CELEX: 62000CJ0087
Socker
Prisreglering
Regionalisering
Underskottsområden
Klassificering av Italien
Regleringsåret 1998/1999
Förordningarna (EEG) nr 1785/81 och (EG) nr 1361/98
Giltighet av förordning nr 1361/98

Begäran om förhandsavgörande rör tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 1785/81 av den 30 juni 1981 om den gemensamma organisationen
av marknaden för socker (EGT L 177, s. 4; svensk specialutgåva, område 3, volym 13, s. 110), i dess lydelse enligt rådets
förordning (EG) nr 1101/95 av den 24 april 1995 (EGT L 110, s. 1), samt giltigheten av rådets förordning (EG) nr 1361/98 av
den 26 juni 1998 om fastställande för regleringsåret 1998/1999 av härledda interventionspriser på vitsocker, interventionspriset
på råsocker, minimipriser för A- och B-betor samt kompensationsbelopp för lagringskostnader (EGT L 185, s. 3).
Begäran har framställts i en tvist mellan den italienske betodlaren Roberto Nicoli och bolaget Eridania SpA (nedan kallat
Eridania), ett sockertillverkningsföretag till vilket Roberto Nicoli levererat sockerbetor, rörande det berättigade i att
Italien klassificerats som ett område utan underskott för regleringsåret 1998/1999 och i att det följaktligen saknas ett härlett
interventionspris på vitsocker för områdena i denna medlemsstat liksom höjda minimipriser för betalning av betodlare.
Tillämpliga bestämmelser
Den gemensamma organisationen av marknaden för socker
Inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker har genom förordning nr 1785/81 införts ett prissystem,
i avdelning I, och ett kvoteringssystem, i avdelning III.
När det gäller kvoteringssystemet tilldelas varje medlemsstat en baskvantitet avseende inhemsk produktion. Denna fördelas
sedan internt inom var och en av medlemsstaterna, utifrån kriterier som bestämts genom förordning nr 1785/81, mellan producentföretagen
i form av produktionskvoter A och B. Dessa två kvoter åtnjuter en avsättningsgaranti genom interventionspris på vitsocker,
såväl på gemenskapsmarknaden som i tredje land, samt en rimlig ersättning, vilken dock inte är lika, eftersom kvot B är underkastad
högre avgifter. När producenterna inte överför överskottsproduktionen, benämnd ”C‑socker”, inom gränsen för de fastställda
kvantiteterna, till det följande regleringsåret och räknar denna som en del av det årets produktion, skall den exporteras
till tredje land utan ingripande från gemenskapens sida.
Vad beträffar prissystemet, är priserna avsedda att fastställas årligen för det regleringsår som börjar närmast följande 1 juli.
I detta hänseende föreskrivs följande i artikel 3.4 och 3.5 i förordning nr 1785/81:
”4. Interventionspriset på vitsocker skall fastställas före den 1 augusti för det regleringsår som börjar den 1 juli påföljande
år, i enlighet med förfarandet i artikel 43.2 i fördraget.
Enligt samma förfarande skall rådet fastställa den standardkvalitet för vilken detta pris skall gälla.
5. Rådet skall, på förslag av kommissionen och med kvalificerad majoritet, fastställa interventionspriset på råsocker och
de härledda interventionspriserna en gång årligen samtidigt som det fastställer interventionspriset på vitsocker.
Enligt samma förfarande skall rådet fastställa den standardkvalitet för vilken interventionspriset på vitsocker skall gälla.”
För interventionspriset på vitsocker finns två kategorier: Interventionspriset i egentlig mening tillämpas på socker som producerats
i områden utan underskott och det härledda interventionspriset på socker som producerats i underskottsområden. Det pris som
fastställs för det senare är högre än det som bestämts för områdena utan underskott. Denna differentiering som inrättats vad
gäller prissättningen kallas allmänt ”regionalisering”.
Parallellt med priset på socker bestäms varje år ett minimipris till vilket sockerbruken skall köpa betorna av odlarna, enligt
artikel 5.1 i förordning nr 1785/81, samtidigt som interventionspriset på vitsocker bestäms. Liksom för socker finns det två
kategorier av betor, A och B, vilka motsvarar A-socker och B-socker, för vilka de utgör den huvudsakliga råvaran.
För att upprätthålla likformigheten med det system som gäller för socker, föreskrivs i artikel 5.3 i förordning nr 1785/81
att minimipriserna på A-betor och B-betor ”[f]ör de områden för vilka det fastställs ett härlett interventionspris skall …
höjas med ett belopp som är lika med skillnaden mellan det härledda interventionspriset för området i fråga och interventionspriset
omräknat med koefficienten 1,30”.
I det system som inrättats genom förordning nr 1785/81 föreskrivs följaktligen, för underskottsområdena och inom gränserna
för den tilldelade kvoten, ett högre pris för inköp av den råvara som krävs för sockerproduktionen och samtidigt en garanterad
högre ersättning för det socker som producerats i dessa områden.
Förordning nr 1785/81 har ersatts av rådets förordning (EG) nr 2038/1999 av den 13 september 1999 om den gemensamma organisationen
av marknaden för socker (EGT L 252, s. 1), som i sin tur har upphävts genom rådets förordning (EG) nr 1260/2001 av den 19 juni 2001
om den gemensamma organisationen av marknaden för socker (EGT L 178, s. 1).
I artikel 14 punkt 1 i kommissionens förordning (EG) nr 779/96 av den 29 april 1996 om tillämpningsföreskrifter till rådets
förordning (EEG) nr 1785/81 i fråga om informationslämnande inom sockersektorn (EGT L 106, s. 9) föreskrivs följande:
”Varje medlemsstat skall till kommissionen anmäla följande:
1. Före den 1 september varje år, med avseende på närmast föregående regleringsår, och före den 1 januari varje år, med avseende
på närmast föregående produktionsår, uppgifter rörande försörjningsbalanserna för socker, isoglukos och inulinsirap för ifrågavarande
period enligt exemplet i bilaga II.”
Förordning nr 779/96 innehåller, i bilaga II, ett formulär som skall användas som mall för de anmälningar som åsyftas i artikel 14
punkt 1 i denna förordning. Den vänstra kolumnen i detta formulär har följande lydelse:
1. INGÅENDE LAGER den 1 ……………….. Summa …
…
2. PRODUKTION
…
3. IMPORT FRÅN TREDJE LAND
a) [obearbetat]
…
b) bearbetade produkter
4. IMPORTERAT FRÅN ANDRA MEDLEMSSTATER
a) obearbetat
b) bearbetade produkter
5. SUMMA DISPONIBELT
6. EXPORTERAT TILL ANDRA MEDLEMSSTATER
a) obearbetat
b) bearbetade produkter
7. EXPORTERAT TILL TREDJE LAND
a) obearbetat
b) bearbetade produkter
…
8. TOTAL KONSUMTION
[5 – (6 + 7 + 9)]
9. UTGÅENDE LAGER den 30 ……………….. Summa
…
Förordningarna (EG) nr 1360/98 och (EG) nr 1361/98
Genom rådets förordning (EG) nr 1360/98 av den 26 juni 1998 om fastställande av vissa sockerpriser och av standardkvaliteten
för betor för regleringsåret 1998/1999 (EGT L 185, s. 1) fastställdes bland annat interventionspriset på vitsocker för det
regleringsår som är i fråga i målet vid den nationella domstolen.
I förordning nr 1361/98, som antagits på grundval av förordning nr 1785/81, preciseras fastställandet av härledda interventionspriser
i andra och tredje skälen enligt följande:
”I artikel 3.1 i förordning (EEG) nr 1785/81 föreskrivs att de härledda interventionspriserna för vitsocker skall fastställas
för varje underskottsområde. När detta pris fastställs bör hänsyn tas till de regionala skillnader i sockerpriset som kan
förväntas vid normal skörd och fri rörlighet för socker, på grundval av de naturliga villkoren för prissättning på marknaden.
Ett försörjningsunderskott kan förutses i produktionsområdena i Irland, Förenade kungariket, Spanien, Portugal och Finland.”
Då inget härlett interventionspris på vitsocker fastställdes för Italien genom förordning nr 1361/98, blev det interventionspris
på vitsocker som bestämts genom artikel 1.2 i förordning nr 1360/98 tillämpligt även på Italien för regleringsåret 1998/1999.
På grund av detta behandlades Italien som ett överskottsområde.
Tvisten vid den nationella domstolen och begäran om förhandsavgörande
Roberto Nicoli, som är betodlare, sålde enligt avtal av den 2 december 1997 sin betproduktion för regleringsåret 1998/1999,
totalt 53,23 ton, till Eridania. Företaget betalade 6 651 350 ITL (3 435,14 euro), vilket inte inkluderade det belopp om 421 263,88
ITL (217,56 euro) som motsvarade ”regionaliseringen” av priset.
Då han ansåg sig ha rätt även till det beloppet, väckte Roberto Nicoli talan mot Eridania inför Giudice di pace di Genova
i syfte att erhålla den resterande summan.
Den nationella domstolen konstaterade bland annat att kriterierna för att definiera över- och underskottsområden beror på
om produktionen är större än konsumtionen (överskottsområden) eller vice versa (underskottsområden).
Vad beträffar konsumtionen frågade sig domstolen i fråga mer specifikt om man logiskt sett, för att definiera ett visst område som
underskottsområde, skall anse att socker som i Italien tillförs varor som sedan förtärs i andra medlemsstater konsumeras i
Italien, eller om man tvärtom måste medge att det sockret konsumeras i det land där dessa varor förtärs.
Under dessa förhållanden beslutade Giudice di pace di Genova att vilandeförklara målet och ställa tre tolkningsfrågor till
domstolen.
Genom ett beslut av domstolens ordförande av den 13 april 2000 vilandeförklarade domstolen målet i avvaktan på att det mål som
sedermera resulterat i en dom av den 14 mars 2002 i mål C‑340/98, Italien mot rådet (REG 2002, s. I‑2663), skulle avgöras,
vilket rörde just giltigheten av förordningarna nr 1360/98 och nr 1361/98. Denna dom meddelades Giudice di pace di Genova,
som i ett beslut av den 30 juli 2002, registrerat vid domstolens kansli den 19 augusti 2002, fann att domstolen endast hade
svarat på den första av de tre frågorna som den nationella domstolen hade ställt i sin begäran om förhandsavgörande.
Enligt Giudice di pace di Genova återstod det ännu att besvara den andra frågan, som rörde för det första hur begreppet ”konsumtion
i ett visst område” skall tolkas, och för det andra huruvida detta begrepp inbegriper det socker som tillförs en bearbetad
produkt som sedan konsumeras i ett annat land. Nämnda domstol ansåg sig inte heller ha fått svar på den tredje frågan som
ställdes, vilken är kopplad till den andra i den meningen att den är en följd av denna, inte enbart på grund av bristen på
motivering i förordning nr 1361/98 utan även på grund av att det i denna förordning inte fastställts ett härlett interventionspris
för alla områden i Italien.
Under dessa förhållanden vidhöll Giudice di pace di Genova de två sista frågorna som ställdes i begäran om förhandsavgörande
av den 28 februari 2000 och ställde följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)

Skall grundförordningen tolkas på det sättet att man vid bedömningen av huruvida ett område skall klassificeras som underskottsområde
skall använda en beräkningsmetod enligt vilken socker som i ett visst område tillförts bearbetade produkter skall anses konsumerat
där, oavsett om själva förtäringen har skett i ett annat land, eller en beräkningsmetod enligt vilken sådant socker inte skall
anses konsumerat i området i fråga, om själva förtäringen har skett i ett annat land?
2) Är den omtvistade förordningen giltig i den del det däri inte fastställs ett härlett interventionspris för alla områden
i Italien i enlighet med artiklarna 3.1, 5.3 och 6.2 i grundförordningen, och det inte ges någon motivering i detta hänseende?”
Genom ett beslut av domstolens ordförande av den 3 september 2002 återupptogs rättegången.
Tolkningsfrågorna
De två frågor som Giudice di pace di Genova har vidhållit inför domstolen och som det är lämpligt att ta ställning till i
ett sammanhang, handlar i sak om att avgöra om förordning nr 1361/98 är ogiltig i den mån Italien, på grund av en oriktig
beräkningsmetod för den beräknade sockerkonsumtionen, för regleringsåret 1998/1999 inte ingår bland underskottsområdena i
gemenskapen, vilka finns uppräknade i artikel 1 i nämnda förordning. Den nationella domstolen frågar sig även om förordningen
i fråga är ogiltig på grund av att den saknar motivering av varför inte ett härlett interventionspris har fastställts för
samtliga områden i Italien.
Räckvidden av domen i det ovannämnda målet Italien mot rådet
Domstolen konstaterar att, i motsats till vad rådet och kommissionen påstått, domen i det ovannämnda målet Italien mot rådet
inte har givit något svar på frågan om giltigheten av förordning nr 1361/98 vad beträffar den beräkningsmetod för den beräknade
sockerkonsumtionen som valts av gemenskapslagstiftaren.
Vad gäller frågan om tolkningen av begreppet konsumtion, framgår av punkterna 71–78 i domen i det ovannämnda målet Italien
mot rådet att domstolen endast har prövat en påstådd ändring av den metod som kommissionen och rådet använt för att utvärdera
den framtida situationen i Italien.
Domstolen har bland annat konstaterat, i punkt 73 i nämnda dom, att den metod som hade använts har bestått i att jämföra tillgänglig
produktion, vilken utgjordes av förväntade kvantiteter av A- och B‑socker, eventuellt med tillägg av överfört C‑socker, med
den förväntade konsumtionen.
I domen i det ovannämnda målet Italien mot rådet har domstolen dock varken prövat beräkningsmetoden för den beräknade konsumtionen
eller frågan huruvida förordning nr 1361/98 är giltig i det avseendet att Italien inte tagits upp som underskottsområde för
regleringsåret 1998/1999 på grund av att en beräkningsmetod tillämpats som bedömts som felaktig vad gäller nämnda konsumtion.
Däremot framgår det av punkterna 56–63 i domen i det ovannämnda målet Italien mot rådet, vari domstolen prövat den grund som
avsåg brist på eller otillräcklig motivering i förordning nr 1361/98 med hänsyn till artikel 190 i EG‑fördraget (nu artikel 253 EG),
att motiveringen i fråga befunnits uppfylla kraven i denna fördragsbestämmelse. I punkt 63 i denna dom har domstolen konstaterat
att, med tanke på det lagstiftningssammanhang som var i fråga och med hänsyn till den aktuella utvecklingen på den berörda
marknaden, var motiveringen i nämnda förordning såvitt avsåg klassificeringen av Italien som ett område utan underskott för
regleringsåret 1998/1999 förvisso mycket kortfattad men ändå tillräcklig för att motsvara de krav på motivering som följer
av domstolens rättspraxis.
Giltigheten av förordning nr 1361/98 kan följaktligen inte ifrågasättas på grund av ett påstått åsidosättande av kraven på
motivering av beslutet att inte fastställa ett härlett interventionspris för samtliga områden i Italien.
Beräkningsmetoden för den beräknade konsumtionen
Det skall inledningsvis erinras om att den beräknade konsumtionen för det kommande regleringsåret är en av de båda omständigheter
som institutionerna har att utgå ifrån vid bedömningen av om ett underskott eller ett överskott kan förutses för ett visst
område. När den sammanlagda tillgängliga produktionen är mindre än konsumtionen föreligger nämligen underskott i den mening
som avses i förordning nr 1785/81 (se dom av den 6 juli 2000 i mål C‑289/97, Eridania, REG 2000, s. I‑5409, punkt 46, och
domen i det ovannämnda målet Italien mot rådet, punkt 76).
Begreppet konsumtion har inte definierats i de bestämmelser som reglerar den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
I förordning nr 779/96, vilken var tillämplig vid tidpunkten för den situation som är under prövning i den nationella domstolen,
föreskrivs, i punkt 8 i bilaga II, en beräkningsmetod för den sammanlagda konsumtionen. Syftet med denna bilaga är dock inte
att fastställa en definition av begreppet konsumtion som skall användas för att avgöra om ett område har underskott eller
överskott. Målet med bilagan är snarare att fastställa en gemensam modell för det informationslämnande som används i flera
sammanhang i den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
Det är dock klarlagt att rådet och kommissionen grundar sig på den definition av ”total konsumtion” som återfinns i nämnda
punkt 8 vid fastställandet av om ett område har underskott eller överskott. De utvärderar således den totala konsumtionen
genom att dra av den sammanlagda kvantitet som motsvarar export till andra medlemsstater, export till tredje land och utgående
lager från den disponibla summan. Följden av detta blir att det socker som tillförts bearbetade produkter som importeras från
tredje land eller från andra medlemsstater tas med i beräkningen, men att det socker som tillförts bearbetade produkter som
exporteras till andra medlemsstater inte anses ha konsumerats i den berörda medlemsstaten.
Roberto Nicoli anser att denna beräkning av konsumtionen är felaktig, eftersom den inte räknar in den sistnämnda kategorin
av socker i konsumtionen.
Vad gäller räckvidden av domstolens prövning av vilken metod som institutionerna använder sig av för att fastställa den beräknade
sockerkonsumtionen för regleringsåret i fråga, skall det erinras om att rådet och kommissionen måste göra prognoser utifrån
de uppgifter som medlemsstaterna lämnat, vilka på samma gång avser det pågående regleringsåret, vad beträffar konsumtionens
utveckling, och utsikterna för det kommande regleringsåret, vad beträffar utvecklingen av den disponibla produktionen (se
domen i det ovannämnda målet Eridania, punkt 47).
Då gemenskapsinstitutionerna alltså är tvungna att utvärdera en komplicerad ekonomisk situation, åtnjuter de ett betydande
utrymme för skönsmässig bedömning. Gemenskapsdomstolarna kan inte ersätta den behöriga myndighetens bedömning av frågan med
sin egen vid kontrollen av om en sådan behörighet utövats på ett rättsenligt sätt, utan skall begränsa sig till en kontroll
av att det inte har förekommit uppenbara fel eller maktmissbruk och att den ifrågavarande myndigheten inte uppenbart har överskridit
gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning (se dom av den 27 november 1997 i mål C‑369/95, Somalfruit och Camar,
REG 1997, s. I‑6619, punkt 50, och av den 14 december 2000 i mål C‑99/99, Italien mot kommissionen, REG 2000, s. I‑11535,
punkt 26).
Beträffande förordning nr 1361/98 skall således prövas om kommissionen har gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att
vid utvärderingen av den beräknade sockerkonsumtionen för regleringsåret 1998/1999 endast ta hänsyn till det socker som konsumeras
på plats och inte till det socker som tillförs bearbetade produkter i det berörda området och sedan exporteras.
Såsom kommissionen har påpekat i sitt skriftliga yttrande, syftar fastställandet av ett högre härlett interventionspris för
underskottsområdena dels till att se till att dessa områden försörjs med socker från områdena utan underskott, samtidigt som
hänsyn i viss mån tas till bland annat transportkostnader, dels till att undvika en minskning av betproduktionen som skulle
medföra ett ännu större underskott de följande regleringsåren.
Även om det skulle antas att den beräkningsmetod för konsumtion som Roberto Nicoli förordat var bättre lämpad att uppnå de
mål som nämns i föregående punkt, har kommissionen inte gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att anta en beräkningsmetod
för den beräknade sockerkonsumtionen enligt vilken det socker som tillförs bearbetade produkter i det berörda området och
sedan exporteras till andra medlemsstater inte anses som konsumerat i den berörda medlemsstaten. Faktum är att enligt den
metod som antagits tas, vid beräkningen av denna konsumtion, samtidigt hänsyn till det socker som ingår i bearbetade produkter
som importeras eller förs in från andra medlemsstater.
Giltigheten av förordning nr 1361/98
Av det föregående följer att det vid prövningen av de frågor som ställts inte har framkommit någon omständighet som kan påverka
giltigheten av förordning nr 1361/98.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
På dessa grunder beslutar domstolen (andra avdelningen) följande dom:
Vid prövningen av de frågor som ställts har det inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av rådets förordning
(EG) nr 1361/98 av den 26 juni 1998 om fastställande för regleringsåret 1998/1999 av härledda interventionspriser på vitsocker,
interventionspriset på råsocker, minimipriser för A- och B-betor samt kompensationsbelopp för lagringskostnader.
Underskrifter
–
Rättegångsspråk: italienska.