CELEX: 61998CJ0403
Jordbruk
Jordbruk som huvudsysselsättning
Begrepp
Bolag med begränsat ansvar

Domskäl
1 Tribunale civile e penale di Cagliari har genom beslut av den 26 mars 1998, som inkom till domstolens kansli den 13 november samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt två frågor om tolkningen av artikel 2.5 i rådets förordning (EEG) nr 797/85 av den 12 mars 1985 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet (EGT L 93, s. 1) och av artikel 5.5 i rådets förordning (EEG) nr 2328/91 av den 15 juli 1991 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet (EGT L 218, s, 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 38, s. 120).
2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan å ena sidan Azienda Agricola Monte Arcosu Srl (nedan kallat Monte Arcosu) och å andra sidan Regione Autonoma della Sardegna, Organismo Comprensoriale n. 24 della Sardegna och Ente Regionale per l'Assistenza Tecnica in Agricoltura (ERSAT) angående Organismo Comprensoriale n. 24 della Sardegnas avslag på Monte Arcosus ansökan om registrering i registret över jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning.
Gemenskapsrätten
3 I artikel 2.5 i förordning nr 797/85 föreskrivs följande:
"Medlemsstaterna skall för tillämpningen av denna förordning definiera begreppet jordbruk som huvudsysselsättning.
Denna definition skall vad gäller en fysisk person åtminstone inkludera villkoret att den andel av inkomsten som härrör från företaget skall uppgå till 50 procent eller mer av jordbrukarens totala inkomst och att den arbetstid som ägnas åt sådant arbete som inte har någon anknytning till företaget skall uppgå till mindre än hälften av jordbrukarens totala arbetstid.
Vad gäller andra än fysiska personer skall medlemsstaterna definiera nämnda begrepp, på grundval av de kriterier som avses i förra stycket."
4 Denna bestämmelse återfinns med samma lydelse i artikel 5.5 i förordning nr 2328/91.
5 Medlemsstaterna var enligt artikel 32.1 i förordning nr 797/85 skyldiga att inom sex månader från och med den 1 april 1985 vidta nödvändiga åtgärder för att följa nämnda förordning.
Nationell rätt
6 För tillämpningen av begreppet jordbruk som huvudsysselsättning på fysiska personer föreskrivs i artikel 12 i den italienska lagen nr 153 av den 9 maj 1975 kriteriet om 2/3 såväl för jordbrukarens totala inkomst som för den arbetstid som ägnas åt sådant arbete som inte har någon anknytning till företaget.
7 I artikel 13 i samma lag föreskrivs att andra än fysiska personer, det vill säga jordbrukskooperativ som bildats i enlighet med bestämmelserna om kooperativ och sammanslutningar av jordbrukare, kan komma i åtnjutande av åtgärderna som föreskrivs i avsnitt III i nämnda lag. Villkoren i båda fallen är att "delägare erhåller minst 50 procent av den egna inkomsten från näringsverksamheten och sammanslutningen och att de ägnar minst 50 procent av den egna arbetstiden åt näringsverksamheten och sammanslutningen".
8 Vad avser definitionen av begreppet jordbruk som huvudsysselsättning föreskrivs i artikel 15 i regionen Sardiniens lag nr 19 av den 23 mars 1979 att detta begrepp avser dem som "ägnar minst 2/3 av den totala egna arbetstiden åt jordbruksverksamhet och som får minst 2/3 av den totala egna arbetsinkomsten från nämnda verksamhet".
9 Enligt artikel 21 i samma lag kan även kooperativ och sammanslutningar av jordbrukare som bildats i enlighet med gällande bestämmelser komma i åtnjutande av de fördelar som lagen garanterar "under förutsättning att varje delägare erhåller minst 50 procent av den egna inkomsten från jordbruksverksamheten och ägnar minst 50 procent av den egna arbetstiden till näringsverksamheten eller sammanslutningen".
10 I artikel 2 i det italienska ministerdekretet av den 12 september 1985 föreskrivs följande:
"Förmånstagare
1. Följande jordbruksföretag kan, under förutsättning att de uppfyller de personkriterier som föreskrivs i artikel 2.1 i samma förordning, komma i åtnjutande av de interventionsåtgärder som föreskrivs i avsnitt 1 i nämnda förordning:
a) enskilda jordbrukare, vare sig de är ägare eller arrendatorer, hälftenbrukare eller arrendetagare, utan den överlåtande partens samtycke, eller tvärtom i samförstånd med den överlåtande jordbrukaren, tomträttshavarna och familjemedlemmarna som hjälper jordbrukaren på ett regelbundet och stadigvarande sätt,
b) ägare, nyttjanderättshavare och arrenderande jordbrukare,
c) jordbrukskooperativ som bildats i enlighet med bestämmelserna i lagen om kooperativ,
d) sammanslutningar av enskilda jordbrukare, tomträttshavare, arrendetagare, jordbrukarens familjemedlemmar som hjälper honom på ett regelbundet och stadigvarande sätt, ägare och arrenderande jordbrukare,
e) personbolag som direkt driver jordbruksföretag som de är ägare till eller som de förfogar över på vilket sätt det än må vara. Regionerna och de autonoma provinserna skall fastställa de villkor som skall uppfyllas inom de gränser som anges i artikel 6 i förordningen.
2. Villkoret jordbruk som huvudsysselsättning och villkoret om yrkesbehörighet som avses i artikel 2.1 a och 2.1 b i ovannämnda förordning skall definieras på grundval av de regionala lagbestämmelser som utfärdats med tillämpning av direktiv 72/159/EEG. Om sådana bestämmelser inte har antagits skall artiklarna 12 och 13 i lag nr 153 av den 9 maj 1975 tillämpas.
3. De kooperativ, som nämns i punkten c i denna artikel och vars enda verksamhet utgörs av drift av jordbruksföretag, kan ansöka om investeringsstöd enligt avsnitt 1 i förordningen, även om endast 20 procent av delägarna uppfyller de föreskrivna personvillkoren."
11 I regionen Sardiniens lag nr 17 av den 27 augusti 1992 föreskrivs att ett register över jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning skall upprättas. Vidare anges att Giunta Regionale (regionens fullmäktige) skall fastställa tillämpningskriterierna för nämnda register i enlighet med bestämmelserna i förordning nr 2328/91.
Tvisten vid den nationella domstolen
12 Monte Arcosu är ett bolag med begränsat ansvar, vars verksamhetsföremål utgörs av jordbruksverksamhet.
13 Monte Arcosu förvärvade flera jordbruksfastigheter i Uta, Siliqua och Decimomannu. I köpeavtalet angav Monte Arcosu att bolaget önskade få ställning som jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning. Följaktligen ansökte Monte Arcosu om att, vad avser registreringsavgifterna, komma i åtnjutande av den procentsats om 8 procent som föreskrivs i fotnot 1 till artikel 1 i den taxetabell som utgör bilaga till dekret av Republiken Italiens president nr. 131 av den 26 april 1986.
14 Av begäran om förhandsavgörande framgår att Monte Arcosu därefter vid Organismo Comprensoriale n. 24 della Sardegna ansökte om registrering i registret över jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning.
15 Denna ansökan avslogs genom beslut av den 11 september 1991 på den grunden att det enligt de regionala bestämmelserna inte var möjligt att registrera rörelsedrivande bolag i nämnda register.
16 Följaktligen väckte Monte Arcosu talan mot Regione Autonoma della Sardegna, Organismo Comprensoriale n. 24 della Sardegna och Ente Regionale per l'Assistenza Tecnica in Agricoltura för att registreras i registret över jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning på grundval av artikel 2.5 i förordning nr 797/85 eller artikel 5.5 i förordning nr 2328/91.
17 Tribunale civile e penale di Cagliari ansåg att det var nödvändigt att tolka nämnda bestämmelser för att slita tvisten, varför nämnda domstol förklarade målet vilande och ställde följande frågor till domstolen:
"1) Kan gemenskapsbestämmelserna i fråga, även om den italienske lagstiftaren inte har utfärdat några bestämmelser på den punkten, konkret tillämpas på andra än fysiska personer och i synnerhet bolag som är juridiska personer?
2) Om den första frågan besvaras jakande, vilka är då de nödvändiga och tillräckliga villkor som skall vara uppfyllda för att andra än fysiska personer, och i synnerhet bolag som är juridiska personer, skall kunna anses ha ställning som jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning?"
Huruvida tolkningsfrågorna kan tas upp till sakprövning
18 Inledningsvis har kommissionen uttryckt tvivel om huruvida de ställda tolkningsfrågorna kan tas upp till sakprövning.
19 Kommissionen har betonat att dessa frågor har sin grund i en tvist om tillämpningen av en nationell skattebestämmelse, enligt vilken endast jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning kommer i åtnjutande av en nedsättning av de registreringsavgifter som skall erläggas vid förvärv av jordbruksfastigheter,
20 Kommissionen har hävdat att domstolen i domen av den 15 oktober 1992 i mål C-162/91, Tenuta il Bosco (REG 1992, s. I-5279), punkt 26, ansåg att nedsättningen av registreringsavgifter då jordbrukare förvärvar jordbruksfastigheter inte omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 797/85, utan endast omfattas av nationell lagstiftning. För övrigt har kommissionen påpekat att det i den nationella skattebestämmelsen använda begreppet jordbruk som huvudsysselsättning inte hänvisar till det begrepp som avses i gemenskapsrätten.
21 Det skall i detta avseende erinras om att förfarandet enligt artikel 177 i fördraget enligt fast rättspraxis är ett medel för domstolen och de nationella domstolarna att samarbeta, vilket innebär att domstolen tillhandahåller de nationella domstolarna en tolkning av gemenskapsrätten som de behöver för att kunna avgöra anhängiga tvister. Av detta följer att det uteslutande ankommer på de nationella domstolarna, vid vilka tvisten anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i varje enskilt mål bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till domstolen (se särskilt dom av den 18 oktober 1990 i de förenade målen C-297/88 och C-197/89, Dzodzi, REG 1990, s. I-3763, punkterna 33 och 34, svensk specialutgåva, volym 10, s. 531, och av den 8 november 1990 i mål C-231/89, Gmurzynska-Bscher, REG 1990, s. I-4003, punkterna 18 och 19).
22 För övrigt kan en begäran om förhandsavgörande från en nationell domstol bara avvisas om det framgår att förfarandet i artikel 177 i fördraget har missbrukats och i själva verket används i syfte att få domstolen att meddela ett förhandsavgörande utan att det föreligger en verklig tvist eller om det är uppenbart att gemenskapsrätten varken direkt eller indirekt är tillämplig på omständigheterna i fallet (dom av den 17 juli 1997 i mål C-28/95, Leur-Bloem, REG 1997, s. I-4161, punkt 26).
23 I förevarande mål konstaterar domstolen att det av begäran om förhandsavgörande framgår att Monte Arcosu gav in en ansökan om registrering i registret över jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning som förs vid Organismo Comprensoriale n. 24 della Sardegna, efter att ha ansökt om att kunna komma i åtnjutande av procentsatsen om 8 procent som föreskrivs i fotnot 1 till artikel 1 i den taxetabell som utgör bilaga till dekret av Republiken Italiens president nr 131 avseende registreringsavgifter som skall erläggas vid förvärv av jordbruksfastigheter. Emellertid framgår vidare av nämnda begäran att tvisten vid den nationella domstolen endast avser avslaget på ansökan om registrering i nämnda register. I likhet med vad som påpekats av kommissionen innebär detta avslag inte bara att Monte Arcosu inte kan komma i åtnjutande av en lägre procentsats för registreringsavgiften, utan även att det blir omöjligt, eller i vart fall svårare, för bolaget att erhålla de stöd som föreskrivs inom ramen för gemenskapslagstiftningen.
24 Av det ovan anförda följer att de ställda frågorna kan tas upp till sakprövning.
Tolkningsfrågorna
25 Av begäran om förhandsavgörande framgår att Tribunale civile e penale di Cagliari har ställt den första och den andra frågan - vilka skall prövas tillsammans - för att få klarhet i om och på vilka villkor en nationell domstol i förhållande till aktiebolag och andra bolag med begränsat ansvar kan tillämpa artikel 2.5 sista stycket i förordning nr 797/85 och artikel 5.5 sista stycket i förordning nr 2328/91, då medlemsstaten inte antagit nödvändiga bestämmelser för att genomföra dem i den interna rättsordningen.
26 Domstolen konstaterar i detta avseende att bestämmelser i förordningar - på grund av förordningarnas beskaffenhet och deras funktion i gemenskapens rättskällesystem - i allmänhet har omedelbara verkningar i de nationella rättsordningarna, utan att de nationella myndigheterna för den skull behöver vidta några tillämpningsåtgärder. Det kan emellertid erfordras att medlemsstaterna vidtar tillämpningsåtgärder för att genomföra vissa av dessa bestämmelser i sina förordningar.
27 Detta är fallet beträffande artikel 2.5 sista stycket i förordning nr 797/85 och artikel 5.5 sista stycket i förordning nr 2328/91. I dessa bestämmelser föreskrivs att medlemsstaterna skall, vad gäller andra än fysiska personer, definiera begreppet jordbruk som huvudsysselsättning på grundval av de kriterier som tillämpas på fysiska personer.
28 Med beaktande av medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning för att genomföra nämnda bestämmelser, kan det nämligen inte anses att enskilda kan åberopa rättigheter med stöd av dessa bestämmelser då medlemsstaterna inte vidtagit några tillämpningsåtgärder.
29 Av det ovan anförda följer att artikel 2.5 sista stycket i förordning nr 797/85 och artikel 5.5 sista stycket i förordning nr 2328/91 inte kan åberopas vid en nationell domstol av aktiebolag eller andra bolag med begränsat ansvar för att tillerkännas ställning som jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning, då medlemsstaten inte antagit nödvändiga bestämmelser för att genomföra dessa bestämmelser i sin interna rättsordning.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
30 De kostnader som har förorsakats kommissionen, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 26 mars 1998 har ställts av Tribunale civile e penale di Cagliari - följande dom:
Artikel 2.5 sista stycket i rådets förordning (EEG) nr 797/85 av den 12 mars 1985 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet och artikel 5.5 sista stycket i rådets förordning (EEG) nr 2328/91 av den 15 juli 1991 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet kan inte åberopas vid en nationell domstol av aktiebolag eller andra bolag med begränsat ansvar för att tillerkännas ställning som jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning, då medlemsstaten inte antagit nödvändiga bestämmelser för att genomföra dessa bestämmelser i sin interna rättsordning.