CELEX: 62006TJ0143
Дъмпинг
Внос на фолио от полиетилен терефталат с произход от Индия
Регламент за приключване на междинно преразглеждане
Доброволни гаранции за минимални експортни цени
Определяне на експортната цена
Прилагане на методология, различна от използваната в първоначалното разследване
Избор на правното основание
Член 2, параграфи 8 и 9 и член 11, параграфи 3 и 9 от Регламент (ЕО) № 384/96

Правна уредба
Член 2, параграфи 8 и 9 от Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета от 22 декември 1995 година за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (
OВ L 56, 1996 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223 ), изменен по-специално с Регламент (EО) № 461/2004 на Съвета от (
OВ L 77, стр. 12
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 34, стр. 171) (наричан по-нататък „основен регламент“) гласи:
„8.   Експортна цена е цената, реално платена или подлежаща на плащане при продажба на стока, предназначена за износ от страната на износа за Общността.
9.   Когато няма експортна цена или е вероятно тя да е ненадеждна поради отношения на съдружие или компенсационно споразумение между износителя и вносителя или трето лице, експортната цена се конструира на основата на цената, на която внесените продукти са препродадени за първи път на независим купувач, или, ако продуктите не се препродават на независим купувач или не се препродават във вида, в който са били внесени, на друга разумна основа.
[…]“
Член 8, параграф 9 от основния регламент предвижда:
„9.   При неизпълнение на гаранцията или нейното оттегляне от която и да е страна по гаранцията, или в случай на оттегляне на приемането на гаранцията от страна на Комисията, приемането на гаранцията, след консултации, се оттегля с решение или с регламент на Комисията, в съответствие с изискванията, и временното мито, наложено от Комисията съгласно член 7 или окончателното мито, наложено от Съвета съгласно член 9, параграф 4 автоматично се прилагат, при условие, че на съответния износител (освен когато той сам е оттеглил гаранцията) е предоставена възможността за отправяне на коментар […]“
Член 11, параграфи 3, 6, 9 и 10 от основния регламент предвижда:
„3.   При наличие на основания на преразглеждане може да се подлага и необходимостта от продължаване на действието на мерките — по инициатива на Комисията или по искане на държава членка — или, в случаите когато е изминал разумен период от най-малко една година от налагането на окончателните мерки, по искане на износител, вносител или производител от Общността, като искането следва да съдържа достатъчно доказателства в подкрепа на необходимостта от подобно междинно преразглеждане.
Процедура по междинно преразглеждане започва, когато искането съдържа достатъчно доказателства, че продължаване на действието на мярката не е вече необходимо за компенсиране на дъмпинга и/или че няма вероятност причиняването на вреда да продължи или да се повтори, ако мярката се отмени или измени или че действащата мярка не е или вече не е достатъчна за неутрализиране на дъмпинга, който причинява вреда.
При провеждане на разследванията по настоящия параграф Комисията има право, inter alia, на преценка доколко е налице съществена промяна на обстоятелствата по отношение на дъмпинга и вредата от него и доколко съществуващите мерки постигат желания ефект да отстранят вредата по смисъла на член 3. За тази цел при окончателната преценка се вземат предвид всички релевантни и надлежно подкрепени от документи доказателства.
[…]
6.   Преразглежданията по този член започват по инициатива на Комисията след съгласуване с Консултативния комитет. Когато въз основа на преразглеждане дадени мерки се отменят или остават в сила по параграф 2 или се отменят, остават в сила или се изменят по параграфи 3 и 4, това се осъществява от институцията на Общността, която отговаря за тяхното въвеждане. Когато определени мерки се отменят за конкретни износители, но не и за страната като цяло, съответните износители продължават да са обект на процедурата и могат да бъдат подлагани автоматично на ново разследване при всяко поредно преразглеждане, предприемано за съответната страна в съответствие с настоящия член.
[…]
9.   При провеждането на всяко преразглеждане или разследване на искане за възстановяване на мита Комисията прилага, ако няма промяна в обстоятелствата, същата методология, която е била приложена при разследването, довело до налагане на мито, при надлежно отчитане на член 2, и по-специално параграфи 11 и 12 от него и на член 17.
10.   При провеждане на всяко разследване по смисъла на настоящия член Комисията проверява достоверността на експортните цени в съответствие с член 2. При вземане на решение за конструиране на експортната цена в съответствие с член 2, параграф 9 Комисията обаче прави изчисленията без приспадане на сумата за заплатени антидъмпингови мита, ако са предоставени окончателни доказателства, че митото е надлежно отразено в препродажните цени и производните от тях продажни цени в Общността“.
Обстоятелства, предхождащи спора
Жалбоподателят MTZ Polyfilms Ltd е дружество, учредено съгласно индийското право, произвеждащо фолио от полиетилен терефталат (PET), което изнася за Европейската общност и за трети страни.
На 13 август 2001 г. Съветът на Европейския съюз приема Регламент № 1676/2001 относно въвеждане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито върху вноса на фолио от полиетилен терефталат с произход от Индия и Република Корея (
OВ L 227, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 24, стр. 143). Индивидуалната митническа ставка, определена за жалбоподателя в съображение 80 от Регламента, е 49%.
С Решение 2001/645/ЕО от 22 август 2001 година за приемане на гаранциите, предложени в рамките на антидъмпинговата процедура относно вноса на фолио от полиетилен терефталат с произход от Индия и Република Корея (
JO L 227, стр. 56
), Комисията на Европейските общности приема гаранциите, предложени от жалбоподателя и от четирима други индийски износители, че ще изнесат фолио от PET за Общността на минимални експортни цени (наричани по-нататък „МВЦ“). МВЦ са различни за всеки износител. С оглед на тези гаранции вносът в Общността на фолио от PET, произведено от жалбоподателя и от другите четирима индийски износители, се освобождава от антидъмпингово мито съгласно член 2 от Регламент № 1676/2001.
На 22 ноември 2003 г. Комисията започва частично междинно преразглеждане на Регламент № 1676/2001 на основание член 11, параграф 3 от основния регламент, относно формата на мерките, приложими към петимата индийски износители, по отношение на които са наложени МВЦ. В рамките на това преразглеждане Комисията установява по-специално, че асортиментът от видове модели, продавани в рамките на определени групи продукти, и ценовата разлика (обхватът на стойностите на продуктите) вътре в дадена група, както и разпределението на продажбите между различните групи продукти, са се променили значително от приемането на доброволните гаранции за МВЦ. Доколкото МВЦ са били установени въз основа на асортимента от видове продукти и на тяхната стойност през периода на първоначалното разследване, тя приема, че констатираните промени са направили МВЦ „специфични“ и че гаранциите вече не са били „по-ефикасни“ за компенсиране на вредния ефект от дъмпинга.
След приключването на това преразглеждане Съветът приема Регламент (ЕО) № 365/2006 от 27 февруари 2006 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1676/2001 и за прекратяване на частичното междинно преразглеждане на мерките срещу субсидиран внос, приложими за вноса на фолио от полиетилен терефталат (PET) с произход, inter alia, от Индия (
OВ L 68, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 45, стр. 166). Съгласно съображение 25 от Регламента следва да бъдат оттеглени приетите доброволни гаранции от жалбоподателя и от четирима други индийски износители.
На 4 януари 2005 г. Комисията започва ново частично междинно преразглеждане на Регламент № 1676/2001 на основание член 11, параграф 3 от основния регламент. Това преразглеждане се отнася единствено до дъмпинга от петимата индийски износители, спрямо които са наложени МВЦ, и до размера на ставката на остатъчното антидъмпингово мито. То се провежда с цел да се определи дали съществуващите мерки следва да се запазят в сила или премахнат, или пък тяхното равнище следва да се измени.
След приключването на това преразглеждане Съветът приема Регламент (ЕО) № 366/2006 от 27 февруари 2006 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на фолио от полиетилен терефталат (PET) с произход, inter alia, от Индия (
JO L 68, стр. 6
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 45, стр. 166, наричан по-нататък „обжалваният регламент“). Индивидуалната ставка на антидъмпинговото мито, наложена на жалбоподателя с Регламента, от този момент е 18?.
В подкрепа на налагането на това окончателно антидъмпингово мито Съветът по същество подчертава в съображение 27 от обжалвания регламент, че в рамките на определяне на експортната цена, предмет на разследването при преразглеждането е да се установи дали равнището на дъмпинга се е изменило и дали тези промени могат да се считат за дълготрайни. В този контекст определянето на експортните цени според него не може да се ограничи до проучване на миналото поведение на износителите. Съветът пояснява, че трябва да се определи дали експортните цени, прилагани за Общността през даден период, са надеждни като показател за вероятните бъдещи експортни цени. Той указва, че в този случай, и с оглед на факта, че са приети доброволни гаранции, се изследва дали съществуването на тези доброволни гаранции е повлияло на миналите експортни цени, така че да ги направи ненадеждни за установяването на бъдещото експортно поведение.
От съображение 28 от обжалвания регламент следва, че надеждността на продажните цени за Общността на съответните индийски износители, сред които фигурира и жалбоподателят, е анализирана въз основа на сравнение между тези цени и МВЦ, предмет на доброволните гаранции. Така е разгледано дали среднопретеглената база за всеки износител на цените, налагани от същия, е била значително над МВЦ или не. Когато експортните цени са били значително над МВЦ, се счита, че тези експортни цени са определени достатъчно независимо от МВЦ и следователно са надеждни. Точно обратно, когато експортните цени за Общността са били на равнището на средните, не много над МВЦ, се счита, че първите са повлияни от доброволните гаранции и следователно не са достатъчно надеждни, за да бъдат използвани за изчисляване на дъмпинга, съгласно член 2, параграф 8 от основния регламент.
В съображение 30 от обжалвания регламент се установява основно че експортните цени за Общността на тримата индийски износители, сред които фигурира и жалбоподателят, са били доста близо до МВЦ, докато експортните им цени за трети страни са били значително под цените за Общността, което според Съвета прави вероятен факта, че при липса на доброволни гаранции експортните цени за Общността ще бъдат уеднаквени с цените, прилагани за същите видове продукти за трети страни. Следователно, според Съвета, експортните цени на тези износители за Общността не могат да бъдат използвани, за да се установят надеждни експортни цени по смисъла на член 2, параграф 8 от основния регламент. Съгласно съображение 31 от обжалвания регламент по тази причина е решено да се установят експортните цени на тези износители на базата на цените, налагани за техните продажби за трети страни.
От съображения 33 и 34 от обжалвания регламент по същество следва, че използването на експортните цени за трети страни, а не на тези за Общността, не се основава на прилагането на член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент, а се обосновава от необходимостта, съгласно целите на междинното преразглеждане по член 11, параграф 3 от посочения регламент, да се оцени вероятността тези цени за Общността да се задържат в бъдеще и следователно вероятността от повторно появяване на дъмпинг.
Съгласно съображение 48 от обжалвания регламент дъмпинговият марж е установен за всеки износител на базата на сравнение между среднопретеглената нормална стойност и среднопретеглената експортна цена, в съответствие с член 2, параграф 11 от основния регламент. От съвместния прочит на съображения 49 и 56 от обжалвания регламент следва, че значителното намаляване на индивидуалните дъмпингови маржове на дружествата обосновава изменение на остатъчното антидъмпингово мито, чието равнище е установено в съответствие с член 11, параграф 9 от основния регламент. В случая на жалбоподателя, чиято експортна цена е определена на основание на цените за трети страни поради липсата на надеждност на експортните му цени за Общността, дъмпинговият марж възлиза на ставка от 26,7? (съображения 50 и 54 от обжалвания регламент).
По смисъла на съображения 51—56 от обжалвания регламент изменението на остатъчното антидъмпингово мито се основава главно на констатацията за дълготрайния характер на промяната в обстоятелствата по отношение на дъмпинга в сравнение с положението, съществувало по време на първоначалното разследване, в съответствие с член 11, параграф 3 от основния регламент.
Производство и искания на страните
Жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Първоинстанционния съд на 19 май 2006 г.
С определение от 13 ноември 2006 г. председателят на пети състав допуска Комисията да встъпи в съдебното производство в подкрепа на исканията на Съвета.
След като първоначално е разпределено на пети състав, с решение на председателя на Първоинстанционния съд от 6 февруари 2007 г. делото е преразпределено на трети състав. Тъй като съставите на Първоинстанционния съд са променени, съдията докладчик е включен в шести състав, на който впоследствие се разпределя настоящото дело. Понеже съдията докладчик е възпрепятстван да участва в разглеждането на делото, с решение от председателят на Първоинстанционния съд преразпределя делото на трети състав.
В рамките на процесуално-организационните действия Съветът е поканен на отговори на писмени въпроси. Той се отзовава на поканата в указания срок.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Първоинстанционния съд устни въпроси са изслушани в съдебното заседание от 9 декември 2008 г.
Жалбоподателят моли Първоинстанционния съд:
—
да отмени обжалвания регламент,
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
Съветът, поддържан от Комисията, моли Първоинстанционния съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
По обхвата на исканията за отмяна
В самото начало следва да се отбележи, че обжалваният регламент е за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на PET от няколко дружества.
Жалбоподателят иска отмяната на обжалвания регламент в неговата цялост. В изложението на своите правни основания и доводи обаче той оспорва само законосъобразността на определянето на собствената му експортна цена.
В това отношение следва да се вземе предвид, че евентуална незаконосъобразност на това определяне би засегнала законосъобразността на обжалвания регламент само в частта му, в която същият налага антидъмпингово мито на жалбоподателя. За сметка на това тя не би засегнала законосъобразността на другите части от обжалвания регламент, а именно антидъмпинговите мита, наложени на другите предприятия адресати.
Освен това от съдебната практика е видно, че когато регламент за налагане на антидъмпингово мито налага различни мита на поредица от дружества, едно дружество е лично засегнато само от тези разпоредби, с които му се налага специално антидъмпингово мито и с които се определя размерът на същото, а не и от онези, с които се налагат антидъмпингови мита на други дружества, така че жалбата на това дружество е допустима само доколкото има за предмет отмяна на тези разпореди от регламента, които засягат изключително него (вж. Решение на Съда от 15 февруари 2001 г. по дело Nachi Europe,
C-239/99, Recueil, стр. I-1197
, точка 22 и цитираната съдебна практика).
При тези обстоятелства, с оглед на правните основания и доводите, изтъкнати от жалбоподателя в подкрепа на жалбата му, неговите искания за отмяна следва да се тълкуват в смисъл, че визират единствено частична отмяна на обжалвания регламент в частта, в която на жалбоподателя се налага окончателно антидъмпингово мито.
По съществото на спора
По същество жалбоподателят критикува приложената от Съвета в обжалвания регламент методология за определяне на експортната цена. Той изтъква три правни основания срещу тази методология, изведени, първо, от нарушение на член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент, второ, от нарушение на член 2, параграфи 1 и 3, и на член 11 от Споразумение за прилагането на член VI от Общото споразумение по митата и търговията (1994) (
ОВ L 336, стp. 103
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 112), което се съдържа в приложение 1 A към Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО) (
OВ L 336, 1994 г., стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 13), и трето, от липса на правно основание и от нарушение на принципа на правна сигурност.
По липсата на правно основание
В рамките на първото и третото правно основание, с цел да докаже, че липсва правно основание за приложената в обжалвания регламент методология за определяне на експортната му цена, жалбоподателят изтъква няколко довода. Първоинстанционният съд счита за уместно да разгледа тези доводи заедно.
— Доводи на страните
С третото си правно основание, изведено от липса на правно основание, жалбоподателят твърди, че в обжалвания регламент Съветът не посочва правното основание за методологията, приложена за определяне на експортната цена, а само пояснява в съображение 34, че тази методология не се основава на член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент. Съветът посочвал член 11, параграф 3 от посочения регламент като правно основание за тази цел за първи път в своята писмена защита. Като се има предвид обаче, че всяко междинно преразглеждане трябва да се извърши по силата на член 11, параграф 3 от основния регламент, тази разпоредба не влияела на избора на релевантното правно основание, въз основа на което се определя експортната цена на жалбоподателя.
В рамките на първото си правно основание, изведено от нарушение на член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент, жалбоподателят изтъква най-напред, че изчислението на експортната цена се урежда от тези разпоредби и че приложимостта им към разследванията по междинно преразглеждане е изрично предвидена от член 11, параграфи 9 и 11 от основния регламент, без в рамките на тези разследвания да съществува специална методология за изчисление. По-нататък жалбоподателят счита, че анализът на вероятността от повторно появяване на дъмпинг, извършен от Комисията в хода на разследване по преразглеждане, не е релевантен и не би трябвало да засяга изчислението на дъмпинговия марж. На последно място жалбоподателят отбелязва, че член 11, параграф 3 от основния регламент не е валидно правно основание за изчисляване на експортната цена, тъй като не съдържа никакви данни, които да позволяват определяне на методологията за изчисление на дъмпингов марж и a fortiori на експортна цена.
Съветът изтъква, че в случая член 11, параграф 3 от основния регламент представлява релевантното правно основание за методологията, приложена за определяне на експортната цена.
Изборът на споменатата методология бил продиктуван от изискването, посочено в член 11, параграф 3 от основния регламент, в рамките на разследването по междинно преразглеждане да се провери дали обстоятелствата по отношение на дъмпинга са се променили съществено. Така институциите отхвърлили експортните цени на жалбоподателя за Общността, с мотива че тези цени не отразявали дълготрайна промяна в ценовата му политика, щом като били само последица от МВЦ. Това заключение се основавало на констатацията, че експортните цени на жалбоподателя за Общността били средно едва със 7% по-високи от МВЦ, докато експортните му цени за третите страни били с 12% по-високи от тези цени. Тъй като не били определени независимо от МВЦ, експортните цени на жалбоподателя за Общността не били надеждни и не можели да послужат за установяване на експортна цена. Така „най-логичният подход“ се състоял в установяване на експортната цена въз основа на продажните цени на жалбоподателя в третите страни.
Що се отнася до довода на жалбоподателя, че приложимостта на член 2 от основния регламент към разследванията по преразглеждане била предвидена в член 11, параграфи 9 и 10 от посочения регламент, Съветът изтъква в своята писмена защита, че от една страна, член 11, параграф 9 позволява на институциите в хода на преразглеждане да прилагат методология, различна от използваната в първоначалното разследване, ако обстоятелствата са се променили. В това отношение той отбелязва, че влиянието на доброволните гаранции за МВЦ, приложими през периода на разследване относно цените, прилагани от жалбоподателя, представлява промяна в обстоятелства по смисъла на член 11, параграф 9 от основния регламент. От друга страна, Съветът поддържа, че параграфи 9 и 10 от член 11 не премахват необходимостта институциите да определят дали промяна, засягаща дъмпинга или вредата, е дълготрайна и следователно дали обосновава изменение на мерките.
В рамките на отговорите си на писмените въпроси на Първоинстанционния съд и на становището си в съдебното заседание Съветът уточнява, че не възнамерява да основава защитата си на член 11, параграф 9 от основния регламент като правно основание на приложената в случая методология за изчисление на експортната цена и че изтъкването в писмената му защита на промяна в обстоятелствата не трябвало да се тълкува от Първоинстанционния съд нито в този смисъл, нито като имащо за цел да обоснове само по себе си отклоняването от методологията за изчисляване на дъмпинговия марж, предвидена в член 2 от Регламента.
На последно място, Съветът счита, че предложеното от жалбоподателя разграничение между анализа на вероятността от повторна поява на дъмпинга и изчисляването на дъмпинговия марж е погрешно предвид целта на разследването по преразглеждане, състояща се в това да се установи дали дъмпинговите маржове са се променили и дали тези евентуални промени могат да се считат за дълготрайни, което би обосновало отмяната или изменението на съществуващите антидъмпингови мерки.
— Съображения на Първоинстанционния съд
В самото начало следва да се припомни, че жалбоподателят упреква институциите, че не са основали преценката си за надеждността на неговите експортни цени за Общността на критериите, установени в член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент. Що се отнася до Съвета, той изтъква основно, че отклоняването от методологията, предвидена в член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент, се мотивира с необходимостта от проверка, в съответствие с член 11, параграф 3 от посочения регламент, на дълготрайния характер на всяка промяна, която води до отмяната или до евентуалното изменение на съществуващите мерки в рамките на междинно преразглеждане.
При това положение следва да се провери дали член 11, параграф 3 от основния регламент представлява достатъчно правно основание за отклоняване от критериите, които уреждат експортните цени, установени в член 2, параграфи 8 и 9 от посочения регламент.
В това отношение следва да се констатира, че обжалваният регламент е приет след междинно преразглеждане по член 11, параграф 3 от основния регламент, чиито разпоредби имат за предмет определяне на условията за започване и на основните цели на подобно преразглеждане. Така съгласно член 11, параграф 3, втора алинея „[п]роцедура по междинно преразглеждане започва, когато искането съдържа достатъчно доказателства, че продължаване на действието на мярката не е вече необходимо за компенсиране на дъмпинга“. Член 11, параграф 3, трета алинея предвижда, че при провеждане на разследванията по преразглеждане „Комисията има право, inter alia, на преценка доколко е налице съществена промяна на обстоятелствата по отношение на дъмпинга и вредата от него“.
В конкретния случай не се оспорва, че Съветът може валидно да се позове на член 11, параграф 3 от основния регламент, за да констатира, че са налице съществени промени в обстоятелствата относно дъмпинга и че има право, след като е потвърдил дълготрайния характер на промените, да направи заключение, че остатъчното антидъмпингово мито следва да се измени (съображение 56 от обжалвания регламент). За сметка на това член 11, параграф 3 от посочения регламент не предвижда правомощие за Съвета да използва в контекста на междинно преразглеждане — както е направил в случая — методология за определяне на експортната цена, която е несъвместима с изискванията, установени в член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент, като се позовава на необходимостта от оценка за в бъдеще на цените на съответните износители.
От член 11, параграф 9 от основния регламент следва, че принципно в рамките на преразглеждане институциите са длъжни да прилагат същата методология, включително методологията за определяне на експортната цена по член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент, която е била приложена при първоначалното разследване, довело до налагането на антидъмпингово мито. Единствено доколкото има промяна в обстоятелствата същата разпоредба предвижда изключение, позволяващо на институциите да приложат методология, различна от методологията, приложена в първоначалното разследване, което обаче трябва да се тълкува стриктно. Освен това от член 11, параграф 9 от основния регламент е видно, че приложената методология трябва да отчита разпоредбите на членове 2 и 17 от основния регламент.
Така в рамките на междинно преразглеждане, както и в рамките на първоначално разследване институциите по принцип са длъжни да определят експортната цена в съответствие с критериите, установени в член 2 от основния регламент.
Същевременно въпреки изричното посочване на член 11, параграф 9 от основния регламент в съображение 49 от обжалвания регламент и твърдението на Съвета, че след като са били подложени на влиянието на доброволните гаранции за МВЦ, обстоятелствата, определящи експортните цени на жалбоподателя, действително са се променили, той ясно посочва в рамките на писмените си отговори на писмените въпроси на Първоинстанционния съд и на становището си в съдебното заседание, че не е възнамерявал да се позове на изключението, предвидено в член 11, параграф 9 от посочения регламент. Обратно, с оглед да обоснове прилагането на методология за определяне на експортната цена, която се отклонява от приложената в рамките на първоначалното разследване, както и на предвидените в член 2, параграфи 8 и 9 от посочения регламент критерии, Съветът изтъква само разпоредбата на член 11, параграф 3 от регламента.
Трябва обаче да се констатира, че член 11, параграф 3 от основния регламент не установява изрична дерогация от правилото по член 11, параграф 9, според което определянето на експортната цена трябва да се извършва съобразно разпоредбите на член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент.
Като цяло нищо в случая не води до заключението, че свързаните с член 11, параграф 3 от основния регламент цели, включително евентуалната необходимост от анализ за в бъдеще на разглежданите цени на износителите, предоставят на съответните институции имплицитно правомощие да заместят с основана на подобен анализ методология методологията, предвидена в член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент.
Всъщност от съдебната практика следва, че съществуването на имплицитно правомощие, което съставлява отклонение от принципа на възлагане, закрепен в член 5, първа алинея ЕО, трябва да се преценява стриктно. Само по изключение такива имплицитни правомощия се признават от съдебната практика и за да бъдат признати, трябва да бъдат необходими за осигуряване на полезното действие на разпоредбите на Договора или на съответния основен регламент (вж. в този смисъл Решение от 9 юли 1987 г. по дело Германия и др./Комисия, 281/85, 283/85—285/85 и
287/85, Recueil, стр. 3203
, точка 28 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Франция/Комисия, T-240/04, Сборник, стр. II-4035, точка 37 и цитираната съдебна практика).
В това отношение следва да се отбележи, че полезното действие на член 11, параграф 3 от основния регламент е осигурено в достатъчна степен от факта, че институциите разполагат с широко право на преценка, включително с възможността да прибегнат до оценка за в бъдеще на ценовата политика на съответните износители в рамките на преразглеждането на необходимостта от запазване на съществуващите мерки.
За сметка на това, след като оценката на тази необходимост бъде извършена и институциите решат да изменят съществуващите мерки, те са обвързани в определянето на новите мерки от разпоредбата на член 11, параграф 9 от основния регламент, която им предоставя експлицитните право и задължение да приложат методологията, предвидена в член 2 от същия регламент.
От това следва, че от една страна, в рамките на определянето на експортната цена твърдяната възможност за институциите да извършат анализи за в бъдеще не е необходима за осигуряване на полезното действие на член 11, параграф 3 от основния регламент и дори е изключена от член 11, параграф 9 от същия регламент, и от друга страна, претендираното имплицитно правомощие, което произтича от първата разпоредба, не може да вземе превес над експлицитните правомощия, предвидени от втората разпоредба, четена във връзка с член 2 от посочения регламент.
Следователно член 11, параграф 3 от основния регламент не може да послужи като правно основание, позволяващо на институциите при определяне на експортната цена да се отклонят от прилагането на методологията, предвидена в член 2, параграфи 8 и 9 от основния регламент. Вследствие на това, отклонявайки се от тази методология и определяйки експортна цена въз основа на критерии, които не са предвидени от тези разпоредби, Съветът е приел обжалвания регламент на неправилно правно основание.
Поради това първото и третото правно основание следва да се уважат, доколкото са изведени от липса на правно основание, а обжалваният регламент следва съответно да се отмени в частта му, която засяга жалбоподателя, без да е необходимо да се разглеждат правните основния и оплаквания, изведени от нарушение на член 2, параграфи 1 и 3 и на член 11 от Споразумението за прилагането на член VI на Общото споразумение по митата и търговията от 1994 г., както и от нарушение на принципа на правна сигурност.
По съдебните разноски
По смисъла на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Съветът е загубил делото, той следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на жалбоподателя.
Според член 87, параграф 4, първа алинея от Процедурния правилник институциите, които са встъпили в делото, понасят направените от тях съдебни разноски. Поради това Комисията следва да понесе направените от нея съдебни разноски.

По изложените съображения
ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД (трети състав)
реши:

1)
Отменя Регламент (EО) № 366/2006 на Съвета от 27 февруари 2006 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1676/2001 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на фолио от полиетилен терефталат (PET) с произход, inter alia, от Индия, в частта му, в която на MTZ Polyfilms Ltd се налага антидъмпингово мито.

2)
Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от MTZ Polyfilms. Комисията на Европейските общности понася направените от нея съдебни разноски.

Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 17 ноември 2009 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.