CELEX: 62006CJ0062
Nariadenie (EHS) č. 1679/79
Článok 3
Dodatočné vyberanie dovozného cla
Trestne stíhateľný skutok
Orgán príslušný kvalifikovať skutok

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu pojmu „trestne stíhateľný skutok“ [
neoficiálny preklad
], ktorý sa uvádza v článku 3 prvom odseku nariadenia Rady (EHS) č. 1697/79 z 24. júla 1979 o dodatočnom vyberaní dovozných alebo vývozných ciel, ktorých zaplatenie nebolo od deklaranta požadované, za tovary deklarované v colnom režime, na ktorý sa vzťahuje povinnosť zaplatiť takéto clo [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 197, s. 1
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou ZF Zefeser — Importação e Exportação de Produtos Alimentares L
da
(ďalej len „ZF Zefeser“) a Fazenda Pública — Director Geral das Alfândegas (Daňová správa — riaditeľstvo ciel, ďalej len „Fazenda Pública“), ktorý sa týkal dodatočnej úhrady colného dlhu.
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
V čase vzniku skutkových okolností v konaní vo veci samej boli predpisy uplatniteľné v oblasti dodatočného vyberania ciel určené nariadením č. 1697/79.
Prvé dve odôvodnenia predmetného nariadenia boli formulované takto:
„Keďže suma dovozných alebo vývozných ciel, ktorých zaplatenie bolo od deklaranta požadované, za tovary deklarované v colnom režime, na ktorý sa vzťahuje povinnosť zaplatiť takéto clo, sa môže ukázať ako nižšia než suma, ktorá bola zákonne dlžná, či už v dôsledku chyby vo výpočte alebo písaní na strane príslušných orgánov, alebo v dôsledku zohľadnenia týmito orgánmi nepresných alebo neúplných podkladov pre vyrubenie cla, najmä pokiaľ ide o druh, množstvo, hodnotu, pôvod alebo určenie predmetného tovaru; keďže vzhľadom najmä na ekonomickú povahu dovozných alebo vývozných ciel účinných v Spoločenstve, tento nedostatok vo výbere má škodlivé dôsledky na ekonomiku Spoločenstva; keďže je teda odôvodnené umožniť príslušným orgánom pristúpiť k dodatočnému výberu ciel, ktoré zostali vymáhateľné, ak konštatovali, že k takejto chybe došlo;
keďže dodatočný výber dovozných alebo vývozných ciel určitým spôsobom zasahuje do istoty, ktorú môžu deklaranti očakávať od správnych rozhodnutí, ktoré majú finančné dôsledky; keďže je v dôsledku toho potrebné obmedziť možnosti orgánov príslušných v tejto oblasti konať, určením doby, po ktorej uplynutí sa má prvotná úhrada dovozných alebo vývozných ciel považovať za konečnú; keďže toto obmedzenie príslušných orgánov konať sa však nemôže uplatňovať, ak presná suma dovozných alebo vývozných ciel nemôže byť príslušnými orgánmi pri vyrubení cla na tovary určená v dôsledku trestne stíhateľného skutku;…“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 2 ods. 1 nariadenia č. 1697/79 stanovuje:
„Ak príslušné orgány konštatujú, že colnému dlžníkovi nebolo vymerané celé alebo časť dovozného alebo vývozného cla, ktoré je dlhované za tovar deklarovaný v colnom režime, s ktorým sa spája povinnosť toto clo zaplatiť, začnú konanie smerujúce k vybratiu takého nezaplateného cla.
Taký úkon však nemôže byť uskutočnený po uplynutí obdobia troch rokov odo dňa zápisu do účtovnej evidencie súm pôvodne požadovaných od colného dlžníka, alebo keď neexistuje zápis do účtovnej evidencie, odo dňa vzniku colného dlhu týkajúceho sa predmetného tovaru.“ [
neoficiálny preklad
]
V článku 3 tohto článku sa však uvádza výnimka z tejto trojročnej doby takto:
„Ak príslušné orgány konštatujú, že dôvodom, pre ktorý nemohli určiť presnú výšku dovozného alebo vývozného cla, ktorému podľa zákona podlieha tovar, je trestne stíhateľný skutok, doba stanovená v článku 2 sa nepoužije.
V takom prípade príslušné orgány vyberú clo v súlade s platnými predpismi členských štátov upravujúcimi túto oblasť.“ [
neoficiálny preklad
]
Vnútroštátna právna úprava
V čase vzniku skutkových okolností v konaní vo veci samej v zmysle článku 34 ods. 1 zákonníka o daňovom konaní, v jeho podobe vyplývajúcej zo zákonného dekrétu č. 154/91 z 23. apríla 1991 (
Diário da República,
séria A, č. 94, z 23. apríla 1991), portugalská colná správa disponovala maximálnou desaťročnou dobou pre začatie konania smerujúceho k výberu cla, ak suma dlžného cla nemohla byť pôvodne určená správnym spôsobom z dôvodu podvodného konania.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
V priebehu mesiaca október 1993 vyložila loď prichádzajúca z Turecka v prístave Setúbal (Portugalsko) určité množstvo olivového oleja určeného pre spoločnosť ZF Zefeser, zatiaľ čo zvyšok nákladu bol deklarovaný na tranzit. Táto loď následne vyplávala na šíre more smerom do prístavu Ceuta (Španielsko), na brehoch severnej Afriky. Podľa informácií poskytnutých španielskymi orgánmi v októbri 1995 tam predmetná loď v skutočnosti doplávala prázdna.
Na základe týchto informácií colné orgány v meste Setúbal 9. apríla 1997 zaslali spoločnosti ZF Zefeser colný výmer obsahujúci úpravu dlžného cla. Okrem toho spoločníci spoločnosti ZF Zefeser boli v nadväznosti na trestné oznámenie, ktoré podala portugalská colná správa, stíhaní za pašovanie, falšovanie dokumentov, podvod a založenie zločineckej skupiny.
Spoločnosť ZF Zefeser sa obrátila na Tribunal Tributário de Primeira Instância de Setúbal (prvostupňový daňový súd Setúbal) so žalobou proti predmetnému výmeru, dovolávajúc sa v podstate premlčania colného dlhu. Táto žaloba bola zamietnutá z dôvodu, že v nadväznosti na spáchanie trestne stíhateľného skutku, ktorý znemožnil správne určenie dlžného cla, bola uplatniteľná premlčacia doba desaťročná, a nie trojročná. Toto rozhodnutie však zmenil v odvolacom stupni Tribunal Central Administrativo (centrálny správny súd), ktorý za uplatniteľnú považoval trojročnú premlčaciu dobu z dôvodu skutočnosti, že medzičasom bol vyhlásený konečný rozsudok, ktorým boli osoby, proti ktorým bolo vedené trestné stíhanie, oslobodené spod obžaloby, a to sčasti kvôli premlčaniu a sčasti kvôli nedostatku dôkazov.
Supremo Tribunal Administrativo (Najvyšší správny súd) rozhodol prerušiť konanie o dovolaní, ktoré podala Fazenda Pública proti rozsudku Tribunal Central Administrativo, a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Môže sa kvalifikácia ‚trestne stíhateľného skutku‘ [
neoficiálny preklad
] v zmysle článku 3 nariadenia [č. 1697/79] chápať jednoducho ako kvalifikácia colným orgánom alebo ako kvalifikácia príslušného trestného súdu?
2.
Ak platí druhá možnosť, postačí iba začatie trestného stíhania príslušným orgánom činným v trestnom konaní (v prípade Portugalska prokuratúrou) alebo je nevyhnutné, aby bol dlžník v predmetnom trestnom konaní odsúdený?
3.
Ak aj tu platí druhá možnosť, musí byť vyvodený odlišný záver v závislosti od toho, či súd oslobodí dlžníka spod obžaloby na základe zásady
in dubio pro reo
, alebo preto, že bolo dokázané, že dlžník nespáchal trestný čin, o ktorý v konaní ide?
4.
V prípade, že prokuratúra nezačne stíhať dlžníka, pretože usúdila, že neexistujú dôkazy o tom, že bolo spáchaný trestne stíhateľný skutok, aké z toho treba vyvodiť následky? Bráni toto rozhodnutie začatiu konania smerujúceho k vybratiu dlžného cla?
5.
V prípade, že prokuratúra alebo samotný trestný súd rozhodnú o zastavení trestného stíhania z dôvodu premlčania trestného stíhania, znamená takéto rozhodnutie, že nebude možné začať konanie smerujúce k vybratiu dlžného cla?“
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti štvrtej otázky
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či rozhodnutie prokuratúry nezačať trestné stíhanie z dôvodu nedostatku dôkazov o spáchaní trestne stíhateľného skutku bráni začatiu konania smerujúceho k vybratiu dlžného cla podľa článku 3 nariadenia č. 1697/79.
Vo svojich pripomienkach predložených Súdnemu dvoru spoločnosť ZF Zefeser uvádza, že táto otázka je na účely vyriešenia sporu vo veci samej irelevantná, keďže v danom prípade prokuratúra trestné stíhanie začala.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že hoci s prihliadnutím na rozdelenie právomocí v rámci prejudiciálneho konania prislúcha iba vnútroštátnemu súdu definovať predmet otázok, ktoré zamýšľa položiť Súdnemu dvoru, Súdny dvor rovnako prijal záver, že za mimoriadnych okolností mu prislúcha skúmať podmienky, za ktorých sa na neho obracia vnútroštátny súd s cieľom overenia jeho vlastnej právomoci.
Takým je najmä prípad, keď problém predložený Súdnemu dvoru je čisto hypotetický (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 13. marca 2001, PreussenElektra,
C-379/98, Zb. s. I-2099
, bod 39; z 22. januára 2002, Canal Satélite Digital,
C-390/99, Zb. s. I-607
, bod 19, ako aj z 5. februára 2004, Schneider,
C-380/01, Zb. s. I-1389
, bod 22). Duch spolupráce, v ktorom má byť prejudiciálne konanie vedené, totiž znamená, že vnútroštátny súd berie ohľad na funkciu zverenú Súdnemu dvoru, ktorou je prispievanie k výkonu spravodlivosti v členských štátoch, a nie podávanie poradných stanovísk k všeobecným alebo hypotetickým otázkam (rozsudky Schneider, už citovaný, bod 23, ako aj z 30. júna 2005, Längst,
C-165/03, Zb. s. I-5637
, bod 33).
Ako uviedla generálna advokátka v bode 74 svojich návrhov, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako aj z pripomienok predložených Súdnemu dvoru vyplýva, že pokiaľ ide o konanie vo veci samej, prokuratúra začala trestné stíhanie vedené proti spoločníkom spoločnosti ZF Zefeser pred Tribunal Judicial de Setúbal, z čoho vyplýva, že otázka dôsledkov, ktoré by mali byť vyvodené pri absencii takéhoto stíhania, nemá na účely rozhodnutia v konaní vo veci samej nijaký význam.
V dôsledku toho je potrebné konštatovať, že štvrtá otázka nie je prípustná.
O prvej a piatej otázke
Svojou prvou a piatou prejudiciálnou otázkou, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, ktorý orgán je príslušný kvalifikovať „trestne stíhateľný skutok“ [
neoficiálny preklad
] na účely uplatnenia článku 3 nariadenia č. 1697/79. Presnejšie, pýta sa na jednej strane, či vykonať takéto posúdenie prislúcha colným orgánom alebo trestným súdom, a na druhej strane, či rozhodnutie o zastavení trestného stíhania alebo o oslobodení spod obžaloby prijaté súdnym orgánom z dôvodu premlčania trestného stíhania, bráni tejto kvalifikácii.
Portugalská vláda, Írsko, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev navrhujú, aby Súdny dvor odpovedal, že relevantnou kvalifikáciou skutku je kvalifikácia vykonaná colnými orgánmi. Toto vyplýva nielen zo znenia predmetného článku 3, ale aj z celkovej štruktúry nariadenia č. 1697/79. Za týchto okolností prípadné premlčanie trestného stíhania ako také nebráni začatiu konania smerujúceho k výberu dlžného cla po uplynutí trojročnej doby uvedenej v článku 2 ods. 1 druhom pododseku tohto nariadenia.
Naopak, podľa spoločnosti ZF Zefeser ukladá rešpektovanie zásady právnej istoty a prezumpcie neviny, aby kvalifikácia „trestne stíhateľného skutku“ [
neoficiálny preklad
] vyplývala vždy z právoplatného konečného odsúdenia v trestnom konaní, a preto kvalifikácia vykonaná colnými orgánmi nie je na účely uplatnenia článku 3 nariadenia č. 1697/79 relevantná. Preto premlčanie trestného stíhania bráni začatiu konania s cieľom vybrať dlžné clo na základe tohto ustanovenia.
S cieľom odpovedať na tieto prejudiciálne otázky je na úvod potrebné pripomenúť, že výnimka z trojročnej premlčacej doby je podľa článku 3 nariadenia č. 1697/79 uplatniteľná, ak „príslušné orgány konštatujú, že dôvodom, pre ktorý nemohli určiť presnú výšku dovozného alebo vývozného cla, ktorému podľa zákona podlieha tovar, je trestne stíhateľný skutok“ [
neoficiálny preklad
].
Zo znenia tohto ustanovenia teda výslovne vyplýva, že orgánmi príslušnými pre kvalifikáciu „trestne stíhateľného skutku“ [
neoficiálny preklad
] sú tie isté orgány, ktoré z dôvodu spáchania takéhoto konania nemohli vybrať dlžné clo, čiže zamýšľajú pristúpiť k jeho dodatočnému vybratiu. Ako to uvádza najmä článok 2 ods. 1 nariadenia č. 1697/79, je nesporné, že určenie sumy takého cla a začatie konania smerujúceho k jeho vybratiu prislúcha colným orgánom členských štátov (pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. novembra 1991, Meico-Fell,
C-273/90, Zb. s. I-5569
, bod 11, ako aj zo 14. mája 1996, Faroe Seafood a i.,
C-153/94 a C-204/94, Zb. s. I-2465
, bod 16).
V dôsledku toho je potrebné poznamenať, že téza uvádzaná spoločnosťou ZF Zefeser, spočívajúca v podriadení možnosti odchýliť sa od trojročnej premlčacej doby existencii odsúdenia v trestnom konaní, odporuje samotnému zneniu článku 3 prvého odseku nariadenia č. 1697/79.
Toto ustanovenie v skutočnosti neodkazuje ani na odsúdenie v trestnom konaní, ani na začatie akéhokoľvek trestného stíhania, ale jednoznačne na spáchanie trestne stíhateľného skutku. Potvrdzujú to okrem iného rozličné jazykové verzie predmetného ustanovenia, najmä portugalská („un acto passível de procedimento judicial“), anglická („an act that could give rise to criminal court proceedings“), nemecká („Handlungen, die strafrechtlich verfolgbar sind“), španielska („un acto que puede dar lugar a la incoación de un proceso judicial punitivo“) a talianska verzia („un atto passibile di un’azione giudiziaria repressiva“).
Z toho vyplýva, že na účely uplatnenia výnimky uvedenej v článku 3 nariadenia č. 1697/79, pokiaľ ide o premlčaciu dobu začatia konania smerujúceho k výberu dlžného cla, tento článok nevyžaduje, aby bolo orgánmi členského štátu činnými v trestnom konaní skutočne začaté trestné stíhanie, ktoré by viedlo k odsúdeniu páchateľov predmetného konania, a ani aby takéto trestné stíhanie nebolo premlčané.
V dôsledku toho v rámci uplatnenia predmetného článku 3 kvalifikácia „trestne stíhateľného skutku“ [
neoficiálny preklad
] v zmysle prvého odseku tohto článku patrí do právomoci colných orgánov, ktoré majú určiť presnú sumu predmetného dovozného alebo vývozného cla.
Tento záver nemôže spochybniť argumentácia spoločnosti ZF Zefeser, podľa ktorej takýto výklad ohrozuje rešpektovanie zásady právnej istoty a prezumpcie neviny deklarantov predmetného cla.
Kvalifikácia „trestne stíhateľného skutku“ [
neoficiálny preklad
] colnými orgánmi nepredstavuje konštatovanie, že skutočne došlo k porušeniu trestného práva (pozri v tomto zmysle rozsudok Meico-Fell, už citovaný, bod 9). Ako vyplýva z prvého a druhého odôvodnenia nariadenia č. 1697/79, predmetná kvalifikácia sa vykonáva iba v rámci a na účely správneho konania, ktorého jediným cieľom je umožniť uvedeným orgánom napraviť nesprávny alebo nedostatočný výber dovozného alebo vývozného cla.
Táto kvalifikácia sa samozrejme vykonáva bez zásahu do kontroly, ktorú môžu súdy členských štátov vykonávať vo vzťahu k rozhodnutiam colných orgánov a bez akéhokoľvek zásahu do súhrnu dôsledkov, ktoré uplatniteľné vnútroštátne právo môže vyvodzovať z rozhodnutí predmetných súdov a najmä z rozhodnutí konštatujúcich zastavenie trestného stíhania alebo oslobodenie obžalovaných spod obžaloby, vrátane prípadného vrátenia cla vybraného týmito orgánmi bezdôvodne.
Preto v prípade neexistencie právnej úpravy Spoločenstva v danej oblasti prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého z členských štátov, aby určil podmienky umožňujúce deklarantom napádať uplatňovanie výnimky stanovenej v článku 3 nariadenia č. 1697/79, pokiaľ ide o premlčanie konania smerujúceho k výberu nezaplateného cla, a žiadať, aby boli v tomto smere vyvodené prípadné dôsledky zo súdnych rozhodnutí, za predpokladu, že tieto podmienky nebudú menej výhodné ako podmienky týkajúce sa obdobných vnútroštátnych žalôb a že nespôsobia faktickú nemožnosť výkonu práv priznaných právnym poriadkom Spoločenstva (pozri analogicky najmä rozsudky z 10. júla 1980, Ariete,
811/79, Zb. s. 2545
, bod 12; zo 4. decembra 2003, Evans,
C-63/01, Zb. s. I-14447
, body 75 a 76, ako aj z 13. júla 2006, Manfredi a i.,
C-295/04 až C-298/04, Zb. s. I-6619
, body 62 a 77).
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na prvú a piatu otázku odpovedať, že kvalifikácia „trestne stíhateľného skutku“ [
neoficiálny preklad
] v zmysle článku 3 prvého odseku nariadenia č. 1697/79 patrí do právomoci colných orgánov, ktoré sú príslušné určiť presnú sumu predmetného dovozného alebo vývozného cla.
O druhej a tretej otázke
Vzhľadom na odpoveď danú na prvú a piatu otázku nie je potrebné odpovedať na druhú a tretiu otázku položenú vnútroštátnym súdom.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

Kvalifikácia „trestne stíhateľného skutku“ [
neoficiálny preklad
] v zmysle článku 3 prvého odseku nariadenia Rady (EHS) č. 1697/79 z 24. júla 1979 o dodatočnom vyberaní dovozných alebo vývozných ciel, ktorých zaplatenie nebolo od deklaranta požadované, za tovary deklarované v colnom režime, na ktorý sa vzťahuje povinnosť zaplatiť takéto clo, patrí do právomoci colných orgánov, ktoré sú príslušné určiť presnú sumu predmetného dovozného alebo vývozného cla.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: portugalčina.