CELEX: 62005CJ0433
Direktiivit 94/25/EY ja 2003/44/EY
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen
Huviveneet
Kielto käyttää vesiskoottereita yleisten kulkuväylien ulkopuolella
EY 28 ja EY 30 artikla
Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet
Markkinoille pääsy
Este
Ympäristönsuojelu
Oikeasuhteisuus
Direktiivi 98/34/EY
8 artikla
Kansallisen lainsäädännön muuttaminen
Ilmoitusvelvollisuus
Edellytykset

Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 28 ja EY 30 artiklan sekä huviveneitä koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten
määräysten lähentämisestä 16.6.1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/25/EY (EYVL L 164, s. 15), sellaisena
kuin se on muutettuna 16.6.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/44/EY (EUVL L 214, s. 18; jäljempänä
direktiivi 94/25), tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty rikosoikeudenkäynnissä, jonka Åklagaren (syyttäjä) on pannut vireille Lars Sandströmiä vastaan, koska
tämä on rikkonut vesiskootterien käytöstä annettua asetusta 1993:1053 (förordning (1993:1053) om användning av vattenskoter),
sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2004:607 (förordning (2004:607), jäljempänä vesiskootteriasetus).

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Direktiivin 94/25 johdanto-osan toisen perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Eri jäsenvaltioissa voimassa olevat huviveneiden turvallisuusominaisuuksia koskevat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset
ovat sisällöltään ja soveltamisalaltaan erilaisia; tällaiset erot ovat omiaan muodostamaan kaupan esteitä ja luomaan eriarvoisia
kilpailun edellytyksiä sisämarkkinoilla.”
Direktiivin 94/25 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Kansallisten lainsäädäntöjen yhdenmukaistaminen on ainoa keino poistaa tällaiset vapaakaupan esteet; yksittäiset jäsenvaltiot
eivät voi tyydyttävällä tavalla saavuttaa tätä tavoitetta; tässä direktiivissä vahvistetaan ainoastaan huviveneiden vapaalle
liikkuvuudelle välttämättömät vaatimukset.”
Direktiivin 94/25 1 artiklassa määritellään kyseisen direktiivin soveltamisala. Tämä säännös on korvattu direktiivin 2003/44
1 artiklalla, jolla on muun muassa laajennettu tätä soveltamisalaa siten, että vesiskootterit kuuluvat sen piiriin.
Direktiivin 94/25 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Markkinoille saattaminen ja käyttöön ottaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja
tuotteita voidaan saattaa markkinoille ja ottaa niiden tarkoituksen mukaiseen käyttöön vain, jos ne eivät oikein rakennettuina
ja huollettuina aiheuta vaaraa ihmisten, tavaroiden ja ympäristön turvallisuudelle ja terveydelle.
2.      Tämän direktiivin säännökset eivät estä jäsenvaltioita antamasta [EY:n] perustamissopimusta noudattaen tietyillä vesialueilla
liikkumista koskevia säännöksiä ympäristön ja vesiteiden suojelemiseksi ja niillä liikkuvien turvallisuuden varmistamiseksi,
sillä edellytyksellä, että säännökset eivät velvoita muuttamaan tämän direktiivin mukaisia huviveneitä.”
Direktiivin 94/25 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot eivät saa kieltää, rajoittaa eivätkä estää sellaisten 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden markkinoille
saattamista ja/tai käyttöön ottamista alueellaan, joissa on liitteessä IV tarkoitettu CE-merkintä, joka osoittaa tuotteiden
olevan kaikkien tämän direktiivin säännösten mukaisia, mukaan lukien II luvussa tarkoitetut vaatimuksenmukaisuutta koskevat
menettelyt.”
Direktiivin 2003/44 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset
määräykset viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2004. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä tammikuuta 2005.”
Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY (EYVL L 204, s. 37), jota on muutettu 20.7.1998 annetulla Euroopan parlamentin
ja neuvoston direktiivillä 98/48/EY (EYVL L 217, s. 18) ja jolla kodifioidaan 28.3.1983 annettu neuvoston direktiivi 83/189/ETY
(EYVL L 109, s. 8; jäljempänä direktiivi 98/34), 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
4)      ’muulla vaatimuksella’ vaatimusta, joka ei ole tekninen eritelmä ja joka asetetaan tuotteelle erityisesti kuluttajan tai ympäristön
suojelutarkoituksessa ja joka koskee tuotteen elinkaarta markkinoille saattamisen jälkeen eli [esimerkiksi] käyttöedellytyksiä,
kierrätystä, uudelleenkäyttöä tai tuotteesta huolehtimista, jos nämä edellytykset voivat vaikuttaa merkittävästi tuotteen
koostumukseen tai sen luonteeseen, taikka sen kaupan pitämiseen;
– –
11)  ’teknisellä määräyksellä’ teknistä eritelmää tai muuta vaatimusta taikka palveluja koskevaa määräystä, mukaan lukien
sovellettavat hallinnolliset määräykset, jonka noudattaminen on oikeudellisesti tai tosiasiallisesti pakollista ja joka koskee
kaupan pitämistä, palvelujen tarjoamista, palvelujen tarjoajien sijoittautumista tai käyttöä jäsenvaltiossa tai suuressa osassa
sen aluetta, sekä jäsenvaltioiden lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, joissa kielletään tuotteen valmistus, tuonti,
kaupan pitäminen tai käyttö taikka joissa kielletään palvelujen tarjoaminen, palvelujen käyttö tai sijoittautuminen palvelujen
tarjoajana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan säännösten soveltamista.
– –”
Direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle
välittömästi teknisiä määräyksiä koskevat ehdotukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan säännösten soveltamista.
Direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaan ”jäsenvaltioiden on toimitettava ehdotus uudelleen edellä
mainituin edellytyksin, jos ne tekevät teknistä määräystä koskevaan ehdotukseen sellaisia huomattavia muutoksia, jotka muuttavat
sen soveltamisalaa, lyhentävät alun perin suunniteltua soveltamisaikataulua, lisäävät eritelmiä tai vaatimuksia taikka tiukentavat
niitä”.
Direktiivin 98/34 8 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”jäsenvaltioiden on toimitettava viipymättä komissiolle teknisen määräyksen
lopullinen teksti”.
Direktiivin 98/34 9 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan perusteella jäsenvaltioiden on lykättävä tapauskohtaisesti teknisen
määräyksen ehdotuksen antamista neljällä tai kuudella kuukaudella ”siitä päivästä alkaen, jona komissio on saanut 8 artiklan
1 kohdassa säädetyt tiedot, jos komissio tai toinen jäsenvaltio esittää kolmen kuukauden kuluessa kyseisestä päivästä yksityiskohtaisen
lausunnon, jonka mukaan suunniteltu toimenpide sisältää seikkoja, jotka voisivat luoda esteitä tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle
sisämarkkinoilla”.

Kansallinen säännöstö
Vesiskootteriasetus siinä muodossa, jossa se oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, tuli voimaan 15.7.2004.
Vesiskootteriasetuksen 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa vesiskootterilla tarkoitetaan vesikulkuneuvoa, jonka pituus on alle 4 metriä ja 1) jossa on polttomoottori,
jonka pääasiallinen työntövoiman lähde on vesisuihkupumppu, ja 2) joka on suunniteltu siten, että sitä käyttävä henkilö tai
käyttävät henkilöt eivät ole sen sisällä vaan he istuvat, seisovat tai ovat polvillaan vesikulkuneuvon päällä.”
Kyseisen asetuksen 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Vesiskoottereita voidaan käyttää ainoastaan yleisillä kulkuväylillä ja 3 §:n 1 momentissa tarkoitetuilla vesialueilla.”
Vesiskootteriasetuksen 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Länsstyrelsen [lääninhallitus] voi antaa määräyksiä siitä, millä läänin vesialueilla yleisten kulkuväylien ohella vesiskoottereita
voidaan käyttää. Tällaiset määräykset on kuitenkin annettava aina, kun on kyse
1)      vesialueista, joihin muu ihmisen toiminta vaikuttaa siinä määrin, että vesiskootterien käytöstä aiheutuvan melun ja muiden
häiriöiden ei voida katsoa aiheuttavan merkittävää haittaa ihmisille tai ympäristölle
2)      vesialueista, joiden lähistöllä ei ole asuin- tai loma-asuntoalueita ja joiden merkitys luonnon- ja kulttuuriympäristönsuojelulle,
biologiselle monimuotoisuudelle, ulkoilulle, vapaa-ajankalastukselle tai ammattikalastukselle on vähäinen, ja
3)      muista vesialueista, joilla vesiskootterien käyttö ei aiheuta ihmisille meluhaittoja tai muita häiriöitä ja joilla se ei myöskään
aiheuta merkittävien vaurioiden tai häiriöiden vaaraa eläimille tai kasvillisuudelle taikka vaaraa tartuntatautien leviämisestä.
Länsstyrelsen voi myös antaa määräyksiä, joilla rajoitetaan vesiskootterien käyttöön tarkoitettuja yleisiä kulkuväyliä, jos
tämä on tarpeen 1 momentin 3 kohdassa tarkoitettujen haittojen tai vaurioiden vaaran välttämiseksi, sekä säännellä yleisille
kulkuväylille ajamista ja niiltä poistumista.”
Vesiskootteriasetuksen 5 §:n mukaan jokaiselle, joka ajaa vesiskootteria kyseisen asetuksen 2 §:n tai 3 b §:n taikka 3 §:n
perusteella annettujen määräysten vastaisesti, määrätään sakkorangaistus.
Länsstyrelsen i Stockholms län (Tukholman läänin lääninhallitus) salli 20.5.2005 tekemällään päätöksellä nro 2589 2004 41950
(jäljempänä 20.5.2005 tehty päätös) vesiskootteriasetuksen 3 §:n perusteella vesiskootterien käytön läänin tietyillä vesialueilla.
Päätös tuli voimaan 15.6.2005.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Sandström ajoi 13.7.2005 vesiskootterilla yleisten kulkuväylien ulkopuolisilla vesialueilla ja vesialueella, johon ei sovelleta
lääninhallituksen antamia määräyksiä alueista, joilla vesiskootterien käyttö on sallittua. Syyttäjä nosti syytteen Sandströmiä
vastaan vesiskootteriasetuksen rikkomisen vuoksi.
Pääasiassa kyseessä olevat vesialueet on vahvistettu 20.5.2005 tehdyllä päätöksellä.
Vastaaja ei kiistä asian tosiseikkoja mutta väittää, että vesiskootteriasetuksen soveltaminen on EY 28 artiklan ja direktiivin
94/25 vastaista.
Tässä tilanteessa Handens tingsrätt päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      a)     Rikotaanko kansallisilla säännöksillä, joissa kielletään vesiskootterien käyttö muualla kuin yleisillä kulkuväylillä ja vesialueilla,
joille paikallisviranomainen on antanut luvan vesiskootteriasetuksen 3 §:n 1 momentin mukaisesti, direktiiviä [2003/44]?
b)      Riippuuko a kohdassa tarkoitetun kiellon hyväksyttävyys siitä, onko paikallisviranomainen lupakysymystä 3 §:n 1 momentin mukaisesti
arvioidessaan ottanut huomioon vaatimuksen, jonka mukaan lupa on aina myönnettävä alueille, joilla 1–3 kohdassa vahvistetut
kriteerit täyttyvät?
2)      Ovatko EY 28–EY 30 artikla jotenkin muuten esteenä sellaisille kansallisille säännöksille, joissa kielletään vesiskootterien
käyttö ja jotka mainitaan edellä 1 a kohdassa, yleisesti tai yksinomaan edellä 1 b kohdassa tarkoitetun edellytyksen täyttyessä?
3)      Edellä esitetystä riippumatta estääkö se, että – – komissiolle ei tehty ilmoitusta [direktiivin 98/34] mukaisesti ennen vesiskoottereita
koskevan uuden kiellon hyväksymistä 20.6.2004, tällaisten edellä mainittujen kansallisten säännösten soveltamisen?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Alustavia huomautuksia
Aluksi on todettava, että pääasiassa kyseessä olevaa vesiskootteriasetusta on suurelta osin jo tutkittu direktiivin 94/25
sekä EY 28 ja EY 30 artiklan valossa asiassa C-142/05, Mickelsson ja Roos, 4.6.2009 annetussa tuomiossa (ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa). Näissä kummassakin asiassa tosiseikat ja oikeudelliset seikat ovat samankaltaiset.
Olennainen ero näiden kahden asian välillä on se, että nyt tarkasteltavassa kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa
asiassa lääninhallitus on käyttänyt vesiskootteriasetuksen 3 §:ssä määriteltyä toimivaltaa, jonka perusteella se voi sallia
vesiskootterien käytön tietyillä vesialueilla, toisin kuin edellä mainitussa asiassa Mickelsson ja Roos. Oikeudellisten seikkojen
osalta direktiiviä 2003/44, jolla muutetaan direktiiviä 94/25, sovelletaan pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajankohtaan.

Ensimmäinen ja toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä,
onko direktiiviä 94/25, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/44, tai tarvittaessa EY 28 ja EY 30 artiklaa tulkittava
siten, että ne ovat esteenä sellaiselle pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa kielletään
vesiskootterien käyttö tiettyjen tähän käyttöön osoitettujen vesialueiden ulkopuolella.
Direktiivillä 94/25 pyritään lähentämään jäsenvaltioiden huviveneitä koskevaa lainsäädäntöä huviveneiden turvallisuusominaisuuksia
koskevien säädösten sisältöön ja soveltamisalaan liittyvien erojen poistamiseksi, koska tällaiset erot ovat omiaan muodostamaan
kaupan esteitä jäsenvaltioiden välillä ja luomaan eriarvoisia kilpailun edellytyksiä sisämarkkinoilla. Kun direktiivillä 2003/44
muutettiin direktiivin 94/25/EY, sellaisena kuin se oli alkuperäisessä muodossaan, 1 artiklaa, siinä laajennettiin direktiivin
94/25 soveltamisalaa muun muassa vesiskootterien sisällyttämiseksi siihen.
Direktiivin 94/25 2 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että direktiivin säännökset eivät estä jäsenvaltioita antamasta perustamissopimusta
noudattaen tietyillä vesialueilla liikkumista koskevia säännöksiä ympäristön ja vesiteiden suojelemiseksi ja niillä liikkuvien
turvallisuuden varmistamiseksi, sillä edellytyksellä, että säännökset eivät velvoita muuttamaan tämän direktiivin mukaisia
huviveneitä (em. asia Mickelsson ja Roos, tuomion 20 kohta).
Direktiivin 2 artiklan 2 kohdan mukaan direktiivi ei siis ole esteenä sellaisille kansallisille säännöksille, joissa kielletään
ympäristönsuojeluun liittyvistä syistä vesiskootterien käyttö tietyillä vesialueilla, edellyttäen, että kyseisillä säännöksillä
ei rikota perustamissopimuksen sääntöjä (em. asia Mickelsson ja Roos, tuomion 21 kohta).
Vesiskootteriasetus ja 20.5.2005 tehty päätös kuuluvat niihin kansallisiin säännöksiin, joita direktiivin 94/25 tässä viimeksi
mainitussa säännöksessä tarkoitetaan. Niissä nimittäin säädetään vesiskootterien käyttöä koskevasta kiellosta tähän käyttöön
osoitettujen vesialueiden ulkopuolella.
On siis tutkittava, ovatko EY 28 ja EY 30 artikla, joista on Lissabonin sopimuksen voimaantulon jälkeen tullut SEUT 34 ja
SEUT 36 artikla, esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisille kansallisille säännöille.
Edellä mainitussa asiassa Mickelsson ja Roos yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettiin jo kysymys EY 28 ja EY 30
artiklan tulkinnasta, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi arvioida sitä, onko vesiskootteriasetus kyseisten
määräysten mukainen. Pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajankohtana edellä mainitussa asiassa Mickelsson ja Roos vesiskootteriasetusta
ei vielä ollut pantu täytäntöön kyseisen asetuksen 3 §:n 1 momentissa säädetyillä toimenpiteillä, joihin kuuluu esimerkiksi
20.5.2005 tehty päätös, joten saman asetuksen 2 §:n mukaisesti vesiskootterien käyttö oli sallittua yksinomaan yleisillä kulkuväylillä.
Edellä mainitussa asiassa Mickelsson ja Roos annetun tuomion 44 kohdasta ilmenee, että EY 28 ja EY 30 artikla eivät ole esteenä
kansalliselle säännöstölle, jossa ympäristönsuojelusyistä kielletään vesiskootterien käyttö tähän käyttöön osoitettujen yleisten
kulkuväylien ulkopuolella, jos
–      toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat velvollisia toteuttamaan säädetyt täytäntöönpanotoimet sellaisten yleisten kulkuväylien
ulkopuolella olevien alueiden osoittamiseksi, joilla vesiskoottereita voidaan käyttää
–      kyseiset viranomaiset ovat tosiasiallisesti käyttäneet niille tältä osin annettua toimivaltaa ja osoittaneet alueet, jotka
täyttävät kansallisessa säännöstössä säädetyt edellytykset, ja
–      tällaiset toimet on toteutettu kohtuullisessa ajassa kyseisen säännöstön voimaantulon jälkeen.
Tähän vastaukseen ei vaikuta 20.5.2005 tehty päätös. Pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö perustuu nimittäin edelleen
siihen periaatteeseen, että vesiskoottereiden käyttö yleisten kulkuväylien ulkopuolella on yleisesti kielletty, paitsi jos
toimivaltaiset viranomaiset osoittavat alueet, joilla niitä voidaan käyttää. Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen
on selvitettävä, noudatetaanko vesiskootteriasetuksessa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön 20.5.2005 tehdyllä päätöksellä,
edellisessä kohdassa mainittua kolmea edellytystä.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä, joka perustuu kansallisten tuomioistuimien
ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, oikeusriidan tosiseikaston arvioiminen kuuluu kaikilta osin kansallisen
tuomioistuimen toimivaltaan. Antaakseen kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen unionin tuomioistuin voi kuitenkin
kansallisten tuomioistuinten kanssa harjoittamansa yhteistyön nimissä esittää ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle
kaikki tarpeellisiksi katsomansa ohjeet (ks. vastaavasti em. asia Mickelsson ja Roos, tuomion 41 kohta).
Edellä 33 kohdassa mainitusta ensimmäisestä edellytyksestä on todettava, että vesiskootteriasetuksen 3 §:n mukaisesti lääninhallituksen
on annettava määräykset sellaisten yleisten kulkuväylien ulkopuolella sijaitsevien vesialueiden osoittamiseksi, joilla vesiskoottereita
voidaan käyttää.
Edellä 33 kohdassa mainitusta toisesta edellytyksestä on muistutettava, että 20.5.2005 tehdyssä päätöksessä osoitetaan vesiskootteriasetuksen
3 §:n perusteella vesialueet, joilla vesiskoottereita voidaan Tukholman läänissä käyttää.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, voidaanko kohtuullisesti katsoa, että tässä päätöksessä osoitetaan
kaikki alueet, jotka kyseisessä läänissä vastaavat vesiskootteriasetuksessa ja erityisesti sen 3 §:n 1 momentissa säädettyjä
edellytyksiä. Kun nimittäin oletetaan, että vesiskootterien käyttö kyseiset edellytykset täyttävällä alueella ei vesiskootteriasetuksen
itsensä sanamuodon mukaisesti aiheuta ympäristölle sellaista vaaraa tai haittaa, jota ei voida pitää hyväksyttävänä (ks. em.
asia Mickelsson ja Roos, tuomion 38 kohta), on katsottava, että vesiskootterien käytön kieltäminen kokonaan tällaisella alueella,
koska kyseistä aluetta ei ole osoitettu täytäntöönpanotoimessa, on toimenpide, jolla ylitetään se, mikä on tarpeen ympäristönsuojelutavoitteen
saavuttamiseksi.
Edellä 33 kohdassa mainitun kolmannen edellytyksen osalta asiakirja-aineistosta ilmenee, että 20.5.2005 tehty päätös tuli
voimaan 15.6.2005 eli 11 kuukautta vesiskootteriasetuksen voimaantulon jälkeen. Tämän viiveen kohtuullisuuden arvioimiseksi
on myös otettava huomioon se, kuten 20.5.2005 tehdyn päätöksen perusteluista ilmenee, että tämä päätös tehtiin kuntien ja
muiden, joita asia koski, kuulemisen jälkeen.
Edellä esitetyn perusteella kahteen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivi 94/25 ei ole esteenä kansalliselle
säännöstölle, jossa ympäristönsuojeluun liittyvistä syistä kielletään vesiskoottereiden käyttö tähän käyttöön osoitettujen
yleisten kulkuväylien ulkopuolella. SEUT 34 ja SEUT 36 artikla eivät ole esteenä tällaiselle kansalliselle säännöstölle, jos
–      toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat velvollisia toteuttamaan säädetyt täytäntöönpanotoimet sellaisten yleisten kulkuväylien
ulkopuolella olevien alueiden osoittamiseksi, joilla vesiskoottereita voidaan käyttää
–      kyseiset viranomaiset ovat tosiasiallisesti käyttäneet niille tältä osin annettua toimivaltaa ja osoittaneet alueet, jotka
täyttävät kansallisessa säännöstössä säädetyt edellytykset, ja
– tällaiset toimet on toteutettu kohtuullisessa ajassa kyseisen säännöstön voimaantulon jälkeen.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, täyttyvätkö nämä edellytykset pääasiassa.

Kolmas kysymys
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä sitä, merkitseekö se, että komissiolle
ei ole tehty ennalta direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohdassa säädettyä ilmoitusta kansallisen lainsäädännön muuttamisesta,
pääasian kaltaisissa olosuhteissa näiden kansallisten säännösten pätemättömyyttä.
Tästä vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että direktiivillä 98/34 pyritään ennakkovalvonnan avulla suojaamaan tavaroiden
vapaata liikkuvuutta, joka on yksi yhteisön perusperiaatteista, ja että tällainen valvonta on hyödyllinen siltä osin kuin
tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat tekniset määräykset voisivat aiheuttaa rajoituksia jäsenvaltioiden väliselle tavaroiden
kaupalle, ja tällaiset rajoitukset voidaan hyväksyä vain, jos ne ovat tarpeellisia sellaisten pakottavien vaatimusten täyttämiseksi,
joilla pyritään yleistä etua koskevaan päämäärään (ks. asia C-194/94, CIA Security International, tuomio 30.4.1996, Kok.,
s. I-2201, 40 kohta; asia C-226/97, Lemmens, tuomio 16.6.1998, Kok., s. I-3711, 32 kohta ja asia C-303/04, Lidl Italia, tuomio
8.9.2005, Kok., s. I-7865, 22 kohta).
Direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukainen ilmoitusvelvollisuus on olennainen keino yhteisön valvonnan
toteuttamiseksi, ja tämä valvonta tehostuu entisestään, kun direktiiviä tulkitaan siten, että ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönti
merkitsee olennaisten menettelymääräysten rikkomista, joka aiheuttaa sen, ettei kyseisiä teknisiä määräyksiä voida soveltaa
yksityisiä vastaan (ks. em. asia Lidl Italia, tuomion 23 kohta).
Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, että Ruotsin hallitus ilmoitti 1.4.2003 komissiolle vesiskootteriasetusta
koskevan ehdotuksen, jossa määritettiin vesiskootterin käsite ja joka sisälsi tiettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta niiden
käyttöä koskevan yleisen kiellon. Tämän ilmoituksen jälkeen komissio esitti Ruotsin hallitukselle yksityiskohtaisen lausunnon
direktiivin 98/34 9 artiklan 2 kohdan perusteella. Tämän jälkeen Ruotsin viranomaiset muuttivat ehdotusta. Ne kuitenkin ilmoittivat
komissiolle vesiskootteriasetuksen tällä tavoin muutetun tekstin vasta kyseisen asetuksen antamisen jälkeen.
Vaikuttaa näin ollen siltä, mikä kansallisen tuomioistuimen on varmistettava, että alkuperäinen asetusehdotus ilmoitettiin
direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan perusteella ja että yksinomaan siihen komission yksityiskohtaisen
lausunnon jälkeen tehtyjä muutoksia ei ilmoitettu tällä tavalla ennakolta. Ruotsin hallitus ja komissio korostavat tässä yhteydessä,
että kyseiset muutokset koskevat yksinomaan vesiskootterien käyttöedellytysten lieventämistä.
Tästä on muistutettava, että direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava
ehdotus uudelleen, jos ne tekevät teknistä määräystä koskevaan ehdotukseen sellaisia huomattavia muutoksia, jotka muuttavat
sen soveltamisalaa, lyhentävät alun perin suunniteltua soveltamisaikataulua, lisäävät eritelmiä tai vaatimuksia taikka tiukentavat
niitä.
On kuitenkin katsottava, että edellä 41 kohdassa esitetyn direktiivin 98/34 tavoitteen valossa komissiolle jo direktiivin
98/34 8 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti ilmoitettuun teknistä määräystä koskevaan ehdotukseen tehtävät
muutokset, jotka koskevat ilmoitettuun ehdotukseen nähden vain asianomaisen tuotteen käyttöedellytysten lieventämistä ja jotka
näin ollen supistavat teknisen määräyksen mahdollista vaikutusta kauppaan, eivät ole tämän direktiivin 8 artiklan 1 kohdan
kolmannessa alakohdassa tarkoitettu huomattava muutos. Ennakkoilmoitusvelvollisuus ei näin ollen koske tällaisia muutoksia.
Vaikka jäsenvaltioiden on toki direktiivin 98/34 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoitettava viipymättä komissiolle teknisen
määräyksen lopullinen teksti, tällaisen määräykseen tehtävän vähäisen muutoksen ilmoittamatta jättäminen ennen määräyksen
hyväksymistä ei vaikuta tämän määräyksen soveltamiseen, kun ennakkoilmoitusvelvollisuutta ei ole.
Kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että Euroopan
komissiolle tämän säännöksen ensimmäisen alakohdan mukaisesti jo ilmoitettuun teknistä määräystä koskevaan ehdotukseen tehty
muutos, joka merkitsee ilmoitettuun ehdotukseen nähden vain asianomaisen tuotteen käyttöedellytysten lieventämistä ja joka
näin ollen supistaa teknisen määräyksen mahdollista vaikutusta kauppaan, ei ole kyseisen säännöksen kolmannessa alakohdassa
tarkoitettu hankkeeseen tehtävä huomattava muutos eikä sitä tarvitse ilmoittaa ennakolta komissiolle. Kun tällaista ennakkoilmoitusvelvollisuutta
ei ole, tekniseen määräykseen tehtävän vähäisen muutoksen ilmoittamatta jättäminen komissiolle ennen määräyksen hyväksymistä
ei vaikuta tämän määräyksen soveltamiseen.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Huviveneitä koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 16.6.1994 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/25/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 16.6.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivillä 2003/44/EY, ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ympäristönsuojelusyistä kielletään vesiskoottereiden
käyttö tähän käyttöön osoitettujen yleisten kulkuväylien ulkopuolella.
2)
SEUT 34 ja SEUT 36 artikla eivät ole esteenä tällaiselle kansalliselle säännöstölle, jos
–
toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat velvollisia toteuttamaan säädetyt täytäntöönpanotoimet sellaisten yleisten kulkuväylien
ulkopuolella olevien alueiden osoittamiseksi, joilla vesiskoottereita voidaan käyttää
–
kyseiset viranomaiset ovat tosiasiallisesti käyttäneet niille tältä osin annettua toimivaltaa ja osoittaneet alueet, jotka
täyttävät kansallisessa säännöstössä säädetyt edellytykset, ja
–
tällaiset toimet on toteutettu kohtuullisessa ajassa kyseisen säännöstön voimaantulon jälkeen.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, täyttyvätkö nämä edellytykset pääasiassa.
3)
Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että Euroopan komissiolle tämän säännöksen
ensimmäisen alakohdan mukaisesti jo ilmoitettuun teknistä määräystä koskevaan ehdotukseen tehty muutos, joka merkitsee ilmoitettuun
ehdotukseen nähden vain asianomaisen tuotteen käyttöedellytysten lieventämistä ja joka näin ollen supistaa teknisen määräyksen
mahdollista vaikutusta kauppaan, ei ole kyseisen säännöksen kolmannessa alakohdassa tarkoitettu hankkeeseen tehtävä huomattava
muutos eikä sitä tarvitse ilmoittaa ennakolta komissiolle. Kun tällaista ennakkoilmoitusvelvollisuutta ei ole, tekniseen määräykseen
tehtävän vähäisen muutoksen ilmoittamatta jättäminen komissiolle ennen määräyksen hyväksymistä ei vaikuta määräyksen soveltamiseen.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.