CELEX: 62003CJ0399
Állami támogatás
Létező támogatási programok
A belgiumi székhelyű koordinációs központok adózási rendszere
A Tanács hatásköre

Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága a belga kormány által egyes belgiumi koordinációs központoknak nyújtott támogatásra
vonatkozó, 2003. július 16‑i 2003/531/EK tanácsi határozat (HL L 184., 17. o., a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítését
kéri.

Jogi háttér
Az EK‑Szerződés [88.] cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999
tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 1. cikke kimondja:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
b)      a »létező támogatás«:
[…]
ii.      engedélyezett támogatás, azaz olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Bizottság vagy a Tanács engedélyezett;
iii.  olyan támogatás, amelyet e rendelet 4. cikkének (6) bekezdése szerint vagy e rendelet hatálybalépése előtt, de ennek az eljárásnak
megfelelően engedélyeztek;
iv.      olyan támogatás, amely létező támogatásnak tekintendő a 15. cikk szerint;
v.      olyan támogatás, amelyet létező támogatásnak kell tekinteni, mert megállapítható, hogy a hatálybalépése idején nem minősült
támogatásnak, és ezt követően – a közös piac fejlődésének eredményeként és anélkül, hogy a tagállam módosította volna – vált
támogatássá. Egyes intézkedéseknek egy tevékenység közösségi jog általi liberalizálását követő támogatássá válása során az
ilyen intézkedések a liberalizációra megállapított időpontot követően már nem minősülnek támogatásnak;
c)      az »új támogatás«: olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező
támogatások módosítását is;
[…]”

A megtámadott határozat és annak háttere
A Belga Királyság az 1982. december 30‑i 187. sz. királyi rendelettel (
Moniteur belge
, 1983. január 13.) tízéves adómentességet irányzott elő azon koordinációs központok nyereségére, amelyek a velük egy csoporthoz
tartozó vállalkozások részére látnak el bizonyos számú adminisztratív, előkészítő vagy kisegítő, illetve bizonyos pénzügyi
igazgatási feladatokat.
1983. február 3‑án a Bizottság arról tájékoztatta a belga kormányt, hogy az említett királyi rendeletben előírt támogatásokra
kiterjed az EGK‑Szerződés 92. cikkének (1) bekezdése (amely később az EK‑Szerződés 92. cikk (1) bekezdése lett, amely jelenleg,
módosítást követően, az EK 87. cikk (1) bekezdése), majd felszólította a belga kormányt, hogy értesítse erről az adózási rendszerről,
és haladéktalanul függessze fel annak alkalmazását.
A koordinációs központok rendszerének módosításáról szóló törvényjavaslatról való 1984. április 3‑i értesítést követően a
Bizottság 1984. május 2‑án úgy határozott, hogy az így módosított rendszer már nem tartalmaz a Szerződés 92. cikkének (1) bekezdése
értelmében vett támogatási elemet. E határozatról a belga kormányt 1984. május 16‑i levélben értesítették.
Tekintettel azonban arra, hogy a törvényben előírt módosítások nem feleltek meg teljesen az említett törvénytervezetnek, 1985.
december 12‑én a Bizottság az EK‑Szerződés 93. cikkének (2) bekezdésében (jelenleg az EK 88. cikk (2) bekezdése) előírt eljárást
indított.
Egy újabb, 1986. augusztus 4‑i törvénymódosítást követően a Bizottság lezárta az eljárást, és 1987. március 9‑én közölte határozatát
a belga kormánnyal.
Elsőként az Európai Unió Tanácsa 1997. december 1‑jén a vállalkozások adózására vonatkozó magatartási kódexre vonatkozóan
több indítványt és egy határozatot fogadott el egyhangúlag. A Tanács 2000. február 29‑i jelentése a koordinációs központokkal
kapcsolatos belga rendelkezéseket adózási szempontból károsnak minősítette, amelyet 2005. december 31‑ig meg kell szüntetni.
Ezt követően 2000. november 26‑án és 27‑én a pénzügyminiszterek tanácsa (Ecofin) határozatot hozott, hogy a káros intézkedések
hatályával kapcsolatban ez a határidő vonatkozik azokra is, akik 2000. december 31‑én ezen intézkedések kedvezményezettjei.
A Tanács végül 2003. január 21‑én bizonyos káros rendszerek következményeinek, különösen a belga koordinációs központoknak
a 2005‑ön túli, egészen pontosan 2010. december 31‑ig tartó meghosszabbításáról határozott.
A tagállamokban hatályos adózási rendszerek vizsgálata során a Bizottság 1999. február 12‑én kérte a belga kormányt, hogy
tájékoztassa a koordinációs központokról. A Bizottság 2000. július 17‑i levelében arról tájékoztatta a belga hatóságokat,
hogy a koordinációs központok adózási rendszere az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatást képez.
A Bizottság 2001. július 11‑én hatékony intézkedésre vonatkozó tervezetet fogadott el, amelyben ideiglenes jelleggel azt írta
elő, hogy az említett intézkedések elfogadásának időpontja előtt engedélyezett koordinációs központok 2005. december 31‑ig
az említett adózási rendszer kedvezményezettjei maradhatnak.
2002. február 27‑i levelében a Bizottság értesítette a Belga Királyságot határozatáról, amelynek értelmében az EK 88. cikk
(2) bekezdése szerinti vizsgálati eljárást indít, majd 2003. február 17‑én elfogadta a Belgium által a belgiumi székhelyű
koordinációs központoknak nyújtott támogatási programokról szóló 2003/757/EK bizottsági határozatot (HL L 282., 25. o.). E
határozat két, a Bíróság előtt indított megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezte.
A Bizottság, miután értesítették a 187. sz. királyi rendelet módosítására irányuló törvénytervezetről, 2003. április 23‑i
levelében tájékoztatta a Belga Királyságot határozatáról, amely szerint a tervezett intézkedés egy részére vonatkozóan vizsgálati
eljárást indít.
2003. március 6‑tól kezdve a Belga Királyság párhuzamosan fordult a Bizottsághoz és a Tanácshoz, amelyektől azt kérte, hogy
„tegyék meg a szükséges lépéseket ahhoz, hogy a koordinációs központok – amelyek engedélye 2003. február 17‑én lejár[t] –
2005. december 31‑ig meg legyenek újítva”. E kérelmet az EK 88. cikk (2) bekezdése alapján 2003. március 20‑án és 26‑án is
megismételte.
A Tanács 2003. július 16‑i ülésén elfogadta a megtámadott határozatot, amelyben a közös piaccal összeegyeztethetőnek vélte
a Belgium által azoknak a vállalkozásoknak nyújtandó támogatást, amelyek 2000. december 31‑én az 1982. december 30‑i, 2003.
február 17‑én és 2005. december 31‑én hatályát vesztő 187. sz. királyi rendelet értelmében koordinációs központként támogatásban
részesültek. E támogatás a munkavállalóként évi 10 000 EUR, de legfeljebb 100 000 EUR különleges éves adó, valamint a központok
tulajdonában álló ingatlanokra vonatkozó ingatlanelőleg, illetve a központok által fizetett osztalékok, kamatok és járandóságok
és a központok által a pénzbetétek után beszedett jövedelmek adója alóli mentesség, valamint a tőkebejegyzési illeték alóli
mentesség és a törzstőke emelése alapján megállapított, „cost plus” módszerrel meghatározott adóalap normál társasági adókulccsal
történő adóztatásából állt.

A keresetről
A Bizottság négy jogalapot hoz fel a keresete alátámasztására, amelyek sorrendben a Tanács hatáskörének hiánya, a hatáskörrel
való visszaélés és az eljárási szabályok megsértése, a Szerződés megsértése és különböző általános elvek, illetve másodlagosan
egy nyilvánvaló mérlegelési hibára vonatkozó jogalap.

Az első jogalapról
A felek érvei
Bizottság az első jogalapjában azt állítja, hogy a Tanácsnak nem volt hatásköre a megtámadott határozat elfogadására.
Álláspontja szerint elsőként a Szerződés és a 659/1999 rendelet rendelkezései alapján kizárólag neki van hatásköre a megtámadott
határozathoz hasonló határozatok elfogadására. E területen a Tanács csak kivételes hatáskörben járhatna el, amelynek gyakorlását
megszorítóan kell értelmezni, mivel ellenkező esetben ez a két intézmény közötti hatásköri összeütközéssel járhat. Mindezen
felül a Tanács jelen esetben hatásköre időbeli hatálya miatt nem volt jogosult eljárni, mivel az EK 88. cikkének (2) bekezdésében
foglalt jogvesztő határidő már eltelt.
A Bizottság másodsorban kifejti, hogy a megtámadott határozat annak az adózási rendszernek a hatályát kívánja fenntartani,
amelynek a közös piaccal való összeegyeztethetősége – 2003. április 23‑i levelében is kifejtett – kétségeket vetett fel, illetve
a határozat nem csak az új támogatási programokra vagy egyéni intézkedésekre, hanem a Szerződés értelmében már létezőnek tekintett
támogatásokra is vonatkozik.
A Tanács kifejti, hogy a C‑110/02. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2004. június 29‑én hozott ítéletben (EBHT 2004., I‑6333. o.)
elfogadott megoldás nem ültethető át a jelen ügyre, mivel új támogatást engedélyezett, amely különbözik a Bizottság által
a közös piaccal összeegyeztethetetlennek ítélttől.
Ezzel kapcsolatban a Tanács fenntartja, hogy az új jogi rendelkezésekkel engedélyezett támogatást csak korlátozott számú vállalkozásnak
nyújtották, amelyek valamennyien beazonosíthatók, lévén mintegy harminc egynéhány olyan koordinációs központról szó, amelyek
engedélye 2003. február 17‑én vagy 2005. december 31‑én járt le. Mindezen felül e határozat csak korlátozott időbeli hatállyal
bír, amely nem terjed 2005. december 31‑én túlra. Az említett támogatások a Tanács szerint – a korábban már létező rendszerhez
képest – a vállalkozásokra nézve kevésbé kedvezőek.
A Tanács egyebekben úgy véli, hogy a megtámadott határozat nem csak a Bizottság által a közös piaccal összeegyeztethetetlennek
ítélt rendszer fenntartását, hanem egy új jogi aktus meghozatalát is engedélyezte a Belga Királyságnak.
A Belga Királyság által az EK 88. cikkének (2) bekezdése alapján előterjesztett kérelem benyújtásának időpontja és a megtámadott
határozat elfogadása között eltelt idővel kapcsolatban a Tanács kifejti, hogy a Belga Királyság állandó képviselőjének 2003.
március 20‑i levele csak a fordítások megkönnyítése céljából készült előkészítő anyag volt, amely a tervezett intézkedések
végrehajtását kívánta elősegíteni. Tehát a Belga Királyság kérelmét hozzá csak 2003. május 26‑án nyújtották be.
A Bíróság álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben a Bíróság már kifejtette annak feltételeit,
hogy a Tanács mikor hozhat állami támogatást engedélyező határozatot, ha a Bizottság határozatában már megállapította az állami
támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét.
A fent hivatkozott ítéletben először is a Bíróság úgy értelmezte az EK 88. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdésének hatályát,
hogy a Tanács hatásköre nyilvánvalóan kivételes jellegű (31. pont). Mindebből következően, ha az érintett tagállam e rendelkezés
alapján semmilyen kérelmet nem nyújtott be a Tanácshoz a támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét kimondó
bizottsági határozat előtt, a Tanács már nem jogosult az említett rendelkezésben szereplő rendkívüli hatáskörét az ilyen támogatás
közös piaccal való összeegyeztethetővé nyilvánítása végett gyakorolni (33. pont).
A Bíróság álláspontja szerint ez az értelmezés – amely lehetővé teszi annak elkerülését, hogy ugyanazon állami támogatásról
egymás után ellentétes határozatot hozzon a Bizottság és a Tanács – hozzájárul a jogbiztonsághoz (35. pont).
Másodsorban a Bíróság megvizsgálta, hogy a Tanács hatáskörének hiánya azt is magában foglalja‑e, hogy a Tanács olyan támogatások
elbírálására sem bír hatáskörrel, amelyek célja a kedvezményezettek részére – korábban egy bizottsági határozatban a közös
piaccal összeegyeztethetetlennek minősített, a kedvezményezettek által e határozat értelmében fizetendő visszatérítések kompenzációját
célzó összeg formájában – jogellenes támogatást nyújtani.
A Bíróság kifejtette, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében azt megengedni, hogy valamely tagállam az ilyen támogatás
kedvezményezettjeinek a jogellenes támogatással egyező összegű új támogatást adjon avégett, hogy semlegesítse a terhükre e
határozatban előírt visszatérítési kötelezettség hatásait, nyilvánvalóan megakadályozná a Bizottság EK 87. és EK 88. cikk
alapján hozott határozatainak hatékony érvényesülését (43. pont).
A Bíróság ezt követően kimondta, hogy ha a Bizottság elfogadta a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító
határozatát, a Tanács nem akadályozathatja meg e határozatot azzal, hogy azt a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthatja,
és e határozat hatékony érvényesülését azzal sem akadályozhatja meg, hogy az EK 88. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése
alapján a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítja a jogellenes, a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított
támogatás kedvezményezettjei részére a terhükre e határozatban előírt visszatérítési kötelezettség ellentételezése végett
nyújtott támogatást (44. és 45. pont).
Ezen ítélkezési gyakorlat alapján meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozatot a Tanács nem fogadhatta el érvényesen.
Tulajdonképpen mindenekelőtt nem vitatott, hogy a Belga Királyság a belga állam által a koordinációs központoknak nyújtott
támogatások közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét kimondó 2003/757 határozatot követően fordult a Tanácshoz.
Másodsorban meg kell vizsgálni, hogy a megtámadott határozat rendelkező részének 1. cikkében foglalt támogatások és a 2003/757
határozat tárgyát képező határozatok azonosak‑e.
Ezzel kapcsolatban az iratok egyes elemeiből, különösen a Belga Királyság által a Tanácsnak küldött 2003. március 6‑i feljegyzésből
következik, hogy a Tanács által a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítandó támogatási program azonos azzal, amely
a 2003/757 határozat tárgyát képezte.
Mindezen felül az érintett intézkedések mibenlétéről az a 2003. május 26‑i feljegyzés sem hagy kétséget, amelyben a Belga
Királyság az Európai Unió melletti állandó képviselője jellemzi a támogatás tartalmát.
Végül a megtámadott határozat engedélyezi azokat az intézkedéseket, amelyek ugyanazon módszereket alkalmazzák, mint a koordinációs
központok adózási rendszerével kapcsolatban az adóköteles juttatások és a munkavállalók száma alapján választható adózás meghatározásakor.
A határozat ismét felsorolja a már említett munkabéradó-, ingatlanelőleg- és tőkeilleték-mentességeket.
Harmadrészt meg kell határozni a megtámadott határozat következményeit. Ezzel kapcsolatban elegendő megállapítani, hogy az
említett határozat indokolásából következik, hogy célja orvosolni a 2003/757 határozatnak azon koordinációs központokkal kapcsolatos
következményeit, amelyeknek 2003. február 17‑én vagy 2005. december 31‑én jár le az engedélye.
Mindezek alapján a megtámadott határozat a 2003/757 határozattal ellentmondásban került elfogadásra. Az a körülmény, hogy
csak korlátozott számú vállalkozást érint, és csak korlátozott ideig hatályos, nem bír jelentőséggel annak megállapítása során,
hogy a megtámadott határozat sérti a 2003/757 határozatot, amely 2. cikkében kimondja, hogy a határozatról való értesítéstől
kezdve a szóban forgó rendszerrel nyújtott kedvezményt nem lehet a még hatályos engedélyek megújításával meghosszabbítani,
illetve hogy akkor sem lehet az említett rendszer alapján járó kedvezményt – még ideiglenesen sem – meghosszabbítani, ha az
engedély 2010. december 31‑én hatályát veszti.
A fenti megállapításokból következően tehát a Tanács érvényesen nem fogadhatta el a megtámadott határozatot.
Ebből következően Bizottság keresetének a megtámadott határozat elfogadására vonatkozó, a Tanács hatáskörének hiányán alapuló
első jogalapja megalapozott, így emiatt e határozatot meg kell semmisíteni.

A kereset többi jogalapjáról
A Bizottság keresetének első jogalapja helytálló, és a megtámadott határozatot ezen az alapon meg kell semmisíteni, így a
Bizottság keresetében hivatkozott többi jogalap vizsgálata szükségtelen.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Tanácsot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A belga kormány által egyes belgiumi koordinációs központoknak nyújtott támogatásra vonatkozó, 2003. július 16‑i 2003/531/EK
tanácsi határozatot megsemmisíti.
2)
A Bíróság az Európai Unió Tanácsát kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.