CELEX: 62007CJ0453
ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus
Assosiaationeuvoston päätös N:o 1/80
7 artiklan ensimmäisen kohdan toinen luetelmakohta
Turkkilaisen työntekijän täysi-ikäisen lapsen oleskeluoikeus
Se, ettei ole tehty palkattua työtä
Saavutettujen oikeuksien menettämistä koskevat edellytykset

Ennakkoratkaisupyyntö koskee assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 (jäljempänä päätös N:o 1/80) 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan tulkintaa. Assosiaationeuvosto perustettiin Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisellä assosiaatiosopimuksella, jonka allekirjoittivat Ankarassa 12.9.1963 yhtäältä Turkin tasavalta ja toisaalta ETY:n jäsenvaltiot ja yhteisö ja joka tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY (
EYVL 1964, 217, s. 3685
).
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Turkin kansalainen Er ja Wetteraukreis ja joka koskee menettelyä kyseisen henkilön karkottamiseksi Saksan alueelta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.   Jollei hänen perheenjäsentensä vapaata oikeutta työskentelyyn koskevista 7 artiklan määräyksistä muuta johdu, turkkilaisella työntekijällä, joka kuuluu laillisille työmarkkinoille tietyssä jäsenvaltiossa, on oikeus
—
työskenneltyään säännönmukaisesti yhden vuoden saada työlupansa uudistetuksi tässä jäsenvaltiossa samaa työnantajaa varten, jos hänellä on työpaikka
—
työskenneltyään säännönmukaisesti kolme vuotta vastaanottaa tässä jäsenvaltiossa valitsemaltaan saman ammattialan työnantajalta työtarjous, joka on tehty tavanomaisin ehdoin ja joka on rekisteröity tämän valtion työvoimaviranomaisissa, jollei yhteisön jäsenvaltioiden työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu
—
työskenneltyään säännönmukaisesti neljä vuotta tehdä tässä jäsenvaltiossa vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä.”
Päätöksen N:o 1/80 7 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluvan turkkilaisen työntekijän perheenjäsenillä, joille on annettu lupa muuttaa tämän työntekijän luokse, on oikeus
—
asuttuaan tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään kolme vuotta vastaanottaa mikä tahansa työtarjous, jollei yhteisön jäsenvaltioiden työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu
—
asuttuaan tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään viisi vuotta tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä.
Turkkilaisten työntekijöiden lapset, jotka ovat saaneet ammattikoulutusta vastaanottavassa valtiossa, voivat tässä jäsenvaltiossa asumisensa kestosta riippumatta vastaanottaa tässä jäsenvaltiossa minkä tahansa työtarjouksen sillä edellytyksellä, että toinen vanhemmista on työskennellyt laillisesti kyseisessä jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta.”
Saman päätöksen 14 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tämän jakson määräyksiä on sovellettava, jollei yleisen järjestyksen, turvallisuuden tai kansanterveyden vuoksi perustelluista rajoituksista muuta johdu.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä ilmenee, että Er on syntynyt Turkissa huhtikuussa vuonna 1984. Hän muutti kaksi vuotta myöhemmin, eli vuonna 1986, Berliinissä asuvan isänsä luo, joka kuului tuolloin Saksan liittotasavallan laillisille työmarkkinoille, ja asui tämän kanssa vähintään viisi vuotta Saksan alueella. Isä palasi myöhemmin Turkkiin ilman perhettään.
Er haki vuonna 1998 ensimmäistä kertaa oleskelulupaa, joka myönnettiin hänelle puolentoista vuoden ajaksi. Tähän asiakirjaan sisältyi huomautukset ”äidillä toistaiseksi voimassa oleva oleskelulupa” ja ”isä asettunut Berliiniin”.
Er lopetti koulunkäynnin 16-vuotiaana vuonna 2000 ilman päättötodistusta. Hänen oleskelulupansa uudistettiin 21.3.2002 saakka.
Er haki vuonna 2002 toista oleskelulupaa, joka myönnettiin vuoden 2003 huhtikuuhun asti, eli siihen ajankohtaan asti, josta lähtien hänen äitinsä ei enää vastannut hänen elatuksestaan. Er haki tämän jälkeen oleskelulupansa uudistamista, ja hänen oleskelulupansa uudistettiin vuoden ajaksi huolimatta muutoksista hänen tilanteessaan, eli siitä, että hänen äitinsä ei enää vastannut hänen elatuksestaan ja että hän oli saanut toimeentulotukea neljän kuukauden ajan. Ulkomaalaisviranomainen vaati Eriä kuitenkin esittämään todisteita siitä, että hän ponnistelee saadakseen työpaikan.
Er osallistui ammatillisten koulutus- ja integroitumismahdollisuuksien parantamisopintoihin mutta keskeytti opinnot soveltuvuuden puutteen johdosta. Hän sai sosiaaliavustusta kuukauden ajan ja ilmoittautui työttömäksi.
Er haki syyskuussa vuonna 2004 uudelleen oleskeluluvan uudistamista.
Ulkomaalaisviranomainen oli tämän lupahakemuksen käsittelyn aikana useaan kertaan yhteydessä Eriin. Er ilmoitti, että hän yrittää löytää työpaikan, että hänen pitäisi saada työpaikka sillä ehdolla, että hän esittää myönteisen, poliisin antaman mainetodistuksen, ja että hän olisi vielä yhteydessä ulkomaalaisviranomaiseen. Näiden ilmoitusten jälkeen ei kuitenkaan tapahtunut mitään, eikä Er työllistynyt. Er sai työttömyyskorvausta 18 kuukauden ajan.
Ulkomaalaisviranomainen hylkäsi 17.8.2005 päivätyllä päätöksellä Erin syyskuussa 2004 tekemän hakemuksen oleskeluluvan uudistamisesta ja velvoitti Erin poistumaan maasta määräajassa Turkkiin karkottamisen uhalla.
Tämän päätöksen mukaan päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan perusteella myönnettävän oleskeluoikeuden edellytyksenä on, että oleskeluun oikeutettu on hakemuksen tekohetkellä työmarkkinoiden käytettävissä ja että hänellä on lähiaikoina myös todellinen mahdollisuus saada töitä. Ulkomaalaisviranomainen katsoi, että lähtökohtaisesti ei voida moittia sitä, että oleskelu työnhakua varten rajoitetaan kuuteen kuukauteen.
Er teki kyseisestä päätöksestä 9.9.2005 oikaisuvaatimuksen, jota ei ole vielä ratkaistu. Er esitti lisäksi välitoimihakemuksen ennakkoratkaisupyynnön esittävälle tuomioistuimelle, joka määräsi 4.12.2006 päivätyllä määräyksellä, että valituksella on lykkäävä vaikutus.
Er väitti välitoimimenettelyssä, että hän yrittää kovasti löytää työtä. Hän esitti Frankfurt am Mainin ammattikoulutuslaitoksen 20.12.2005 päivätyn kirjeen, jossa hänet kutsuttiin osallistumaan ammatillisia tukitoimia koskevaan ohjelmaan kuukauden ajaksi. Er aloitti ohjelman mutta keskeytti sen, koska se ei vastannut hänen profiiliaan. Erin kykyjä koskevan arviointikertomuksen mukaan Erin soveltuvuus oli heikko, hän osoitti hyvin vähän pitkäjänteisyyttä ja oli epätäsmällinen. Pikaisen työhönsijoittumisen katsottiin olevan järkevää, sillä korkeampi ammattipätevyys ei olisi järkevää. Erin katsottiin päinvastoin soveltuvan yksinkertaiseen työhön, jossa toistuvat samat rutiinit.
Er ohjattiin siten lentokentällä tapahtuvaa työtä välittävään yritykseen, joka järjesti työnhakukoulutuksen. Koska koulutus sujui hyvin, suunniteltiin Erin palkkaamista matkatavaroiden käsittelijäksi Frankfurtin lentokentälle vuoden 2006 helmikuun alusta alkaen.
Ennakkoratkaisupyynnön esittävä tuomioistuin korostaa, että hakemusta ei kuitenkaan toimitettu edelleen työnantajaksi suunnitellulle työnantajalle, koska Er ei toimittanut poliisin antamaa mainetodistusta.
Er ei ole ilmoittanut, että hän olisi osallistunut muihin ammatillisia tukitoimia koskeviin ohjelmiin tai tehnyt palkkatyötä yhden päivän kestänyttä työtä lukuun ottamatta.
Ennakkoratkaisupyynnön esittävä tuomioistuin viittaa lisäksi liittovaltion työnvälitystoimiston 18.8.2006 päivättyyn huomautukseen, joka koski keskustelua Erin kanssa. Kyseisen huomautuksen mukaan Er ei mitenkään osoita yrittävänsä siirtyä työhön, hänellä on lisäksi velkaongelma ja hänen äitinsä toivoisi hänen muuttavan pois perheen asunnosta.
Sen jälkeen, kun välitoimimenettely päätettiin, Er teki 22.1.2007 nyt kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan valituksen. Er vaatii ulkomaalaisviranomaisen velvoittamista uudistamaan hänen oleskelulupansa, koska hänellä on päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan mukainen oikeus, joka on täysin riippumaton siitä, onko hän työssä Saksan alueella tai etsiikö hän työtä siellä.
Ennakkoratkaisupyynnön esittävä tuomioistuin mainitsee, että Er ei tällä hetkellä saa mitään sosiaalietuuksia, mutta koska Er ei ole valmis ottamaan vastaan työtä, hän voi varmistaa elantonsa tulevaisuudessa pysyvästi ainoastaan sosiaalietuuksien avulla.
Tässä tilanteessa Verwaltungsgericht Gießen on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Menettääkö Turkin kansalainen, joka on perheenjäsenenä saanut luvan muuttaa Saksassa asuvan isänsä, joka oli Saksan liittotasavallan laillisille työmarkkinoille kuuluva turkkilainen työntekijä, luo ja joka on asunut isänsä kanssa yhdessä sääntöjenmukaiset viisi vuotta ja saanut tällä perusteella päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan mukaisen oikeusaseman, kyseisen oikeusaseman sen vuoksi, että hän ei ole tähän päivään mennessä koulunsa päättämisen jälkeisenä yli seitsemän vuoden aikana missään vaiheessa harjoittanut mitään ammattia, väitettyä yksipäiväistä työkokeilua lukuun ottamatta, minkä lisäksi hän on keskeyttänyt kaikki työnsaantiin tähtäävät valtion tukitoimenpiteet, eikä hän itse vakavasti ponnistele saadakseen työtä vaan elää vuorotellen julkisilla sosiaalietuuksilla, Saksassa asuvalta äidiltään saamillaan avustuksilla ja tuntemattomasta lähteestä peräisin olevilla varoilla?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisupyynnön esittävä tuomioistuin pyrkii ennakkoratkaisupyynnöllään selvittämään, menettääkö Turkin kansalainen, jolla on jäsenvaltiossa oikeus tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan nojalla, oleskeluoikeutensa tässä jäsenvaltiossa ja siten tämän oikeuden tehdä vapaasti töitä sillä perusteella, että hän täytettyään 23 vuotta ei ole tehnyt palkkatyötä sen jälkeen, kun hän päätti koulun 16-vuotiaana ja on osallistunut valtion ammatillisia tukitoimia koskeviin ohjelmiin suorittamatta niitä kuitenkaan loppuun saakka.
Jotta tähän kysymykseen voitaisiin antaa vastaus, on todettava, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisellä kohdalla on välitön oikeusvaikutus jäsenvaltioissa, joten ne Turkin kansalaiset, jotka täyttävät heille tässä kohdassa asetetut edellytykset, voivat suoraan vedota heille tästä määräyksestä johtuviin oikeuksiin. Kyseisen määräyksen toisen luetelmakohdan nojalla heillä on etenkin oikeus tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä jäsenvaltiossa, jonka alueella he ovat asuneet säännönmukaisesti vähintään viisi vuotta (ks. asia
C-351/95, Kadiman, tuomio 17.4.1997, Kok. 1997, s. I-2133
, 27 ja 28 kohta sekä asia
C-325/05, Derin, tuomio 18.7.2007, Kok. 2007, s. I-6495
, 47 kohta).
Oikeudet, jotka kyseisessä määräyksessä myönnetään turkkilaisen työntekijän lapselle työskentelyyn kyseessä olevassa jäsenvaltiossa, edellyttävät välttämättä, että asianomaisella henkilöllä on vastaava oikeus oleskeluun, sillä muutoin oikeus päästä työmarkkinoille ja tehdä tosiasiassa palkkatyötä jää vaikutuksettomaksi (ks. mm. asia
C-467/02, Cetinkaya, tuomio 11.11.2004, Kok. 2004, s. I-10895
, 31 kohta ja em. asia Derin, tuomion 47 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että asianomaiselle annettu ehdoton oikeus tehdä mitä tahansa vapaasti valitsemaansa työtä menettäisi täysin merkityksensä, jos toimivaltaisilla kansallisilla viranomaisilla olisi mahdollisuus säätää, tavalla tai toisella, päätöksessä N:o 1/80 turkkilaisille siirtolaisille suoraan tunnustettujen täsmällisten oikeuksien soveltamiselle ehtoja tai rajoituksia (ks. asia
C-329/97, Ergat, tuomio 16.3.2000, Kok. 2000, s. I-1487
, 41 kohta).
Tästä seuraa, että jäsenvaltioilla ei ole enää mahdollisuutta säätää oleskelua koskevista toimenpiteistä, jotka ovat omiaan rajoittamaan niitä oikeuksia, jotka päätöksessä N:o 1/80 nimenomaisesti tunnustetaan siinä asetetut edellytykset täyttävälle henkilölle, joka siis tästä syystä on jo säännönmukaisesti integroitunut vastaanottavaan jäsenvaltioon (ks. em. asia Ergat, tuomion 42 kohta).
On erityisen tärkeää, ettei tällaista henkilöä estetä käyttämästä oleskeluoikeuttaan juuri sinä ajankohtana, jona hänellä on mahdollisuus integroitua pysyvästi vastaanottavaan jäsenvaltioon tekemällä vapaasti valitsemaansa työtä (ks. vastaavasti em. asia Ergat, tuomion 43 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on siten katsonut vakiintuneessa oikeuskäytännössään, että oikeuksiin, jotka päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa myönnetään mainitussa kohdassa määrätyt edellytykset täyttävien turkkilaisten työntekijöiden perheenjäsenille, voi olla ainoastaan kahdenlaisia rajoituksia: joko turkkilaisen siirtolaisen oleskelu vastaanottavan jäsenvaltion alueella merkitsee hänen oman käyttäytymisensä takia todellista ja vakavaa vaaraa yleiselle järjestykselle, turvallisuudelle tai kansanterveydelle saman päätöksen 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla tai asianomainen on poistunut kyseisen valtion alueelta merkittäväksi ajaksi ilman perusteltua syytä (ks. em. asia Ergat, tuomion 45, 46 ja 48 kohta; em. asia Cetinkaya, tuomion 36 ja 38 kohta; asia
C-373/03, Aydinli, tuomio 7.7.2005, Kok. 2005, s. I-6181
, 27 kohta; asia
C-502/04, Torun, tuomio 16.2.2006, Kok. 2006, s. I-1563
, tuomion 21 kohta ja asia
C-349/06, Polat, tuomio 4.10.2007, Kok. 2007, s. I-8167
, 21 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut tämän perusteella, että Turkin kansalainen, jolla on päätöksen N:o 1/80 7 artiklaan perustuvia oikeuksia, ei voi menettää näitä oikeuksia sillä perusteella, ettei hän ole ollut palkkatyössä ehdottomana tuomitun vankeusrangaistuksensa takia, vaikka vankeusrangaistus olisi useamman vuoden mittainen, eikä myöskään sillä perusteella, ettei hän ole missään vaiheessa saavuttanut kyseisen päätöksen 6 artiklan 1 kohdan mukaisia työskentely- ja oleskeluoikeuksia. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että toisin kuin niiden turkkilaisten työntekijöiden asema, joihin tätä viimeksi mainittua määräystä sovelletaan, kyseisen päätöksen 7 artiklassa tarkoitettujen perheenjäsenten asema ei riipu palkkatyön tekemisestä (ks. em. asia Derin, tuomion 56 kohta).
Niinpä se seikka, ettei asianomainen henkilö ole usean vuoden ajan ollut työmarkkinoiden käytettävissä, ei estä kyseistä henkilöä vaatimasta oleskeluoikeutta vastaanottavassa jäsenvaltiossa päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan määräysten perusteella (ks. em. asia Polat, tuomion 21 kohta).
Nämä arviot ovat sovellettavissa varsinkin sellaiseen Turkin kansalaiseen kuten Er, joka ei ole poistunut työmarkkinoilta. Se seikka, että hän 23-vuotiaana ei edelleenkään tee palkkatyötä, ei ole esteenä oleskeluluvan myöntämiselle.
Turkin kansalainen, joka on muuttanut jossain jäsenvaltiossa asuvien vanhempiensa luokse perheenyhdistämisen nojalla ja asunut heidän kanssaan kaksivuotiaasta asti, täyttää päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan edellytykset. Vaikka hän täytettyään 23 vuotta ei edelleenkään ole ollut palkkatyössä, hän ei silti menetä oleskeluoikeuttaan. On päinvastoin tärkeää, että häneltä ei oteta pois tätä oikeutta, jota ilman hän ei voi tehdä tällaista työtä ja käyttää oikeutta, joka hänelle turvataan tässä määräyksessä, jotta hän voi integroitua vielä paremmin vastaanottavaan jäsenvaltioon.
Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että Turkin kansalainen, jolle on annettu oikeus saapua jäsenvaltion alueelle perheenyhdistämisen nojalla silloin, kun hän oli lapsi, ja joka on saanut oikeuden tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan nojalla, ei menetä kyseisen työskentelyoikeuden seurauksena olevaa oikeuttaan oleskella kyseisessä jäsenvaltiossa, vaikka hän, nyt 23-vuotias, ei ole ollut palkkatyössä sen jälkeen, kun hän päätti koulun 16-vuotiaana, ja vaikka hän on osallistunut valtion ammatillisia tukitoimia koskeviin ohjelmiin suorittamatta niitä kuitenkaan loppuun saakka.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Turkin kansalainen, jolle on annettu oikeus saapua jäsenvaltion alueelle perheenyhdistämisen nojalla silloin, kun hän oli lapsi, ja joka on saanut assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn päätöksen N:o 1/80, jonka teki assosiaationeuvosto, joka perustettiin Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisellä assosiaatiosopimuksella, 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan nojalla oikeuden tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä, ei menetä kyseisen työskentelyoikeuden seurauksena olevaa oikeuttaan oleskella kyseisessä jäsenvaltiossa, vaikka hän, nyt 23-vuotias, ei ole ollut palkkatyössä sen jälkeen, kun hän päätti koulun 16-vuotiaana, ja vaikka hän on osallistunut valtion ammatillisia tukitoimia koskeviin ohjelmiin suorittamatta niitä kuitenkaan loppuun saakka.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.