CELEX: 62002CJ0278
Maatalous
Yhteinen markkinajärjestely
Naudanliha
Vientituki
Perusteettomasti saatujen määrien palauttaminen
Sääntöjenvastaisuuksien seuraamukset
Asetuksen N:o 2988/95 3 artikla
Välitön oikeusvaikutus
Vanhentumisaika
Vanhentumisen keskeytyminen

Berufungssenat I der Region Linz bei der Finanzlandesdirektion für Oberösterreich on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle
11.7.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 29.7.2002, EY 234 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä
Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom)
N:o 2988/95 (EYVL L 312, s. 1) 3 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
Nämä kysymykset on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat Herbert Handlbauer GmbH (jäljempänä Handlbauer) ja Zollamt
Salzburg/Erstattungen (Salzburgin tullikamari / vientituet; jäljempänä Zollamt) ja joka koskee naudanlihaerälle vuonna 1996
myönnetyn vientituen ennakon palautusvelvollisuutta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaaminen
Asetuksen N:o 2988/95 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseksi annetaan yleinen säännöstö yhteisön oikeuteen kohdistuvia väärinkäytöksiä
[koskevista] yhtenäisistä tarkastuksista sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista.
2.      Väärinkäytösten tunnusmerkit toteuttaa jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen
toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle tai yhteisöjen
hoidossa oleville talousarvioille, joko suoraan yhteisöjen puolesta kannettujen omien varojen vähenemisen tai lakkaamisen
taikka perusteettoman menon takia.”
Saman asetuksen 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Seuraamusmenettelyn vanhentumisaika on neljä vuotta 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta väärinkäytöksestä. Alakohtaisissa
säännöstöissä voidaan kuitenkin säätää lyhyemmästä määräajasta, joka ei saa olla kolmea vuotta lyhyempi.
Jatkuvien tai toistuvien väärinkäytösten osalta vanhentumisaika alkaa kulua siitä päivästä, jona väärinkäyttö on päättynyt.
Monivuotisten ohjelmien suhteen vanhentumisaika jatkuu kaikissa tapauksissa ohjelman lopulliseen päättymiseen.
Seuraamusmenettelyn vanhentuminen keskeytyy, kun toimivaltainen viranomainen antaa asianomaiselle henkilölle tiedoksi tutkimuksen
tai menettelyn vireilletulon, joka liittyy väärinkäytökseen. Vanhentumisaika alkaa kulua uudelleen jokaisesta [keskeyttävästä]
toimesta.
Vanhentumisaika päättyy kuitenkin viimeistään sinä päivänä, jona kaksinkertaisen vanhentumisajan pituinen aika päättyy ilman,
että toimivaltainen viranomainen on määrännyt seuraamuksesta, paitsi niissä tapauksissa, joissa hallinnollinen menettely on
keskeytetty 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
2.      Hallinnollisesta seuraamuksesta annetun päätöksen täytäntöönpanoaika on kolme vuotta. Tämä aika alkaa siitä päivästä, jona
päätöksestä tulee lopullinen.
Keskeyttämiseen ja lykkäämiseen sovelletaan kansallisen lainsäädännön asianomaisia säännöksiä.
3.      Jäsenvaltiot säilyttävät mahdollisuuden soveltaa tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyä pitempää määräaikaa.”
Asetuksen N:o 2988/95 4 artiklassa säädetään perusteettomasti saatujen etuuksien palauttamisesta seuraavaa:
”1.      Kaikista väärinkäytöksistä seuraa yleensä perusteettomasti saadun etuuden periminen takaisin siten, että:
–        velvoitetaan maksamaan velkana olevat tai perusteettomasti saadut summat,
–        takuu, joka on annettu myönnetyn etuuden hakemuksen tueksi tai ennakkomaksua saataessa, määrätään kokonaan tai osittain menetetyksi.
2.      Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen rajoitetaan saadun etuuden takaisinperimiseen, lisättynä, jos
tästä on säädetty, koroilla, jotka voidaan määritellä kiinteästi.
3.      Toimet, joiden suhteen todetaan, että niiden tarkoituksena on saada asiassa sovellettavan yhteisön oikeuden tavoitteiden vastainen
etuus luomalla keinotekoisesti vaadittavat edellytykset tämän etuuden saamiseksi, johtavat tapauskohtaisesti joko tämän etuuden
epäämiseen tai sen takaisinperimiseen.
4.      Tässä artiklassa säädettyjä toimenpiteitä ei pidetä seuraamuksina.”
Saman asetuksen 5 artiklassa säädetään hallinnollisista seuraamuksista, joita voi seurata tahallisista tai huolimattomuudesta
johtuvista väärinkäytöksistä ja joita ovat muun muassa hallinnollisen sakon maksaminen tai myönnetyn etuuden takaisinperiminen
kokonaan tai osittain.
Lopuksi asetuksen N:o 2988/95 8 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta toteuttaa tarpeelliset tarkastustoimenpiteet
jotta varmistettaisiin yhteisön taloudellisiin etuihin liittyvien toimien asianmukaisuus, ja kyseisen artiklan mukaan paikalla
suoritettavien tarkastusten ja todentamisten luonne ja tiheys sekä niiden suorittamisen yksityiskohtaiset säännöt määritellään
tarvittaessa alakohtaisilla säännöstöillä, jotta voitaisiin varmistaa kyseisten toimenpiteiden yhtenäinen soveltaminen.
Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmä
Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta
1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 (EYVL L 351, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1994 annetulla
komission asetuksella (EY) N:o 2945/94 (EYVL L 310, s. 57), 11 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun huomataan, että viejä on vientitukea saadakseen hakenut sovellettavaa suurempaa tukea, kyseiselle vientitapahtumalle
kuuluva tuki on vietyyn tavaraan sovellettava tuki, josta on vähennetty summa, joka on:
a)       puolet haetun tuen ja toteutuneeseen vientiin sovellettavan tuen erotuksesta;
b)      – – ”
Saman artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun tukea on maksettu perusteettomasti, tuen saajan on palautettava perusteettomasti saamansa tuki – mukaan lukien 1 kohdan
ensimmäisen alakohdan mukaisesti sovellettavat seuraamukset – maksun ja takaisinmaksun välisen ajan perusteella lasketuilla
koroilla korotettuna, sanotun kuitenkaan rajoittamatta velvollisuutta maksaa 1 kohdan neljännessä alakohdassa tarkoitettu
negatiivinen määrä. – – ”
Lisäksi Euroopan maatalouden ohjaus‑ ja tukirahaston tukiosaston rahoitusjärjestelmään kuuluviin toimenpiteisiin kohdistuvista
jäsenvaltioiden suorittamista tarkastuksista ja direktiivin 77/435/ETY kumoamisesta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 4045/89 (EYVL L 388, s. 18) 2 artiklassa säädetään jäsenvaltioille velvollisuus suorittaa vuosittain tarkastuksia,
jotka koskevat tiettyä joukkoa yrityksiä, jotka suorittavat mainittuun rahoitusjärjestelmään kuuluvia toimenpiteitä. Kyseinen
joukko valitaan erityisesti yritysten merkittävyyden ja muiden sääntöjenvastaisuuksiin liittyvien riskitekijöiden perusteella.
Yhteisön tullikoodeksi
Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä
tullikoodeksi) 221 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tullien määrä on aiheellisella tavalla annettava velalliselle tiedoksi heti, kun se on kirjattu tileihin.”
Saman artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tiedoksiantoa ei voida toimittaa velalliselle enää, kun kolmen vuoden määräaika on kulunut siitä päivästä, jona tullivelka
on syntynyt. Jos tulliviranomaiset eivät kuitenkaan ole voineet tarkasti määrittää lain mukaan kannettavaa tullien määrää
sellaisen tapahtuman vuoksi, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin, tiedoksianto toimitetaan kolmen vuoden määräajan päätyttyä,
jos voimassa olevat säännökset sen sallivat.”

Kansallinen lainsäädäntö
Ausfuhrerstattungsgesetzin (vientitukia koskeva laki, BGBl. 1994/660; jäljempänä AEG) 5 §:ssä säädetään perusteettomasti myönnettyjen
vientitukien palauttamisesta. Vaikka siinä ei suoraan vahvisteta tällaista palautusta koskevaa vanhentumisaikaa, sen 1 §:n
5 momentissa viitataan tältä osin tullialalla sovellettaviin säännöksiin.
Tältä osin Zollrechts-Durchführungsgesetzin (laki tullilainsäädännön täytäntöönpanosta, BGBl. I, 1998/13; jäljempänä ZollR-DG),
sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkojen tapahtumisaikana, 74 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tuonti‑ ja vientitullien vanhentumisaika on kolme vuotta siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt. Lainvastaisesti maksamatta
jätettyjen tuonti‑ ja vientitullien osalta tämä määräaika on kymmenen vuotta kuitenkin sillä edellytyksellä, etteivät tulliviranomaiset
voi ainakaan täsmällisesti tunnistaa velkaa kolmessa vuodessa sen syntymisestä sellaisen taloudellisen rikoksen johdosta,
josta voidaan nostaa syyte ainoastaan tuomioistuimessa. Muiden käteissuoritusten osalta vanhentumisaika vahvistetaan tulleja
koskevien yhteisten säännösten mukaisesti.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Handlbauer vei 3.9.1996 Unkariin 958 palan pakastetun naudanlihaerän, jonka kokonaispaino oli 19 912,36 kilogrammaa. Tämän
erän osalta sille myönnettiin 24.9.1996 vientituen ennakkomaksu, jonka suuruus oli 202 769 Itävallan šillinkiä (ATS). Tätä
ennakkoa varten asetettu vakuus vapautettiin 12.12.1996.
Handlbauerille ilmoitettiin 20.12.1999, että Hauptzollamt Linzin (Linzin (Itävalta) piiritullikamari) yritystarkastusyksikkö
tarkastaisi vuonna 1996 tapahtuneet viennit naudan‑ ja sianlihan markkinajärjestelyn osalta. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy
ilmi, että Handlbauer oli valittu asetuksen N:o 4045/89 mukaisesti tarkastettavien yritysten joukkoon, koska useita väärinkäytöksiä
oli havaittu jo vuoden 1995 vienneissä.
Vuonna 2000 suoritettujen tarkastusten aikana todettiin, ettei vuonna 1996 viedyn lihan yhteisöalkuperää ollut useissa tapauksissa
todistettu.
Tämän seurauksena Zollamt vaati 20.1.2001 tekemällään päätöksellä AEG 5 §:n ja asetuksen N:o 3665/87 11 artiklan 3 kohdan
nojalla Handlbauerilta vientituen ennakon palauttamista ja määräsi sille saman asetuksen 11 artiklan 1 kohdan a alakohdan
nojalla 101 384 ATS:n seuraamuksen.
Tätä päätöstä koskevan hallinnollisen valituksen hylkäämisen jälkeen Handlbauer nosti kanteen ennakkoratkaisua pyytäneessä
tuomioistuimessa vedoten yhteisön tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdassa ja ZollR-DG:n 74 §:n 2 momentissa tarkoitetun kolmen
vuoden vanhentumisajan päättymiseen. Tätä tilannetta ei ole muutettu asetuksella N:o 2988/95, joka Handlbauerin mukaan on
pelkkä jäsenvaltioita varten annettu puitesäännöstö, josta ei voi suoraan aiheutua epäedullisia vaikutuksia toimijoille ja
joka ei myöskään voi olla seuraamusten oikeusperustana.
Handlbauerin mukaan vanhentumisaika oli alkanut vientituen myöntämispäivästä 24.9.1996 tai viimeistään vakuuden vapauttamispäivästä
12.12.1996. Mainitun vientituen palauttamisesta ja vastaavasta seuraamuksesta päätettiin kuitenkin 20.1.2001.
Vastauksena Zollamt viittasi asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohtaan, joka on välittömästi sovellettavissa ja jossa säädetään
neljän vuoden vanhentumisajasta, joka voidaan keskeyttää Handlbauerilla suoritetun tarkastuksen kaltaisilla tarkastuksilla.
Tässä tilanteessa Berufungssenat I der Region Linz bei der Finanzlandesdirektion für Oberösterreich päätti lykätä asian käsittelyä
ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko – – asetus – – N:o 2988/95 välittömästi sovellettava jäsenvaltioissa erityisesti markkinajärjestelyjen (vientituet) alalla,
kun on kyse väärinkäytöksistä?
Onko mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohta, jossa asetetaan väärinkäytöksille neljän vuoden vanhentumisaika, jäsenvaltioiden
tulliviranomaisten välittömästi sovellettava?
2)      Onko tullien tarkastuksesta vastaavan yritystarkastusyksikön ilmoitus yrityksen asiasta vastaavalle taholle sellainen tutkinta‑
tai menettelytoimi, joka katkaisee mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun neljän vuoden vanhentumisajan, kun
asetuksen (ETY) N:o 4045/89 mukainen tarkastus johtuu yleisesti tunnetusta riskistä tai yhteisen maatalouspolitiikan toteuttamisessa
vallitsevien yhteisön taloudellisten etujen vastaisten toimien yleisyydestä?”
Käsittelyn aikana yhteisöjen tuomioistuimelle ilmoitettiin, että toimivalta pääasian käsittelyssä oli siirtynyt 1.1.2003 Abgaben-Rechtsmittel-Reformgesetzin
(laki, jolla muutettiin veroasioita koskevia valituskäytäntöjä; BGBl. I 2002/97) voimaantulon myötä Unabhängiger Finanzsenatin
Außenstelle Klagenfurtille (Itävalta).

Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään, joka on esitetty kahdessa osassa, jotka on syytä tutkia yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
tiedustelee pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohta välittömästi sovellettava jäsenvaltioissa,
myös maataloustuotteiden vientitukien alueella huolimatta kansallisista tullisäännöksistä, joissa säädetään lyhyemmästä vanhentumisajasta.
Tältä osin on muistettava, että asetusten säännöksillä on niiden luonteen ja niillä yhteisön oikeuslähteiden järjestelmässä
olevan tehtävän nojalla yleensä välitön oikeusvaikutus kansallisissa oikeusjärjestyksissä ilman, että kansallisten viranomaisten
olisi ryhdyttävä täytäntöönpanotoimiin (asia 93/71, Leonesio, tuomio 17.5.1972, Kok. 1972, s. 287, Kok. Ep. II, s. 1, 5 kohta).
On totta, että mainittujen asetusten tiettyjen säännösten täytäntöönpano voi kuitenkin edellyttää, että jäsenvaltiot toteuttavat
tällaisia toimia (asia C–403/98, Monte Arcosu, tuomio 11.1.2001, Kok. 2001, s. I‑103, 26 kohta).
Tämä ei kuitenkaan voi koskea asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohtaa, jossa jäsenvaltioille ei anneta lainkaan harkintavaltaa
eikä niiltä vaadita täytäntöönpanotoimien toteuttamista, kun seuraamusmenettelylle vahvistetaan neljän vuoden vanhentumisaika
sääntöjenvastaisuuden tapahtumisesta.
Sillä, että alakohtaisissa säännöstöissä voidaan asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan säätää
lyhyemmistä vanhentumisajoista, jotka eivät kuitenkaan ole kolmea vuotta lyhyempiä, tai sillä, että jäsenvaltiot voivat saman
artiklan 3 kohdan mukaisesti säätää pidemmistä määräajoista, ei voida asettaa kyseenalaiseksi mainitun asetuksen 1 artiklan
1 kohdan välitöntä sovellettavuutta siinä tapauksessa, että juuri tällaiset poikkeussäännöt puuttuvat alakohtaisista yhteisön
säännöstöistä tai kansallisista säännöstöistä.
Pääasian tosiseikkojen tapahtumisaikana ei missään maataloustuotteiden vientitukia koskevassa alakohtaisessa yhteisön säännöksessä
säädetty lyhyemmästä vanhentumisajasta perusteettomien määrien palauttamiselle. Asiakirja‑aineistosta käy ilmi, ettei missään
Itävallan säännöksessä tänä samana ajanjaksona myöskään säädetty neljää vuotta pidemmästä vanhentumisajasta.
Handlbauer ja komissio arvioivat kuitenkin, ettei asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohta koske perusteettomasti saatujen
taloudellisten etuuksien palauttamista. Handlbauerin mukaan kyseinen säännös koskee yksinomaan sääntöjenvastaisuuden tapahtuessa
määrättäviä rikosoikeudellisia seuraamuksia, kun taas komissio katsoo, että säännös kattaa ainoastaan toimet, joissa määrätään
saman asetuksen 5 artiklan mukainen hallinnollinen seuraamus.
Tältä osin on muistettava, että asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 1 kohdalla otetaan käyttöön ”yleinen säännöstö yhteisön oikeuteen
kohdistuvia väärinkäytöksiä [koskevista] yhtenäisistä tarkastuksista sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista”,
ja näin tehdään mainitun asetuksen kolmannesta perustelukappaleesta ilmenevällä tavalla siksi, että voidaan ”torjua yhteisöjen
taloudellisia etuja vahingoittavat toimet kaikilla aloilla”.
Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan seuraamusmenettelyä koskeva vanhentumisaika, joka alkaa sääntöjenvastaisuudesta,
jolla saman asetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan tarkoitetaan ”jokai[sta] yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkomi[sta],
joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle
talousarviolle – – ”.
Kuten Itävallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset ovat huomauttaneet, tällainen määritelmä kattaa sekä tahalliset
tai huolimattomuudesta johtuvat sääntöjenvastaisuudet, jotka voivat asetuksen N:o 2988/95 5 artiklan mukaisesti johtaa hallinnolliseen
seuraamukseen, että sääntöjenvastaisuudet, joista saman asetuksen 4 artiklan mukaisesti seuraa ainoastaan perusteettomasti
saadun etuuden periminen takaisin.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohtaa sovelletaan sekä mainitun asetuksen 5 artiklassa että sen 4 artiklassa
tarkoitettuihin sääntöjenvastaisuuksiin, jotka aiheuttavat vahinkoa yhteisön taloudellisille eduille.
Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohta on välittömästi sovellettava
jäsenvaltioissa, myös maataloustuotteiden vientitukien alueella, koska alakohtaista yhteisön säännöstöä lyhyemmästä – ei kuitenkaan
kolmea vuotta lyhyemmästä – vanhentumisajasta tai kansallista säännöstöä pidemmästä vanhentumisajasta ei ole annettu.

Toinen ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 2988/95
3 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että kyseessä olevalle yritykselle tehty ilmoitus tullitarkastuksesta
on sellainen sääntöjenvastaisuutta koskeva tutkinta‑ tai menettelytoimi, joka keskeyttää saman artiklan 1 kohdan ensimmäisessä
alakohdassa tarkoitetun vanhentumisajan.
Handlbauerin mukaan oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet edellyttävät, että ainoastaan sääntöjenvastaisuutta
koskevaan konkreettiseen epäilykseen perustuvat tutkinta‑ tai menettelytoimet voivat katkaista vanhenemisen asetuksen N:o
2988/95 3 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan nojalla. Saman asetuksen 8 artiklassa tarkoitetuilla tarkastuksilla, joihin
yrityksissä asetuksen N:o 4045/89 nojalla suoritettavat tarkastukset kuuluvat, ei sitä vastoin voi olla tätä vaikutusta. Ne
voivat korkeintaan johtaa vanhentumisen katkaisevien tutkinta‑ ja menettelytoimien toteuttamiseen.
Itävallan hallitus on sitä mieltä, että käsiteltävänä olevassa asiassa Handlbauerilla suoritetut tarkastukset ovat joka tapauksessa
keskeyttäneet vanhentumisen asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti.
Komissio katsoo, että ilmoitus asetuksen N:o 4045/89 mukaisesta tarkastuksesta, jonka tarkoituksena on erityisten sääntöjenvastaisuuksien
paljastaminen, on jo itsessään vanhentumisen katkaiseva toimi. Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa
ei nimittäin vaadita, että tutkintatoimi koskee tiettyä sääntöjenvastaisuutta, koska sellainen voidaan todeta ainoastaan tarkastuksen
johdosta.
Tältä osin on korostettava, että vanhentumisajan tarkoituksena on yleisesti oikeusvarmuuden takaaminen (ks. asia 41/69, ACF
Chemiefarma v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 661, Kok. Ep. I, s. 455, 19 kohta). Tällaisen tehtävän täyttäminen
ei olisi mahdollista – kuten julkisasiamies on todennut esittämänsä ratkaisuehdotuksen 82 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa
– jos asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vanhentumisaika voitaisiin katkaista millä tahansa kansallisen
hallintoviranomaisen yleisellä valvontatoimella ilman yhteyttä sääntöjenvastaisuuksia koskeviin epäilyihin, jotka kohdistuvat
riittävän täsmällisesti rajattuihin toimenpiteisiin.
Käsiteltävänä olevassa asiassa asiakirja-aineistosta käy ilmi, että Handlbauerille tehty ilmoitus asetuksen N:o 4045/89 nojalla
päätetystä tarkastuksesta koski erotuksetta kaikkia vientejä, jotka kyseinen yhtiö oli suorittanut vuonna 1996 naudan‑ ja
sianlihan yhteisten markkinajärjestelyjen yhteydessä. Tällainen ilmoitus, joka ei sisältänyt mitään tietoja riittävän täsmällisistä
sääntöjenvastaisuuksia koskevista epäilyksistä, ei voinut sellaisenaan keskeyttää vanhentumisaikaa, joka koskee 24.9.1996
myönnetyn vientituen palauttamista.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, koskivatko kansallisten viranomaisten 20.12.1999 ilmoitetun tarkastuksen
yhteydessä tai sen jälkeen suorittamat myöhemmät toimet yhtä tai useampaa erityistä sääntöjenvastaisuutta, jotka liittyvät
vienteihin, joille kyseessä oleva vientituki oli myönnetty, ja voitiinko niillä siten keskeyttää mainitun vientituen palauttamista
koskeva vanhentumisaika.
Edellä esitetty huomioon ottaen toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan kolmatta
alakohtaa on tulkittava siten, että kyseessä olevalle yritykselle tehty ilmoitus tullitarkastuksesta on saman artiklan 1 kohdan
ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun vanhentumisajan katkaiseva sääntöjenvastaisuutta koskeva tutkinta‑ tai menettelytoimi
vain sillä edellytyksellä, että toimenpiteet, joihin sääntöjenvastaisuutta koskevat epäilyt kohdistuvat, on rajattu ilmoituksessa
riittävän täsmällisesti.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Itävallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille ja komissiolle
aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen
tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen
tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)
on ratkaissut Berufungssenat I der Region Linz bei der Finanzlandesdirektion für Oberösterreichin 11.7.2002 tekemällään päätöksellä
esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom)
N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohta on välittömästi sovellettava jäsenvaltioissa, myös maataloustuotteiden vientitukien alueella,
koska alakohtaista yhteisön säännöstöä lyhyemmästä – ei kuitenkaan kolmea vuotta lyhyemmästä – vanhentumisajasta tai kansallista
säännöstöä pidemmästä vanhentumisajasta ei ole annettu.
2)
Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että kyseessä olevalle yritykselle tehty
ilmoitus tullitarkastuksesta on saman artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun vanhentumisajan katkaiseva sääntöjenvastaisuutta
koskeva tutkinta‑ tai menettelytoimi vain sillä edellytyksellä, että toimenpiteet, joihin sääntöjenvastaisuutta koskevat epäilyt
kohdistuvat, on rajattu ilmoituksessa riittävän täsmällisesti.
Timmermans
Puissochet
Cunha Rodrigues
Schintgen

Colneric
Julistettiin Luxemburgissa 24 päivänä kesäkuuta 2004.
R. Grass

C. W. A. Timmermans
kirjaaja

toisen jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.