CELEX: 61992CJ0401
Frie varebevægelser
åbningstider for benzinstationer

1 Ved domme af 12. november 1992, indgaaet til Domstolen den 27. november s.aa., har Gerechtshof (Afdelingen for OEkonomiske Sager), Hertogenbosch, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 30-36 og artikel 86, sammenholdt med artikel 3, litra f), og artikel 5, med henblik paa at afgoere, om de nederlandske bestemmelser om aabningstid for benzinstationer er forenelige med disse traktatbestemmelser.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under to straffesager mod henholdsvis Tankstation 't Heukske og J. B. E. Boermans, som ved Gerechtshof er tiltalt for ikke at have overholdt bestemmelserne om butikstid.
3 Artikel 3 i Winkelsluitingswet 1976 (den nederlandske lov om butikstid af 1976) bestemmer dels, at butikker hoejst maa holdes aabne et bestemt antal timer, dels at de skal vaere lukkede i bestemte perioder. Ifoelge lovens artikel 11 kan der ved bekendtgoerelse gives tilladelse til at fravige lukkepligten. En saadan tilladelse blev givet ved gennemfoerelsesbekendtgoerelse af 6. december 1977, som indeholdt en fortegnelse over de salgssteder, der maa holdes aabne uden for de almindelige butikstider. Ifoelge bekendtgoerelsens artikel 3 er benzinstationer paa visse betingelser fritaget for at overholde butikstiden.
4 Sidstnaevnte bestemmelse blev aendret ved bekendtgoerelse af 13. december 1988, hvorefter det ved loven indfoerte forbud ikke finder anvendelse paa en butik i en benzinstation, der ligger uden for bymaessig bebyggelse, ved en motorvej eller ved en motortrafikvej, naar der i butikken udelukkende saelges braendstof og smoeremidler til koeretoejer og baade, noedvendige dele og tilbehoer til koeretoejer og baade samt til rengoering og uopsaettelige reparationer heraf, toiletartikler, et begraenset udvalg af foedevarer, is, alkoholfrie drikkevarer, tobak og tobaksvarer, saafremt de normalt anvendes paa rejsen.
5 Ifoelge disse bestemmelser kan benzinstationer, som ligger ved en motorvej eller en motortrafikvej uden for bymaessig bebyggelse, samt dertil knyttede butikker holdes aabne dag og nat og saelge et vist antal varer, der er forbundet med rejsen, saasom benzin og tobaksvarer. Med hensyn til varer, der ikke vedroerer rejsen, gaelder hovedreglen derimod, det vil sige, at disse varer kun kan saelges i de lovfastsatte aabningstider, som skal vaere angivet ved samtlige indgangssteder til butikken. Uden for de lovfastsatte aabningstider skal de varer, der ikke vedroerer rejsen, opbevares i et lukket skab.
6 Artikel 3, stk. 2, i bekendtgoerelsen af 6. december 1977, der ligeledes er aendret ved bekendtgoerelse af 13. december 1988, indeholder en tilsvarende undtagelsesbestemmelse for alle andre benzinstationer, idet tobak og tobaksvarer uden for de normale aabningstider dog kun maa saelges fra automater.
7 Der er rejst sag mod 't Heukske og Boermans for, i strid med de nationale lovbestemmelser, at have holdt to butikker, der udgjorde en del af benzinstationerne, aabne for publikum, uden at der ved samtlige indgangssteder var anbragt et skilt med angivelse af butikkernes aabningstider. Myndighederne konstaterede yderligere, at butikkerne udboed et vist antal varer, som ikke var knyttet til rejsen, til salg, uden at de var anbragt i skabe, der kunne lukkes. I begge butikker fandt myndighederne ligeledes tobaksvarer, som ikke blev solgt fra automater.
8 't Heukske og Boermans blev i henhold til domme afsagt hhv. den 6. november 1991 og den 9. marts 1992 af economische politierechter i Roermond og Maastricht fundet skyldige efter anklageskriftet. De domfaeldte ankede til Gerechtshof, Hertogenbosch, idet de bl.a. gjorde gaeldende, at den nationale lov om butikstid er i strid med faellesskabsretten. Som foelge heraf har Gerechtshof besluttet at anmode Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
"1) Er EOEF-traktatens bestemmelser, herunder artikel 30-36, henholdsvis artikel 86, sammenholdt med artikel 3, litra f), og artikel 5, til hinder for, at der paa grundlag af en i sig selv lovlig ufravigelig ordning med aabningstider, jf. den nederlandske lov om butikstid af 1976, fastsaettes gennemfoerelsesbestemmelser som den (aendrede) gennemfoerelsesbekendtgoerelse af 6. december 1977, hvorefter benzinstationer, butikker i stationsbygninger og lufthavne samt butikker i sygehuse og muséer har henholdsvis gives tilladelse til at udbyde til salg og saelge tobaksvarer, drikkevarer, aviser, musikkassettebaand og levnedsmidler, mens andre, herunder ogsaa specialbutikker, har langt mere begraensede muligheder for at holde aabent?
2) Skal ovennaevnte eller andre bestemmelser i EOEF-traktaten fortolkes saaledes, at de er til hinder for, at der goeres strafansvar gaeldende mod indehavere af benzinstationer beliggende ved offentlig vej paa grundlag af ovennaevnte lov om butikstid og gennemfoerelsesbekendtgoerelse, for saa vidt som der herved fastsaettes regler for butikker i benzinstationer, hvis disse regler
a) i sig selv ikke beroerer benzinstationers aabningstider, men kun vedroerer spoergsmaalet om, under hvilke omstaendigheder de naevnte varer maa udbydes til salg i benzinstationer og i hvilke tidsrum?
b) indebaerer en sondring mellem benzinstationer beliggende ved hovedlandeveje (' Rijkswegen' ) og benzinstationer beliggende ved andre offentlige veje, saaledes at foerstnaevnte kategori har stoerre frihed til at udbyde tobak og tobaksvarer til salg end sidstnaevnte kategori?
3) Er det for besvarelsen af spoergsmaal 2, litra a) og/eller b), af betydning, om der mellem de to kategorier af benzinstationer bestaar en forskel i forholdet mellem den normale omsaetning af motorbraendstoffer og andre varer, saaledes at den foerste kategori omsaetningsmaessigt er (vaesentlig) mindre afhaengig af salget af andre varer end motorbraendstoffer end den anden kategori?
4) Er det for besvarelsen af spoergsmaal 2, litra a) og b), og spoergsmaal 3 af betydning, om meddelelse af koncession paa drift af benzinstationer beliggende ved hovedlandeveje ifoelge en ordning fastsat af myndighederne under medvirken af et udvalg bestaaende af repraesentanter for olieselskaberne er sket paa en saadan maade, at olieselskaber med en forholdsvis stor markedsandel har faaet en fortrinsstilling?"
9 Med disse spoergsmaal oensker den nationale ret afgjort, om traktatens artikel 30 er til hinder for en ordning vedroerende obligatorisk lukketid for butikker, og om traktatens artikel 86, sammenholdt med artikel 3, litra f), og artikel 5, er til hinder for en saadan ordning, hvorved der sondres mellem forskellige kategorier af erhvervsdrivende, naar henses til sammenhaengen mellem ordningen som saadan og de nationale bestemmelser vedroerende meddelelse af koncession paa drift af benzinstationer.
Traktatens artikel 30
10 Det bemaerkes indledningsvis, at i henhold til traktatens artikel 30 er kvantitative indfoerselsrestriktioner saavel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning forbudt mellem medlemsstaterne.
11 Domstolen skal i denne forbindelse foerst understrege, at ifoelge fast retspraksis skal enhver regulering af handelen i medlemsstaterne, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen inden for Faellesskabet, anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner (dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5).
12 Det bemaerkes videre, at det forhold, at nationale bestemmelser, som begraenser eller forbyder bestemte former for salg, bringes i anvendelse paa varer fra andre medlemsstater, derimod ikke kan antages direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, at hindre samhandelen mellem medlemsstaterne som naevnt i dommen i Dassonville-sagen, saafremt saadanne nationale bestemmelser finder anvendelse paa alle de beroerte erhvervsdrivende, der udoever virksomhed i indlandet, og saafremt bestemmelserne saavel retligt som faktisk paavirker afsaetningen af indenlandsk fremstillede varer og varer fra andre medlemsstater paa samme maade. Naar disse betingelser er opfyldt, kan anvendelsen af saadanne bestemmelser paa salg af varer fra en anden medlemsstat, som opfylder de af denne stat fastsatte regler, ikke antages at forhindre, at varerne faar adgang til markedet eller medfoerer stoerre ulemper i denne henseende end for indenlandsk fremstillede varer. Saadanne bestemmelser falder derfor uden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 30 (jf. dom af 24.11.1993, forenede sager C-267/91 og C-268/91, Keck og Mithouard, Sml. I, s. 6097, praemis 16 og 17).
13 For saa vidt angaar bestemmelser som de i hovedsagerne anfaegtede bemaerkes, at de i sidstnaevnte dom fastsatte betingelser er opfyldt.
14 De omhandlede bestemmelser vedroerer nemlig betingelserne med hensyn til tid og sted for at kunne saelge de naevnte varer til forbrugerne. Yderligere finder de uden hensyn til varernes oprindelse anvendelse paa alle de beroerte erhvervsdrivende og paavirker ikke afsaetningen af varer fra andre medlemsstater anderledes end afsaetningen af indenlandsk fremstillede varer.
15 Foelgelig skal de forelagte spoergsmaal besvares med, at traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at den ikke finder anvendelse paa nationale bestemmelser om butikstid, som gaelder for alle erhvervsdrivende i indlandet, og som, saavel retligt som faktisk, paavirker afsaetningen af indenlandsk fremstillede varer og varer fra andre medlemsstater paa samme maade.
Traktatens artikel 86, sammenholdt med artikel 3, litra f), og artikel 5
16 Det bemaerkes, at traktatens artikel 85 og 86 udelukkende vedroerer virksomheders adfaerd og ikke omfatter medlemsstaternes lov- eller forvaltningsforskrifter. Det fremgaar imidlertid af Domstolens faste praksis, at artikel 85 og 86, sammenholdt med traktatens artikel 5, paalaegger medlemsstaterne ikke ved lov eller administrativt at indfoere eller opretholde foranstaltninger, som kan ophaeve den tilsigtede virkning af de for virksomheder gaeldende konkurrenceregler. Dette er ifoelge samme praksis tilfaeldet, naar en medlemsstat enten foreskriver eller fremmer indgaaelse af aftaler i strid med artikel 85 eller forstaerker saadanne aftalers virkninger eller beroever sine egne bestemmelser deres statslige karakter ved til private erhvervsdrivende at uddelegere ansvaret for at traeffe beslutninger om oekonomisk intervention (jf. dom af 21.9.1988, sag 267/86, Van Eycke, Sml. s. 4769, praemis 16, og, senest, dom af 28.2.1991, sag C-332/89, Marchandise m.fl., Sml. I, s. 1027, praemis 22).
17 Det bemaerkes videre, at det ikke paa grundlag af det oplyste kan fastslaas, at de omhandlede bestemmelser har til formaal at forstaerke virkningerne af en bestaaende aftale. Yderligere kan intet i disse bestemmelser stoette den antagelse, at der ikke er tale om en rent statslig foranstaltning.
18 Foelgelig skal den nationale rets spoergsmaal besvares saaledes, at de samlede bestemmelser i traktatens artikel 3, litra f), samt artikel 5, 85 og 86 ikke finder anvendelse paa saadanne nationale bestemmelser.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 De udgifter, der er afholdt af den tyske og den nederlandske regering samt af Det Forenede Kongerige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Gerechtshof (Afdelingen for OEkonomiske Sager), Hertogenbosch, ved domme af 12. november 1992, for ret:
1) Traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at den ikke finder anvendelse paa nationale bestemmelser om butikstid, som gaelder for alle erhvervsdrivende i indlandet, og som, saavel retligt som faktisk, paavirker afsaetningen af indenlandsk fremstillede varer og varer fra andre medlemsstater paa samme maade.
2) De samlede bestemmelser i traktatens artikel 3, litra f), samt artikel 5, 85 og 86 finder ikke anvendelse paa saadanne nationale bestemmelser.