvatus direktyvos nuostatų perkėlimas. Be to, tai, kad valstybėje narėje neturima
galimybės medžioti tam tikru būdu, negali būti šio draudimo neperkėlimo į nacionalinę teisę priežastimi (žr. minėto 1990 m.
kovo 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
32 punktą).
Reikia papildomai nurodyti, kad nukreipimas į
Nö JagdG
95 straipsnį negali būti tinkamas, jeigu šis įstatymas taikomas toms laukinių gyvūnų rūšims, kurios gali būti medžiojamos,
o ne visoms laukinių paukščių rūšims, patenkančioms į direktyvos taikymo sritį.
Todėl direktyvos 8 straipsnis nebuvo tinkamai perkeltas Žemutinėje Austrijoje.
Todėl Komisijos ieškinys šiuo atžvilgiu yra pagrįstas.
Direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimas Burgenlande, Žemutinėje Austrijoje, Aukštutinėje Austrijoje, Zalcburgo žemėje
ir Tirolyje
–       Burgenlando žemė
Šalių argumentai
Komisija nurodo, kad pagal
Bgld JagdG
88a straipsnio 1 dalį varnėno medžioklė leidžiama liepos 15 d. – lapkričio 30 d., o pagal to paties straipsnio 2 dalį, jei
numatomas masinis varnėnų atsiradimas vynuogynuose, šios priemonės reikalingumas nustatomas įgyvendinimo potvarkiu. Tačiau
šis įgaliojimų suteikimas nepakankamai tiksliai apibrėžia direktyvos 9 straipsnyje išvardytas leidimo nukrypti sąlygas ir
kriterijus.
Austrijos Respublika mano, kad atsižvelgdama į didelią žalą, kurią varnėnai sukelia vynuogynams, Burgenlando žemė nusprendė
esant būtina pasiremti leidžiančia nukrypti direktyvos 9 straipsnio nuostata ir priimti
Bgld JagdG
88a straipsnį. Nebuvo jokio kito priimtino sprendimo, nes įprastinės šios rūšies atbaidymo priemonės pasirodė esančios nepakankamos.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pastebėti, kad bet kokia nuo direktyvos nuostatų dėl apsaugos nukrypstanti priemonė turi būti nagrinėjama
atsižvelgiant į šios direktyvos 9 straipsnyje nustatytas sąlygas ir kriterijus. Todėl valstybės narės negali suteikti įgaliojimų
potvarkius priimti turinčiai teisę institucijai priimti priemones, nukrypstančias nuo direktyvos nustatytų apsaugos taisyklių,
tiksliai neapibrėždama iš šio straipsnio išplaukiančių tokiems leidimams nukrypti turinčių būti taikomų turinio ir formos
reikalavimų (žr. šiuo klausimu minėto
WWF Italia ir kt.
25 ir 28 punktus).
Tačiau reikia konstatuoti, kad
Bgld JagdG
88a straipsnis nenumato, kokios yra leistinos gaudymo ar žudymo priemonės, įtaisai ar būdai, bei neįtvirtina konkrečių privalomų
veiksmų.
Pagal šio straipsnio 2 dalį iš tiesų pakanka, kad taikymo tvarką nustatantis potvarkis konstatuotų pavojaus vynuogynams dėl
varnėnų buvimą. Tačiau nereikalaujama, kad potvarkyje, kuris bus priimtas, būtų tiksliai nurodyti direktyvos 9 straipsnio
2 dalyje įtvirtinti kriterijai.
Taigi
Bgld JagdG
88a straipsnyje numatyta kovos su varnėnais tvarka netenkina direktyvos 9 straipsnyje nustatytų leidimo nukrypti taisyklių.
Todėl Komisijos kaltinimas šiuo atžvilgiu yra pagrįstas.
–       Žemutinės Austrijos žemė
Šalių argumentai
Komisija mano, kad
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalimi suteiktas bendro pobūdžio leidimas, susijęs su mokslinių tyrimų ir švietimo veikla, nenurodo išsamaus
sąlygų ir kriterijų, kuriuos reikia įvykdyti tam, kad galima būtų nukrypti nuo laukinių paukščių apsaugos nuostatų, sąrašo.
Be to, šis leidimas suformuluotas taip neaiškiai, kad bet kuriuo atveju jis negali būti pateisinamas pagal direktyvos 9 straipsnį.
Komisija taip pat nurodo, kad to paties įstatymo 21 straipsnio 2 dalis taip pat leidžia nukrypti nuo su laukinių paukščių
apsauga susijusių nuostatų žemės ar miškų ūkio tikslams, netaikant šiai išimčiai direktyvos 9 straipsnyje numatytų sąlygų
ir kriterijų.
Austrijos Respublika teigia, kad
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalis užtikrina direktyva reikalaujamą apsaugą. Vadovaujantis šia nuostata, kompetentingos institucijos turi
veikti, pirma, direktyvą atitinkančiu būdu ir, antra, atsižvelgdamos į vienodą nacionalinės teisės aktų taikymą, taigi atsižvelgdamos
ir į apsaugos reikalavimus, įtvirtintus medžioklę reglamentuojančiuose teisės aktuose. Bet kuriuo atveju, nukrypti realiai
leidžiama tik laikantis labai griežtų sąlygų.
Ši valstybė narė tvirtina, kad įgyvendinant
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalyje numatytą leidimą nukrypti numatyta galimybė prireikus taikyti griežtesnius nei direktyvos 9 straipsnyje
numatytus kriterijus.
Nö NSchG
21 straipsnio 2 dalis aiškiai nustato, kad nukrypstančios sąlygos netaikomos tuo atveju, kai kyla tyčinio neigiamo poveikio
saugomiems augalams ir gyvūnams arba buveinėms pavojus.
Ši valstybė narė papildomai nurodo, kad net nors medžioklės tvarkos ir kitų direktyvos 5, 6 ir 8 straipsniuose numatytų apribojimų
bei draudimų nukrypstančios nuostatos turi būti pagrįstos bent jau šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje išvardytais motyvais,
reikia atsižvelgti ir į tai, kad paukščių sugavimai nedideliais kiekiais yra leidžiami su sąlyga, kad laikomasi kitų šiame
straipsnyje numatytų reikalavimų.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pažymėti, jog galimybei nukrypti nuo su medžioklės apsauga susijusių bei direktyvos 5, 6 ir 8 straipsniuose
nurodytų draudimų nuostatų direktyvos 9 straipsnyje keliamos tam tikros sąlygos ir kriterijai.
Taip pat reikia priminti, kad dėl su direktyvos perkėlimo teisine forma susijusių esminių sąlygų Teisingumo Teismas nurodė,
jog siekiant užtikrinti visišką direktyvos teisinį, o ne tik faktinį jos taikymą, valstybės narės atitinkamoje srityje turi
nustatyti tikslų teisinį pagrindą, o tai, kad valstybėje narėje nėra direktyvos draudimus pažeidžiančios veiklos, negali pateisinti
teisės nuostatų nepriėmimo (žr. minėto 1990 m. kovo 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
25 punktą).
Svarbu papildomai nurodyti, kad sąlygos ir kriterijai, kuriais remdamosi valstybės narės gali nukrypti nuo direktyvoje nustatytų
draudimų, turi būti įtvirtintos konkrečiose nacionalinėse nuostatose (žr. 1996 m. kovo 7 d. Sprendimo
Associazione Italiana per il WWF ir kt.
, C‑118/94, Rink. p. I‑1223, 22 punktą).
Iš to darytina išvada, kad valstybių narių įstatymuose arba kituose teisės aktuose, kuriuos valstybės narės priima atitinkamoje
srityje, turi būti išsamiai išvardyti motyvai, kurie prireikus leistų nukrypti nuo direktyva numatytų apsaugos nuostatų.
Be to, kaip nurodyta šio sprendimo 162 punkte, direktyva atitinkanti administracinė praktika netenkina tinkamo perkėlimo reikalavimų.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad atsižvelgiant į
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalies formuluotę, ši nuostata nėra tinkamas vieno iš direktyvos 9 straipsnyje numatytų leidimo nukrypti perkėlimas.
Dėl
Nö NSchG
21 straipsnio 2 dalies, kuri panaikina paukščių apsaugos srities draudimų taikymą žemės ir miškų ūkio paskirtims naudojamų
žemių atžvilgiu, reikia pastebėti, kad ši nuostata netaikoma tuo atveju, kai saugomiems augalams ir gyvūnams daroma tyčinė
žala.
Tačiau direktyvos 5 straipsnyje numatyti įvairūs draudimai gali būti taikomi ir žemės ar miškų ūkio paskirčiai naudojamos
žemės atžvilgiu, kai tai susiję su tyčine žala.
Todėl direktyvos 9 straipsnio negalima taikyti
Nö NSchG
21 straipsnio 2 dalyje numatytoms išimtims.
Iš to, kas išdėstyta pirmiau, darytina išvada, kad Komisijos kaltinimas, jog Žemutinės Austrijos teisės aktai pažeidžia direktyvos
9 straipsnio 1 ir 2 dalis, yra pagrįstas tiek, kiek jis susijęs su
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalimi.
Kita vertus, šis kaltinimas yra nepagrįstas tiek, kiek jis susijęs su
Nö NSchG
21 straipsnio 2 dalimi.
–       Aukštutinės Austrijos žemė
Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad
Oö JagdG
60 straipsnio 3 dalis netenkina direktyvos 9 straipsnyje numatytų sąlygų ir kriterijų, nes šia nacionalinės teisės nuostata
leidžiamų veiksmų teisėtumui nenustatyta jokio kito priimtino sprendimo nebuvimo sąlyga.
Austrijos Respublika tvirtina, kad ši nacionalinė nuostata atitinka Bendrijos teisę, nes įvykdyta dauguma direktyvos 9 straipsnyje
numatytų turinio ir formos reikalavimų. Atitinkamoje nacionalinėje nuostatoje nurodyti paukščiai saugomi faktiškai visus metus
ir dar reikalaujamas leidimas, kad būtų galima nukrypti nuo
Oö JagdG
48 straipsnyje įtvirtintos medžioklės draudimo tvarkos.
Ši valstybė narė taip pat nurodo, kad taip pat iš
Oö JagdG
60 straipsnio 3 dalies priėmimo parengiamųjų dokumentų matyti, jog Aukštutinės Austrijos teisės aktų leidėjas pats išnagrinėjo
direktyvos 9 straipsnyje įtvirtintas sąlygas ir kriterijus.
Šis teisės aktų leidėjas nusprendė, kad valdytojams suteiktos galios siekiant užkirsti kelią didelei žalai, ypač pasėliams,
naminiams gyvūliams ir kitų formų nuosavybei, yra pateisinamos, nes savininkai paprastai neturi jokio kito priimtino sprendimo,
kai nurodyti gyvūnai patenka į gyvenamuosius ar ūkinius pastatus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia pastebėti, kad
Oö JagdG
60 straipsnio 3 dalis leidžia gaudyti arba žudyti ir pasiimti saugomus paukščius tam, kad išvengti žalos „kitų formų nuosavybei“.
Toks leidimo nukrypti motyvas neatitinka interesų, kurių apsaugą numato direktyvos 9 straipsnio 1 dalies a punkto trečia įtrauka.
Be to, iš direktyvos 9 straipsnio 2 dalies ketvirtosios įtraukos matyti, kad už šios direktyvos įgyvendinimą atsakingos valstybių
narių valdžios institucijos privalo paskirti instituciją, kuri kiekvienos nukrypstančios priemonės atveju išnagrinėja, ar
įvykdytos šios nukrypstančios priemonės leidimo sąlygos, ir nusprendžia, kokios priemonės, įtaisai ar būdai gali būti naudojami,
kokiu mastu ir kokie asmenys juos gali naudoti.
Tačiau
Oö JagdG
60 straipsnio 3 dalyje tokių nuostatų nėra.
Taip pat svarbu konstatuoti, kad ši nuostata nenurodo ir direktyvos 9 straipsnio 2 dalies penktoje įtraukoje numatytų kontrolės
būdų.
Galiausia dėl argumento, kad kompetentingos institucijos aiškina šią nuostatą pagal direktyvą, pakanka priminti, kaip jau
buvo nurodyta šio sprendimo 162 punkte, jog vien administracinė praktika, kuri dėl savo pobūdžio administracijos nuožiūra
gali būti pakeista ir yra nepakankamai vieša, nelaikytina tinkamai įvykdančia valstybių narių direktyvos adresačių Bendrijos
teisės perkėlimo įpareigojimą.
Todėl
Oö JagdG
60 straipsnio 3 dalis neatitinka direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalių.
Taigi reikia patenkinti Komisijos ieškinį šiuo atžvilgiu.
–       Zalcburgo žemė
Šalių argumentai
Komisija pažymi, kad pagal
Sbg NSchG
34 straipsnio 1 dalį nukrypti nuo apsaugos nuostatų gali būti leista gėrimų gamybos sumetimais. Tačiau nebuvo nurodyta, su
kuriais direktyvos numatyto leidimo nukrypti kriterijais galima susieti tokią tvarką.
Komisija taip pat tvirtina, kad pagal
Sbg JagdG
72 straipsnio 3 dalį nukrypti nuo draudimo naudoti spąstus gaudant laukinius gyvūnus gali būti leidžiama neatsižvelgiant į
direktyvos 9 straipsnyje numatytus kriterijus ir sąlygas. Siauro
Sbg JagdG
70 straipsnio 3 dalies aiškinimo nepakanka, kad būtų įvykdytas šių sąlygų ir kriterijų buvimo teisiškai privalomais reikalavimas.
Dėl gėrimų gamybos, kuri nurodyta
Sbg NSchG
34 straipsnio 1 dalyje, Austrijos Respublika tvirtina, kad ši nuostata netaikoma paukščiams. Tai yra leidimas nukrypti, kurio
tikslas – leisti gaminti svaigiuosius gėrimus iš tam tikrų augalų rūšių. Be to, ši nuostata leidžia nukrypti, tik jei yra
tenkinamos to paties straipsnio 3 dalyje nurodytos sąlygos.
Dėl spąstų naudojimo pagal
Sbg JagdG
72 straipsnio 3 dalį ši valstybė narė tvirtina, kad leidimo nukrypti sąlygos atitinka direktyvos 9 straipsnio reikalavimus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pastebėti, kad
Sbg NSchG
34 straipsnio 1 dalis įtvirtina leidimo nukrypti motyvą, susijusį su gėrimų gamyba, o to nenumato išsamus direktyvos 9 straipsnio
1 dalyje išvardytų motyvų sąrašas.
Be to, šio 34 straipsnio 1 ir 3 dalys visiškai neriboja jose numatyto leidimo nukrypti taikymo tvarkos.
Dėl
Sbg JagdG
72 straipsnio 3 dalies 72 straipsnio 3 dalies reikia konstatuoti, kad ši nuostata taip pat neatsižvelgia į tai, jog direktyvos
9 straipsnio 1 dalyje nurodytų leidimo nukrypti motyvų sąrašas yra išsamus. Ši 72 straipsnio 3 dalis iš tikrųjų leidžia statyti
spąstus, be kita ko, kai kitu būdu negali būti apsaugotas bendrasis interesas, kurio svarba prilygsta pavojaus žmogaus gyvybei
arba sveikatai prevencijai.
Tačiau šiame sąraše nėra tokio leidimo nukrypti motyvo.
Todėl šį Komisijos kaltinimą reikia laikyti pagrįstu.
–       Tirolio žemė
Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad
Tiroler NSchVO
4 straipsnio 3 dalis įteisina varnų, varnėnų ir strazdų medžioklę žemės ir miškų ūkio paskirties bei privačių sodų teritorijose
nenurodydama direktyvos 9 straipsnyje numatytų sąlygų ir kriterijų.
Austrijos Respublika mano, kad
Tiroler NSchVO
4 straipsnio 3 dalis neprieštarauja direktyvos 9 straipsniui, nes ji nenukrypsta nuo direktyvos 5, 6 ir 7 straipsnių. Būtent
direktyvos 5 straipsnio d punktas draudžia trikdymą, kuris galėtų turėti didelės reikšmės šios direktyvos tikslams. Tačiau
leidžiamas šių trijų rūšių atbaidymas neturi tokio poveikio.
Ši valstybė narė taip pat pabrėžia, kad direktyvos 5, 6 ir 7 straipsniuose numatyta apsaugos sistema bei jos 9 straipsnio
1 ir 2 dalyse numatyta leidimo nukrypti tvarka taikoma tokiems trikdymams, kurie yra tyčiniai.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia pastebėti, kad
Tiroler NSchVO
4 straipsnio 3 dalis be jokių apribojimų pašalina tris laukinių paukščių rūšis iš direktyvoje numatytos apsaugos sistemos
tuo atveju, kai šių rūšių atstovai atsiduria žemės ir miškų ūkio paskirties bei privačių sodų teritorijose arba netoli jų.
Svarbu pažymėti, jog šiam nukrypimui nenumatyta jokia išlyga dėl jo įgyvendinimo tvarkos.
Reikia pridurti, kad jei šios rūšys iš tikrųjų būtų nubaidytos nuo visų minėtų teritorijų, jų buveinės beveik išnyktų. Todėl
priešingai nei tvirtina Austrijos Respublika, su tuo susijęs trikdymas gali turėti didelės reikšmės šios direktyvos apsaugos
tikslams.
Atsižvelgiant į šiuos argumentus, reikia konstatuoti, kad
Tiroler NSchVO
7 straipsnio 3 dalis netenkina direktyvos 9 straipsnyje nurodytų sąlygų ir kriterijų.
Todėl reikia sutikti su Komisijos dėl šios nacionalinės nuostatos pateiktu kaltinimu.
Direktyvos 11 straipsnio pažeidimas Žemutinėje Austrijoje
–       Šalių argumentai
Komisija mano, kad paukščių rūšių, kurios natūraliomis sąlygomis nėra aptinkamos Žemutinėje Austrijoje introdukcijai
Nö NSchG
17 straipsnio 5 dalis kelia sąlygą, jog tai turi nesukelti ilgalaikio poveikio vietinei aplinkai. Tačiau šis kriterijus yra
papildomas numatytų direktyvos 11 straipsnyje atžvilgiu.
Austrijos Respublika pastebi, jog kadangi
Nö NSchG
17 straipsnio 5 dalis aiškinama pagal šią direktyvos nuostatą, leidimas dėl nevietinės rūšies introdukcijos į aplinką visuomet
atmetamas, jei tai kelia pavojų vietos faunai ir florai.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 103 punkte, kad visapusės ir veiksmingos laukinių paukščių
apsaugos visos Bendrijos viduje svarba, nesvarbu, kokia jų apsistojimo vieta arba keliavimo arealas, nesuderinamu su direktyva
daro bet kokį nacionalinės teisės aktą, kuris numato laukinių paukščių apsaugą remdamasis nacionalinio paveldo sąvoka.
Taip pat reikia pastebėti, jog direktyvos 11 straipsnis, pagal kurį valstybės narės rūpinasi, kad paukščių rūšių, kurios natūraliomis
sąlygomis nėra aptinkamos valstybių narių teritorijoje, introdukcija nepakenktų vietinei florai ir faunai, įtvirtina ypač
griežtą teisinę tokių paukščių rūšių introdukcijos leidimo tvarką.

Nö NSchG
17 straipsnio 5 dalis numato apsaugos tvarką, kuri įvairiais aspektais nukrypsta nuo įtvirtintos direktyvos 11 straipsnyje.
Todėl manytina, kad ji neatitinka šios direktyvos nuostatos.
Dėl argumento, kad bet kuriuo atveju
Nö NSchG
17 straipsnio 5 dalis būtų aiškinama pagal direktyvą, pakanka priminti, jog iš šio sprendimo 162 straipsnio matyti, kad tai
negali užtikrinti visiško direktyvos perkėlimo.
Todėl reikia sutikti su šiuo paskutiniu Komisijos kaltinimu.
Iš visų pirmiau nurodytų argumentų išplaukia, kad tinkamai neperkėlusi:
–        direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalių Burgenlande, Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje, Aukštutinėje Austrijoje ir Štirijoje,
–        direktyvos 5 straipsnio Burgenlande, Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje, Aukštutinėje Austrijoje ir Štirijoje,
–        direktyvos 6 straipsnio 1 dalies Aukštutinėje Austrijoje,
–        direktyvos 7 straipsnio 1 dalies Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje ir Aukštutinėje Austrijoje,
–        direktyvos 7 straipsnio 4 dalies šiose žemėse bei nurodytų rūšių atžvilgiu:
–        Karintijoje – kurtinio, tetervino, laukio, slankos, keršulio, pietinio purplelio,
–        Žemutinėje Austrijoje – keršulio, kurtinio, tetervino ir slankos,
–        Aukštutinėje Austrijoje – kurtinio, tetervino ir slankos,
–        Zalcburgo žemėje – kurtinio, tetervino ir slankos,
–        Štirijoje – kurtinio, tetervino ir slankos,
–        Tirolyje – kurtinio ir tetervino,
–        Forarlberge – kurtinio ir tetervino,
–        ir Vienos žemėje – slankos,
–        direktyvos 8 straipsnio Žemutinėje Austrijoje,
–        direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalių Burgenlande, Žemutinėje Austrijoje (kiek tai susiję su
Nö NSchG
20 straipsnio 4 dalimi), Aukštutinėje Austrijoje, Zalcburgo žemėje, Tirolyje ir Štirijoje,
–        direktyvos 11 straipsnio Žemutinėje Austrijoje
Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 10 ir EB 249 straipsnius bei direktyvos 18 straipsnį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Austrijos Respublika iš esmės pralaimėjo bylą, pastaroji
turi jas padengti.
Dėl motyvų, susijusių su ieškinyje nurodytų įsipareigojimų neįvykdymu, kurių Komisija atsisakė vėlesnėje procedūros stadijoje,
reikia konstatuoti, kad šių kaltinimų buvo atsisakyta po atitinkamų nacionalinių teisės aktų pakeitimo. Taigi už kaltinimų
atsisakymą yra atsakinga atsakovė, nes šie teisės aktai buvo pavėluotai suderinti su Bendrijos teisės reikalavimais. Todėl
pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 5 dalį iš Austrijos Respublikos reikia priteisti ir su šiais motyvais dėl įsipareigojimų
neįvykdymo susijusias bylinėjimosi išlaidas. Taigi iš atsakovės reikia priteisti padengti visas bylinėjimosi išlaidas šioje
instancijoje.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Tinkamai neperkėlusi:
–
1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos 1 straipsnio 1 ir 2 dalių Burgenlande,
Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje, Aukštutinėje Austrijoje ir Štirijoje,
–
Direktyvos 79/409 5 straipsnio Burgenlande, Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje, Aukštutinėje Austrijoje ir Štirijoje,
–
Direktyvos 79/409 6 straipsnio 1 dalies Aukštutinėje Austrijoje,
–
Direktyvos 79/409 7 straipsnio 1 dalies Karintijoje, Žemutinėje Austrijoje ir Aukštutinėje Austrijoje,
–
Direktyvos 79/409 7 straipsnio 4 dalies šiose žemėse bei nurodytų rūšių atžvilgiu:
–
Karintijoje – kurtinio, tetervino, laukio, slankos, keršulio, pietinio purplelio,
–
Žemutinėje Austrijoje – keršulio, kurtinio, tetervino ir slankos,
–
Aukštutinėje Austrijoje – kurtinio, tetervino ir slankos,
–
Zalcburgo žemėje – kurtinio, tetervino ir slankos,
–
Štirijoje – kurtinio, tetervino ir slankos,
–
Tirolyje – kurtinio ir tetervino,
–
Forarlberge – kurtinio ir tetervino,
–
ir Vienos žemėje – slankos,
–
Direktyvos 79/409 8 straipsnio Žemutinėje Austrijoje,
–
Direktyvos 79/409 9 straipsnio 1 ir 2 dalių Burgenlande, Žemutinėje Austrijoje (kiek tai susiję su Žemutinės Austrijos gamtos
apsaugos įstatymo (
Niederösterreichisches Naturschutzgesetz
)
20 straipsnio 4 dalimi), Aukštutinėje Austrijoje, Zalcburgo žemėje, Tirolyje ir Štirijoje,
–
Direktyvos 79/409 11 straipsnio Žemutinėje Austrijoje
Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 10 ir EB 249 straipsnius bei Direktyvos 79/409 18 straipsnį.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.