CELEX: 62001CJ0486
Apellatsioonkaebus
Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 29 lõike 1 kohane fraktsiooni moodustamise avaldus
Poliitiliste vaadete sarnasuse puudumine
TDI fraktsiooni tagasiulatuva jõuga laialisaatmine
Vastuapellatsioon
EÜ artikli 230 neljanda lõigu tõlgendamine
"Otseselt ja isiklikult" füüsilist või juriidilist isikut puudutava otsuse mõiste
Liikmesriigi erakonna esitatud hagi vastuvõetamatus

Front national esitas EÜ artikli 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 49 alusel apellatsioonkaebuse, mis saabus Euroopa
Kohtu kantseleisse 12. detsembril 2001, Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 2. oktoobri 2001. aasta otsuse peale liidetud
kohtuasjades T-222/99, T-327/99 ja T-329/99: Martinez jt
v
. parlament (EKL 2001, lk II-2823, edaspidi  „vaidlustatud kohtuotsus”), millega jäeti rahuldamata hagi, mis oli esitatud
Euroopa Parlamendi 14. septembri 1999. aasta otsuse tühistamiseks parlamendi kodukorra artikli 29 lõike 1 tõlgendamise kohta
ja fraktsiooni „Groupe technique des députés indépendants (TDI) – Groupe mixte” tagasiulatuva jõuga laialisaatmise kohta (edaspidi
„vaidlustatud akt”).
11. detsembril 2001 Euroopa Kohtu kantseleisse saabunud eraldi dokumendiga esitas Front national EÜ artikli 242 alusel taotluse
peatada vaidlustatud kohtuotsuse täitmine. Nimetatud taotlus lükati siiski tagasi Euroopa Kohtu presidendi 21. veebruari 2002.
aasta määrusega liidetud kohtuasjades C-486/01 P-R ja C-488/01 P-R: Front national ja Martinez
v.
parlament (EKL 2002, lk I-1843), põhjendusel, et kõnealune peatamine ei suudaks ära hoida apellandi viidatud suurt ja korvamatut
kahju.

Õiguslik raamistik
Vaidluse aluseks olevate asjaolude toimumise ajal kehtinud Euroopa Parlamendi kodukorra redaktsiooni (EÜT 1999, L 202, lk
1, edaspidi „kodukord”) artikkel 29 „Fraktsioonide moodustamine” sätestas:
„1. Parlamendiliikmed võivad moodustada oma poliitiliste vaadete järgi fraktsioone.
2. Fraktsioon koosneb enam kui ühest liikmesriigist pärit parlamendiliikmetest. Fraktsiooni moodustamiseks nõutav minimaalne
parlamendiliikmete arv on 23 parlamendiliiget, juhul kui nad pärinevad kahest liikmesriigist; 18 parlamendiliiget, juhul kui
nad pärinevad kolmest liikmesriigist, ja 14 parlamendiliiget, juhul kui nad pärinevad neljast või enamast liikmesriigist.
3. Parlamendiliige ei saa kuuluda rohkem kui ühte fraktsiooni.
4. Fraktsiooni moodustamise kohta tehakse presidendile avaldus. Avalduses näidatakse ära fraktsiooni nimi, selle liikmed ja
juhatus.
[…]” [mitteametlik  tõlge]
Kodukorra artikkel 30, mis käsitleb fraktsioonilise kuuluvuseta parlamendiliikmeid, näeb ette:
„1. Fraktsioonilise kuuluvuseta parlamendiliikmetele luuakse oma sekretariaat. Üksikasjad määrab peasekretäri ettepanekul
kindlaks juhatus.
2. Juhatus määrab kindlaks ka selliste parlamendiliikmete staatuse ja õigused parlamendis.”
Kodukorra artikkel 180, mis käsitleb kodukorra kohaldamist, sätestab:
„1. Kui käesoleva kodukorra kohaldamisel või tõlgendamisel peaks tekkima kahtlusi, võib president saata küsimuse arutamiseks
vastutavale komisjonile, piiramata sellega vastavas valdkonnas varem vastu võetud otsuste kohaldamist.
Kui mõni parlamendiliige juhib artikli 142 alusel tähelepanu  kodukorraga seotud probleemile, võib president samuti saata
küsimuse arutamiseks edasi vastutavale komisjonile.
2. Vastutav komisjon otsustab, kas teha ettepanek kodukorra muutmiseks või sellest loobuda. Vastutav komisjon järgib artiklis
181 sätestatud menetluskorda.
3. Kui vastutav komisjon leiab, et kehtiva kodukorra tõlgendusest piisab, saadab ta oma tõlgenduse edasi presidendile, kes
teavitab sellest parlamenti.
4. Kui mõni fraktsioon või vähemalt 32 parlamendiliiget on vastutava komisjoni tõlgenduse suhtes eriarvamusel, pannakse tõlgendus
parlamendis hääletusele. Parlament võtab otsuse vastu antud häälte enamusega, kusjuures kohal peab olema vähemalt kolmandik
parlamendiliikmetest. Tõlgenduse tagasilükkamise korral saadetakse küsimus tagasi vastutavale komisjonile.
5. Tõlgendused, mille suhtes eriarvamust ei esitata, ning tõlgendused, mille parlament kiidab heaks, lisatakse kaldkirjas
koos kodukorra kohaldamise alaste otsustega selgitavate märkustena kodukorra vastava artikli või artiklite juurde.
6. Need märkused loovad pretsedendi, mida tuleb tulevikus kõnealuste artiklite kohaldamisel ja tõlgendamisel arvestada.
[…]” [mitteametlik tõlge]

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Vaidlustatud kohtuotsusest nähtub, et 19. juulil 1999 esitati parlamendi presidendile avaldus uue poliitilise fraktsiooni
moodustamiseks nimetusega „Groupe technique des députés indépendants (TDI) – Groupe mixte” (edaspidi „TDI fraktsioon”), mille
eesmärgiks on tagada kõigile parlamendiliikmetele võimalus kasutada täielikult oma mandaati, ning pärast seda esitasid teiste
fraktsioonide esimehed vastuväited nimetatud fraktsiooni moodustamisele põhjendusel, et fraktsiooni liikmete poliitilistel
vaadetel puudub sarnasus. Selle tagajärjel sai parlamendi põhiseaduskomisjon (edaspidi „põhiseaduskomisjon”) kodukorra artikli
180 lõike 1  alusel kodukorra artikli 29 lõike 1 tõlgenduse taotluse.
Põhiseaduskomisjoni president teavitas 28. juuli 1999. aasta kirjaga tõlgenduse taotlusest parlamendi presidenti. Nimetud
kirja sisu oli järgmine:
„Põhiseaduskomisjon vaatas oma 27. ja 28. juuli 1999. aasta koosolekutel läbi 21. juuli 1999. aasta esimeeste konverentsilt
saadetud kodukorra artikli 29 lõike 1 tõlgendamise taotluse. Pärast põhjalikku arvamuste vahetamist ning tulemusega 15 häält
poolt, kaks häält vastu ja üks erapooletu, tõlgendab põhiseaduskomisjon kodukorra artikli 29 [lõiget] 1 järgmiselt:
[TDI fraktsiooni] moodustamise avaldus ei ole kooskõlas [kodukorra] artikli 29 [lõikega] 1.
Euroopa Parlamendi presidendile saadetud fraktsiooni moodustamise avaldus, eriti avalduse lisa 2 välistab igasuguse poliitiliste
vaadete sarnasuse. Avaldus annab allakirjutanud fraktsiooni liikmetele fraktsioonisiseselt täieliku poliitilise sõltumatuse.
Soovitan lisada artikli 29 [lõike] 1 juurde selgitava märkusena järgmine tekst:
„Käesoleva artikli tähenduses ei saa moodustada fraktsiooni, mis avalikult eitab fraktsiooni poliitilist iseloomu ning oma
liikmete poliitiliste vaadete sarnasust.”
[…]”
Parlamendi president teavitas 13. septembri 1999. aasta istungil selle kirja sisust parlamenti. Kuna TDI fraktsioon esitas
kodukorra artikli 180 lõike 4 alusel põhiseaduskomisjoni tõlgenduse suhtes eriarvamuse, pandi nimetatud tõlgendus 14. septembri
1999. aasta istungil parlamendis hääletusele ning parlament kiitis otsuse antud häälte enamusega heaks.
Olles arvamusel, et nimetatud hääletustulemus kahjustab nende huve, esitas Front national 19. novembril 1999 Esimese Astme
Kohtu kantseleisse (kohtuasi T-327/99) hagiavalduse vaidlustatud akti tühistamiseks. 5. oktoobril ja 22. novembril esitasid
Martinez ja de Gaulle (kohtuasi T-222/99) ning Bonino, Pannella, Cappato, Dell’Alba, Della Vedova, Depuis, Turco ja Lista
Emma Bonino (kohtuasi T-329/99) Esimese Astme Kohtu kantseleisse kaks samasisulist hagiavaldust.

Vaidlustatud kohtuotsus
Esimese Astme Kohus tunnistas Front national’i hagiavalduse vastuvõetavaks, kuid jättis tühistamishagi rahuldamata, kuna ei
pidanud seda põhjendatuks.

Vastuvõetavus
Selles osas, mis puudutab nimetatud hagiavalduse vastuvõetavust, lükkas Esimese Astme Kohus tagasi parlamendipoolsed vastuvõetamatuse
vastuväited, mis käsitlesid vaidlustatud akti mitteolemasolu, akti mitteallumist Euroopa Kohtu kontrollile ning seda, et nimetatud
akt ei puuduta Front national’i otseselt ja isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
Esiteks, vastusena vastuvõetamatuse vastuväitele, mis käsitles vaidlustatud akti mitteolemasolu akti selles osas, millega
TDI fraktsioon laiali saadeti, leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 26, et selleks, et kindlaks teha,
kas taolised aktid võivad olla EÜ artikli 230 alusel esitatava hagiavalduse esemeks, tuleb vaadata pigem nende sisu kui nende
vormi. Olles analüüsinud nimetatud akti sisu ja selle vastuvõtmise asjaolusid, leidis Esimese Astme Kohus kohtuotsuse punktis
46, et sellise akti vastuvõtmisega ei otsustanud parlament mitte ainult heaks kiita põhiseaduskomisjoni pakutud kodukorra
artikli 29 lõike 1 tõlgenduse ja põhiseaduskomisjoni seisukoha TDI fraktsiooni moodustamise avalduse kooskõla kohta nimetatud
sättega, vaid nentis samas mainitud fraktsiooni
ex tunc
mitteolemasolu kõnealuse sätte tingimuste mittetäitmise tõttu.
Parlamendi poolt esitatud teise vastuvõetamatuse vastuväite osas, mis käsitles vaidlustatud akti vaidlustamatust, otsustas
Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59–62, et akt, millega TDI fraktsiooni moodustamisest teatanud parlamendiliikmed
jäetakse ilma võimalusest organiseeruda fraktsiooniks kodukorra artikli 29 mõttes, pidades neid parlamendiliikmeid kodukorra
artikli 30 tähenduses fraktsioonilise kuuluvuseta parlamendiliikmeteks, mõjutab asjassepuutuvate parlamendiliikmete saadikufunktsioonide
täitmist ja omab nende suhtes seega õiguslikku mõju. Niisugust akti ei saa seetõttu pidada rangelt parlamendisisest töökorraldust
puudutavaks, vaid ühenduse kohtul peab olema võimalik sellise akti üle teostada õiguspärasuse kontrolli vastavalt EÜ artikli
230 esimesele lõigule.
Lõpuks, vastuseks vastuvõetamatuse vastuväitele, millega parlament pani kahtluse alla EÜ artikli 230 neljandas lõigus sätestatud
vastuvõetavuse tingimuste täitmise, leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 65, et vaidlustatud akt puudutas
otseselt nii Martinez'd ja de Gaulle'i kui ka kohtuasja T-329/99 algatanud parlamendiliikmeid, kuna nimetatud akt takistas
– ilma vajaduseta täiendavaid meetmeid võtta – parlamendisaadikutel TDI fraktsiooni kaudu moodustada kodukorra artikli 29
tähenduses fraktsiooni, mis otseselt mõjutas parlamendiliikmete saadikufunktsioonide täitmise tingimusi. Seega tuleb seda
akti pidada otseselt ja isiklikult Front national’i puudutavaks.
Kõnealustest tingimustest esimese kohta otsustas Esimese Astme Kohus:
„66      Seoses kohtuasjaga T-327/99 tuleb rõhutada, et Prantsuse erakond Front national on juriidiline isik, kelle põhikirjajärgseks
eesmärgiks on edendada oma liikmete tegevuse kaudu poliitilisi ideid ja projekte siseriiklike ja Euroopa institutsioonide
raames. Erakond esitas 1999. aasta juuni parlamendivalimistele valimisnimekirja. Kõik tema sellest nimekirjast parlamendisaadikuteks
valitud liikmed kuuluvad nende saadikute hulka, kes teatasid TDI fraktsiooni moodustamisest. 14. septembri 1999. aasta otsuse
tõttu on nad kõik eespool punktis 59 kirjeldatud olukorras, mis mõjutab otseselt nende esindatava erakonna ideede ja projektide
edendamise tingimusi Euroopa Parlamendis ja seega selle erakonna põhikirjajärgse eesmärgi elluviimise tingimusi Euroopa tasandil.
67       Seega mõjutab parlamendi 14. septembri 1999. aasta otsus otseselt Front national’i.”
Seoses EÜ artikli 230 neljandas lõigus ette nähtud teise tingimusega leidis Esimese Astme Kohus, olles eelnevalt meenutanud
nii selle tingimuse tõlgendamist käsitlevat kohtupraktikat kui ka TDI fraktsiooni laialisaatmiseni viinud asjaolusid, vaidlustatud
kohtuotsuse punktis 72, et vaidlustatud akt puudutab isiklikult Front national’i, kuna selle olukord erineb kõigi teiste isikute
omast.
Seega lükkas Esimese Astme Kohus tagasi parlamendi kolmanda vastuvõetamatuse vastuväite ja otsustas vaidlustatud kohtuotsuse
punktis 75, et Front national’i tühistamishagi tuleb tunnistada vastuvõetavaks.

Põhiküsimus
Seevastu hagi sisu osas lükkas Esimese Astme Kohus tagasi kõik Front national’i õiguslikud argumendid, mis tuginesid parlamendi
kodukorra artikli 29 lõike 1 väärale tõlgendamisele (esimene õiguslik argument), võrdse kohtlemise põhimõtte ja kodukorra
sätete rikkumisele ning vaidlustatud akti õigusliku aluse puudumisele (teine õiguslik argument), TDI fraktsiooni liikmete
suhtes võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisele (kolmas õiguslik argument), liikmesriikide ühiste parlamentaarsete tavade mittetunnustamisele
(neljas õiguslik argument), vorminõuete rikkumisele (viies õiguslik argument) ja menetluse kuritarvitamise oletusele (kuues
õiguslik argument).
Seega jättis Esimese Astme Kohus esitatud tühistamishagi rahuldamata ning jättis kohtuasjas T-327/99 nii Front national’i
enda kui ka parlamendi kohtukulud Front national’i kanda.

Apellatsioonkaebus
Front national palub oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–        tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks;
–        tunnistada, et Esimese Astme Kohus rikkus ühenduse õigust;
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsuse õiguslikud argumendid täielikult või osaliselt;
–        langetada asja suhtes lõplik otsus või suunata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse;
–        jätta kõik kohtukulud parlamendi kanda.
Parlament palub Euroopa Kohtul:
–        jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, mis tunnistab Front national’i hagi vastuvõetavaks;
–        jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        jätta kohtukulud Front national’i kanda.

Vastuapellatsioon

Poolte argumendid
Esmajärjekorras tuleks uurida vastuapellatsiooni, millega parlament sisuliselt vaidlustab Front national’i õiguse algatada
menetlust vaidlustatud akti tühistamiseks. Parlament väidab sellega seoses, et kuigi Esimese Astme Kohus hindas vaidlustatud
kohtuotsuse punktis 66 õigesti selle akti mõju TDI fraktisooni moodustamisest teatanud parlamendiliikmete – kellest osa olid
ka Front national'i liikmed – õiguslikule olukorrale, on Esimese Astme Kohus eksinud sama kohtuotsuse punktis 67, milles nimetatud
akt tunnistati „otseselt” seda erakonda puudutavaks. Tegelikult ei täitnud see erakond EÜ artiklis 230 neljandas lõigus ettenähtud
tingimust, kuna vaidlustatud akt puudutas teda vaid kaudselt. Selles osas tugineb parlament järgmistele argumentidele.
Esiteks on Esimese Astme Kohtu järeldus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 67 vastuolus sama kohtuotsuse teistes osades sisalduvaga
ning eriti punktidega 59 ja 65, milles Esimese Astme Kohus leidis, et vaidlustatud akt puudutab otseselt TDI fraktsiooni moodustamisest
teatanud parlamendiliikmeid, kuna see jättis nad ilma „võimalusest nimetatud fraktsiooni kaudu fraktsiooni koonduda kodukorra
artikli 29 mõttes”. Parlamendi arvates on mõeldamatu, et liikmesriikide erakondi, kellel ei ole kodukorra mõttes erilist seisundit,
mõjutavad parlamendi aktid samamoodi nagu parlamendiliikmeid, kellel on kodukorra mõttes eriline seisund.
Teiseks leiab parlament, et väide, mille kohaselt vaidlustatud akt mõjutab Front national’i otseselt, on ühtlasi vastuolus
Euroopa Kohtu praktikaga, täpsemalt 16. juuni 1970. aasta otsusega kohtuasjas 69/69: Alcan jt
v.
komisjon (EKL 1970, lk I-385). Selle otsuse kohaselt puudutab hagejat otseselt vaid selline akt, mille vahetu mõju tõttu
jääb ta ilma mõnest õigusest või mis paneb talle mõne kohustuse, nii et ta satub samasugusesse olukorda, milles ta oleks akti
adressaadina. Parlament leiab, et antud juhul see nii ei ole, kuna erinevalt parlamendiliikmeteks valitud kandidaatidest oli
Front national kõnealusest aktist vaid kaudselt mõjutatud.
Kolmandaks väidab parlament, et kuigi Euroopa Kohtu praktikast järeldub, et parlamendi vastuvõetud aktide peale saab esitada
tühistamishagi, kui need tekitavad õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele või kui sääraste aktide mõju väljub institutsiooni
sisemise töökorralduse raamest, ei tekita vaidlustatud akti taoline akt, mis reguleerib teatud parlamendiliikmete positsiooni,
õiguslikke tagajärgi ühelegi kolmandale isikule, nagu seda on näiteks liikmesriigi erakond. Siinkohal rõhutab parlament, et
Front national ei saa tugineda väitele, et erakond osales 1999. aasta juuni valimistel ja et mõned tema liikmed valiti Euroopa
Parlamenti, kuna pärast valimisi ei ole enam mingeid õiguslikke suhteid valimiskampaanias osalenud erakonna ja valitud esinduskogu
vahel. Otsestel ja üldistel valimistel esindajate assambleesse valimist käsitleva 20. septembri 1976. aasta akti (EÜT L 278,
lk 5) artikli 4 lõikest 1 ja kodukorra artiklist 2 tuleneb, et parlamendiliikmed on oma ülesannete täitmisel sõltumatud ja
neid ei seo mingid juhised ning nad ei ole seotud mandaadiga. Kui säärastes tingimustes tunnustataks väidet, mille kohaselt
vaidlustatud akt tekitab õiguslikke tagajärgi liikmesriigi erakonnale nagu Front national, muutuksid parlamendiliikmed parlamendi
ja oma erakonna „vahelülide” sarnaseks, ilma et neil oleks iseseisvust või vastutust, mis oleks vastuolus eespool mainitud
õigusnormide sätte ja mõttega.
Neljandaks ja viimaseks viitab parlament negatiivsetele tagajärgedele, mis võivad kaasneda Front national’i esitatud hagi
vastuvõtmisega. Juhul kui Euroopa Kohus nõustub Esimese Astme Kohtu tõlgendusega, ohustab mõlemat kohut hagide tulv, mida
esitavad mitte ainult teised isikud või isikute rühmad, keda parlamendi sisekorralduse meetmed üksnes kaudselt puudutavad
– näiteks erakondade sihtasutused, kes võivad olla puudutatud, kui fraktsioonide toetused ei oleks enam võimalikud –, vaid
ka teised erakonnad, kes oma põhikirjade alusel võivad end pidada kodukorra teatud sätetest puudutatuks. Sellised sätted on
näiteks parlamendikomisjonide koosseisu käsitlev artikkel 152 või artikli 168 lõige 2, millest tuleneb, et parlamentidevaheliste
delegatsioonide moodustamisel tuleb „võimaluste piires tagada liikmesriikide ja poliitiliste vaadete õiglane esindatus”.
Vastuapellatsiooni kohta Euroopa Kohtu kodukorra artikli 117 lõike 2 alusel esitatud märkustes vaidleb Front national vastu
parlamendi väitele, et tal puudub EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel menetluse algatamise õigus. Front national leiab, et
tema hagi täidab vastuvõetavuse tingimused mitte ainult vaidlustatud akti õigusliku olemuse osas, vaid ka hagi esitaja osas.
Esiteks väidab Front national vaidlustatud akti õigusliku olemuse kohta, et 14. septembri 1999. aasta otsus, millega parlament
kiitis heaks põhiseaduskomisjoni edastatud kodukorra artikli 29 lõike 1 tõlgenduse, on vaidlustatav akt, kuna Euroopa Kohtu
praktika kohaselt on säärasel aktil lõplik iseloom ja see tekitab parlamendi sisetöö korraldamise raamest väljuvaid õiguslikke
tagajärgi, kuna jätab erakonnad ja TDI fraktsiooni kuuluda soovivad parlamendiliikmed ilma võimalusest koonduda fraktsiooni.
Sellises olukorras on Front national’i liikmed, keda see erakond kandidaatidena valimistel üles seadis ja kes tänu tema tegevusele
valituks osutusid, pandud ebasoodsamasse olukorda kui fraktsioonidesse kuuluvad parlamendiliikmed, ning see mõjutab otseselt
erakonna ideede ja projektide edendamist ning moonutab valimiste järgselt valimistulemust.
Teiseks väidab Front national hagi esitanud isiku kohta, et hagi vastuvõetavus on tõendatud sellega, et vaidlustatud akt puudutab
teda nii otseselt kui ka isiklikult.
Kõigepealt nõustub Front national tingimuse osas, mille kohaselt hagi esemeks olev otsus peab „otseselt” puudutama füüsilist
või juriidilist isikut, Esimese Astme Kohtu seisukohaga, et vaidlustatud akt puudutas teda otseselt, kuna olenemata sellest,
et aktil oli oluline mõju TDI fraktsiooni liikmete poliitilistele õigustele ja varalistele soodustustele, oli sellel samuti
otsene mõju erakondadele, millesse selle fraktisooni liikmed kuulusid, eriti Front nationali’le, kuna ta oli teinud oma liikmete
parlamenti valimiseks aktiivselt kampaaniat ning oli seeläbi kandnud arvestatavaid kulusid. Erakonnal oli seetõttu ilmne huvi,
et liikmetel, kelle valimise nimel ta oli töötanud, oleksid samasugused võimalused nagu teistel parlamendiliikmetel. Tuginedes
eelkõige Euroopa Kohtu 23. aprilli 1986. aasta otsusele kohtuasjas 294/83: Les Verts
v.
parlament (EKL 1986, lk 1339), lükkab Front national ümber parlamendi väited selle kohta, et pärast valimiste toimumist puuduvad
õiguslikud suhted valimiskampaanias osalenud erakondade ja valitud esinduskogu vahel. Euroopa Kohtu poolt tolles otsuses kinnitatud
erakondade võrdse kohtlemise põhimõte valimiskampaanias jääb jõusse ka pärast valimisi, nii et Euroopa Kohus peab karistama
nimetatud põhimõtte mis tahes rikkumist juhul, kui Front national’i valijaskond ei ole parlamendis esindatud võrdväärsetel
või võrdsetel tingimusel teistesse fraktsioonidesse kuuluvate parlamendiliikmetega.
Mis puutub tingimusesse, et hagi esemeks olev otsus peab isiklikult puudutama füüsilist või juriidilist isikut, jääb Front
national arvamuse juurde, et ta täidab kohtupraktikas, eriti Euroopa Kohtu 18. mai 1994. aasta otsuses kohtuasjas C-309/89:
Codorniu
v.
nõukogu (EKL 1994, lk I-1853) määratud tingimusi, kuna teda puudutab vaidlustatud akt tema eriliste omaduste ja teistest
isikutest erineva olukorra tõttu. Selles osa nõustub Front national Esimese Astme Kohtu arvamusega vaidlustatud kohtuotsuse
punktides 69–71.

Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt EÜ artikli 230 neljandale lõigule võib iga füüsiline või juriidiline isik alustada
menetlust temale adresseeritud otsuse vastu ja sellise otsuse vastu, mis teda „otseselt ja isiklikult” puudutab, kuigi vormiliselt
on see teisele isikule adresseeritud määrus või otsus.
Olgugi, et parlament oma vastuapellatsioonis ei vaidle vastu Esimese Astme Kohtu seisukohale, et vaidlustatud aktil on otsuse
iseloom ja see puudutab isiklikult Front national’i, ei ole parlament nõus vaidlustatud kohtuotsuse punkti 67 järeldusega,
mille kohaselt puudutab see akt otseselt seda erakonda.
Siinkohal tuleks meeles pidada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale eeldab tingimus, mille järgi hagi esemeks olev
otsus peab EÜ artikli 230 neljanda lõigu kohaselt puudutama füüsilist või juriidilist isikut otseselt, et ühenduse vaidlustatud
meede mõjutab otseselt isiku õiguslikku olukorda ning ei jäta meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust
– akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme (vt Euroopa
Kohtu 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-408/96 P: Glencore Grain
v.
komisjon, EKL 1998, lk I-2435, punkt 41 ja osundatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas ei ole kahtlust selles, et vaidlustatud akt selles osas, mis võtab TDI fraktsiooni moodustamisest teatanud
parlamendiliikmetelt ja eriti Front national’i nimekirja kuuluvatelt saadikutelt ära võimaluse TDI fraktsiooni kaudu fraktsiooni
moodustada kodukorra artikli 29 tähenduses, puudutab neid parlamendiliikmeid otseselt. Nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud
kohtuotsuse punktides 59–65 õigesti märkis, takistati ainuüksi vaidlustatud akti vastuvõtmisega neid parlamendiliikmeid koondumast
fraktsiooni ning seetõttu peeti neid fraktsioonilise kuuluvuseta parlamendiliikmeteks kodukorra artikli 30 tähenduses, mille
tulemusena olid nende parlamendiliikme eelised ning varalised ja rahalised soodustused piiratumad kui kodukorra artikli 29
mõttes fraktsiooni kuuluvatel parlamendiliikmetel.
Niisugust järeldust ei saa seevastu teha Front national’i-laadse liikmesriigi erakonna suhtes. Nagu kohtujurist oma ettepaneku
punktis 40 märkis, et kuigi on loomulik, et Euroopa Parlamendi valimisteks kandidaate üles seadnud liikmesriigi erakond soovib,
et valituks osutumise korral saaksid erakonna liikmed kasutada oma mandaati samadel tingimustel kui teised parlamendiliikmed,
ei anna selline huvi erakonnale mingit õigust sellele, et tema esindajad võiksid moodustada parlamendis oma fraktsiooni või
astuda mõne assamblees moodustatud fraktsiooni liikmeks.
Siinjuures tuleks meenutada, et kodukorra artikli 29 lõike 2 kohaselt eeldab fraktsiooni moodustamine teatud minimaalset parlamendiliikmete
arvu erinevatest liikmesriikidest ning et nimetatud artikli esimese lõike kohaselt võivad parlamendiliikmed moodustada fraktsioone
vaid oma poliitiliste vaadete järgi. Need sätted ei anna fraktsiooni moodustamise protsessis liikmesriigi erakonnale, millesse
need parlamendiliikmed kuuluvad, mingit erilist rolli.
Sellises olukorras ei saa  väita, et vaid TDI fraktsiooni moodustamisest teatanud parlamendiliikmeid puudutanud vaidlustatud
akt, mida kodukorra artikli 29 sõnastuse kohaselt saabki vaid neile kohaldada, puudutab otseselt liikmesriigi erakonda.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 66 leidis Esimese Astme Kohus, et kuna vaidlustatud akt jättis Front national’i nimekirjast
valitud parlamendiliikmed ilma võimalusest koonduda fraktsiooni, takistas see nende Euroopa Parlamendis esindatava erakonna
ideede ja projektide edendamist ning järelikult selle erakonna põhikirjajärgsete eesmärkide saavutamist Euroopa tasandil ja
seetõttu puudutas see akt otseselt Front national’i.
Ometi ei saa säärase mõju otseseks põhjuseks pidada vaidlustatud akti. Isegi oletades, et säärane mõju ilmneb, tuleneb see
asjaolust, et fraktsioonidesse mittekuuluvaid parlamendiliikmeid peetakse kodukorra artikli 30 mõttes fraktsioonilise kuuluvuseta
parlamendiliikmeteks. Front national’i mõjutab vaidlustatud akt vaid kaudselt nende tagajärgedega, mida see akt toob kaasa
sellesse erakonda kuuluvate parlamendiliikmete seisundile.
Euroopa Kohus lükkab tagasi Front national’i argumendi selle kohta, et Euroopa Kohus olevat eespool viidatud kohtuotsuses
Les Verts
v.
parlament tunnustanud erakondade võrdse kohtlemise põhimõtet valimiskampaania ajal, mis jäävat kehtima ka pärast valimisi.
Tegelikult käsitles nimetatud kohtuotsus arutlusel olevast kohtuasjast täiesti erinevat olukorda.
Kohtuasjas Les Verts
v.
parlament puudutasid parlamendi otsused otseselt hagejat, kuna  Euroopa Parlamendi 1984. aasta valimiste eel toimus fraktsioonidele,
kaasa arvatud sellele erakonnale, eraldiste tegemine ilma täiendavate meetmete rakendamise vajaduseta ja iga fraktsiooni eraldise
suuruse väljaarvutamine toimus automaatselt ning puudus võimalus kasutada kaalutlusõigust, nagu Euroopa Kohus selle kohtuotsuse
punktis 31 märkis.
Käesolevas kohtuasjas ei puuduta vaidlustatud akt otseselt Front national’i. Kuigi ei saa eitada, et akt omab ilma täiendavate
meetmete rakendamiseta õiguslikku mõju, ei ole sellegipoolest vaidlust selle üle, et kodukorra artikli 29 sõnastuse kohaselt
võis see akt omada mõju ainult parlamendiliikmete õiguslikule olukorrale, mitte aga liikmesriigi erakonnale, kelle nimekirjast
need parlamendiliikmed valiti ja kes mõnel juhul on nende parlamendiliikmete valimise juures rolli mänginud.  Vastupidiselt
käesoleva otsuse punktis 34 viidatud kohtupraktikas kehtestatud nõuetele ei oma säärane akt otsest mõju Front national’i õiguslikule
olukorrale.
Võttes arvesse kõiki eelnevaid kaalutlusi, tuleb järeldada, et Esimese Astme Kohus tegi vea vaidlustatud kohtuotsuse punktis
67, leides, et vaidlustatud akt puudutab otseselt Front national’i, ning nimetatud kohtuotsus tuleb tühistada osas, mis tunnistas
Front national’i hagi vastuvõetavaks.

Front national’i hagi vastuvõetavuse küsimus
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus Esimese Astme Kohtu otsuse tühistamise korral
ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab, või suunata asja tagasi esimese astme kohtusse
otsustamiseks.
Käesolevas kohtuasjas leiab Euroopa Kohus, et tal on olemas kõik vajalikud alused, et otsustada Front national’i Esimese Astme
Kohtule esitatud hagi vastuvõetavuse üle. Erakonna esitatud väited on samased väidetele, mille ta esitas oma märkustes parlamendi
vastuapellatsioonile, need tuginevad sisuliselt juba mainitud teesile, et vaidlustatud akt mõjutab teda otseselt, kuivõrd
see mõjutab märgatavalt erakonna ideede ja projektide edendamist Euroopa Parlamendis.
Käesoleva kohtuotsuse punktides 36–43 toodud põhjustel ei saa Front national’i pidada vaidlustatud aktist otseselt mõjutatuks.
Neis tingimustes tuleb Front national’i Esimese Astme Kohtule esitatud hagi tunnistada vastuvõetamatuks. Seega ei ole tarvis
anda hinnangut apellatsioonkaebusele.

Kohtukulud
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste
suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud kandma kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna parlament on kohtukulude
hüvitamist nõudnud ja Front national on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb käesoleva astme kohtukulud ja käesoleva otsuse punktis
2 viidatud ajutise meetme kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud jätta tema kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS (suurkoda)
otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 2. oktoobri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-222/99, T-327/99 ja
T-329/99: Martinez  jt
v
. parlament selles osas, mis tunnistas Front national’i hagi (kohtuasi T-327/99) vastuvõetavaks.
2.
Jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata Front national’i hagi, millega paluti tühistada Euroopa Parlamendi 14. septembri
1999. aasta otsus kodukorra artikli 29 esimese lõike tõlgendamise ja „Groupe technique des députés indépendants (TDI) – Groupe
mixte” tagasiulatuva jõuga laialisaatmise kohta.
3.
Jätta läbi vaatamata Front national’i apellatsioonkaebus käesoleva resolutiivosa punktis 1 mainitud kohtuotsuse peale.
4.
Jätta Front national’i kanda Euroopa Parlamendi kohtukulud nii käesolevas asjas kui ka ajutiste meetmete kohaldamise menetluses.
Skouris
Jann
Timmermans
Rosas
Puissochet
Cunha Rodrigues
Schintgen
Macken
Colneric
von Bahr

Silva de Lapuerta
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 29. juunil 2004 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
R. Grass

V. Skouris
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.