CELEX: 62003CJ0091
Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttäminen ja hyödyntäminen
Asetus (EY) N:o 2371/2002

1       Espanjan kuningaskunta vaatii kanteellaan elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä
kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (EYVL L 358, s. 59; jäljempänä
kanteen kohteena oleva asetus) liitteessä I olevan 6 kohdan kumoamista.

Asiaa koskevat oikeussäännöt ja asian käsittelyn aiemmat vaiheet
2       Yhteisestä kalatalousalan rakennepolitiikasta 20 päivänä lokakuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2141/70 (EYVL
L 236, s. 1) 2 artiklassa vahvistettiin periaate päästä vapaasti jäsenvaltioiden suvereniteetin tai lainkäyttövallan alaisille
merialueille.
3       Tästä periaatteesta poiketen Tanskan kuningaskunnan, Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan liittymisehdoista ja perustamissopimusten
mukautuksista vuonna 1972 tehdyn asiakirjan (EYVL 1972, L 73, s. 14; jäljempänä vuoden 1972 liittymisasiakirja) 100 artiklan
1 kohdassa sallitaan se, että jäsenvaltiot saavat rajoittaa 31.12.1982 asti niiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan
kuuluvilla rannikkojäsenvaltion perusviivasta lasketun kuuden meripeninkulman rajan sisäpuolella sijaitsevilla vesialueilla
tapahtuvan kalastuksen sellaisiin aluksiin, jotka perinteisesti kalastavat näillä vesillä.
4       Yhteisön järjestelmän perustamisesta kalavarojen säilyttämiseksi ja hoitamiseksi 25 päivänä tammikuuta 1983 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 170/83 (EYVL L 24, s. 1; jäljempänä asetus N:o 170/83) 6 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot saavat
pitää yllä vuoden 1972 liittymisasiakirjan 100 artiklassa määritellyn järjestelyn ja ulottaa sen soveltamisen kaikkiin niiden
suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluviin vesialueisiin, jotka sijaitsevat rannikkojäsenvaltion perusviivasta lasketun
kuuden meripeninkulman rajan sisäpuolella.
5       Tämän asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa säädetään, että 1 kohdassa tarkoitetun järjestelmän mukaan kalastusta harjoitetaan niiden
yksityiskohtaisten säännösten mukaisesti, jotka mainitaan asetuksen liitteessä nro I; tässä liitteessä vahvistetaan kullekin
jäsenvaltiolle ne maantieteelliset alueet muiden jäsenvaltioiden rannikkovyöhykkeellä, joilla kalastusta harjoitetaan, sekä
kalastuksen kohteena olevat lajit.(
) Tätä liitettä muutettiin Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisehdoista ja perustamissopimusten mukautuksista
tehdyn asiakirjan (EYVL 1985, L 302, s. 23; jäljempänä vuoden 1985 liittymisasiakirja) 26 artiklalla.
6       Vuoden 1985 liittymisasiakirjan 160 artiklassa määrätään siirtymäkauden ajaksi kalastusrajoituksista erottelematta toisistaan
kalastusalueita sen mukaan, ulottuvatko ne alle tai yli 12 meripeninkulmaa perusviivasta.
7       Tämän liittymisasiakirjan 166 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Edellä 156–164 artiklassa määritelty järjestelmä, mukaan lukien mukautukset, jotka neuvosto voi antaa 162 artiklan nojalla,
ovat voimassa asetuksen (ETY) N:o 170/83 8 artiklan 3 kohdassa säädetyn määräajan päättymiseen asti.”
8       Asetuksen N:o 170/83 8 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Komissio esittää päivämäärää 31.12.1992 seuraavana kymmenentenä vuonna kertomuksen rannikkoalueiden taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta
tilanteesta, jonka perusteella neuvosto määrittelee perustamissopimuksen 43 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen
ne säännökset, jotka voidaan tässä kohdassa tarkoitetun kymmenvuotiskauden päättymisen jälkeen ottaa käyttöön 6 ja 7 artiklassa
tarkoitetun järjestelyn jälkeen.”
9       Vuoden 1985 liittymisasiakirjan 166 artiklassa tarkoitettu määräaika oli 31.12.2002, jolloin myös tämän asiakirjan 160 artiklassa
tarkoitetun järjestelyn soveltamisen piti päättyä.
10     Kanteen kohteena olevan asetuksen 17 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Yhteisön kalastusaluksilla on yhtäläinen pääsy vesialueille ja yhtäläinen vesiluonnonvarojen käyttöoikeus kaikilla yhteisön
vesillä lukuun ottamatta 2 kohdassa tarkoitettuja vesiä, jollei II luvun mukaisesti hyväksytyistä toimenpiteistä muuta johdu.
2. Jäsenvaltioilla on niiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla merialueilla enintään 12 meripeninkulman sisällä
niiden perusviivoista lukien tammikuun 1 päivästä 2003 joulukuun 31 päivään 2012 oikeus rajoittaa kalastus niihin kalastusaluksiin,
jotka perinteisesti kalastavat tällä vyöhykkeellä läheisen rannikon satamista käsin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden
jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivia yhteisön kalastusaluksia koskevia järjestelyjä, jotka perustuvat jäsenvaltioiden välisiin
olemassa oleviin naapuruussuhteisiin, ja liitteeseen I sisältyviä järjestelyjä, joissa vahvistetaan kullekin jäsenvaltiolle
sellaiset muiden jäsenvaltioiden rannikkoalueen maantieteelliset vyöhykkeet, joilla kalastusta harjoitetaan, sekä kalastuksen
kohteena olevat lajit.
– – ”
11     Kanteen kohteena olevan asetuksen liitteessä I määritellään edellytykset oikeudelle päästä asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa
tarkoitetuille rannikkovesialueille. Liitteessä olevan 6 kohdan mukaan Espanjan kuningaskunnan ja Ranskan tasavallan välisellä
rajalla 46°08’ N asti ulottuvalla vyöhykkeellä Espanja voi kalastaa sardellia ainoastaan 1.3. ja 30.6. välisellä ajalla, elävänä
syöttinä käytettävän sardellin osalta vain 1.7. ja 31.10. välisellä ajalla sekä sardiinia ainoastaan 1.1. ja 28.2. sekä 1.7.
ja 31.12. välisellä ajalla. Lisäksi näitä kalalajeja on kalastettava kuten vuonna 1984 ja tuolloin voimassa olleiden rajoitusten
mukaisesti.
12     Kanteen kohteena olevan asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa säädetään vapaasta pääsystä vesille rannikkojäsenvaltion perusviivasta
12 meripeninkulman ulkopuolelle sijoittuvalla alueella (jäljempänä 12 meripeninkulman ulkopuolinen alue) ja korvataan vuoden
1985 liittymisasiakirjalla ja erityisesti tämän asiakirjan 160 artiklalla perustettu, espanjalaisten alusten pääsyä Ranskan
vesille koskeva järjestely. Tässä määräyksessä vahvistettiin kanteen kohteena olevan asetuksen liitteessä I vahvistettuja
rajoituksia vastaavat rajoitukset 6:n ja 12:n meripeninkulman välille sijoittuvalle vyöhykkeelle.
13     Kanteen kohteena olevaa asetusta valmisteltaessa käydyissä neuvotteluissa Espanja oli vaatinut asetusehdotuksen liitteessä
I olevan 6 kohdan muuttamista niiden vuoden 1985 liittymisasiakirjassa määrättyjen rajoitusten poistamiseksi, jotka kohdistuivat
espanjalaisiin kalastusaluksiin 6:n ja 12:n meripeninkulman välisellä vyöhykkeellä Ranskan Atlantin-puoleisella rannikolla.
Espanja vaati myös, että sen oikeudet päästä tälle alueelle vastaisivat ranskalaisten alusten oikeutta päästä Espanjan rannikkovesille.
14     Neuvosto päätti olla muuttamatta liitteessä I olevaa 6 kohtaa.
15     Espanjan kuningaskunta ilmoitti tässä yhteydessä olevansa eri mieltä ja varasi itselleen oikeuden saattaa asia yhteisöjen
tuomioistuimen käsiteltäväksi tämän asetuskohdan muuttamiseksi.
16     Edellä esitetyn johdosta Espanja päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
17     Komissio ja Ranskan tasavalta on 30.6.2003 ja 8.9.2003 annetuilla yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräyksillä hyväksytty
väliintulijoiksi tukemaan neuvoston vaatimuksia.

Kanne
18     Espanjan kuningaskunta vetoaa kanteessa kahteen perusteeseen, jotka on syytä käsitellä päinvastaisessa järjestyksessä.

Vuoden 1985 liittymisasiakirjan rikkomista koskeva kanneperuste
Asian osapuolten väitteet ja niiden perustelut
19     Espanjan hallitus väittää, että vuoden 1985 liittymisasiakirjan 160 artiklaa, jossa määrätään rajoituksista, jotka kohdistuvat
espanjalaisten kalastusalusten oikeuteen päästä Ranskan rannikolla 12 meripeninkulmaan perusviivasta ulottuvalle vyöhykkeelle
(jäljempänä 12 meripeninkulman vyöhyke) sekä 12 meripeninkulman ulkopuoliselle vyöhykkeelle, ei voida enää soveltaa 31.12.2002
jälkeen tämän liittymisasiakirjan 166 artiklassa tarkoitettujen siirtymäkauden määräysten nojalla. Näin ollen rajoitukset,
jotka koskevat sekä 12 meripeninkulman että sen ulkopuolista vyöhykettä olisi pitänyt Espanjan mukaan poistaa. Säilyttämällä
nämä rajoitukset kanteen kohteena olevalla asetuksella jatketaan perusteettomasti siirtymäkauden järjestelmää yli tässä asiakirjassa
vahvistetun määräajan.
20     Espanjan hallitus väittää lisäksi, ettei missään nimenomaisessa säännöksessä, joka koskee oikeutta kalastaa pelagisia lajeja
12 meripeninkulman vyöhykkeellä, edellytetä tämän vyöhykkeen erityistä hallinnointia.
21     Neuvosto väittää, ettei vuoden 1985 liittymisasiakirjan 166 artiklalla ole haluttu rajoittaa yhteisön lainsäätäjän lainsäädäntövaltaa
31.12.2002 jälkeen. EY 37 artiklan perusteella annetut säännökset ovat neuvoston mukaan uusia lainsäädäntötoimia, joiden lainmukaisuutta
voidaan arvioida ainoastaan voimassa olevien perustamissopimuksen määräysten nojalla.
22     Neuvosto esittää myös, että asetuksen N:o 170/83 liitettä I muutettiin vuoden 1985 liittymisasiakirjan 26 artiklalla ja sen
liitteessä I olevalla XV luvulla. Kyseinen 26 artikla on liittymisasiakirjan kolmannessa osassa, joka koskee toimielinten
antamia säädöksiä koskevia mukautuksia, eikä sen neljännessä osassa, joka koskee siirtymätoimenpiteitä. Tämän perusteella
neuvosto katsoo, että asetuksen N:o 170/83 mukautukset ovat ajallisesti rajoittamattomia eikä niitä voida pitää väliaikaisina
toimenpiteinä.
23     Neuvoston mukaan vuoden 1985 liittymisasiakirjan 156–164 artiklassa ei mainita lainkaan Ranskan tasavallan rannikkovesille
pääsyä. Se katsoo, että on kohtuutonta tulkita liittymisasiakirjan 166 artiklaa siten, että sillä olisi myös pyritty päättämään
sellaisen säännöksen voimassaolo, johon ei ole viitattu mutta joka oli otettu tämän asiakirjan 26 artiklan nojalla muutettuun
asetukseen ja jonka sisältö oli otettu EY 37 artiklan perusteella annettuun asetukseen. Lisäksi se väittää, ettei tällä 166
artiklalla säännellä rannikkovesille pääsyä.
24     Lopuksi se väittää, että Espanjan kuningaskunnan vaatimuksella, jolla se pyrkii saamaan kalastusoikeutensa rannikkovesillä
ajallisesti rajoittamattomiksi, ei ole minkäänlaista oikeudellista perustaa.
25     Komissio, joka tukee väliintulijana neuvoston vaatimuksia, katsoo, että Espanjan hallitus tulkitsee väärin vuoden 1985 liittymisasiakirjan
määräyksiä. Tämän asiakirjan 166 artiklassa ei komission mukaan viitata espanjalaisten alusten oikeuteen päästä Ranskan Atlantin-puolisille
vesille 12 meripeninkulman vyöhykkeellä, vaan siinä ainoastaan mukautetaan asetuksen N:o 170/83 liitettä I täydentämällä taulukkoa,
jossa on yksityiskohtaisesti osoitettu oikeudet päästä jäsenvaltioiden rannikkovyöhykkeille.
26     Ranskan hallitus katsoo, että asetuksen N:o 170/83 mukautukset on tehty vuoden 1985 liittymisasiakirjan 26 artiklaa soveltaen.
Tämä artikla ei ole liittymisasiakirjan neljännessä osassa, joka koskee siirtymätoimenpiteitä, vaan sen kolmannessa osassa,
joka koskee toimielinten antamia säädöksiä koskevia mukautuksia, eli 26 artiklan perusteella toteutetut toimenpiteet ovat
monivuotisia. Tästä seuraa, että kanteen kohteena olevan asetuksen liitteessä I oleva 6 kohta ei voi olla vuoden 1985 liittymisasiakirjan
siirtymäsäännösten vastainen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
27     Kuten Espanjan hallitus ja komissio ovat istunnossa todenneet, vuoden 1985 liittymisasiakirjan 160 artiklassa on esillä olevassa
asiassa kyseessä olevaa sääntöä vastaava sääntö, eikä siinä erotella soveltamisalan osalta 12 meripeninkulman vyöhykettä ja
sen ulkopuolista vyöhykettä.
28     Huomattakoon myös, että tätä säännöstä, joka on vuoden 1985 liittymisasiakirjan siirtymätoimenpiteitä koskevassa neljännessä
osassa, ei tämän asiakirjan 166 artiklassa tarkoitetun päivämäärän, eli 31.12.2002, jälkeen enää voida soveltaa.
29     Näistä huomioista ei kuitenkaan seuraa, että lainsäätäjällä ei olisi ollut oikeutta mukauttaa riidanalaista sääntöä EY 37
artiklaan perustuvan toimivaltansa rajoissa.
30     Se, ettei vuoden 1985 liittymisasiakirjan 160 ja 166 artiklalla ole oikeusvaikutuksia, johtuu muun muassa siitä, että asetuksen
N:o 170/83 liitettä I on 12 meripeninkulman vyöhykkeen osalta täydennetty esillä olevassa asiassa kyseessä olevaa sääntöä
vastaavalla säännöllä vuoden 1985 liittymisasiakirjan 26 artiklan nojalla niin, että on täysin selvää, että kyseinen sääntö
kuuluu EY 37 artiklassa määritellyn yhteisön lainsäätäjän toimivaltaan.
31     Edellä esitetyn perusteella vuoden 1985 liittymisasiakirjan rikkomista koskeva kanneperuste on hylättävä.

Syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste
Asian osapuolten väitteet ja niiden perustelut
32     Espanjan hallitus väittää, että kanteen kohteena olevan asetuksen liitteessä I olevassa 6 kohdassa asetetaan rajoituksia,
jollaisia ei ole asetettu ranskalaisten alusten oikeudelle päästä Espanjan rannikkovesille tai muiden jäsenvaltioiden oikeudelle
päästä muiden valtioiden rannikkovesille. Se katsoo, että ainoastaan Espanjan kuningaskunnan aluksilla on rajallinen pääsy
naapurivaltionsa rannikkovesille. Tämän perusteella se katsoo tulleensa EY 12 artiklassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun
periaatteen ja yhteistä maatalous‑ ja kalastuspolitiikkaa koskevan EY 34 artiklan 2 kohdan vastaisesti syrjinnän kohteeksi.
33     Espanjan hallitus väittää, etteivät yhteisön yhteistä politiikkaa koskevat säännöt voi olla erilaisia sen perusteella, mistä
vyöhykkeestä tai alueesta on kysymys, ellei kyse ole sellaisista objektiivisista perusteista, joiden avulla voidaan oikeassa
suhteessa jakaa edut ja haitat niiden välillä, joita asia koskee, asettamatta jäsenvaltioiden alueita eri asemaan. Espanjan
hallituksen mukaan esillä olevassa asiassa ei ole mitään objektiivista syytä erilaiseen kohteluun.
34     Espanjan hallitus esittää lisäksi, että samat pääsyrajoitukset, jotka kohdistuivat Espanjan kuningaskunnan aluksiin sen liittyessä
Euroopan yhteisöihin, on pidetty voimassa huolimatta siitä, että siirtymäkausi on päättynyt, ja että Euroopan yhteisön ja
Espanjan kuningaskunnan välillä 15.4.1980 tehdyssä sopimuksessa, joka hyväksyttiin 25.11.1980 annetulla neuvoston asetuksella
(ETY) N:o 3062/80 (EYVL L 322, s. 3), on kysymys ainoastaan sen yksinomaiseen lainkäyttövaltaan kuuluvasta 200 meripeninkulman
talousvyöhykkeestä.
35     Neuvosto väittää, että tarkastelemalla pelkästään kanteen kohteena olevan asetuksen liitettä I voidaan todeta, etteivät vesille
pääsyä koskevat säännöt ole vastavuoroisia. Pääsyä on usein rajoitettu lajikohtaisesti ja joissain tapauksissa ajallisesti.
36     Näiden rajoitusten taustalla on säännellä perinteistä kalastustoimintaa kyseisillä alueilla, jotta se voitaisiin säilyttää.
Rajoituksia koskeva luettelo ei noudata minkäänlaisia naapuruussuhteisiin tai vastavuoroisuuteen perustuvia kriteereitä.
37     Espanjan kuningaskunnan aluksilla on siis samat oikeudet kuin niillä oli tämän jäsenvaltion liittyessä Euroopan yhteisöön
ja aina kanteen kohteena olevan asetuksen antamiseen asti. Neuvosto huomauttaa lisäksi, että ennen kuin Espanjan kuningaskunta
liittyi yhteisöön, sen ja Euroopan yhteisön välillä 15.4.1980 tehdyssä kalastussopimuksessa ei myönnetty sen aluksille ainoatakaan
rajoittamatonta oikeutta päästä Ranskan rannikkovesille.
38     Tämän vuoksi neuvosto katsoo, ettei Espanjan kuningaskuntaa ole millään tavoin syrjitty vaan sitä on kohdeltu täysin objektiivisesti
ja samalla tavoin kuin muita jäsenvaltioita.
39     Neuvosto esittää lisäksi, että kantaja ei ole millään tavalla selittänyt syitä, joiden vuoksi neuvoston pitäisi katsoa menetelleen
lainsäädäntövaltaansa käyttäessään ilmeisen epäasianmukaisella tavalla kun se on antanut kanteen kohteena olevan asetuksen.
Neuvosto toteaa, että vaikka yhteisön aluksilla on vapaa pääsy vesille 12 meripeninkulman ulkopuolisella vyöhykkeellä, 12
meripeninkulmaan jäsenvaltioiden perusviivasta ulottuvalle vyöhykkeelle pääsevät vain ne alukset, jotka perinteisesti harjoittavat
kalastustoimintaa näillä vesillä maantieteellisen rannikkoalueen satamista käsin. Rajoitetunkin pääsyn myöntäminen sellaisille
aluksille, jotka eivät kalasta tällaisista satamista käsin, perustaisi niille oikeudellisesti etuoikeutetun aseman. Ainoastaan
espanjalaisilla aluksilla olisi oikeus päästä Ranskan 12 meripeninkulman vyöhykkeelle.
40     Komissio väittää, että Espanjan kuningaskunnan väite perustuu siihen, että oikeussääntöjen kokonaisuus on ymmärretty väärin.
Se painottaa erityisesti sitä, kuinka erilaisia ovat luonteeltaan säännökset, jotka koskevat oikeutta päästä vesille ja käyttää
vesiluonnonvaroja 12 meripeninkulman vyöhykkeellä tai sen ulkopuolisella vyöhykkeellä. Komission mukaan pääsyn rajoittaminen
perustuu objektiiviseen tarpeeseen säilyttää yhteisön vesialueiden herkimmät vyöhykkeet, kuten rannikkoalueiden läheisyydessä
olevat vyöhykkeet, ja yhteiskunnallis‑taloudelliseen tarpeeseen suojella pienkalastusta. Komissio katsoo, että toisin kuin
Espanjan hallitus on väittänyt, rajoitettua pääsyä jäsenvaltioiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluville vesialueille
koskevan järjestelyn jatkaminen 31.12.2012 asti on aivan riittävällä tavalla perusteltu asetuksen varsinaisessa tekstissä
ja erityisesti sen 14 perustelukappaleessa. Komissio katsoo, että on objektiivisesti perusteltua erottaa toisistaan 12 meripeninkulman
vyöhykkeellä ja tämän vyöhykkeen ulkopuolella sovellettavat sääntelyt. Komission mukaan neuvosto on määritellessään espanjalaisten
alusten oikeuksia päästä Ranskan rannikkovesille ottanut huomioon ne perinteiset, naapuruussuhteisiin perustuvat oikeudet,
jotka olivat olemassa ennen Espanjan liittymistä Euroopan yhteisöön.
41     Ranskan hallitus esittää, että kanteen kohteena olevalla asetuksella pyritään säilyttämään perinteinen kalastustoiminta kestävällä
tavalla ja tämän vuoksi vastavuoroisuuteen perustuvien kriteerien käyttäminen on epäasianmukaista.
42     Lisäksi se painottaa sitä, että ranskalaisilla aluksilla on oikeus kalastaa Espanjan rannikolla jäsenvaltion perusviivasta
6–12 meripeninkulman vyöhykkeellä ainoastaan pelagisia lajeja, minkä lisäksi kanteen kohteena olevassa asetuksessa myönnetyt
oikeudet päästä kyseisille vesille ovat aivan samat kuin ne, jotka espanjalaisilla aluksilla ovat aina olleet siitä alkaen
kun Espanjan kuningaskunta liittyi Euroopan yhteisöön. Tällä perusteella komissio katsoo, ettei tämä jäsenvaltio ole joutunut
syrjinnän kohteeksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
43     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan syrjintäkiellon periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella
eri tavalla ja että erilaisia tapauksia ei kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella
(ks. yhdistetyt asiat 201/85 ja 202/85, Klensch ym., tuomio 25.11.1986, Kok. 1986, s. 3477, Kok. Ep. VIII, s. 755, 9 kohta).
44     Kanteen kohteena olevan asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa säädetään nimenomaisesti 12 meripeninkulman vyöhykkeen osalta, että
jäsenvaltioilla on oikeus rajoittaa kalastus niihin kalastusaluksiin, jotka perinteisesti kalastavat tällä vyöhykkeellä läheisen
rannikon satamista käsin. Tässä säännöksessä säädetään kuitenkin tietyistä erityisistä, muiden jäsenvaltioiden lipun alla
purjehtivia yhteisön kalastusaluksia koskevista järjestelyistä, jotka perustuvat jäsenvaltioiden välisiin olemassa oleviin
naapuruussuhteisiin. Kanteen kohteena olevan asetuksen liitteessä I, johon asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa viitataan, vahvistetaan
kullekin näistä valtioista sellaiset muiden jäsenvaltioiden rannikkoalueen maantieteelliset vyöhykkeet, joilla kalastusta
harjoitetaan, sekä kalastuksen kohteena olevat lajit.
45     Kanteen kohteena olevan asetuksen 14 perustelukappaleessa todetaan, että ”voimassa olevat säännöt, joilla rajoitetaan vesiluonnonvarojen
käyttöoikeutta jäsenvaltioiden 12 meripeninkulman vyöhykkeiden sisällä, ovat toimineet tyydyttävästi ja edistäneet säilyttämistä
rajoittamalla pyyntiponnistusta yhteisön herkimmillä vesillä sekä suojelleet perinteistä kalastustoimintaa, josta tiettyjen
rannikkoyhteisöjen sosiaalinen ja taloudellinen kehitys on suuresti riippuvaista” ja että ”näin ollen niiden soveltamista
olisi jatkettava 31 päivään joulukuuta 2012”.
46     Espanjan hallitus ei ole asettanut kyseenalaiseksi niitä perusperiaatteita, joille 12 meripeninkulman vyöhykkeellä sovellettava,
kanteen kohteena olevalla asetuksella vahvistettu sääntely rakentuu.
47     Se katsoo kuitenkin, että vahvistamalla kanteen kohteena olevan asetuksen liitteessä I olevan 6 kohdan, neuvosto on kohdellut
Espanjan kuningaskuntaa syrjivästi EY 12 artiklassa ja yhteistä maatalous‑ ja kalastuspolitiikkaa koskevassa EY 34 artiklan
2 kohdassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaisesti.
48     Se väittää muun muassa, etteivät yhteisön politiikkaa koskevat säännöt voi olla erilaisia sen perusteella, mistä vyöhykkeestä
tai alueesta on kysymys, ellei kyse ole sellaisista objektiivisista perusteista, joiden avulla voidaan oikeassa suhteessa
jakaa edut ja haitat niiden välillä, joita asia koskee, asettamatta jäsenvaltioiden alueita eri asemaan. Esillä olevassa asiassa
ei sen mukaan kuitenkaan ole mitään objektiivista syytä, jolla erilainen kohtelu voitaisiin perustella.
49     Väite ei ole perusteltu.
50     Neuvosto, komissio ja Ranskan hallitus ovat tähän liittyen perustellusti todenneet, että 12 meripeninkulman vyöhykkeeseen
sovellettavalla järjestelyllä, josta on säädetty kanteen kohteena olevan asetuksen 17 artiklan 2 kohdassa, pyritään suojelemaan
yhteisön herkimpiä vesiä ottaen huomioon tarve säilyttää perinteinen kalastustoiminta.
51     Tämä tavoite ei sellaisenaan merkitse, että vastavuoroisuuden kriteereitä olisi sovellettava.
52     Espanjan hallitus ei ole esittänyt näyttöä siitä, että antaessaan kanteen kohteena olevan asetuksen liitteessä I olevan 6
kohdan neuvosto olisi poikennut esitetystä päämäärästä.
53     Kanteen kohteena olevan asetuksen liitteestä I voidaan sen lukemisen perusteella todeta, että myös yhteisön kalastusaluksille
myönnettyä oikeutta päästä jäsenvaltioiden rannikkovyöhykkeelle on rajoitettu ajallisesti ja tiettyihin lajeihin.
54     Kanteen kohteena olevan asetuksen liitteessä I olevalla 6 kohdalla pidetään edelleen voimassa järjestelmä, joka on ollut voimassa
siitä alkaen, kun Espanjan kuningaskunta liittyi Euroopan yhteisöön.
55     Näin ollen syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.
56     Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että Espanjan kuningaskunnan kanne on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
57     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska neuvosto on vaatinut, että Espanjan kuningaskunta velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska Espanja on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan
ja korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut. Asiassa väliintulijana esiintynyt jäsenvaltio tai toimielin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan
työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Komissio ja Ranskan tasavalta vastaavat näin ollen omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Espanjan kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.
3)
Ranskan tasavalta ja Euroopan yhteisöjen komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.
–	Asetuksen N:o 170/83 säännökset ja vuoden 1985 liittymisasiakirjan nimi sekä määräykset suomennettu tässä.