CELEX: 61989TJ0057
Tjenestemænd
uoverensstemmelse mellem klage og stævning

Faktiske omstaendigheder, retsforhandlinger og parternes paastande
1 Sagsoegeren, Nikolas Alexandrakis, er tjenestemand ved Kommissionen . Efter at vaere indtraadt i tjenesten ved dennne institution blev han i 1981 ansat ved Den Europaeiske Sammenslutning for Samarbejde ( herefter benaevnt sammenslutningen eller ESS ), en almennyttig international sammenslutning stiftet i henhold til belgisk ret med henblik paa at lette det oekonomiske samarbejde mellem Faellesskabet og udviklingslandene . Det skal understreges, at ESS inden for rammerne af dens vedtaegter og de med Kommissionen indgaaede aftaler skal sikre ansaettelsen og ledelsen af et saerligt personale - bestemt til at varetage opgaver i forbindelse med samarbejde samt videnskabelig og teknisk kontrol - fordelt i tre kategorier, herunder oversoeisk personale . Saaledes blev Alexandrakis som ansat ved sammenslutningen som oversoeisk medarbejder stillet til raadighed for Kommissionen; i denne egenskab udfoerte han fra 1984 opgaver som delegeret ( loenklasse I, loentrin 2 ) for Kommissionen i et AVS-land, der har undertegnet Lomé-konventionen .
2 Efter ikrafttraedelsen af Raadets forordning ( Euratom, EKSF, EOEF ) nr . 3018/87 af 5 . oktober 1987, om indfoerelse af saerlige overgangsbestemmelser vedroerende ansaettelse af oversoeisk personale ved Den Europaeiske Sammenslutning for Samarbejde som tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber ( EFT L 286, s . 1 ), blev sagsoegeren - ved Kommissionens afgoerelse af 12 . februar 1988 truffet i medfoer af denne forordning - udnaevnt til "tjenestemand ... som ekspeditionssekretaer, sektionschef for en saerlig tjenestegren med indplacering i loenklasse A 4, loentrin 2, tilknyttet Generaldirektoratet for Udvikling (( som )) chef for Kommissionens delegation i Monrovia ( Liberia )". Forordning nr . 3018/87, som er udstedt inden for rammerne af en politik, der skal sikre en loebende overflytning af de forskellige personalekategorier ved ESS til Kommissionens tjeneste, indfoerer en saerlig overgangsordning for ansaettelse . Forordningens artikel 3 bestemmer : "Den tjenestemand, der udnaevnes i henhold til denne forordning, indplaceres i givet fald, uanset artikel 31 og 32 i Vedtaegten for Tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber, i den kategori og loenklasse og paa det loentrin, hvor grundloennen svarer til den grundloen, han har oppebaaret i sammenslutningen . Denne indplacering fastsaettes af ansaettelsesmyndigheden i henhold til foelgende aekvivalens : loenklasse I, II og III i sammenslutningen svarer til kategori A i vedtaegten ...".
3 Paa grundlag heraf indbragte sagsoegeren den 11 . maj 1988 en klage, jfr . tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2, over Kommissionens ovennaevnte afgoerelse, for saa vidt som han herved blev indplaceret i loenklasse A 4, og kraevede indplacering i loenklasse A 3 . I klagen anfaegtede sagsoegeren ansaettelsen i loenklasse A 4, idet han anfoerte, at Kommissionen ved denne indplacering tilsidesatte de relevante indplaceringskriterier, nemlig hans alder, hans faglige erfaring og hans universitetsuddannelse, samt princippet om forbud mod forskelsbehandling; yderligere kraevede sagsoegeren denne indplacering berigtiget, hvilket netop skulle ske paa grundlag af de naevnte kriterier .
4 Da klagen ikke blev besvaret inden for den fastsatte frist, anlagde Alexandrakis ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 24 . november 1988, denne sag med paastand om delvis annullation af Kommissionens afgoerelse af 12 . februar 1988 om at udnaevne sagsoegeren til tjenestemand, i det omfang han herved blev udnaevnt til ekspeditionssekretaer med indplacering i loenklasse A 4 , og om indplacering i loenklasse A 3 . Til stoette for sin paastand har sagsoegeren principalt anfoert, at den anfaegtede indplacering er i strid med princippet om overensstemmelse mellem loenklasse og stilling, og subsidiaert at indplaceringen er i strid med de relevante kriterier for indplacering og derfor er udtryk for forskelsbehandling . Efter indgivelsen af staevningen har Kommissionen udtrykkeligt, ved begrundet afgoerelse af 20 . december 1988, afvist den forudgaaende administrative klage .
5 Hele skriftvekslingen er forloebet for Domstolen . Ved afslutningen af skriftvekslingen har Domstolen ved kendelse af 15 . november 1989 henvist sagen til Retten, jfr . Raadets afgoerelse af 24 . oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans . Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisfoerelse .
6 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande :
- Kommissionens afgoerelse af 12 . februar 1988 om at udnaevne sagsoegeren til tjenestemand annulleres, for saa vidt angaar indplaceringen i loenklasse og paa loentrin;
- det statueres, at sagsoegeren ved ovennaevnte afgoerelse burde have vaeret indplaceret i loenklasse A 3;
- Kommissionens afvisning af sagsoegerens klage af 11 . maj 1988 annulleres;
- sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger .
Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande :
- frifindelse;
- der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende ret .
Anbringendet om tilsidesaettelse af princippet om overensstemmelse mellem loenklasse og stilling samt det dertil knyttede lighedsprincip
7 Sagsoegerens principale anbringende vedroerer Kommissionens paastaaede tilsidesaettelse af vedtaegten, navnlig artikel 5, stk . 4, og bilag I, punkt A, og Kommissionens afgoerelse, der blev truffet i henhold til vedtaegtens artikel 5, stk . 4, samt Kommissionens paastaaede tilsidesaettelse af lighedsprincippet under hensyn til anbringendet . Alexandrakis har fremhaevet, at artikel 5, stk . 4, knaesaetter princippet om overensstemmelse mellem loenklasse og stilling . Da han var blevet udnaevnt til Kommissionens delegerede i et AVS-land, mener han, at denne stilling svarer til en kontorchefs - dvs . loenklasse A 3 - og ikke til stillingsbetegnelsen ekspeditionssekretaer i loenklasse A 4, som han var blevet indplaceret i ved den anfaegtede afgoerelse .
8 Selv om parterne ikke har rejst spoergsmaalet om admitteringen af dette anbringende, tilkommer det Retten at rejse spoergsmaalet af egen drift, jfr . artikel 92, stk . 2, i Domstolens procesreglement, der finder tilsvarende anvendelse for Retten, og som bestemmer, at denne til enhver tid af egen drift kan efterproeve, om sagen skal afvises paa grund af ufravigelige procesforudsaetninger ( jfr . dom af 16 . december 1960, Humblet mod den belgiske stat, 6/60, Sml . 1954-1964, s . 207, dom af 23 . april 1956, Groupement des Industries Sidérurgiques Luxembourgeoises mod Den Hoeje Myndighed, 7/54 og 9/54, Sml . 1954-1964, s . 21, og dom af 27 . juni 1989, Giordani mod Kommissionen, 200/87, Sml . s . 1877, praemis 10 ). Formalitetsspoergsmaalet i denne sag vedroerer overensstemmelsen mellem klagen og staevningen . Der er her tale om en ufravigelig procesforudsaetning, for saa vidt som det drejer sig om lovmaessigheden af den administrative procedure, som Domstolen har betegnet som et vaesentligt formkrav i dommen af 3 . februar 1977 ( De Lacroix mod Domstolen, 91/76, Sml . s . 225, praemis 10 og 11 ). Naermere bestemt er det begrundet at efterproeve dette spoergsmaal af egen drift, naar henses til selve formaalet med den administrative procedure, saaledes som den er defineret i Domstolens faste praksis, senest i dommen af 14 . marts 1989, hvorefter "formaalet med den forudgaaende administrative klageprocedure (( er )), at konflikter mellem tjenestemaend eller oevrige ansatte og administrationen skal loeses i mindelighed . For at dette formaal kan naas, maa ansaettelsesmyndigheden tilstraekkelig praecist vaere bekendt med de klagepunkter, som de paagaeldende fremfoerer mod den anfaegtede afgoerelse" ( dom af 14 . marts 1989, Casto Del Amo Martinez mod Parlamentet, 133/88, Sml . s . 689, praemis 9; bl.a . foelgende domme gaar i samme retning : dom af 17 . februar 1977, Reinarz mod Kommissionen og Raadet, 48/76, Sml . s . 291, og dom af 1 . juli 1976, Sergy mod Kommissionen, 58/75 Sml . s . 1139 ).
9 Uden at det findes fornoedent at tage stilling til, om sagsoegerens foerste anbringende kan laegges til grund, bemaerkes det derfor, at anbringendet ikke er indeholdt i klagen, og at det foerst er blevet fremsat under skriftvekslingen . Det fremgaar af Domstolens faste praksis, at "i tjenestemandssager kan paastandene, der nedlaegges for Domstolen, kun have samme genstand som dem, der er fremsat i klagen, og kun indeholde klagepunkter, der hviler paa samme grundlag som dem, der er angivet i klagen . Disse klagepunkter kan for Domstolen uddybes ved fremsaettelse af anbringender og argumenter, der ikke noedvendigvis figurerer i klagen, men som er snaevert forbundet hermed" ( jfr . dom af 20 . maj 1987, Geist mod Kommissionen, 242/85, Sml . 2181, praemis 9, dom af 26 . januar 1989, Koutchoumoff mod Kommissionen, 224/87, Sml . s . 99, praemis 10, og ovennaevnte dom af 14 . marts 1989, Casto Del Amo Martinez, praemis 10; se ogsaa dom af 7 . maj 1986, Rihoux m.fl . mod Kommissionen, 52/85, Sml . s . 1555, praemis 13 ).
10 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren i denne sag ikke blot i sin administrative klage har undladt at omtale det foerste anbringende, men at han, jfr . praemis 13 i ovennaevnte dom af 14 . marts 1989, heller ikke har fremfoert "noget moment, hvoraf den sagsoegte institution, selv om den bestraebte sig paa at fortolke klagen saa vidt som muligt, havde kunnet udlede", at han ville paaberaabe sig tilsidesaettelsen af princippet om overensstemmelse mellem loenklasse og stilling samt af lighedsprincippet, der paa dette trin udelukkende skal ses i forbindelse med denne regel .
11 Herefter maa det foerste anbringende forkastes .
Anbringendet om tilsidesaettelse af de relevante kriterier for indplacering samt af lighedsprincippet i relation til disse kriterier og sagsoegerens nationalitet
12 Sagsoegerens andet anbringende, der er fremsat subsidiaert, vedroerer tilsidesaettelse af tjenestemandsvedtaegtens artikel 5, stk . 3 - hvorefter tjenestemaend, der tilhoerer samme kategori, er undergivet de samme ansaettelsesvilkaar - af artikel 3 i forordning nr . 3018/87 samt af almindelige retsgrundsaetninger . Dette anbringende bestaar af to led vedroerende dels de af Kommissionen anvendte relevante kriterier for indplacering inden for vedtaegtens rammer, dels lighedsprincippet .
13 Hvad angaar anbringendets foerste led, har Alexandrakis gjort gaeldende, at indplaceringen ikke er i overensstemmelse med nogen af de relevante kriterier for indplacering, som udgoeres af hans alder ( 48 aar ), varigheden af hans faglige erfaring ( 21 aar ) og hans universitetsuddannelse ( Bachelor of Arts, Master of Arts, Philosophy Doctor of Economics ).
14 Kommissionen har heroverfor anfoert, at ansaettelsen af oversoeisk personale ikke finder sted i henhold til vedtaegten, men udelukkende paa grundlag af bestemmelserne i artikel 3 i forordning nr . 3018/87, der udtrykkeligt fraviger tjenestemandsvedtaegten .
15 Paa dette punkt maa Kommissionens argument laegges til grund . Det tiltraedes, at de af sagsoegeren paaberaabte relevante kriterier for indplacering kan anvendes i forbindelse med vedtaegtens artikler 31 og 32, naar ansaettelsesmyndigheden udnaevner en tjenestemand paa grundlag af den i vedtaegten fastsatte almindelige ansaettelsesordning . Sagsoegeren er imidlertid blevet ansat i henhold til en saerlig forordning, og hans indplacering i udnaevnelsesdokumentet er derfor forskriftsmaessig, selv naar den er blevet fastsat paa grundlag af det undtagelseskriterium, der er naevnt i artikel 3 i forordning nr . 3018/87, som udtrykkeligt udelukker anvendelsen af ovennaevnte vedtaegtsbestemmelser . Det bemaerkes i denne forbindelse, at det i artikel 3 fastsatte kriterium er det tidligere loenniveau i sammenslutningen : Tjenestemaend, der udnaevnes i henhold til denne forordning, skal indplaceres i den kategori og loenklasse og paa det loentrin, hvor loennen svarer til den loen, de har oppebaaret i sammenslutningen, idet anvendelsen af dette kriterium saaledes automatisk udelukker, at der tages hensyn til de af sagsoegeren paaberaabte kriterier for indplacering .
16 Hvad angaar anbringendets andet led, vedroerende tilsidesaettelse af lighedsprincippet, har Alexandrakis for det foerste gjort gaeldende, at han ved den anfaegtede indplacering forskelsbehandles i forhold til de kolleger, der er udnaevnt til tjenestemaend i henhold til forordning nr . 3018/87 . Denne forskelsbehandling ligger i, at andre oversoeiske ansatte, der blev indplaceret i samme loenklasse som sagsoegeren eller i loenklassen herover, er mindre kvalificerede end han, for saa vidt angaar ovennaevnte relevante kriterier for indplacering . Sagsoegeren goer for det andet gaeldende, at hans indplacering i loenklasse A 4 maa anses for forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, da han er den eneste delegationschef af graesk nationalitet, og at der foelgelig ikke er blevet tildelt nogen A 3 stilling til en graesk statsborger .
17 Kommissionen har tilbagevist denne opfattelse, idet den har anfoert, at indplaceringen af baade sagsoegeren og hans kolleger, der var ansat som oversoeisk personale ved ESS, skete paa grundlag af det kriterium, der er fastsat i artikel 3 i forordning nr . 3018/87 om indfoerelse af saerlige bestemmelser vedroerende ansaettelse, uden at deres nationalitet paa nogen maade blev taget i betragtning .
18 Med hensyn til sagsoegerens argument, hvorefter han ved sin indplacering, naar henses til de relevante kriterier for indplacering, forskelsbehandles i forhold til de andre delegationschefer, bemaerkes, at disse kriterier ikke finder anvendelse i forbindelse med forordning nr . 3018/87 og derfor ikke med foeje kan paaberaabes af sagsoegeren .
19 Med hensyn til klagepunktet vedroerende forskelsbehandling paa grund af nationalitet, bemaerkes blot, at Kommissionen har indplaceret sagsoegeren paa grundlag af det objektive kriterium, der er fastsat i artikel 3 i forordning nr . 3018/87, helt uden hensyntagen til nationalitet .
20 Sagsoegeren har yderligere anfoert, at selv om det ikke kan statueres, at hans indplacering - der blev foretaget ved hans udnaevnelse i overensstemmelse med ordlyden af artikel 3 i forordning nr . 3018/87 - var ulovmedholdelig, hverken for saa vidt angaar de relevante kriterier for indplacering, eller naar henses til lighedsprincippet, var Kommissionen ikke desto mindre forpligtet til at undersoege, om den grundloen, han tidligere havde oppebaaret ved ESS, var behaeftet med en retlig eller en faktisk vildfarelse .
21 Det bemaerkes her, at Raadet ved at vedtage ovennaevnte bestemmelse i forordning nr . 3018/87 indfoerte et objektivt og automatisk kriterium for indplacering af ansatte fra ESS ved deres udnaevnelse for at sikre opretholdelsen af den situation, de forud havde erhvervet hos deres tidligere arbejdsgiver, nemlig sammenslutningen og ikke Kommissionen ( dom af 13 . juli 1989, Albert Alexis mod Kommissionen, 286/83, Sml . s . 2445, praemis 11 ). Det fremgaar heraf, at Kommissionen var befoejet til alene at anvende dette automatiske kriterium for indplacering i forbindelse med afgoerelsen om sagsoegerens fastansaettelse, der blev truffet paa grundlag af naevnte forordning .
22 Herefter kan sagsoegerens andet anbringende ikke tages til foelge .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 I henhold til artikel 69, stk . 2, i Domstolens procesreglement, der finder tilsvarende anvendelse for Retten, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN ( Tredje Afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .
Afsagt i offentligt retsmoede i Luxembourg den 29 . marts 1990 .