CELEX: 62006CJ0418
Apeliacinis skundas
EŽŪOGF
Lauko kultūrų sektorius
EŽŪOGF sąskaitų apmokėjimas
Patikima ir veiksminga kontrolės sistema
Bendrijos lėšomis nefinansuojamos išlaidos
Vienodo dydžio korekcija
Teisės akto, reglamentuojančio patikrinimus, taikymas atgaline data
Numanomos pareigos
Proporcingumo principas
Teisinis saugumas
Neribota teismo jurisdikcija

Savo apeliaciniu skundu Belgijos Karalystė Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti 2006 m. liepos 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Belgija prieš Komisiją
(
T-221/04, Rink. p. II-57
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis atmetė jos ieškinį, siekiantį iš dalies panaikinti 2004 m. vasario 4 d. Komisijos sprendimą 2004/136/EB dėl Bendrijos atsisakymo Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus lėšomis finansuoti kai kurias valstybių narių patirtas išlaidas (
OL L 40, p. 31
, toliau – ginčijamas sprendimas), ir, nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti iki 1079814 eurų sumos šiai valstybei Europos Bendrijų Komisijos ginčijamame sprendime nustatytą finansinę korekciją,
—
patenkinti jos reikalavimus, pateiktus pirmojoje instancijoje ir panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
nepatenkinus šių reikalavimų, panaikinti skundžiamą sprendimą ir remiantis neribota Teisingumo Teismo jurisdikcija, kurią jis turi šioje srityje, iki 1491085 eurų sumos sumažinti Komisijos nustatytą finansinę korekciją.
I —

Teisinis pagrindas
A —
EŽŪOGF finansuojamos išlaidos
1970 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 729/70 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 94, p. 13
), iš dalies pakeistas 1995 m. gegužės 22 d. Tarybos reglamentu Nr. 1287/95 (
OL L 125, p. 1
; toliau – Reglamentas Nr. 729/70), nustato bendrosios žemės ūkio politikos bendras finansavimo taisykles. 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1258/1999 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 160, p. 103
), kuris pakeitė Reglamentą Nr. 729/70, taikomas po 2000 m. sausio 1 d. patirtoms išlaidoms.
Iš Reglamento Nr. 729/70 1 straipsnio 2 dalies b punkto ir 3 straipsnio 1 dalies išplaukia, kad EŽŪOGF Garantijų skyrius finansuoja pagal Bendrijos taisykles vykdomas intervencijas, skirtas žemės ūkio rinkoms stabilizuoti.
Reglamento Nr. 729/70 5 straipsnio 2 dalies c punkte numatyta, kad Komisija priima sprendimą dėl išlaidų, kurių Bendrija nefinansuoja, jeigu nustato, kad šios išlaidos buvo patirtos nesilaikant Bendrijos taisyklių.
Reglamento Nr. 1258/1999 7 straipsnio 4 dalis sutampa su Reglamento Nr. 729/70 5 straipsnio 2 dalies c punktu.
Reglamento Nr. 729/70 8 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės, laikydamosi įstatymuose ir kituose teisės aktuose pateiktų nacionalinių nuostatų, imasi priemonių:
—
įsitikinti, kad iš Fondo lėšų finansuojamos operacijos yra tikrai atliktos ir atliktos teisingai,
—
užkirsti kelią taisyklių pažeidimams ir su jais kovoti,
—
išieškoti sumas, kurios buvo prarastos dėl taisyklių nesilaikymo ar aplaidumo.
<…>“
Reglamento Nr. 1258/1999 8 straipsnio 1 dalis sutampa su Reglamento Nr. 729/70 8 straipsnio 1 dalimi.
B —
Komisijos rekomendacijos
1997 m. gruodžio 23 d. Komisija priėmė „Rekomendacijas dėl finansinių pasekmių apskaičiavimo rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų apmokėjimo“ (Komisijos dokumentas Nr. VI/5330/97; toliau – rekomendacijos). Pastarosiose numatyta, kad 2 %, 5 %, 10 %, 25 % ar didesnės vienodo dydžio korekcijos, atsižvelgiant į atlikus patikrinimus nustatytų pažeidimų dydį, gali būti taikomos valstybės narės deklaruotoms išlaidoms, kai remiantis Komisijos turima informacija negalima nustatyti dėl šių pažeidimų patirtų Europos Bendrijos nuostolių.
C —
Teisės aktai dėl kontrolės lauko kultūrų sektoriuje
1992 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3508/92, nustatančio tam tikrų Bendrijos pagalbos schemų integruotą administravimo ir kontrolės sistemą (
OL L 355, p. 1
), 1 ir 2 straipsniuose numatyta, kad kiekviena valstybė narė įkuria integruotą sistemą, kurią sudaro kompiuterinė duomenų bazė, žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimo sistema ir integruota kontrolės sistema.
Reglamento Nr. 3508/92 4 straipsnio pirminėje redakcijoje nurodyta, kad žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimo sistema, kurioje naudojami raidiniai ir skaitmeniniai simboliai, kuriama pagal žemės registro žemėlapius bei dokumentus, kitas kartografines nuorodas, aeronuotraukas ar nuotraukas iš palydovo. 2000 m. liepos 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1593/2000 (
OL L 182, p. 4
) iš dalies pakeistame tame pačiame straipsnyje nurodyta, kad naudojamasi kompiuterinės geografinės informacinės sistemos (toliau – GIS) metodais, pageidautina erdviniu ortovaizdu ar aeronuotraukomis.
Reglamento Nr. 3508/92 8 straipsnyje nustatyta:
„1.   Valstybės narės atlieka paraiškų pagalbai gauti administracinius patikrinimus.
2.   Be administracinių patikrinimų, atliekami patikrinimai vietoje, atrinktoje žemės ūkio valdoje. Dėl visų šių patikrinimų valstybė narė sudaro atrankos planą.
<…>
4.   Nacionalinės valdžios institucijos, laikydamosi sąlygų, kurios turi būti nustatytos, nuotoliniu stebėjimu gali nustatyti žemės ūkio paskirties sklypų plotą, auginamas kultūras ir patikrinti jų būklę.
<…>“
1992 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3887/92, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (
OL L 391, p. 36
), iš dalies pakeisto 1998 m. liepos 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1678/98 (
OL L 212, p. 23
; toliau – Reglamentas Nr. 3887/92), 6 straipsnyje nurodyta:
„1.   Administraciniai patikrinimai ir patikrinimai vietoje turi būti atliekami taip, kad užtikrintų efektyvią pagalbos ir priemokų suteikimo sąlygų laikymosi priežiūrą.
2.   Vykdant Reglamento (EEB) Nr. 3508/92 8 straipsnio 1 dalyje numatytus <…> administracinius patikrinimus,
inter alia
:
a)
atliekami kryžminiai deklaruotų žemės ūkio paskirties sklypų ir gyvulių patikrinimai, siekiant išvengti tokios pačios pagalbos skyrimo kelis kartus per tuos pačius kalendorinius metus;
<…>
3.   Patikrinimai vietoje turi apimti pakankamai didelę paraiškų dalį. Ši dalis turi apimti bent:
<…>
—
5 % paraiškų pagalbai „už plotą“ <…>.
Tuo atveju, kai per patikrinimus vietoje regione ar jo dalyje nustatoma didelių pažeidimų, kompetentingos institucijos turi atlikti papildomus patikrinimus einamaisiais metais bei padidinti tikrintinų paraiškų procentą šiame regione ar jo dalyje ateinančiais metais.
4.   Kompetentinga institucija, remdamasi rizikos analize ir pateiktų paraiškų reprezentatyvumu, atrenka paraiškas patikrinimams vietoje. Analizuojant riziką įvertinama:
—
pagalbos dydis,
—
sklypų skaičius bei plotas arba gyvulių skaičius, kuriems yra prašoma pagalbos,
—
pasikeitimai nuo praėjusių metų,
—
per praėjusių metų patikrinimus gauti duomenys,
—
kiti rodikliai, kuriuos apibrėžia valstybės narės,
—
Reglamento (EB) Nr. 820/97 pažeidimai.
<…>
7.   Plotas nustatomas tinkamomis kompetentingos institucijos nustatytomis priemonėmis, kurių tikslumas ne mažesnis nei nustatytasis oficialiems matavimams pagal nacionalines taisykles. Kompetentinga įstaiga nustato leistiną matavimo nuokrypio dydį, atsižvelgdama pirmiausia į paties matavimo metodą, oficialių dokumentų tikslumą bei vietovės ypatumus (pvz., laukų nuolydžio ar paviršiaus formos) ir į paskesnės pastraipos nuostatas.
<…>
8.   Žemės ūkio paskirties sklypų atitiktis pagalbos reikalavimams tikrinama visomis tinkamomis priemonėmis. Dėl šios priežasties prireikus gali būti reikalaujama papildomų įrodymų.
<…>“
Pagal Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnį:
„1.   Jeigu faktiškai nustatytas plotas yra didesnis nei deklaruotas paraiškoje pagalbai „už plotą“ gauti, pagalbos dydis apskaičiuojamas vadovaujantis deklaruotu plotu.
2.   Jeigu nustatoma, kad paraiškoje pagalbai „už plotą“ gauti buvo deklaruotas didesnis plotas, pagalbos dydis skaičiuojamas pagal plotą, faktiškai nustatytą per patikrinimą. <…>
<…>“
2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2419/2001, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (
OL L 327, p. 11
), 31 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„<…> jeigu administracinių patikrinimų arba patikrinimų vietoje metu nustatoma, kad pagalbos už plotą paraiškoje deklaruotas plotas yra didesnis už atitinkamai kultūros grupei nustatytą plotą, pagalba skaičiuojama atsižvelgiant į plotą, nustatytą šiai pasėlių grupei.“
II —

Iš skundžiamo sprendimo išplaukiančios ginčo aplinkybės
Belgijos valdžios institucijos nuo 1996 m. nustatė žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimo sistemą, sukurtą pagal nuotraukas iš lėktuvo, padarytas taikant GIS, kaip numatyta Reglamento Nr. 3508/92 4 straipsnyje. Sklypai buvo nustatyti pagal šias nuotraukas iš lėktuvo patiems ūkininkams rankiniu būdu juos pažymėjus, o vėliau administracija atliko šių duomenų grafinį kodavimą GIS.
Pagal Reglamento Nr. 729/70 9 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1258/1999 9 straipsnio 2 dalį Komisijos tarnybos, atsakingos už EŽŪOGF sąskaitų apmokėjimą, 2001 m. gegužės 15–17 d. atliko su lauko kultūrų sektoriumi susijusius patikrinimus Belgijoje, siekdamos apmokėti už 1999, 2000 ir 2001 finansinius metus. Šios tarnybos nustatė, kad yra netikslumų Belgijos valdžios institucijų atliktuose patikrinimuose.
Apsikeitus laiškais, įvykus 1995 m. liepos 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1663/95, nustatančio išsamias taisykles dėl Tarybos reglamento (EEB) Nr. 729/70 apibrėžtos EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų apmokėjimo tvarkos taikymo (
OL L 158, p. 6
), 8 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje numatytam dvišaliam atitinkamos valstybės narės ir Komisijos susitikimui ir po bandymų pasiekti susitarimą pagal 1994 m. liepos 1 d. Komisijos sprendimą 94/442/EB, nustatantį taikinimo procedūrą, susijusią su Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus sąskaitų apmokėjimu (
OL L 182, p. 45
), Komisija 2003 m. rugsėjo 30 d. priėmė apibendrinamąją ataskaitą (toliau – apibendrinamoji ataskaita).
Iš šios ataskaitos matyti, jog Komisija nusprendė, pirma, kad pavėluodama atlikti sklypų kodavimą GIS, taip pat neatsižvelgdama į tam tikras bylas rizikos analizėje, Belgijos Karalystė nesilaikė Reglamento Nr. 3508/92 8 straipsnio bei Reglamento Nr. 3887/92 6 ir 9 straipsnių. Antra, Komisija nustatė minėtų nuostatų pažeidimą, nes nebuvo sumažintas pagalbos paraiškose deklaruotas sklypų plotas (toliau – deklaruotas plotas) ir (arba) nebuvo atlikti patikrinimai vietoje, nors įvykdyti administraciniai patikrinimai parodė, kad deklaruotas plotas viršijo tų pačių sklypų, užkoduotų GIS, plotą (toliau – GIS plotas).
Šiuo atžvilgiu minėtos ataskaitos B.7.1.1. punkte numatyta:
„Komisijos tarnybos išnagrinėjo su 1999–2001 m. derliumi susijusius netikslumus, nustatytus naudojantis Belgijos administracinės kontrolės sistema. Akivaizdu, kad Belgijos geografinės informacijos sistema (GIS) buvo naudinga priemonė galimiems netikslumams ar pažeidimams nustatyti. Tačiau nors buvo nustatyti skirtumai tarp GIS duomenų ir ūkininkų deklaruotų plotų, ne visuomet imtasi atitinkamų priemonių. Vėlesni patikrinimai vietoje atlikti tik ribotais atvejais, kai skirtumas buvo didesnis nei 5 % kultūros grupėje. Tam tikrų pagalbos paraiškų, kurių atveju skirtumas viršijo 5 %, atžvilgiu nebuvo atlikti papildomi tyrimai, ir pagalba išmokėta remiantis deklaruotu plotu. Kai skirtumas buvo mažesnis nei 5 %, paraiškos visiškai nebuvo laikomos neteisėtomis, ir pagalba išmokėta be papildomo tyrimo pagal deklaruotą plotą.
Be to, visais atvejais, kuriais nebuvo atlikti papildomi patikrinimai vietoje, ūkininko deklaruotas plotas įtrauktas į sistemą ir nurodytas parengtame bei atspausdintame paraiškos formuliare, kuris nusiųstas ūkininkui už ateinančius metus. <…>
Belgijos valdžios institucijos paaiškino, kad, jų manymu, tik į sklypus, kurie buvo iš tikrųjų išmatuoti vietoje, gali būti atsižvelgta perskaičiuojant pagalbos sumą.
Komisijos tarnybos nepritaria argumentui, kad skirtumai, nustatyti atlikus administracinį patikrinimą naudojantis GIS, negali būti naudojami teisiškai pagrįsti pagalbos sumažinimą; be to, jos mano, kad nebuvo pakankamai griežtai užtikrintas atlikus administracinius patikrinimus nustatytų netikslumų tyrimas. Dėl to, kad Belgijos valdžios institucijos nesumažino pagalbos sumos ir (arba) netaikė baudų, Fondas akivaizdžiai patyrė nuostolių“.
Apibendrinamosios ataskaitos B.7.1.3 punkte nurodyta:
„Apibendrinant konstatuojama, kad Belgija adekvačiai arba tinkamai neatliko tam tikrų papildomų patikrinimų pagal taikytinas teisės normas. Kadangi nesumažino deklaruotų plotų ir (arba) neatliko patikrinimų vietoje, kai netikslumai po administracinio patikrinimo buvo nurodyti deklaracijose, Belgija atsako už papildomas Fondo išlaidas.“
2004 m. vasario 4 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriame numatyta, kad, kiek tai susiję su lauko kultūromis, Belgijos Karalystės akredituotų mokėjimo agentūrų patirtoms ir deklaruotoms kaip iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansuotinoms išlaidoms už 2000–2002 finansinius metus dėl papildomos kontrolės trūkumų taikoma 2 % vienodo dydžio korekcija, atitinkanti 9322809 eurus.
III —

Procesas Pirmosios instancijose teisme ir skundžiamas sprendimas
Pareiškimu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2004 m. balandžio 13 d., Belgijos Karalystė pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. 2004 m. birželio 8 d. Nutartimi Teisingumo Teismas perdavė bylą Pirmosios instancijos teismui, kuri buvo įregistruota numeriu T-221/04.
Savo ieškiniui pagrįsti Belgijos Karalystė nurodo tris pagrindus, pirma, dėl Reglamento Nr. 3508/92 8 straipsnio bei Reglamento Nr. 3887/92 6 ir 9 straipsnių pažeidimo nebuvimo, antra, dėl to, kad Komisija nesilaikė rekomendacijose nustatytų sąlygų, susijusių su esminiu neveikimu taikant Bendrijos teisės aktus ir su EŽŪOGF kylančio realaus nuostolių atsiradimo rizikos sąvokomis ir galiausiai, trečia, dėl proporcingumo principo pažeidimo nustatant finansinės korekcijos sumą.
Ji Pirmosios instancijos teismo prašo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis numato Belgijos Karalystės atžvilgiu 2 % vienodo dydžio korekciją, arba, nepatenkinus šio reikalavimo, remiantis savo neribota jurisdikcija sumažinti nefinansuojamų išlaidų sumą iki 1079814 eurų ir galiausiai priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo atmesti ieškinį ir priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
Skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas pirmiausia nusprendė, kad reikalavimų dalis, susijusi su prašymu sumažinti finansinę korekciją, yra nepriimtina, teigdamas, jog EŽŪOGF srityje nėra jokios nuostatos, suteikiančios Bendrijos teismams neribotą jurisdikciją pagal EB 229 straipsnį.
Antra, dėl esmės Pirmosios instancijos teismas priminė šią teismo praktiką EŽŪOGF srityje:
„29.
Pirmiausia primintina, kad EŽŪOGF finansuoja tik intervencines priemones, kurių imamasi pagal Bendrijos teisės nuostatas bendro žemės ūkio rinkų organizavimo srityje (žr. 2005 m. vasario 24 d. Teisingumo Teismo Sprendimo
Graikija prieš Komisiją
,
C-300/02, Rink. p. I-1341
, 32 punktą ir minėtą teismo praktiką).
30.
Taip pat primintina, jog Komisija turi įrodyti, kad pažeistos bendro žemės ūkio rinkų organizavimo taisyklės (žr. 29 punkte minėto sprendimo
Graikija prieš Komisiją
33 punktą ir nurodytą teismo praktiką).Vis dėlto Komisija turi ne visiškai įrodyti, kad nacionalinės institucijos atliko nepakankamą kontrolę ar pateikė neteisingus skaičius, bet pateikti įrodymų, kad ji turi rimtų ir pagrįstų abejonių dėl tokios kontrolės ir skaičių (žr. 29 punkte minėto sprendimo
Graikija prieš Komisiją
34 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
31.
Atitinkama valstybė narė negali paneigti Komisijos išvadų, savo teiginių neparemdama patikimos ir veiksmingos kontrolės sistemos buvimo įrodymais. Jei valstybei nepavyksta įrodyti, kad Komisijos išvados neteisingos, tokiu atveju šios išvados tampa įrodymais, galinčiais sukelti rimtų abejonių dėl adekvačių ir efektyvių priežiūros ir kontrolės priemonių buvimo (žr. 29 punkte minėto sprendimo
Graikija prieš Komisiją
35 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Komisijos įrodinėjimo pareiga šiuo atveju sumažinama todėl, kad valstybė narė yra geresnėje padėtyje rinkdama bei tikrindama EŽŪOGF sąskaitoms apmokėti reikalingus duomenis, todėl ji ir turi pateikti detaliausius bei išsamiausius įrodymus dėl šių patikrinimų realaus vykdymo ar šių skaičių ir prireikus dėl Komisijos teiginių nepagrįstumo (žr. 29 punkte minėto sprendimo
Graikija prieš Komisiją
36 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Šis įrodinėjimo pareigos teismo praktikoje apibrėžimas nėra susijęs su rekomendacijose nustatyta sąlyga, pagal kurią vienodo dydžio finansinė korekcija suponuoja tai, kad egzistuoja „esminis neveikimas taikant aiškius Bendrijos teisės aktus“. Pirma, ši sąlyga turi būti skaitoma atsižvelgiant į pirmesnėje rekomendacijų dalyje nustatytą sąlygą, pagal kurią vienodo dydžio korekcijos turi būti taikomos, jeigu Komisija nustato, kad reglamentu aiškiai reikalaujama arba „laikantis aiškios taisyklės numanomai būtina“ kontrolės priemonė nebuvo tinkamai įgyvendinta. Antra, reikalavimas, kad Komisija pateiktų ne tik savo rimtų ir pagrįstų abejonių įrodymą, bet ir įrodytų esminį neveikimą taikant aiškius Bendrijos teisės aktus, prieštarauja priėmus rekomendacijas nusistovėjusiai su įrodinėjimo pareiga susijusiai Teisingumo Teismo praktikai (dėl šios teismo praktikos ir šių rekomendacijų taikymo vienu metu žr. 2003 m. sausio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Graikija prieš Komisiją
,
C-157/00, Rink. p. I-153
, 28, 29, 35 ir 36 punktus bei 2005 m. vasario 24 d. Sprendimo
Nyderlandai prieš Komisiją
, C-318/02, nepaskelbta Rinkinyje, 34 ir 35 punktus).“
Taigi skundžiamo sprendimo 34 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad būtent atsižvelgiant į šias nuostatas reikia nagrinėti Belgijos vyriausybės argumentus dėl motyvų, kuriais Komisija pagrindė ginčijamą sprendimą.
Kartu nagrinėdamas pirmąjį pagrindą ir antrojo pagrindo pirmąją dalį Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo antraštinės dalies „Dėl Komisijos nustatytų netikslumų masto“ 47–50 punktuose nurodė, kad per administracinį patikrinimą nustatyti skirtumai tarp deklaruoto ploto ir GIS ploto yra galimus pažeidimus pagalbos paraiškose parodantys netikslumai, dėl kurių kyla EŽŪOGF nuostolių atsiradimo rizika.
Šio sprendimo 49 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad faktinių aplinkybių metu galioję teisės aktai nenustatė valstybėms narėms pareigos naudoti GIS. Vis dėlto jis nusprendė, kad iš anksto įdiegusi GIS, kol ji dar netapo privaloma ar nepaseno paplitus nuotolinei kontrolei per palydovą, Belgijos valdžios institucijos įdiegė kontrolės instrumentą, galintį pateikti reikiamą informaciją, viršydamos Reglamento Nr. 3887/92 6 straipsnio 2 dalyje nustatytus įpareigojimus. Pirmosios instancijos teismo manymu, Komisija negalėjo neatsižvelgti į šią aplinkybę, įrodančią, kad egzistuoja rimtų ir pagrįstų abejonių, aiškiai parodančių, jog EŽŪOGF gali kilti nuostolių atsiradimo rizika vien todėl, kad jų nustatyta sistema nebuvo privaloma ar jos paskirtis buvo kita.
Vėliau skundžiamo sprendimo 52 punkte Pirmosios instancijos teismas pripažino, kad faktinių aplinkybių metu galioję teisės aktai aiškiai nenustatė valstybėms narėms pareigos naudoti Komisijos apibendrintoje ataskaitoje nurodytų kontrolės priemonių. Tačiau pagal Pirmosios instancijos teismo argumentus, pagrįstus 1990 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Vokietija prieš Komisiją
(
C-8/88, Rink. p. I-2321
, 16 punktas) ir 2005 m. balandžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Ispanija prieš Komisiją
(C-468/02, 35 punktas), pareiga reaguoti į GIS nustatytus netikslumus prireikus numanomai išplaukia iš galiojančių teisės aktų, pagal kuriuos valstybės narės privalo sukurti veiksmingą kontrolės ir priežiūros sistemą.
Skundžiamo sprendimo 53 ir 54 punktuose Pirmosios instancijos teismas nurodė, jog iš šių teisės aktų išplaukia, kad valstybės narės privalo numatyti visapusiškus administracinius patikrinimus ir patikrinimus vietoje, taip garantuodamos, kad tinkamai laikomasi materialių ir formalių pagalbos išmokų skyrimo sąlygų. Be to, Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad taip pat iš teismo praktikos išplaukia, jog administraciniai patikrinimai, kurie atliekami prieš patikrinimus vietoje, turi būti vykdomi taip, kad nacionalinės valdžios institucijos galėtų padaryti visas įmanomas išvadas, neabejotinas ar keliančias abejonių, pagalbos skyrimo sąlygų laikymosi atžvilgiu (būtent žr. 1996 m. spalio 3 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
,
C-41/94, Rink. p. I-4733
, 17 punktą ir minėto sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
40 punktą).
Taigi skundžiamo sprendimo 55 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad susidūrus su per administracinį patikrinimą aiškiai nustatyta EŽŪOGF nuostolių atsiradimo rizika Belgijos valdžios institucijų neveikimą galima akivaizdžiai prilyginti tam, jog nebuvo imtasi kontrolės priemonių, numanomai būtinų siekiant laikytis vienos iš aiškių faktinių aplinkybių metu galiojusių taisyklių.
Skundžiamo sprendimo 57 punkte Pirmosios instancijos teismas padarė išvadą, kad Belgijos valdžios institucijos privalėjo reaguoti į GIS nustatytus netikslumus.
Be to, kalbėdamas apie Belgijos Karalystės priimtas priemones, skundžiamo sprendimo 62 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į po 2001 m. gegužės mėn. patikrinimų konstatuotus faktus, Komisija pagrįstai galėjo turėti rimtų abejonių dėl deklaruotų plotų tikslumo ir dėl atliktų patikrinimų veiksmingumo.
Skundžiamo sprendimo 65–70 punktuose Pirmosios instancijos teismas pritarė Komisijos argumentui, pagal kurį dėl pavėluoto duomenų kodavimo GIS tam tikrų bylų atžvilgiu galėjo būti neatlikti patikrinimai vietoje. Pirmosios instancijos teismas konkrečiai nurodė, kad:
„69
Belgijos vyriausybei nepateikus atitinkamų įrodymų, galinčių paneigti Komisijos teiginius dėl neatliktų patikrinimų vietoje dėl pavėluoto kodavimo, reikia padaryti išvadą, kad kai kurių bylų atžvilgiu nebuvo atlikti tokie patikrinimai (šiuo klausimu žr. 2005 m. lapkričio 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Italija prieš Komisiją
, C-307/03, nepaskelbta Rinkinyje,, 33–35 punktus).
Šios išvados nenuginčija tai, kad joks su EŽŪOGF susijęs teisės aktas nenumatė grafinio kodavimo iki kiekvienų metų rugpjūčio 31 dienos. Iš tiesų tai, kad nėra aiškiai nustatytos pareigos, negali panaikinti abejonių, jog nebuvo atlikti patikrinimai vietoje. Bet kuriuo atveju, kadangi dėl šio vėlavimo nebuvo patikrinta, pažeista bendra pareiga atlikti tokius patikrinimus. Taip pat tai, kad patikrinimai vietoje įvykdyti po rugpjūčio 31 d. ir po jų nustatytos korekcijos, nereiškia, jog atlikti visi būtini patikrinimai; be to, tai neparodo, kad šie patikrinimai vietoje susiję su veiksminga po rugpjūčio 31 d. atlikta rizikos analize.“
Taigi šio sprendimo 71 ir 72 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad ieškove esanti valstybė narė nepateikė pakankamų įrodymų, galinčių paneigti rimtas ir pagrįstas Komisijos abejones dėl patikrinimų patikimumo, kilusias dėl nepakankamo atsižvelgimo į GIS nustatytus netikslumus ir dėl patikrinimų nebuvimo. Todėl jis nustatė, kad Komisija turėjo teisę taikyti finansinę korekciją. Šiomis aplinkybėmis pirmasis pagrindas bei antrojo pagrindo pirma dalis buvo atmesti.
Dėl antros antrojo pagrindo dalies, pagrįstos realios EŽŪOGF nuostolių atsiradimo rizikos nebuvimu, ir trečiojo pagrindo, susijusio su vienodo dydžio korekcijos neproporcingumu realiai EŽŪOGF patirtos žalos atžvilgiu, kuriuos Pirmosios instancijos teismas nusprendė nagrinėti kartu, pažymėtina, kad pastarasis nepritarė Belgijos Karalystės nurodytam skaičiavimo metodui siekiant įrodyti, jog taikytos finansinės korekcijos tariamai neproporcingos. Skundžiamo sprendimo 88 ir 90 punktuose jis pabrėžė, kad Belgijos vyriausybės pateiktose ekstrapoliacijose, skirtose įrodyti maksimalią EŽŪOGF patirtą žalą, neatsižvelgiama į nepagrįstai sumokėtų sumų išieškojimą ir į tai, kad buvo neįmanoma sužinoti, ar jos apėmė, ar ne bylas, kurių atžvilgiu kodavimas atliktas pavėluotai.
Šiai valstybei narei neįrodžius maksimalios EŽŪOGF patirtos žalos, skundžiamo sprendimo 92 ir 93 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog Komisija turėjo teisę taikyti vienodo dydžio korekciją, ir atsižvelgiant į tai, kad jos dydis, t. y. 2 %, buvo mažiausias rekomendacijose, kurių Belgijos Karalystė neginčijo, ši korekcija negalėjo pažeisti proporcingumo principo.
Todėl Pirmosios instancijos teismas atmetė antrojo pagrindo antrą dalį ir trečiąjį pagrindą.
Šiomis aplinkybėmis ieškinys buvo atmestas ir nurodyta priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
IV —

Šalių reikalavimai
Šiuo apeliaciniu skundu Belgijos Karalystė Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti ir skundžiamą, ir ginčijamą sprendimus,
—
nepatenkinus šio reikalavimo, panaikinti skundžiamą sprendimą ir, remiantis savo neribota jurisdikcija, sumažinti iki 1491085 eurų sumos finansinę korekciją,
—
nepatenkinus šių reikalavimų, panaikinti skundžiamą sprendimą ir grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui,
—
priteisti iš Komisijos Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Savo atsiliepime į apeliacinį skundą Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
V —

Apeliacinio skundo pagrindai
Grįsdama savo apeliacinį skundą, Belgijos Karalystė pateikia penkis pagrindus, atitinkamai susijusius su:
—
faktų iškraipymu,
—
Reglamento Nr. 3508/92 8 straipsnio bei Reglamento Nr. 3887/92 6 ir 9 straipsnių pažeidimu,
—
pareigos motyvuoti pažeidimu,
—
proporcingumo principo pažeidimu ir
—
teisės klaida, kalbant apie neribotos Bendrijos teismų jurisdikcijos nebuvimą, kiek tai susiję su Komisijos nustatytais finansinių korekcijų dydžiais EŽŪOGF srityje.
A —
Dėl pirmojo pagrindo, pagrįsto faktų iškraipymu
1. Šalių argumentai
Belgijos Karalystė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas iškraipė faktus, skundžiamo sprendimo 47 punkte nuspręsdamas, jog tuo atveju, „kai GIS per administracinį patikrinimą parodo, kad pagalbos paraiškoje deklaruotas plotas yra didesnis nei GIS plotas, toks skirtumas yra galimą šios paraiškos neteisėtumą parodantis netikslumas“, nes „jeigu GIS plotas labiau atitinka realų plotą nei deklaruotasis pagalbos paraiškoje, tuomet dėl pagalbos mokėjimo už plotą remiantis deklaruotu plotu būtų nepagrįstai sumokėta pareiškėjui, ir dėl to EŽŪOGF patirtų nuostolių“.
Toks tvirtinimas parodo klaidingą supratimą apie tai, kaip veikia Belgijos Karalystės įdiegta GIS. Belgijos Karalystės manymu, šis tvirtinimas iškraipo faktus tiek, kiek Pirmosios instancijos teismas laiko GIS matavimo priemone, pateikiančia realesnius plotų matmenis nei ūkininkų deklaruotų plotų, todėl šia sistema galima nustatyti netikslumus ir aiškiai identifikuoti EŽŪOGF nuostolių patyrimo riziką. Tačiau pagal šią valstybę narę GIS naudojama tik nustatyti žemės ūkio sklypus ir sutampančius sklypus bei pasikartojančias paraiškas; ji neleidžia nustatyti realaus sklypų ploto visų pirma todėl, kad tam tikros naudotos nuotraukos yra senos.
Komisija tvirtina, jog skundžiamo sprendimo 47 punkte Pirmosios instancijos teismas norėjo pasakyti ne tai, kad GIS yra matavimo instrumentas, bet tai, kad dėl neatitikimo tarp deklaruoto ploto ir GIS ploto kyla rimtų abejonių dėl ūkininko deklaruoto ploto realumo. Be to, Belgijos Karalystės GIS priskirtas tikslas yra nepakankamas Reglamento Nr. 3887/92, numatančio, kad pagalbos paraiškų administraciniai patikrinimai, be kita ko, apimtų kryžminius patikrinimus, 6 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytų reikalavimų atžvilgiu. Žodžių „be kita ko“ vartojimas iš tikrųjų parodo, kad administraciniai patikrinimai, be kryžminių patikrinimų, apima ir kitas priemones.
2. Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia konstatuoti, jog skundžiamo sprendimo 47 punkte Pirmosios instancijos teismas pradeda nuo teiginio, kad kai pagalbos paraiškoje deklaruotas plotas yra didesnis nei GIS plotas, tai yra galimą šios paraiškos neteisėtumą parodantis netikslumas. Iš tiesų tokiu atveju darydamas prielaidą, kad SIG plotas labiau atitinka realų plotą nei deklaruotasis pagalbos paraiškoje, Pirmosios instancijos teismas tik norėjo konstatuoti, kad šiomis aplinkybėmis dėl pagalbos mokėjimo už plotą remiantis deklaruotu plotu gali būti nepagrįstai sumokėta pareiškėjui, ir dėl to EŽŪOGF patirtų nuostolių.
Vis dėlto Pirmosios instancijos teismas visiškai nepatvirtino, kad GIS yra patikimas matavimo instrumentas, kaip jį dėl to kaltina Belgijos Karalystė. Atsakydamas į šios valstybės narės teiginius, susijusius su GIS duomenų netikslumu, skundžiamo sprendimo 48 punkte jis pabrėžė, kad šių duomenų netikslumas nereiškia, jog jie nereikšmingi; jo nuomone, atvirkščiai, negalima atmesti EŽŪOGF nuostolių atsiradimo rizikos. Taigi Pirmosios instancijos teismas pripažino, kad GIS duomenys yra netikslūs. Vis dėlto konstatuodamas, kad dėl tokio netikslumo neįmanoma sužinoti, ar šie nuostoliai realūs ar ne, jis nusprendė, kad nustatyti netikslumai parodo EŽŪOGF nuostolių atsiradimo riziką.
Iš tiesų Pirmosios instancijos teismas, ypač skundžiamo sprendimo 49 punkte, buvo linkęs GIS laikyti ne matavimo, o kontrolės instrumentu, kuriuo naudojantis gali būti įvertinti deklaruoti plotai. Taigi jis nesiekė suteikti daugiau patikimumo GIS plotų duomenims nei nurodytiesiems pagalbos paraiškose.
Kalbant apie galimybę naudojant GIS nustatyti netikslumus, reikia konstatuoti, kad tiek deklaruoti plotai, tiek GIS plotai galiausiai nustatomi pagal ūkininkų paraiškas, nes pirmieji atitinka pagalbos paraiškose ūkininkų deklaruotus plotus, o GIS plotai nustatomi pagal pastarųjų pažymėjimus ranka nuotraukose, darytose iš lėktuvo.
Neatlikus patikrinimų vietoje ar bet kokio kito papildomo patikrinimo, nei deklaruoti plotai, nei GIS plotai negali būti laikomi tiksliais. Todėl tarp šių dviejų informacijos šaltinių esantys neatitikimai gali būti laikomi netikslumais (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
,
C-377/99, Rink. p. I-7421
, 48 punktą bei 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C-183/03, 61 ir 62 punktus).
Taigi skundžiamo sprendimo 47 punkte Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, jog tuo atveju, kai GIS per administracinį patikrinimą parodo, kad pagalbos paraiškoje deklaruotas plotas yra didesnis nei GIS plotas, toks skirtumas yra galimą šios paraiškos neteisėtumą parodantis neatitikimas.
Todėl pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
B —
Dėl antrojo pagrindo, pagrįsto Reglamento Nr. 3508/92 8 straipsnio ir Reglamento Nr. 3887/92 6 ir 9 straipsnių pažeidimu
Šį pagrindą iš esmės sudaro keturios dalys, kurias reikia nagrinėti atskirai.
1. Dėl pirmosios dalies, pagrįstos Reglamento Nr. 3887/92 6 straipsnio 7 dalies pažeidimu
a) Šalių argumentai
Belgijos Karalystė tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas, manydamas, kad įdiegusi GIS ši valstybė narė turėjo tinkamą žemės ūkio sklypų ploto matavimo instrumentą, nors, pirma, matavimo instrumentų pasirinkimas priklauso tik nuo valstybių narių ir, antra, ši valstybė narė pasirinko oficialų matavimą, kai tai atlieka matininkas arba analizuojant palydovu gautus vaizdus, pažeidė Reglamento Nr. 3887/92 6 straipsnio 7 dalį.
Taigi Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 49 punkte negalėjo konstatuoti, kad Belgijos valdžios institucijos, naudodamosi savo GIS, sukūrė kontrolės instrumentą, galintį pateikti tinkamą informaciją, viršijančią šio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje numatytas aiškias pareigas.
Komisija primena, kad pačios Belgijos valdžios institucijos pasirinko šią galimybę naudoti aeronuotraukas tam, kad galėtų atlikti Reglamentu Nr. 3508/92 reikalaujamus administracinius patikrinimus. Todėl jos turi prisiimti visas pasekmes, atsiradus skirtumams tarp deklaruotų plotų ir SIG plotų, o to jos nepadarė. Be to, nuoroda į Reglamento Nr. 3887/92 6 straipsnio 7 dalį nėra tinkama, nes ši su matavimo metodu susijusi nuostata taikoma nustatant žemės ūkio sklypų plotą vykdant patikrinimą vietoje.
b) Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad Pirmosios instancijos teismas, kaip buvo konstatuota šio sprendimo 49 punkte, Belgijos GIS nepriskyrė matavimo instrumentui. Skundžiamo sprendimo 49 punkte nurodyta aplinkybė, kad, jo manymu, GIS yra instrumentas, galintis pateikti tinkamą informaciją, viršijančią šio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje numatytas aiškias pareigas, negali nuginčyti šio teiginio.
Todėl negalima kaltinti Pirmosios instancijos teismo vietoj Belgijos Karalystės apibrėžus matavimo instrumentą, kurį ji ketino naudoti pagal to paties reglamento 6 straipsnio 7 dalį, siekdama nustatyti žemės ūkio sklypų plotą.
Taigi antrojo ieškinio pagrindo pirma dalis yra nepriimtina.
2. Dėl antrosios dalies, susijusios su numanomomis pareigomis
a) Šalių argumentai
Belgijos Karalystė kaltina Pirmosios instancijos teismą atgaline data nustačius valstybėms narėms Komisijos apibendrintoje ataskaitoje, kurios pagrindu buvo priimtas ginčijamas sprendimas, patvirtintus kontrolės būdus, nors net faktinių aplinkybių metu galioję teisės aktai nenustatė pareigos juos taikyti. Taip buvo reikalaujama, kad valstybės narės tuo atveju, kai deklaruotas plotas viršija GIS plotą, vykdytų patikrinimus vietoje arba sumažintų plotą, kurio atžvilgiu bus teikiama pagalba.
Belgijos Karalystės manymu, tokie įpareigojimai pažeidžia Reglamento Nr. 3887/92 6 straipsnio 3 dalies nuostatas, pagal kurias patikrinimai vietoje turi būti atliekami tik pakankamai didelės paraiškų dalies atžvilgiu, apimančios bent 5 % pagalbos paraiškų.
Be to, galiojantys teisės aktai administracinių patikrinimų atžvilgiu nenumatė galimybės sumažinti plotą, kurio atžvilgiu bus teikiama pagalba, remiantis tik GIS duomenimis. Toks sumažinimas Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalyje numatytas tik tuo atveju, kai deklaruotas plotas viršija realiai nustatytą plotą. Tačiau pagal
ratione temporis
taikomą teisę jį nustatyti teisiškai buvo įmanoma tik vykdant patikrinimus vietoje teismo praktikos, išplaukiančios iš 2002 m. lapkričio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Agrargenossenschaft Pretzsch
(
C-417/00, Rink. p. I-11053
, 48 punktas), prasme. Pareiga sumažinti pagalbą administracinio patikinimo etapu aiškiai buvo nustatyta Reglamento Nr. 2419/2001 31 straipsniu, tačiau taikyti pradėta tik nuo 2002 derliaus metų.
Be to, nebuvo būtina nustatyti tokių numanomų pareigų, nes ieškove esanti valstybė narė atsižvelgė į minėtus netikslumus atlikdama rizikos analizę.
Galiausiai šios numanomos pareigos pažeidžia, pirma, teisinio saugumo principą tiek, kiek jos nustato baudą ūkininkams administracinio patikrinimo etapu, nors tokia bauda
ratione temporis
galiojusiuose teisės aktuose buvo numatyta tik už pažeidimus, nustatytus vykdant patikrinimus vietoje. Antra, jos pažeidžia nediskriminavimo principą tiek, kiek jas taikant nubaudžiama tik valstybė narė, kuri remdamasi aeronuotraukomis nustatė specialią ir veiksmingą sistemą, viršydama jai tenkančias pareigas administracinio patikrinimo etapu.
Komisija pirmiausia primena, kad administraciniai patikrinimai turi būti atliekami visų pagalbos paraiškų atžvilgiu. Siekdama, kad šie patikrinimai būtų veiksmingi, Belgijos Karalystė, atsiradus neatitikimams tarp deklaruoto ploto ir GIS ploto, turėjo imtis veiksmų. Taigi Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, kad Belgijos valdžios institucijų neveikimas prilygsta tam, kad nebuvo imtasi kontrolės priemonių, numanomai būtinų įgyvendinti vieną iš aiškių faktinių aplinkybių metu galiojusių taisyklių. Kalbama ne apie numanomų pareigų sukūrimą, bet apie pareigų, susijusių su esamų aiškių taisyklių įgyvendinimu, konstatavimą.
Kalbėdama apie numanomą pareigą sumažinti plotą, į kurį reikia atsižvelgti apskaičiuojant pagalbą, kai deklaruotas plotas viršija GIS plotą, Komisija tvirtina, kad Teisingumo Teismo praktika numato šią pareigą bet kokio patikrinimo atžvilgiu, ir bet kuriuo atveju Belgijos valdžios institucijos galėjo atlikti patikrinimus vietoje, siekdamos įvykdyti šią pareigą sumažinti plotą. Be to, Reglamento Nr. 2419/2001 31 straipsnio 2 dalis, numatanti tokį sumažinimą administracinių patikrinimų etapu, yra tik Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalies, kuri
ratione

temporis
buvo taikoma, paaiškinimas.
Komisija mano, kad argumentas, susijęs su teisiniu saugumu, neturi pagrindo, nes, kaip skundžiamo sprendimo 56 punkte nurodė Pirmosios instancijos teismas, Belgijos valdžios institucijos galėjo vykdyti patikrinimus vietoje. Be to, Belgijos Karalystės nurodytas nediskriminavimo principas negali būti taikomas situacijose, kuomet valstybės narės pagal Bendrijos teisės aktus gali pasirinkti iš kelių techninių galimybių. Kadangi pasirinko nustatymo metodą, nors jis buvo tikslesnis nei pasirinktas kitų valstybių narių, Belgijos Karalystė privalėjo naudoti taikant šį metodą gautus duomenis, vykdydama patikrinimus pagal Reglamento Nr. 3887/92 6 straipsnio 1 dalį.
b) Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia konstatuoti, kaip skundžiamo sprendimo 52 punkte nurodė Pirmosios instancijos teismas, kad net jei su pagalbos ir išmokų skyrimu susiję Bendrijos teisės aktai aiškiai neįpareigoja valstybių narių nustatyti priežiūros priemonių ir tokių kontrolės būdų, kuriuos naudoja Komisija apmokant EŽŪOGF sąskaitas, vis dėlto ši pareiga gali išplaukti, kai kuriais atvejais numanomai, iš to, kad pagal aptariamą teisės aktą valstybės narės turi sukurti veiksmingą kontrolės ir priežiūros sistemą (šiuo klausimu žr. minėto 1990 m. birželio 12 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
16 punktą ir minėto sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
35 punktą).
Todėl kyla klausimas, ar pareigos, kurias Pirmosios instancijos teismas nurodo skundžiamame sprendime, numanomai išplaukia iš valstybėms narėms tenkančios pareigos sukurti veiksmingą kontrolės ir priežiūros sistemą ir ar kai kuriais atvejais tokios pareigos pažeidžia tam tikras Bendrijos teisės nuostatas.
i) Dėl ginčijamų numanomų pareigų apimties ir egzistavimo
Šiuo atžvilgiu reikia pabrėžti, kad, pirma, Bendrijos teisės aktų leidėjas administracinius patikrinimus ir patikrinimus vietoje supranta kaip du patikrinimo būdus, kurie, būdami skirtingi, vienas kitą papildo (žr. minėto 1996 m. spalio 3 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
43 punktą ir minėto sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
39 punktą). Antra, šie administraciniai patikrinimai, vykdomi prieš atliekant patikrinimus vietoje, turi būti atliekami taip, kad nacionalinės valdžios institucijos galėtų padaryti visas įmanomas išvadas, neabejotinas ar keliančias abejonių, pagalbos skyrimo sąlygų laikymosi atžvilgiu (žr. minėto 1996 m. spalio 3 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
17 punktą ir minėto sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
40 punktą).
Tačiau, kaip buvo nuspręsta šio sprendimo 52 punkte, neatlikus patikrinimo vietoje ar bet kokio kito papildomo patikrinimo, nei deklaruoti plotai, nei GIS plotai negali būti laikomi tiksliais. Taigi dėl neatitikimo tarp šių dviejų informacijos šaltinių gali atsirasti netikslumų, parodančių EŽŪOGF nuostolių atsiradimo riziką.
Todėl esant tokiems netikslumams, nacionalinės valdžios institucijos turi padaryti visas įmanomas išvadas, neabejotinas ar keliančias abejonių, pagalbos skyrimo sąlygų laikymosi atžvilgiu.
Iš to išplaukia, kad dėl tokių netikslumų aptariama valstybė narė turėjo nustatyti kontrolės priemones, t. y. patikrinimus vietoje ar bet kokį kitą papildomą patikrinimą, ir kad šiuo atžvilgiu, siekiant panaikinti su deklaruotų plotų netikslumais susijusias abejones, nepakanka vien atsižvelgti į šiuos netikslumus rizikos analizėje.
Todėl Belgijos Karalystės argumentai, kuriais siekiama nuginčyti, kad šiuo atveju egzistuoja numanoma pareiga vykdyti patikrinimus vietoje ar kitus administracinius patikrinimus, turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
Taip pat reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 71 punkte Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, jog nepakankamai atsižvelgta į GIS nustatytus netikslumus, nors į juos buvo atsižvelgta rizikos analizėje.
Kalbėdamas apie skundžiamo sprendimo 51 punkte numatytą pareigą sumažinti plotą Pirmosios instancijos teismas šio sprendimo paskesniame punkte nurodė, kad ši pareiga išplaukia, kai kuriais atvejais numanomai, iš valstybėms narėms tenkančios pareigos sukurti veiksmingą priežiūros ir kontrolės sistemą, tačiau jis aiškiai nenurodė šios pareigos apimties. Todėl papildomų patikrinimų trūkumai, atsiradę todėl, kad nebuvo atlikti patikrinimai vietoje ir (arba) nesumažinti deklaruoti plotai, kurie buvo apsvarstyti Pirmosios instancijos teisme, gali būti suprantami tik atsižvelgiant į apibendrintą ataskaitą, kurioje šie kaltinimai pirmiausia suformuluoti ir išdėstyti.
Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 19 ir 20 punktuose, šios ataskaitos B.7.1.1 punkte Komisija iš esmės šią valstybę kaltino pakankamai griežtai neužtikrinus po administracinių patikrinimų nustatytų netikslumų tyrimo ir B.7.1.3 punkte – nesumažinus deklaruotų plotų ir (arba) neatlikus patikrinimų vietoje, kai po administracinių patikrinimų buvo nustatyti netikslumai. Komisija, žinoma, nurodė, kad administracinių patikrinimų etapu nustatyti skirtumai tarp deklaruotų plotų ir GIS plotų teisiškai gali pateisinti pagalbos dydžio sumažinimą, tačiau ji nenurodė konkrečių būdų, kaip tai galima padaryti.
Iš to išplaukia, jog Komisija nereikalavo, kad Belgijos Karalystė sumažintų plotus, kurių atžvilgiu bus teikiama pagalba, remdamasi tik GIS duomenimis, kaip tvirtina ši valstybė narė.
Be to, ši valstybė narė negali kaltinti Pirmosios instancijos teismo dėl to, kad jis skundžiamo sprendimo 51 ir 52 punktuose reikalavo sumažinti deklaruotus plotus vien pagal GIS plotų duomenis. Iš tiesų skundžiamame sprendime nėra tokio reikalavimo.
Todėl kaltinimai, susiję su tariama pareiga sumažinti deklaruotus plotus remiantis GIS plotais, turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
ii) Dėl numanomų pareigų neatitikties tam tikriems Bendrijos teisės reikalavimams
Pirmiausia darant prielaidą, jog pagal Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalį, taikomą
ratione temporis
, pagalbą galima sumažinti tik teisėtai nustatytų plotų pagrindu, šiuo atveju – atlikus patikrinimus vietoje – reikia konstatuoti, kad ieškove esanti valstybė narė galėjo atlikti tokią kontrolę, siekdama sumažinti plotą, kurio atžvilgiu bus teikiama pagalba.
Todėl negalima kaltinti Pirmosios instancijos teismo pažeidus Reglamento Nr. 3887/92 9 straipsnio 2 dalį ir teismo praktiką, susijusią su minėtu sprendimu
Agrargenossenschaft Pretschz
, nes jis nurodė, kad Belgijos valdžios institucijos turėjo tinkamai reaguoti į administracinių patikrinimų etapu remiantis jų GIS nustatytus netikslumus.
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad Reglamento Nr. 3887/92 tikslai pagal jo septintą ir devintą konstatuojamąsias dalis yra veiksmingai kontroliuoti nuostatų, susijusių su Bendrijos pagalba, laikymąsi bei nustatyti nuostatas, kuriomis siekiama veiksmingai užkirsti kelią pažeidimams bei sukčiavimui ir bausti už juos (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Agrargenossenschaft Pretzsch
33 punktą).
Taigi esant netikslumų, susijusių su deklaruotais plotais, pareiga atlikti patikrinimus vietoje ir (arba) sumažinti deklaruotus plotus, nustačius aptariamus plotus, visiškai neprieštarauja taikytiniems teisės aktams ir iš tiesų padeda įgyvendinti šio sprendimo ankstesniame punkte nurodyto teisės akto tikslus.
Taip pat reikia konstatuoti, kad numanomos Pirmosios instancijos teismo nurodytos pareigos nepažeidžia Reglamento Nr. 3887/92 6 straipsnio 3 dalies nuostatų, pagal kurias patikrinimai vietoje turėtų būti atliekami tik pakankamai didelės paraiškų dalies, apimančios bent 5 % pagalbos paraiškų, atžvilgiu.
Iš tiesų, pirma, ši nuostata numato valstybės narės kontrolę, apimančią bent 5 % pagalbos paraiškų, o tai neatmeta galimybės, kad patikrinimai gali būti atliekami didesnės paraiškų dalies atžvilgiu, ir, antra, kaip skundžiamo sprendimo 56 punkte nustatė Pirmosios instancijos teismas, bylos, kuriose nustatyti netikslumai, sudaro tik 2,1 %–4 % pagalbos paraiškų bylų.
Kalbant apie tariamą teisinio saugumo principo pažeidimą, reikia pabrėžti, kad atliekant administracinius patikrinimus, kai netikslumai susiję su galimu deklaruoto ploto pervertinimu, pagalbos suma gali būti koreguojama remiantis atlikus patikrinimą vietoje nustatytu plotu.
Todėl Belgijos Karalystė ūkininkų atžvilgiu negali remtis teisinio saugumo principu tiek, kiek jis administracinių patikrinimų etapu draustų sumažinti plotus, kurių atžvilgiu bus teikiama pagalba.
Dėl tariamo vienodo požiūrio principo pažeidimo pirmiausia reikia nurodyti, kad kiekvienas atvejis iš esmės turi būti vertinamas atskirai, siekiant nustatyti, ar aptariama valstybė narė, vykdydama EŽŪOGF finansuojamas operacijas, laikėsi iš Bendrijos teisės išplaukiančių reikalavimų, o jei nesilaikė, tada – kuria dalimi (2000 m. gegužės 18 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
,
C-242/97, Rink. p. I-3421
, 129 punktas ir 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
,
C-263/98, Rink. p. I-6063
, 132 punktas).
Tai nereiškia, kad valstybė narė negali remtis vienodo požiūrio principo pažeidimu. Tačiau ji tai gali padaryti tik tiek, kiek nurodyti atvejai bent yra panašūs, atsižvelgiant į visus juos apibūdinančius veiksnius, tarp kurių visų pirma yra laikotarpis, kuriuo buvo patirtos išlaidos, atitinkami sektoriai ir pažeidimų, kuriais kaltinama, pobūdis (žr. minėto 2000 m. gegužės 18 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
130 punktą ir 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
133 punktą).
Taip pat reikia priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, draudžiama diskriminacija gali atsirasti tada, kai panašios situacijos vertinamos skirtingai arba skirtingos situacijos vertinamos vienodai, išskyrus atvejus, kai toks vertinimas gali būti objektyviai pateisinamas (šia prasme žr. 1994 m. gegužės 18 d. Sprendimo
Codorniu prieš Tarybą
,
C-309/89, Rink. p. I-1853
, 26 punktą ir 2001 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
,
C-375/99, Rink. p. I-5983
, 28 punktą).
Kadangi Belgijos Karalystė dėl savanoriškai įdiegtos sistemos turėjo atitinkamą informaciją, kurios kitos valstybės narės neturėjo, nes nesinaudojo tokia faktinių aplinkybių metu neprivaloma sistema, Belgijos Karalystės situacija ir kitų valstybių narių situacijos nėra panašios (šiuo klausimu žr. minėto 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
135 ir 136 punktus bei minėto 2001 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
29 punktą)
Iš to išplaukia, kad vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas, nes situacijos nebuvo panašios, .
Todėl skundžiamo sprendimo 49 punkte nurodydamas, kad Komisija negalėjo neatsižvelgti į aptariamus netikslumus vien todėl, kad juos nustačiusi sistema nebuvo privaloma ar buvo skirta kitam tikslui, Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, antrojo pagrindo antra dalis negali būti priimta.
3. Dėl trečios dalies, susijusios su toleravimo ribos taikymu administracinių patikrinimų etapu
a) Šalių argumentai
Šia dalimi Belgijos Karalystė kaltina Pirmosios instancijos teismą dėl to, jog klaidingai manydamas, kad Belgijos kontrolės sistema nebuvo veiksminga, nes nebuvo atliktas GIS duomenų tyrimas, jis pažeidė Reglamento Nr. 3508/92 8 straipsnio bei Reglamento Nr. 3887/92 6 ir 9 straipsnių nuostatas. Pirmosios instancijos teismas atmestus Belgijos vyriausybės argumentus pateisino vieninteliu teisiškai klaidingu motyvu, būtent tuo, kad jokia toleravimo riba negali būti taikoma administracinių patikrinimų etapu.
Komisija tvirtina, kad Belgijos valdžios institucijų nurodyta toleravimo riba yra susijusi tik su fiziškai atliekamais patikrinimais ir su tokiais patikrinimais susijusiais netikslumais. Tai negali pateisinti toleravimo ribos administraciniuose patikrinimuose, nes referencinių sklypų plotas turi būti nustatytas prieš pateikiant paraišką ir prieš vykdant bet kokią kontrolę, įskaitant administracinius patikrinimus.
Komisija pripažįsta, kad toleravimo riba yra leistina pradiniu referencinių sklypų nustatymo etapu, vykdomu pagal Reglamento Nr. 3508/92 4 straipsnį, tačiau įdiegus sistemą tokia riba negali būti pakartotinai ir nuolat naudojama, kaip tai darė Belgijos valdžios institucijos.
b) Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia nurodyti, kad skundžiamo sprendimo 60 punkte Pirmosios instancijos teismas aiškiai nusprendė, kad toleravimo riba negali būti priimtina administracinių patikrinimų etapu. Vis dėlto skundžiamo sprendimo 61 punkte jis konstatavo, kad Belgijos valdžios institucijų atlikti patikrinimai negalėjo sutrukdyti mokėti pagalbą be papildomų tam tikrų bylų, kuriose netikslumų yra daugiau nei 5 %, ir visų bylų, kuriose netikslumų yra mažiau nei 5 %, tyrimų.
Taigi, nepaisant 5 % toleravimo ribos taikymo administracinių patikrinimų etapu klausimo, Pirmosios instancijos teismas bet kuriuo atveju nustatė atliktų patikrinimų trūkumus bylose, kuriose skirtumas tarp deklaruoto ploto ir GIS ploto yra didesnis nei 5 %.
Todėl antrojo pagrindo trečia dalis neturi reikšmės.
4. Dėl ketvirtos dalies, susijusios su pavėluotu duomenų kodavimu GIS
a) Šalių argumentai
Šia dalimi Belgijos Karalystė siekia įrodyti, jog klaidingai manydamas, kad Belgijos valdžios institucijų įdiegta sistema nebuvo veiksminga dėl pavėluoto grafinių duomenų kodavimo GIS, Pirmosios instancijos teismas pažeidė Reglamento Nr. 3508/92 8 straipsnį bei Reglamento Nr. 3887/92 6 ir 9 straipsnius.
Ši valstybė narė taip pat kaltina Pirmosios instancijos teismą neįvykdžius pareigos motyvuoti išdėstant skundžiamo sprendimo 65–70 punktuose esančius argumentus. Pirmosios instancijos teismas visų pirma nepagrindė, kodėl po rugpjūčio 31 d. atlikti grafinis kodavimas ir rizikos analizė galėjo būti laikomi pavėluotais, jei teisės akte nebuvo tokios datos nuorodos. Taip pat jis nepritarė Belgijos vyriausybės argumentui, kad po rugpjūčio 31 d. atlikti patikrinimai vietoje buvo tokie pat veiksmingi kaip ir atlikti iki šios datos, nes kai kurių kultūrų atveju rugsėjo ir spalio mėnesiais žemė po derliaus nuėmimo dar nėra suarta, o kitų kultūrų derlius nuimtas tik spalio mėnesio pabaigoje ar lapkričio mėnesio pradžioje.
Komisija mano, kad Pirmosios instancijos teisme pareikštas kaltinimas buvo susijęs ne su patikrinimų vietoje vėlavimu, kaip tai, atrodo, supranta Belgijos Karalystė, bet su vėlyvu grafinių duomenų įvedimu į GIS. Dėl šio vėlyvo duomenų kodavimo GIS nebuvo galima laiku atlikti administracinių patikrinimų, todėl vėliau nebuvo atlikti patikrinimai vietoje arba jie pavėluoti. Belgijos valdžios institucijos taip pat pripažino, kad vėlyvas grafinių duomenų įvedimas į GIS turėjo poveikį atrenkant pagalbos paraiškas, kiek tai susiję su rizikos analize.
b) Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia nurodyti, kad skundžiamo sprendimo 65–70 punktuose, kaip priminė Komisija, Pirmosios instancijos teismas atsižvelgė ne į po rugpjūčio 31 d. atliktų patikrinimų vietoje veiksmingumą, bet į duomenų apie plotus kodavimo GIS vėlavimą, dėl kurio nebuvo galima laiku atlikti administracinių patikrinimų, taip darant kliūtis patikrinimams vietoje.
Kalbant apie motyvavimo nebuvimą, pažymėtina, kad Belgijos vyriausybės šiuo atžvilgiu pateikti argumentai nėra pagrįsti. Iš tiesų skundžiamo sprendimo 70 punkte Pirmosios instancijos teismas paaiškino priežastis, dėl kurių, jo manymu, dėl vėlyvo kodavimo galėjo atsirasti abejonių, susijusių su vėlesnių patikrinimų patikimumu. Jis taip pat nusprendė, jog ši išvada nebuvo paneigta tuo, kad joks su EŽŪOGF susijęs tekstas nenumatė grafinio kodavimo iki kiekvienų metų rugpjūčio 31 dienos.
Dėl šių Pirmosios instancijos teismo išvadų pagrįstumo Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad, remiantis Reglamento Nr. 3887/92 tikslu bei struktūra, jo 6 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą reikia aiškinti taip, kad pradiniai ir papildomi patikrinimai turi būti atliekami, kol dar yra lauko kultūrų ar žemės atidėjimo įrodymų plotuose, kurie pagal Reglamentą Nr. 1765/92 yra mokėjimų objektas, ir bet kuriuo atveju – tais pačiais kalendoriniais metais (žr. 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
,
C-153/01, Rink. p. I-9009
, 152 punktą).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad dėl veiksmingumo patikrinimus lauko kultūrų plotuose reikia atlikti prieš nuimant derlių, o atidėtos žemės plotuose – iki ši pareiga pasibaigs, t. y. iki einamųjų kalendorinių metų rugpjūčio 31 dienos. Bet kuriuo atveju, juo vėliau atliekami patikrinimai, juo labiau tikėtina, kad Komisija gali pagrįstai nuspręsti, jog jie nepakankamai užtikrina pareiškimų pagrįstumą, ir yra didelė EŽŪOGF nuostolių rizika (minėto 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
153 punktas).
Taigi iš teismo praktikos aiškiai matyti, kad tinkamas veiksnys norint įvertinti, ar valstybės narės su lauko kultūromis susijusius patikrinimus atliko pavėluotai, yra derliaus nuėmimo laikotarpis. Šiuo atžvilgiu, kaip Belgijos Karalystė pripažino savo apeliacinio skundo 104 punkte, tam tikrų kultūrų derlius buvo nuimtas iki rugpjūčio 31 dienos.
Todėl prieš remiantis rizikos analize atrenkant pagalbos paraiškų bylas, kurių atžvilgiu turi būti atlikti patikrinimai vietoje, būtina iš anksto užkoduoti duomenis apie plotą GIS.
Iš to išplaukia, kad Komisija galėjo naudoti šią datą, kaip tai nurodyta skundžiamo sprendimo 65 punkte, vertindama GIS užkoduotų duomenų procentinę dalį būtent tą dieną, taigi ir nustatydama šios valstybės įdiegtos kontrolės sistemos patikimumą.
Todėl Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, kad duomenų kodavimą GIS po rugpjūčio 31 dienos galima vertinti kaip tam tikrą vėlavimą. Taip pat jis galėjo pagrįstai nuspręsti, kad šiomis aplinkybėmis, kaip buvo nurodyta skundžiamo sprendimo 67 punkte, Komisija galėjo pagrįstai tvirtinti, jog dėl šio kodavimo nebuvo galima laiku atlikti administracinių patikrinimų, taip sudarant kliūtis atlikti patikrinimus vietoje ir kad dėl šio fakto, kaip taip pat buvo nuspręsta šio sprendimo 69 punkte, tam tikrų bylų atžvilgiu nebuvo atlikti patikrinimai vietoje.
Taigi antrojo pagrindo ketvirtai daliai neturi būti pritarta.
Kadangi antrojo pagrindo pirmos trys dalys taip pat buvo atmestos, reikia atmesti visą šį pagrindą.
C —
Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
1. Šalių argumentai
Belgijos Karalystė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 29–71 punktuose išdėstyti motyvai yra akivaizdžiai nepakankami ir (arba) prieštaraujantys.
Pirma, skundžiamo sprendimo 33 punkte Pirmosios instancijos teismas be jokios analizės pritarė Komisijos argumentui, kad rekomendacijose nustatyta sąlyga – numatanti, jog vienodo dydžio finansinė korekcija suponuoja tai, kad egzistuoja esminis neveikimas taikant aiškius Bendrijos teisės aktus – turi būti skaitoma atsižvelgiant į pirmesniame šių rekomendacijų punkte esančią sąlygą, t. y. kad vienodo dydžio korekcijos turi būti taikomos, jeigu Komisija nustato, jog reglamentu aiškiai reikalaujama arba laikantis aiškios taisyklės numanomai būtina kontrolės priemonė nebuvo tinkamai įgyvendinta. Tačiau toks argumentas prieštarauja pačioms šių rekomendacijų, kuriose ši esminio neveikimo taikant aiškių Bendrijos teisės aktų taisykles sąlyga yra susijusi su kontrolės procedūros pobūdžiu ir su galimybe ją gerinti, sąvokoms.
Antra, Pirmosios instancijos teismas neatsakė į Belgijos vyriausybės argumentą, pagal kurį Komisijos apibendrintoje ataskaitoje nustatytos pareigos – būtent netikslumų atveju atlikti patikrinimus vietoje arba sumažinti plotą, kurio atžvilgiu bus teikiama pagalba, – prieštarauja taikytiniems teisės aktams ir Teisingumo Teismo praktikai, kylančiai iš minėto sprendimo
Agrargenossenschaft Pretzsch
.
Trečia, skundžiamo sprendimo 52 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad Komisija turėjo teisę nustatyti apibendrinamoje ataskaitoje įtvirtintus kontrolės būdus. Be to, pirmesniame skundžiamo sprendimo punkte Pirmosios instancijos teismas, nepateikdamas argumentų, pažymėjo, kad Komisija nurodė šioms institucijoms atlikti patikrinimus vietoje arba sumažinti plotą, kurio atžvilgiu bus teikiama pagalba, arba atlikti kitus administracinius patikrinimus, nors minėtoje ataskaitoje į juos nebuvo jokios nuorodos.
Ketvirta, Pirmosios instancijos teismo argumentai, išdėstyti atitinkamai skundžiamo sprendimo 60 ir 70 punktuose, yra prieštaraujantys. Iš tiesų, Belgijos Karalystės manymu, arba visa rizikos analizė yra neveiksminga dėl toleravimo ribos taikymo, arba ji yra veiksminga tik tų pagalbos paraiškų atžvilgiu, kurių atveju kodavimas buvo atliktas iki rugpjūčio 31 dienos.
Komisija mano, jog Pirmosios instancijos teismas įvykdė pareigą motyvuoti, visų pirma skundžiamo sprendimo 52 ir 57 punktuose primindamas, kad valstybės narės turi užtikrinti veiksmingą kontrolės ir priežiūros sistemą ir kad Belgijos valdžios institucijos turėjo reaguoti į GIS nustatytus netikslumus.
Be to, Komisijos nuomone, skundžiamo sprendimo 60 ir 70 punktai visiškai nėra prieštaraujantys, atsižvelgiant į tai, kad Pirmosios instancijos teismas atitinkamuose šio sprendimo punktuose nagrinėjo du skirtingus pažeidimų tipus.
2. Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia dėl tariamo prieštaravimo ir (arba) skundžiamo sprendimo 33 punkte pateiktų motyvų trūkumo primintina, kad vien aplinkybė, jog tvarka yra gerintina, nepateisina finansinės korekcijos. Turi egzistuoti esminis neveikimas taikant aiškius Bendrijos teisės aktus, dėl kurio EŽŪOGF kyla reali nuostolių ar pažeidimo atsiradimo rizika (žr. minėto 2005 m. vasario 24 d. Sprendimo
Nyderlandai prieš Komisiją
34 punktą ir 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo
Graikija prieš Komisiją
,
C-5/03, Rink. p. I-5925
, 51 punktą).
Belgijos Karalystės manymu, Pirmosios instancijos teismas nepaaiškino, kodėl Komisijos rekomendacijose pakartota minėta taisyklė turi būti skaitoma atsižvelgiant į esančią šiose rekomendacijose, pagal kurią vienodo dydžio korekcijos turi būti taikomos, jeigu Komisija nustato, kad reglamentu aiškiai reikalaujama ar laikantis aiškios taisyklės numanomai būtina kontrolės priemonė nebuvo įgyvendinta.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad Pirmosios instancijos teismas pateisino rekomendacijų nuostatų skaitymą kartu, remdamasis su įrodinėjimo pareiga ginčuose dėl EŽŪOGF sąskaitų apmokėjimo susijusiomis taisyklėmis. Toks pateisinimas yra pakankamas. Iš tiesų, nepaisant šio sprendimo 124 punkte išdėstytos taisyklės taikymo apimties
prima

facie
, vienodo dydžio korekcija gali būti taikoma, net kai neveikimas nustatomas taikant numanomas taisykles, jeigu šių numanomų taisyklių būtina paisyti laikantis aiškių taisyklių (dėl vienodo dydžio korekcijos ir kartu dėl numanomų pareigų pažeidimo žr. minėto 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo
Graikija prieš Komisiją
28 ir 37 punktus).
Kalbant apie tariamą aptariamų numanomų pareigų neatitikimą Bendrijos teismų praktikai, akivaizdu, kad atsižvelgiant į tai, kas pasakyta šio sprendimo 84 punkte, Pirmosios instancijos teismui nereikėjo atlikti tariamo prieštaravimo analizės.
Dėl skundžiamo sprendimo 51 punkto reikia priminti, jog jame buvo apibendrinti Belgijos Karalystės argumentai, kuriais ji tvirtino, kad Komisija nurodė, esant netikslumų, atlikti patikrinimus vietoje, sumažinti plotą arba atlikti kitus administracinius patikrinimus.
Be to, kalbant apie „kitus administracinius patikrinimus“, reikia konstatuoti, kad apibendrintos ataskaitos B.7.1. punkte Komisija jau kaltino šią valstybę narę neatlikus papildomų tyrimų, tai yra šiuo atveju neatlikus kitų, įskaitant administracinius, patikrinimų, kalbant apie pagalbos paraiškas, kurių atžvilgiu skirtumas tarp plotų viršijo 5 %. Iš to matyti, kad Pirmosios instancijos teismas neviršijo skundžiamame sprendime pateiktų kaltinimų, taigi jam nereikėjo pateikti specifinių motyvų šiuo klausimu.
Galiausiai, kalbant apie skundžiamo sprendimo 60 ir 70 punktus, reikia konstatuoti, kad du skirtingi Pirmosios instancijos teismo teiginiai visiškai nėra prieštaraujantys.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
D —
Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu
1. Šalių argumentai
Šiuo pagrindu Belgijos Karalystė kaltina Pirmosios instancijos teismą, jog nuspręsdamas, kad Komisija pagrįstai nustatė jai 9322809 eurų finansinę korekciją, jis klaidingai taikė proporcingumo principą. Pagal šios valstybės narės Pirmosios instancijos teisme pristatytą ekstrapoliacijos metodą dėl tariamų pažeidimų realiai EŽŪOGF patirta žala siekia 1079814 eurų arba daugiausia 1491085 eurų sumą.
Taip pat Belgijos vyriausybė tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas neteisėtai atmetė jos atliktą EŽŪOGF realiai patirtos žalos įvertinimą, remdamasis tik tuo, kad ji neatsižvelgė į nepagrįstai sumokėtų sumų išieškojimą ir į bylas, kurių atžvilgiu kodavimas atliktas pavėluotai. Be to, ši valstybė narė nurodo, kad netgi nesant šių dviejų veiksnių jos ekstrapoliacijos bet kuriuo atveju gali įrodyti Komisijos taikytos vienodo dydžio finansinės korekcijos neproporcingumą.
Komisija nurodo, kad Belgijos valdžios institucijos savo pirminėje ekstrapoliacijoje turėjo atsižvelgti į nepagrįstai sumokėtų sumų išieškojimą, o to jos nepadarė. Iš tiesų jos siekia pateikti naują ekstrapoliaciją apeliacinio proceso stadijoje, nurodydamos galimą maksimalią EŽŪOGF patirtą žalą, dabar siekiančią 3500000 eurų sumą.
2. Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Komisija turi įrodyti, kad buvo pažeistos Bendrijos teisės normos, o nustačius šį pažeidimą, valstybė narė prireikus turi įrodyti, kad Komisija suklydo vertindama jo finansines pasekmes (minėto 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo
Graikija prieš Komisiją
38 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Dėl taikytos korekcijos pobūdžio, atsižvelgiant į rekomendacijas, reikia priminti, kad kai nėra įmanoma tiksliai įvertinti Bendrijos patirtų nuostolių, Komisija gali nustatyti vienodo dydžio korekciją (žr. 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo
Jungtinė Karalystė prieš Komisiją
,
C-346/00, Rink. p. I-9293
, 53 punktą).
Būtent taip yra šioje byloje, o ginčijamame sprendime Komisijos taikyta 2 % korekcija yra viena iš mažiausių taikytinų (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Jungtinė Karalystė prieš Komisiją
56 punktą).
Šiuo atžvilgiu, kai Komisija, užuot atsisakiusi finansuoti visas dėl pažeidimo atsiradusias išlaidas, nustatė taisykles, skirtas skirtingai traktuoti pažeidimus atsižvelgiant į neatliktus patikrinimus ir rizikos EŽŪOGF laipsnį, valstybė narė turi įrodyti, kad šie kriterijai yra savavališki ir neteisingi (šiuo klausimu žr. 1998 m. spalio 1 d. Sprendimo
Italija prieš Komisiją
,
C-242/96, Rink. p. I-5863
, 75 punktą; 1999 m. balandžio 22 d. Sprendimo
Nyderlandai prieš Komisiją
,
C-28/94, Rink. p. I-1973
, 56 punktą bei 2002 m. kovo 21 d. Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
,
C-130/99, Rink. p. I-3005
, 44 punktą).
Dėl ginčijamame sprendime taikytos 2 % vienodo dydžio korekcijos Belgijos Karalystė pateikė ekstrapoliaciją, kuria buvo siekiama įrodyti, kad maksimali EŽŪOGF patirta žala buvo mažesnė nei ta, kuri nustatyta pagal Komisijos taikytą vienodo dydžio korekciją.
Tačiau reikia konstatuoti, kad esant trūkumų patikrinimuose, įvertinant žalą, kurią gali patirti EŽŪOGF, reikia atsižvelgti būtent į ūkininkams nepagrįstai išmokėtos pagalbos už plotą išieškojimą.
Taigi Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, jog Belgijos Karalystė neįrodė, kad maksimali EŽŪOGF patirta žala negali būti didesnė nei 1491085 eurų. Šiuo atžvilgiu, priešingai nei tvirtina ši valstybė narė, neatsižvelgus į nepagrįstai sumokėtų sumų išieškojimą, pateikta ekstrapoliacija negali turėti įrodomosios galios, siekiant įrodyti aptariamos finansinės korekcijos neproporcingumą.
Be to, apeliacinio proceso stadijoje pateikdama antrą maksimalios žalos, kurią EŽŪOGF patyrė dėl valdžios institucijų atliktų patikrinimų trūkumų, ekstrapoliaciją, Belgijos Karalystė taip patvirtino santykinę savo pirmųjų ekstrapoliacijų, kurias atmetė Pirmosios instancijos teismas, įrodomąją vertę.
Iš to išplaukia, kad šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas negali būti kaltinamas pažeidęs proporcingumo principą.
Savo apeliacinio skundo 122 punkte Belgijos Karalystė daro nuorodą į skundžiamo sprendimo 93 punktą, kuriame Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog atsižvelgiant į tai, kad buvo nustatyta mažiausia rekomendacijose nurodyta 2 % vienodo dydžio korekcija ir kad rekomendacijos nebuvo ginčijamos, ši korekcija negalėjo pažeisti proporcingumo principo. Tačiau ši valstybė narė šiuo atžvilgiu nepateikė konkrečių argumentų, kuriais būtų nuginčytas šis Pirmosios instancijos teismo teiginys.
Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką iš EB 225 straipsnio, Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmosios pastraipos ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos c punkto matyti, kad apeliaciniame skunde reikia tiksliai nurodyti sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamas dalis ir teisinius argumentus, kuriais grindžiamas šis prašymas (žr. 2006 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo
Reynolds Tobacco ir kt. prieš Komisiją
,
C-131/03 P, Rink. p. I-7795
, 49 punktą ir 2007 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
Lindorfer prieš Tarybą
,
C-227/04 P, Rink. p. I-6767
, 45 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kad pasakyta, ketvirtasis pagrindas yra atmestinas.
E —
Dėl penktojo pagrindo, pagrįsto teisės klaida, susijusia su neribotos jurisdikcijos nebuvimu finansinių korekcijų atžvilgiu
1. Šalių argumentai
Belgijos Karalystė mano, kad Pirmosios instancijos teismas, atmesdamas kaip nepriimtiną jos prašymą remiantis savo neribota jurisdikcija sumažinti Komisijos nustatytos finansinės korekcijos sumą, padarė teisės klaidą.
Šiuo atžvilgiu ši valstybė narė tvirtina, jog EB 229 straipsnis, kuris numato, kad Tarybos ir jos kartu su Europos Parlamentu bendrai priimti reglamentai gali suteikti Teisingumo Teismui neribotą jurisdikciją skirti tokiuose reglamentuose numatytas baudas, neturi būti taikomas. Iš tiesų aptariamos finansinės sankcijos yra numatytos ne reglamente, o Komisijos rekomendacijose.
Vis dėlto remdamasi 2001 m. spalio 2 d. Sprendimu
BEI prieš Hautem
(
C-449/99 P, Rink. p. I-6733
) Belgijos vyriausybė mano, kad neribota jurisdikcija
ex nihilo
gali būti pripažinta Bendrijos teismams.
Komisija primena principą, pagal kurį EŽŪOGF gali padengti tik pagal Bendrijos taisykles patirtas išlaidas. Taigi ji privalo atsisakyti finansuoti bet kokias nepagrįstas išlaidas arba net visas, kai pažeidimo atveju neįmanoma nustatyti tikslios išlaidų sumos.
Tokiu atveju ir atsižvelgiant į proporcingumo principą vienodo dydžio korekcijų sistema leidžia situacijas, kai padaryti pažeidimai vertinami skirtingai, taikant finansines korekcijas, apskaičiuotas pagal nuostolių atsiradimo riziką, kuri kyla biudžetui, valstybėms narėms nesilaikant Bendrijos taisyklių. Todėl ši sistema negali būti laikoma nepagrįstų mokėjimų baudų sistema.
Kalbant apie minėtą sprendimą
BEI prieš Hautem
, pažymėtina, kad Komisija mano, jog Teisingumo Teismas pripažino, kad jis turi neribotą jurisdikciją šioje byloje tik dėl ypatingo aptariamo ginčo pobūdžio, dėl kurio bylą nagrinėjantis teismas paprastai turi neribotą jurisdikciją. Tačiau kadangi EŽŪOGF sąskaitų apmokėjimas nesusijęs su baudomis, su juo susijusios bylos neturi ypatingo pobūdžio, pateisinančio neribotos jurisdikcijos pripažinimą.
2. Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia konstatuoti, kad EŽŪOGF srityje, kaip teisingai nurodė Pirmosios instancijos teismas, jokia nuostata Bendrijos teismams nesuteikia neribotos jurisdikcijos, kaip numatyta EB 229 straipsnyje.
Kalbant apie argumentą, pagrįstą tariamu finansinių korekcijų, kurias Komisija nustatė remdamasi savo priimtomis rekomendacijomis šioje srityje, baudžiamuoju pobūdžiu, reikia priminti, kad tokia finansine korekcija siekiama išvengti EŽŪOGF apsunkinimo sumomis, kurios nebuvo skirtos finansuoti nagrinėjamais Bendrijos teisės aktais siekiamo tikslo, todėl ši korekcija nėra bauda (žr. 2001 m. sausio 11 d. Sprendimo
Graikija prieš Komisiją
,
C-247/98, Rink. p. I-1
, 13 ir 14 punktus bei 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Graikija prieš Komisiją
,
C-332/01, Rink. p. I-7699
, 63 punktą).
Šiomis aplinkybėmis Belgijos vyriausybės argumentas, kad Bendrijos teismams turi būti pripažinta neribota jurisdikcija Komisijos nustatytų finansinių korekcijų sumų atžvilgiu apmokant EŽŪOGF sąskaitas, negali būti pagrįstas tariamu jų baudžiamuoju pobūdžiu.
Taigi reikia atmesti penktąjį pagrindą kaip nepagrįstą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti apeliacinį skundą.
VI —

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, Teisingumo Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas. Šioje byloje kiekviena bylos šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Belgijos Karalystė ir Europos Bendrijų Komisija pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.