CELEX: 62002CJ0113
Määrus (EMÜ) nr 259/93 jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta
Direktiiv 75/442/EMÜ jäätmete kohta
Siseriiklik meede, mis näeb ette vastuväited taaskasutatavate jäätmete saadetistele, kui 20% jäätmetest on liikmesriigis taaskasutatavad ning kui taaskasutatavate jäätmete protsendimäär on sihtriigis madalam
Liikmesriigi meede, mis liigitab toimingu direktiivi 75/442 IIB lisa punkti R1 (taaskasutamine põletamise teel) või sama direktiivi IIA lisa punkti D10 (kõrvaldamine põletamise teel) mitte tegeliku kasutamise kriteeriumi, vaid põletatud jäätmete kütteväärtuse kriteeriumi järgi

Euroopa Ühenduste Komisjon palub Euroopa Kohtul tuvastada, et Madalmaade Kuningriik on rikkunud nõukogu 1. veebruari 1993. aasta
määruse (EMÜ) nr 259/93 jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest
väljaveo korral (EÜT L 30, lk 1) artikli 7 lõikest 4 ning nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta,
muudetud nõukogu 18. märtsi 1991. aasta direktiiviga 91/156/EMÜ (EÜT L 78, lk 32) ja komisjoni 24. mai 1996. aasta otsusega 96/350/EÜ
(EÜT L 135, lk 32; edaspidi „direktiiv 75/442”), artikli 1 punktidest e ja f ning artikli 7 lõikest 1, samuti EÜ artiklist
82 (koostoimes EÜ artikliga 86) tulenevaid kohustusi.
Komisjon loobus oma väidetest, mis puudutasid direktiivi 75/442 artikli 7 lõike 1 ja EÜ artikli 82 (koostoimes EÜ artikliga
86) rikkumist.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Määratlused
Määruse nr 259/93 artikli 2 punktides i ja k toodud jäätmete määratluse kohaselt tähendab esiteks „kõrvaldamine” toiminguid
„nagu määratletud direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punktis e” ja teiseks „taaskasutamine” toiminguid „nagu määratletud direktiivi
75/442/EMÜ artikli 1 punktis f”.
Nimetatud direktiivi artikli 1 punktide e ja f kohaselt on esiteks „kõrvaldamine” määratletud kui „kõik toimingud, mis on
ette nähtud direktiivi IIA lisas” ning teiseks on „taaskasutamine” määratletud kui „kõik toimingud, mis on ette nähtud direktiivi
IIB lisas”.
Mõiste „põletamine maismaal” esineb direktiivi 75/442 IIA lisa punktis D10 ning seega käsitletakse seda kui „kõrvaldamise”
toimingut. Seevastu nähtub sama direktiivi IIB lisa punktist R1, et „peamiselt kütusena või muul viisil energiaallikana” kasutamise
korral on tegemist „taaskasutamisega” (põletamise teel).
Põhiküsimust puudutavad normid
Määruse nr 259/93 artikli 7 lõike 4 punkti a viies taane näeb taaskasutatavate jäätmete kohta ette, et „[l]ähte- ja sihtkoha
pädevad ametiasutused võivad kavatsetava saadetise kohta esitada põhjendatud vastuväiteid: […]
–        juhul, kui taaskasutamiseks sobivate ja taaskasutamiseks kõlbmatute jäätmete suhe, taaskasutamise tulemusel saadavate materjalide
arvatav väärtus või taaskasutamise hind ja taaskasutamiseks kõlbmatu osa kõrvaldamise hind ei õigusta jäätmete taaskasutamist
majanduse ega keskkonna vaatepunktist.”

Siseriiklikud õigusnormid
Meerjarenplan gevaarlijke afvalstoffen II 1997–2007 (ohtlike jäätmete käitlemise mitmeaastaplaan, edaspidi „MJP-GA II”) esimese
osa peatükk 8.3, mis puudutab importi ja eksporti taaskasutamise eesmärgil Euroopa Liidus, sätestab, et:
„[Määruse nr 259/1993 artikli 7 lõike 4 punkti a viiendas taandes] nimetatud vastuväite rakendamisel tuleb arvesse võtta järgmist.
Taaskasutatavate ohtlike jäätmete piiriülese saadetise korral tuleb Euroopa Liidu soovi kohaselt eelistada nende taaskasutamist.
Selles osas eelistatakse taaskasutamist lõplikule kõrvaldamisele. Selleks tuginetakse taaskasutatavate jäätmete ja taaskasutamisele
mittekuuluvate jäätmete vahelisele suhtele (taaskasutamisaste).
Iga teadet tuleb hinnata seda vastuväite esitamise alust arvestades – piiramata vastuväite esitamise aluste kõiki olemuslikke
aspekte – järgmiselt.
a)       Kui piiriülese jäätmesaadetise kogusest taaskasutatakse lähteliikmesriigis vähem kui 20% (massiprotsenti) – arvestades hilisemat
kõrvaldamist vajavate jäätmete suurt kogust – kohaldatakse määruse 259/93 [artiklis 7] toodud vastuväite esitamise aluseid
iga taotluse juures eraldi. Igal juhul ei kohaldata punkti b joonealuses märkuses mainitud piirmäära. Taaskasutatavate materjalide
20% määr arvutatakse algkaalu järgi, arvestamata töötlemisel lisandunud materjale. […]
b)       Muudel juhtudel võidakse saadetisele vastuväiteid esitada peamiselt siis, kui taaskasutatavate jäätmete protsent on sihtliikmesriigis
madalam kui lähteliikmesriigis.”
MJP-GA II, mida on muudetud ministri 3. märtsi 2000. aasta määrusega nr MJZ200019786 (
Nederlandse Staatscourant,
24.3.2000, nr 60, lk 18), esimese osa peatüki 8.3 punkti b joonealune märkus sätestab põhjendatud arvamuses sätestatud tähtaja
lõppemise hetkel kehtinud redaktsioonis, et
„Kui ei saa üheselt tuvastada, et tõhusalt taaskasutusse võetud jäätmete protsent on sihtriigis madalam, võib vastuväidete
ja kaebuste piiramiseks kohaldada piirmäära. See piirmäär ei või ületada 20% suhtelisest väärtusest. Iga konkreetset kavatsetavat
saadetist arvestades tuleb seda alati hinnata tervikuna. Selle piirmäära arvutamise viis on sama mis punktis a, põhinedes
taaskasutatavate jäätmete kogusel päritoluriigis.”
MJP-GA II teise osa 18. peatükk käsitleb eelkõige taaskasutamise (põletamise teel), mis hõlmab kasutamist peamiselt kütusena,
ning lõpliku kõrvaldamise (põletamise teel) eristamist. See eristamine põhineb täpsustaval tingimusel, et ohtlikud jäätmed,
mille kloorisisaldus on väiksem kui 1%, võetakse taaskasutusele siis, kui nende kütteväärtus on suurem kui 11 500 KJ/kg kohta
ning ohtlikud jäätmed, mille kloorisisaldus on suurem kui 1%, võetakse taaskasutusele siis, kui nende kütteväärtus on suurem
kui 15 000 KJ/kg kohta.

Kohtueelne menetlus
Komisjon andis Madalmaade Kuningriigile võimaluse esitada oma märkusi ning edastas talle 1. augusti 2000. aasta kirjaga põhjendatud
arvamuse ohtlike jäätmete käitlemist puudutavate siseriiklike õigusnormide mõningate aspektide kohta, mis komisjoni arvates
ei ole kooskõlas määruse nr 259/93, direktiivi 75/442 ja EÜ artikliga 86, koostoimes EÜ artikliga 82. Komisjon kutsus liikmesriiki
üles võtma nimetatud sätetetest tulenevate kohustuste täitmiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul alates selle põhjendatud
arvamuse teatavaks tegemisest. Kuna komisjon ei olnud rahul Hollandi võimude 8. novembri 2000. aasta kirjas edastatud vastusega,
otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.

Hagi
Komisjon esitab oma hagi toetuseks kaks väidet ohtlikke jäätmeid puudutavate Hollandi õigusnormide kohta.
Need väited tuginevad sisuliselt sellele, et:
–        Hollandi süsteem, mille kohaselt võib jäätmesaadetisele vastuväite esitada põhimõtteliselt siis, kui vähemalt 20% jäätmetest
võetakse taaskasutusele Madalmaades ning kui taaskasutatavate jäätmete protsent sihtliikmesriigis on madalam kui lähteliikmesriigis
(edaspidi „Hollandi kõnealuste jäätmesaadetiste süsteem”), on vastuolus määruse nr 259/93 artikli 7 punktiga a;
–        Hollandi meetmega, mille kohaselt peab taaskasutamist (põletamise teel) ja kõrvaldamist (põletamise teel) eristavaks tingimuseks
olema jäätmete põletamisel saadud kütteväärtuse olemasolu koos kloorisisaldusega (edaspidi „kõnealune meede, mis käsitleb
taaskasutamise (põletamise teel) ja kõrvaldamise (põletamise teel) erinevust”) on direktiivi 75/442 artikli 1 punktid e ja
f siseriiklikku õigusesse ebaõigesti üle võetud.

Esimene väide
Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Hollandi jäätmesaadetiste süsteem selles osas, milles see põhineb Hollandis ja sihtriigis taaskasutatavate
jäätmete protsendimääral, kaldub kõrvale määruse nr 259/93 artikli 7 lõike 4 punktis a ette nähtud tingimustest, mida sellega
on tahetud kohaldada, ning järelikult ei ole sellega kooskõlas.
Võrreldes Hollandi varasema jäätmesaadetiste süsteemiga, mille kohaselt jäätmete ekspordi suhtes esitati vastuväited juhul,
kui nende töötlemine välismaal ei olnud enam tõhus, välja arvatud juhul, kui Hollandi töötlemisvõimsus oli ebapiisav või olematu,
siis praegune Hollandi süsteem üksnes asendab „tõhusama” töötlemise puudumise kriteeriumi märkega „madalam taaskasutusaste.”
Hollandi valitsus väidab, et kõnealune jäätmesaadetiste süsteem jääb määruse nr 259/93 artikli 7 lõike 4 punkti a viiendas
taandes sätestatud piiridesse.
Euroopa Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad liikmesriigid võtta määruse rakendamiseks meetmeid, kui need ei takista selle
vahetut kohaldatavust, ei varja tema ühenduse olemust ja täpsustavad, et selle määrusega antud hindamisruumi kasutamine jääb
määruse sätete piiridesse (vt selle kohta 31. jaanuari 1978. aasta otsus kohtuasjas 94/77: Zerbone, EKL 1978, lk 99, punkt
27).
Tuleb meelde tuletada, et määruse nr 259/93 artikli 7 lõike 4 punkti a viienda taande kohaselt võivad lähte- ja sihtkoha pädevad
ametiasutused kavatsetava jäätmesaadetise kohta esitada põhjendatud vastuväiteid juhul, kui taaskasutamiseks sobivate ja taaskasutamiseks
kõlbmatute jäätmete suhe, taaskasutamise tulemusel saadavate materjalide arvatav väärtus või taaskasutamise hind ja taaskasutamiseks
kõlbmatu osa kõrvaldamise hind ei õigusta jäätmete taaskasutamist majanduse ega keskkonna vaatepunktist.
Selleks, et määrata kindlaks, millal taaskasutamisele võtmine on majanduse ja keskkonna vaatepunktist õigustatud, viitab artikli
7 lõike 4 punkti a viies taane kolmele kriteeriumile, täpsemalt taaskasutamiseks sobivate ja taaskasutamiseks kõlbmatute jäätmete
suhe, taaskasutamise tulemusel saadavate materjalide arvatav väärtus ning taaskasutamiseks kõlbmatu osa kõrvaldamise hind.
Käesolevas asjas tuleb tuvastada, et Hollandi jäätmesaadetiste süsteem rikub määruse nr 259/93 artikli 7 lõike 4 punkti a
selles osas, milles ta väljub raamistikust, mis on ette nähtud sättega, mida ta peaks täpsustama.
Hollandi jäätmesaadetiste süsteem tugineb üksnes taaskasutamiseks sobivate ja taaskasutamiseks kõlbmatute jäätmete suhtele.
Veelgi enam, pöörates tähelepanu taaskasutamiseks sobivate jäätmete protsendimäära võrdlusele siht- ja lähteriigis, võimaldab
Hollandi jäätmesaadetiste süsteem esitada taaskasutatavate jäätmete saadetisele vastuväite, mis põhineb mitte üksnes sihtriigis
teostatava taaskasutamistoimingu majanduse ja keskkonna aspektide sõltumatul hindamisel, vaid ka töötlemisvõimsusel lähteriigis.
Euroopa Kohus on leidnud, et iseseisvuse ja läheduse põhimõtteid ei kohaldata ühenduse jäätmesaadetiste kontekstis taaskasutamisele
suunatud jäätmesaadetistele (25. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑203/96: Dusseldorp jt, EKL 1998, lk I‑4075, punktid
27–34).
Seetõttu ei saa nõustuda Hollandi valitsuse põhjendustega, mille kohaselt kõnealune jäätmesaadetiste süsteem on kooskõlas
määruse nr 259/93 artikli 7 lõike 4 punktiga a.
Hollandi valitsuse arvates peaks analüüs sisaldama lähteliikmesriigi ja sihtliikmesriigi töötlemisrajatiste kvaliteedi võrdlust,
kuna määruse nr 259/93 artikli 7 lõike 4 punkti a viiendat taanet tuleks tõlgendada direktiivi 75/442 artikli 3 lõike 1 punkti
b esimest lõiku ja EÜ artikli 174 lõiget 2 arvestades, selleks et saavutada ühenduses kõrgeim võimalik taaskasutamisaste.
Selle kohta tuleb sedastada, et taotletav eesmärk ei õigusta üksnes taaskasutamiseks sobivate ja taaskasutamiseks kõlbmatute
jäätmete suhte, samuti lähteliikmesriigi ja sihtliikmesriigi käsutuses olevate töötlemisrajatiste võrdlemist, jättes arvestamata
nimetatud määruse artikli 7 lõike 4 punkti a viiendas taandes sätestatud muud tingimused.
Väite osas, mille kohaselt kõnealune jäätmesaadetiste süsteem ei takista Hollandi ametivõimudel hinnata iga jäätmesaadetise
taotlust eraldi ning et vastuväited on pigem erand kui reegel, tuleb märkida, et kuna Hollandi jäätmesaadetiste süsteem ei
ole ühenduse õigusliku raamistikuga kooskõlas, on see väide määruse nr 259/93 artikli 7 lõike 4 punkti a viienda taande rikkumise
olemasolu hindamise koha pealt asjassepuutumatu.
Mis puutub aga väitesse, et kõnealune jäätmesaadetiste süsteem on neutraalne selles osas, milles seda kohaldatakse nii jäätmete
ekspordi kui impordi suhtes, siis tuleb märkida, nagu rõhustas õigustatult kohtujurist oma ettepaneku punktis 49, et see asjaolu
on nimetatud määruse artikli 7 lõike 4 punkti a viienda lõigu rikkumise tuvastamise osas asjassepuutumatu. Mõlemal juhul väljuvad
Hollandi jäätmesaadetiste süsteemiga määratletud tingimused vastuväite esitamise aluste piiridest, mis on ühenduse õiguslikus
raamistikus ammendavalt sätestatud.
Nende tingimuste tõttu on esimene väide põhjendatud.

Teine väide
Poolte argumendid
Komisjoni väidab, et taaskasutamise (põletamise teel) ja kõrvaldamise (põletamise teel) eristamist käsitleva kõnealuse Hollandi
meetmega on direktiivi 75/442 artikli 1 punktid e ja f, koostoimes sama direktiivi IIA lisa punktiga D10 ja IIB lisa punktiga
R1, siseriiklikku õigusesse ebaõigesti üle võetud.
Hollandi valitsus kinnitab, et taaskasutamise (põletamise teel) ja kõrvaldamise (põletamise teel) eristamine kõnealuse meetmega
on kooskõlas direktiivis 75/442 esitatud klassifikatsiooniga.
Euroopa Kohtu hinnang
Direktiivi 75/442 artikli 1 punktide e ja f kohaselt tähendab „kõrvaldamine” kõiki toiminguid, mis on ette nähtud IIA lisas
ja „taaskasutamine” kõiki toiminguid, mis on ette nähtud IIB lisas.
Direktiivi 75/442 lisa IIA punkti D10 kohaselt tähendab „põletamine maismaal” „kõrvaldamistoimingut”. Direktiivi 75/442 lisa
IIB punktist R1 tuleneb aga, et „[k]asutamine peamiselt kütuse või muul viisil energiaallikana” on „taaskasutamine” (põletamise
teel).
Euroopa Kohus kehtestas 13. veebruari 2003. aasta otsuses kohtuasjas C-228/00: komisjon
v.
Saksamaa (EKL 2003, lk I-1439, punktid 41–43) kolm tingimust, et teha kindlaks, kas jäätmete kasutamine kütusena vastab direktiivi
75/442 IIB lisa punktis R1 viidatud taaskasutamistoimingule. Esiteks peab selle sättega reguleeritud toimingu eesmärk olema
energia tootmine. Teiseks peab jäätmete põletamisel tekitatud ning kogutud energia hulk olema kõrgem kui see energia hulk,
mis kulub põletamisprotsessis tema tekitamisele ning põletamisel vabaneva ülejäänud energia osa tuleb tõhusalt kasutada, kas
kohe põletamisel tekkinud soojusena või pärast muundamist elektrina. Kolmandaks tuleb valdav osa jäätmetest ära kasutada põletamistoimingu
käigus ning valdav osa saadud energiast tuleb kokku koguda ning ära kasutada.
Euroopa Kohtu arvates ei saa seevastu arvestada selliseid kriteeriume nagu jäätmete kütteväärtus, põletatud jäätmetes sisalduv
ohtlike jäätmete hulk või siis asjaolu, et jäätmed on segatud või segamata (eespool viiidatud kohtuotsus komisjon
v.
Saksamaa, punkt 47).
Kuna Euroopa Kohus on antud asjas selgesõnaliselt teatanud, et kütteväärtusel või jäätmete koostisel põhinevad kriteeriumid
ei ole direktiiviga 75/442 kooskõlas, tuleb Hollandi valitsuse argumendid jätta arvestamata.
Järelikult ei vasta kõnealune Hollandi süsteem, mis eristab taaskasutamist (põletamise teel) ja kõrvaldamist (põletamise teel),
nimetatud direktiivi artikli 1 punktidele e ja f, koostoimes selle direktiivi IIA lisa punktiga D10 ja IIB lisa punktiga R1.
Seega on Madalmaade Kuningriik rikkunud kohustust võtta siseriiklikku õigusesse üle direktiivi 75/442 artikli 1 punktid e
ja f.
Nende tingimuste tõttu on teine väide põhjendatud.
Ülaltoodut arvestades tuleb sedastada, et Madalmaade Kuningriik on rikkunud määruse nr 259/93 artikli 7 lõikest 4 ja direktiivi
75/442 artikli 1 punktidest e ja f tulenevaid kohustusi.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ning Madalmaade Kuningriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud
välja mõista Madalmaade Kuningriigilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Madalmaade Kuningriik on rikkunud nõukogu 1. veebruari 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 259/93 jäätmesaadetiste järelevalve ja
kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral artikli 7 lõikest 4, samuti nõukogu
15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta, muudetud nõukogu 18. märtsi 1991. aasta direktiiviga 91/156/EMÜ
ning komisjoni 24. mai 1996. aasta otsusega 96/350/EÜ, artikli 1 punktidest e ja f tulenevaid kohustusi.
2.
Mõista kohtukulud välja Madalmaade Kuningriigilt.

Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.