CELEX: 62005CJ0295
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Priimtinumas
EB 86 straipsnio 1 dalis
Savarankiškos taikymo srities nebuvimas
Informacija, leidžianti Teisingumo Teismui naudingai atsakyti į pateiktus klausimus
Direktyvos 92/50/EEB, 93/36/EEB ir 93/37/EEB
Nacionalinės teisės aktai, leidžiantys valstybės įmonei tiesioginiu viešosios valdžios institucijų užsakymu vykdyti operacijas išvengiant bendrosios viešųjų sutarčių sudarymo tvarkos taikymo
Vidaus valdymo struktūra
Sąlygos
Viešosios valdžios institucijos pareiga atskirą subjektą kontroliuoti analogiškai kaip savo tarnybas
Atskiro subjekto pareiga didžiąją veiklos dalį vykdyti su viena ar daugiau viešosios valdžios institucijų, kurioms jis priklauso

Prašymu priimti prejudicinį sprendimą siekiama sužinoti, ar atsižvelgiant į EB 86 straipsnio 1 dalį valstybė narė gali numatyti
valstybės įmonei teisinį režimą, leidžiantį jai vykdyti operacijas išvengiant 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EEB
dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1), 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/36/EEB
dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 199, p. 1) ir 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos
93/37/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 199, p. 54) taikymo ir ar šios direktyvos draudžia
tokį režimą.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp
Asociación Nacional de Empresas Forestales
(toliau –
Asemfo
) ir
Administración del Estado
dėl pareiškimo, kuriuo skundžiamas įmonei
Transformación Agraria SA
(toliau –
Tragsa
) taikytinas teisinis režimas.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Direktyvos 92/50 1 straipsnyje nurodyta:
„Šioje direktyvoje:
a)      viešojo paslaugų pirkimo sutartys – tai atlygintinio piniginio pobūdžio sutartys, kurias raštu sudaro paslaugų teikėjas ir
perkančioji organizacija <…>
<…>
b)      perkančiosios organizacijos – tai valstybės, regioninės ar vietos valdžios institucijos, viešosios teisės reglamentuojamos
įstaigos, taip pat asociacijos, kurias sudaro viena ar daugiau tokių valdžios institucijų arba viešosios teisės reglamentuojamų
įstaigų.
<…>“
Direktyvos 93/36 1 straipsnis numato:
„Šioje direktyvoje:
a)      „viešojo prekių pirkimo sutartys“ – tai raštu sudarytos atlygintinio piniginio pobūdžio sutartys dėl prekių pirkimo, lizingo
(finansinės nuomos), nuomos arba pirkimo išsimokėtinai, numatant jas įsigyti ar to nenumatant, sudaromos tarp tiekėjo (fizinio
arba juridinio asmens) ir vienos iš b punkte nurodytų perkančiųjų organizacijų. Tokių prekių pristatymas gali dar apimti jų
išdėstymo ir instaliavimo darbus;
b)      „perkančiosios organizacijos“ – tai valstybės, regioninės ar vietos valdžios institucijos, viešosios teisės reguliuojamos
organizacijos bei iš vienos ar kelių tokių institucijų arba viešosios teisės reguliuojamų organizacijų sudarytos asociacijos;
<...>“
Direktyvos 93/37 1 straipsnis suformuluotas taip:
„Šioje direktyvoje:
a)      „viešojo darbų pirkimo sutartys“ – tai atlygintinio piniginio pobūdžio sutartys, kurios tarp rangovo ir perkančiosios organizacijos,
kaip ji apibrėžta b punkte, sudarytos raštu ir kurių tikslas – atlikti arba kartu atlikti ir suprojektuoti darbus, susijusius
su viena iš II priede nurodytų profesinės veiklos rūšių, arba atlikti darbą, apibrėžtą c punkte, arba bet kokiomis priemonėmis
atlikti darbą, atitinkantį perkančiosios organizacijos nurodytus reikalavimus;
b)      „perkančiosios organizacijos“ – tai valstybės, regioninės ar vietos valdžios institucijos, viešosios teisės reguliuojamos
įstaigos, vienos ar kelių tokių institucijų arba viešosios teisės reguliuojamų įstaigų sudarytos asociacijos.
<…>“

Nacionalinės teisės aktai
Viešųjų pirkimų teisės aktai
1995 m. gegužės 18 d. Įstatymo Nr. 13/1995 dėl viešosios administracijos sudaromų viešųjų sutarčių (BOE, Nr. 119, 1995 m.
gegužės 19 d., p. 14601), kodifikuoto 2000 m. birželio 16 d. Karaliaus įstatyminiu dekretu Nr. 2/2000 (BOE, Nr. 148, 2000 m.
birželio 21 d., p. 21775, toliau – Įstatymas Nr. 13/1995), 152 straipsnyje nurodyta:
„1.      Administracija gali vykdyti darbus per savo tarnybas panaudodama turimus žmogiškuosius ar materialinius išteklius arba bendradarbiaudama
su privačiais rangovais su sąlyga, kad šiuo atveju darbų vertė yra mažesnė nei <...>, jeigu yra viena iš šių aplinkybių:
a)      Administracijai priklauso numatomus darbus galintys atlikti fabrikai, įranga, dirbtuvės arba techninės ar pramonės tarnybos;
tokiu atveju paprastai turi būti naudojamasi šia darbų vykdymo sistema.
<...>“
Įstatymo Nr. 13/1995 194 straipsnyje nurodoma:
„1.      Administracija gali gaminti kilnojamuosius daiktus, per savo tarnybas panaudodama turimus žmogiškuosius ar materialinius išteklius
arba bendradarbiaudama su privačiais rangovais, su sąlyga, kad šiuo atveju darbų vertė yra mažesnė nei nurodyta 177 straipsnio
2 dalyje, jeigu yra viena iš šių aplinkybių:
a)      Administracijai priklauso fabrikai, įranga, dirbtuvės arba techninės ar pramonės tarnybos, galinčios atlikti numatomus darbus;
tokiu atveju paprastai turi būti naudojamasi šia darbų vykdymo sistema.
<...>“

Tragsa
atžvilgiu taikytinas režimas
Steigti
Tragsa
leista 1977 m. sausio 21 d. Karaliaus dekreto Nr. 379/1977 (BOE, Nr. 65, 1977 m. kovo 17 d., p. 6202) 1 straipsniu.
Šiame Karaliaus dekrete nustatytos
Tragsa
atžvilgiu taikytinas režimas vėliau buvo pakeistas dar prieš priimant 1997 m. gruodžio 30 d. Įstatymą Nr. 66/1997 dėl mokestinių,
administracinių ir socialinių priemonių (BOE, Nr. 313, 1997 m. gruodžio 31 d., p. 38589), kuris vėliau buvo pakeistas 2002 m.
gruodžio 30 d. Įstatymu Nr. 53/2002 (BOE, Nr. 313, 2002 m. gruodžio 31 d., p. 46086) ir 2003 m. gruodžio 30 d. Įstatymu Nr. 62/2003
(BOE, Nr. 313, 2003 m. gruodžio 31 d. p. 46874, toliau – Įstatymas Nr. 66/1997).
Įstatymo Nr. 66/1997 88 straipsnyje „Teisinis režimas“ nurodyta:
„1.      (
Tragsa
) yra valstybės bendrovė <…>, pagal šio įstatymo nuostatas teikianti paslaugas daugiausia kaimiškųjų vietovių vystymo ir aplinkos
išsaugojimo srityje.
2.      Autonominės sritys gali dalyvauti
Tragsa
kapitale įsigydamos akcijų, kurias perleisti galima tik Ekonomikos ir finansų ministerijos leidimu, suteiktu pagal Žemės
ūkio, žvejybos ir maisto ministerijos bei Aplinkos ministerijos pasiūlymą.
3.
Tragsa
vykdoma veikla:
a)      žemės ūkio, gyvulininkystės, miškininkystės, kaimiškųjų vietovių vystymo, gamtos ir aplinkos išsaugojimo bei apsaugos, akvakultūros
ir žuvininkystės bet kokia veikla, darbai ir paslaugų teikimas, taip pat gamtos išteklių naudojimui ir valdymui pagerinti
būtina veikla, ypač Ispanijos kaimiškųjų vietovių istorijos paveldo išsaugojimo ir praturtinimo darbai <…>;
b)      žemės ūkio, gyvulininkystės, miškininkystės, kaimiškųjų vietovių vystymo, aplinkos apsaugos ir būklės gerinimo, akvakultūros
bei žuvininkystės, gamtos išsaugojimo bei gamtos išteklių naudojimo ir valdymo sričių studijų, planų, projektų rengimas ir
bet kokių techninių bei su mokymais susijusių konsultacijų ir pagalbos teikimas šiose srityse;
c)      žemės ūkio, gyvulininkystės, miškininkystės, akvakultūros veikla, prekyba šių rūšių veiklos produktais, taip pat fermų, kalnynų,
žemės ūkio, miškininkystės, aplinkos arba gamtos apsaugos centrų bei gamtinių zonų ir gamtos išteklių administravimas ir valdymas;
d)      naujų žemės ūkio, miškininkystės, aplinkos, akvakultūros arba žuvininkystės, gamtos apsaugos technologijų, įrangos ir sistemų
bei tausaus gamtos išteklių naudojimo sistemų skatinimas, jų vystymas ir pritaikymas;
e)      tokio pobūdžio kilnojamųjų daiktų gamyba ir prekyba jais;
f)      kova su stichinėmis nelaimėmis, augalinės ir gyvulinės kilmės ligomis, miškų gaisrais ir jų prevencija, taip pat skubios techninės
pagalbos darbų ir užduočių vykdymas;
g)      žemės ūkio, aplinkos ir kaimiškųjų vietovių gyventojų infrastruktūros statybų ar eksploatacijos finansavimas bei bendrovių
steigimas, taip pat dalyvavimas jau įsteigtose bendrovėse, kurių tikslai susiję su įmonės vykdoma veikla;
h)      kaimiškųjų vietovių, žemės ūkio, miškininkystės ir aplinkos srities veikla, darbai, techninė pagalba, konsultacijos ir paslaugų
teikimas trečiųjų asmenų prašymu nacionalinėje teritorijoje ir už jos ribų, tiesiogiai arba per dukterines įmones.
4.      Kaip administracijos instrumentinė priemonė ir techninė tarnyba
Tragsa
išimtinėmis teisėmis pati arba per dukterines įmones vykdo tuos jos vykdomos veiklos sričiai priskiriamus darbus, kuriuos
jai paveda valstybės centrinė administracija, autonominės sritys ir joms priklausančios viešosios organizacijos, ypač skubius
arba ypatingos padėties aplinkybėmis nurodytus darbus.
<…>
5.      Nei
Tragsa
, nei jos dukterinės įmonės negali dalyvauti tose viešosios valdžios institucijų vykdomose viešųjų pirkimų procedūrose, kuriose
jos yra veikimo priemonė. Tačiau, nesant šių pirkimų dalyvių,
Tragsa
gali būti pavesta vykdyti viešame kvietime pateikti pasiūlymus nurodytą veiklą.
6.      Bendra per
Tragsa
atliktos veiklos, darbų, projektų, studijų ir tiekimų vertė nustatoma atliktos veiklos etapams taikant atitinkamus kompetentingos
institucijos nustatytus įkainius. Šie įkainiai apskaičiuojami taip, kad atitiktų realias vykdymo išlaidas, o jų taikymas įvykdytiems
etapams pagrindžia atliktus darbus arba suteiktas paslaugas.
7.      (Įstatymo Nr. 13/195) nuostatos taikomos darbų atlikimo, prekių tiekimo, konsultavimo ir pagalbos bei paslaugų tiekimo sutarčių,
kurias
Tragsa
ir jos dukterinės įmonės sudaro su trečiaisiais asmenimis, skelbimui, sutarčių sudarymui ir jų formoms, jeigu sutarčių vertė
yra lygi arba didesnė už (šio įstatymo) 135 straipsnio 1 dalyje, 177 straipsnio 2 dalyje ir 203 straipsnio 2 dalyje nustatytą
vertę.“
1999 m. kovo 5 d. Karaliaus dekretas Nr. 371/1999, nustatantis
Tragsa
atžvilgiu taikytiną režimą (1999 m. kovo 16 d. BOE Nr. 64, p. 10605), detalizuoja teisinį, ekonominį ir administracinį šios
bendrovės ir jos dukterinių įmonių, veikiančių kaip viešosios administracijos instrumentinė priemonė arba techninė tarnyba,
režimą jų santykiuose su šia administracija dėl administracinių veiksmų nacionalinėje teritorijoje ar už jos ribų.
Pagal Karaliaus dekreto Nr. 371/1999 2 straipsnį visos
Tragsa
akcijos priklauso viešiesiems asmenims.
Šio Karaliaus dekreto 3 straipsnyje „Teisinis režimas“ nurodyta:
„1.
Tragsa
ir jos dukterinės įmonės yra valstybės centrinės administracijos ir kiekvienos suinteresuotos autonominės srities instrumentinė
priemonė ir techninė tarnyba.
Įvairūs minėtos viešosios administracijos departamentai ar ministerijos, jai priklausančios organizacijos ir bet kokios formos
subjektai, turintys su šiomis institucijomis bendrų veiklos planų, šiuo Karaliaus dekretu nustatyta tvarka gali pavesti
Tragsa
arba jos dukterinėms įmonėms darbus ir veiklą, kuriais įgyvendinamos jų teisės ir funkcijos, bei papildomus ar šalutinius
darbus ir veiklą.
2.
Tragsa
ir jos dukterinės įmonės privalo vykdyti administracijos pavestus darbus ir veiklą. Ši pareiga apima tik jos vykdomos veiklos
sričiai priskiriamus užsakymus, jai pateikiamus kaip instrumentinė priemonei ir techninei tarnybai.
3.      Skubūs pavedimai, kuriuos kompetentinga valdžios institucijos paveda
Tragsa
ir jos dukterinėms įmonėms įvykus bet kokiai katastrofai ar stichinei nelaimei, yra privalomi ir vykdomi pirmiausia.
Ypatingos padėties atvejais, kai viešosios valdžios institucijos privalo veikti nedelsdamos, jos gali tiesiogiai naudotis
Tragsa
bei jos dukterinėmis įmonėmis ir nurodyti imtis veiksmų, būtinų užtikrinti veiksmingiausią asmenų ir turto apsaugą bei tarnybų
veikimą.
Šiuo tikslu
Tragsa
ir jos dukterinės įmonės įtraukiamos į egzistuojančias apsaugos nuo pavojų nuostatas bei veiksmų planus ir vadovaujasi šių
teisės aktų įgyvendinimo protokolais. Tokiose situacijose jos mobilizuoja visas reikalingas savo turimas priemones.
4.      Viešoji administracija, bendradarbiaudama su kita administracija ar viešosios teisės reglamentuojamais subjektais arba teikdama
savitarpio pagalbą, gali šiai kitai administracijai ar viešosios teisės reglamentuojamiems subjektams pasiūlyti pasinaudoti
Tragsa
ir jos dukterinėmis įmonėmis kaip jų pačių instrumentinėmis priemonėmis <...>
5.      <…>
Tragsa
ir jos dukterinių įmonių organizavimo, priežiūros ir kontrolės funkcijas vykdo Žemės ūkio, žvejybos ir maisto ministerija
bei Aplinkos ministerija.
6.
Tragsa
ir jos dukterinių įmonių santykiai su tomis viešosios valdžios institucijomis, kurių veikimo priemonės ir techninės tarnybos
jos yra, yra instrumentinio, o ne sutartinio pobūdžio, todėl visais atžvilgiais tai yra vidaus, priklausomybės ir pavaldumo
santykiai.“
Karaliaus dekreto Nr. 371/1999 4 straipsnis „Ekonominis režimas“, suformuluotas taip:
„1.      Dėl šio Karaliaus dekreto 3 straipsnyje nurodytos
Tragsa
ir jos dukterinėms įmonėms pavestos veiklos, darbų, techninės ir konsultacinės pagalbos, tiekimų ir suteiktų paslaugų jų
patirtos išlaidos atlyginamos taikant šiame straipsnyje numatytus įkainius <…>
2.      Įkainiai apskaičiuojami ir vykdymo etapams taikomi taip, kad atitiktų realiai patirtas visas jų įgyvendinimo tiesiogines ir
netiesiogines išlaidas.
<…>
7.      Dėl naujų įkainių, galiojančių įkainių pakeitimų bei peržiūros procedūrų, mechanizmų ir formulių atskirai sprendžia kiekviena
viešosios valdžios institucija, kurios veikimo priemonė ir techninė tarnyba yra
Tragsa
bei jos dukterinės įmonės.
<…>“
Galiausiai Karaliaus dekreto Nr. 371/1999 5 straipsnis „Administracinis veiklos režimas“ numato:
„1.
Tragsa
ar jos dukterinėms įmonėms pavestos privalomos užduotys, atsižvelgiant į aplinkybes, nurodomos projektuose, instrukcijose
ar kituose techniniuose dokumentuose <…>
2.      Prieš pateikdamos užsakymą kompetentingos institucijos patvirtina pirmiau nurodytus dokumentus ir atlieka privalomus techninius,
teisinius, biudžeto ir kontrolės bei išlaidų patvirtinimo formalumus.
3.      Kiekvieną privalomą užduotį administracija paveda
Tragsa
arba jos dukterinėms įmonėms formaliu prašymu, kuriame, be kitos naudingos informacijos, nurodo savo pavadinimą, įvykdymo
terminą, vertę, atitinkamą biudžeto skyrių ir prireikus anuitetus, iš kurių vykdomas finansavimas, ir atitinkamą sumą, taip
pat už užsakymo įgyvendinimą atsakingą asmenį. <...>
<…>“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytos faktinės aplinkybės gali būti apibendrintos taip.
1996 m. vasario 23 d.
Asemfo
apskundė
Tragsa
, pareikalaudama pripažinti, kad ši piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi Ispanijos miškininkystės darbų, paslaugų ir projektų
rinkoje, nes nesilaikė Įstatyme Nr. 13/1995 numatytų viešųjų pirkimų procedūrų. Šios asociacijos nuomone,
Tragsa
specifinis statusas leidžia šiai bendrovei vykdyti daug operacijų tiesioginiu valdžios institucijų užsakymu, o tai pažeidžia
viešojo pirkimo sutarčių sudarymo ir laisvos konkurencijos principus bei panaikina bet kokią konkurenciją Ispanijos rinkoje.
Kaip valstybės įmonė Bendrijos teisės prasme
Tragsa
negali turėti privilegijuoto statuso viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklių atžvilgiu tuo pretekstu, kad yra administracijos
techninė tarnyba.
1997 m. spalio 16 d. kompetentingos institucijos sprendimu šis skundas buvo atmestas remiantis tuo, kad
Tragsa
yra administracijos tarnyba, neturinti savarankiškos teisės priimti sprendimus ir privalanti vykdyti jai nurodytus darbus.
Ši bendrovė veikia ne rinkos sąlygomis, todėl jos veiklai netaikoma konkurencijos teisė.

Asemfo
apskundė šį sprendimą
Tribunal de Defensa de la Competencia
. 1998 m. kovo 30 d. Sprendimu šis teismas atmetė šį ieškinį nuspręsdamas, jog
Tragsa
įvykdytas operacijas atliko pati administracija, o konkurencijos teisę ši bendrovė galėtų pažeisti, tik jei veiktų savarankiškai.

Asemfo
apskundė šį sprendimą apeliacine tvarka
Audiencia Nacional
, kuris savo ruožtu 2001 m. rugsėjo 26 d. Sprendimu patvirtino pirmosios instancijos teismo sprendimą.

Asemfo
apskundė šį sprendimą kasacine tvarka
Tribunal Supremo
, teigdama, kad kadangi
Tragsa
yra valstybės įmonė, ji negali būti laikoma administracijos tarnyba, kuriai leidžiama nukrypti nuo viešojo pirkimo sutarčių
sudarymo taisyklių, ir kad toks šios bendrovės teisinis statusas, koks apibrėžtas Įstatymo Nr. 66/1997 88 straipsnyje, yra
nesuderinamas su Bendrijos teise.
Nustatęs, kad
Tragsa
yra administracijos veikimo priemonė ir kad ši bendrovė vykdo tik viešosios valdžios institucijų nurodymus, neturėdama teisės
atsisakyti juos vykdyti ir nustatyti šių nurodymų vykdymo kainos,
Tribunal Supremo
suabejojo dėl
Tragsa
teisinio statuso suderinamumo su Bendrijos teise, atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo praktiką dėl nuostatų, susijusių su
viešojo pirkimo sutarčių sudarymo tvarka ir laisva konkurencija, taikymo valstybės įmonėms.
Be to, primindamas, kad 2003 m. gegužės 8 d. Sprendime
Ispanija prieš Komisiją
(C‑349/97, Rink. p. I‑3851) Teisingumo Teismas dėl
Tragsa
nusprendė, jog ši bendrovė turi būti laikoma administracijos tiesioginio veikimo priemone, prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikęs teismas patikslina, kad jo nagrinėjamoje byloje yra faktinių aplinkybių, į kurias tame sprendime nebuvo atsižvelgta,
pavyzdžiui, aktyvus viešojo sektoriaus dalyvavimas žemės ūkio darbų rinkoje, kuris reikšmingai iškraipytų šią rinką, net jei
ši bendrovė
de jure
veiktų ne rinkos sąlygomis, nes teisiniu požiūriu tai yra administracijos dalyvavimas.
Šiomis aplinkybėmis
Tribunal Supremo
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar pagal EB 86 straipsnio 1 dalį Europos Sąjungos valstybė narė gali
ex lege
numatyti valstybės įmonei teisinį režimą, leidžiantį jai vykdyti darbus išvengiant bendrosios viešojo pirkimo sutarčių sudarymo
konkurso būdu tvarkos taikymo, jei nėra ypatingos padėties ar konkretaus viešojo intereso, nepaisant to, viršijama ar neviršijama
Europos direktyvose šiuo atžvilgiu nustatyta ekonominė vertės riba?
2.      Ar toks teisinis režimas yra suderinamas su <...> Direktyva 93/36/EEB ir <...> Direktyva 93/37/EEB <...>, iš dalies pakeistomis
1997 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/52/EB (OL L 328, p. 1) ir 2001 m. rugsėjo 13 d. Komisijos
direktyva 2001/78/EB, kuri neseniai pakeista 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo
darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, p. 114)?
3.      Bet kuriuo atveju, ar <...> sprendimo
Ispanijos Karalystė prieš Komisiją
<...> motyvai yra taikytini
Tragsa
ir jos dukterinėms įmonėms, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką viešojo pirkimo sutarčių sudarymo srityje ir į tai,
kad administracija paveda
Tragsa
daug į laisvos konkurencijos sritį nepatenkančių darbų ir kad tokia situacija gali reikšmingai iškraipyti atitinkamą rinką?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl priimtinumo

Tragsa
, Ispanijos vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija ginčija Teisingumo Teismo kompetenciją priimti sprendimą dėl prašymo priimti
prejudicinį sprendimą ir abejoja šį prašymą pateikusio teismo užduotų klausimų priimtinumu, pateikdamos kelis argumentus.
Pirmiausia šie klausimai susiję tik su nacionalinių priemonių vertinimu, todėl jie nepriklauso Teisingumo Teismo kompetencijai.
Be to, šie klausimai yra hipotetiniai, nes jais prašoma pateikti atsakymą dėl problemų, kurios nesvarbios pagrindinės bylos
išsprendimui ir su ja nesusijusios. Nors vienintelis svarbus
Asemfo
nurodytas teisinis pagrindas yra viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklių pažeidimas, vien toks pažeidimas neleidžia tvirtinti,
kad
Tragsa
piktnaudžiauja dominuojančia padėtimi rinkoje. Be to, neatrodo, kad Teisingumo Teismas turėtų aiškinti direktyvas dėl viešojo
pirkimo sutarčių sudarymo nacionalinėje byloje, kurioje siekiama išsiaiškinti, ar ši bendrovė piktnaudžiavo neva dominuojančia
padėtimi.
Galiausiai prašyme priimti prejudicinį sprendimą nepateikiama jokios informacijos apie atitinkamą rinką ir tariamai dominuojančią
Tragsa
padėtį joje. Jame taip pat nenurodomi išsamūs EB 86 straipsnio taikytinumo motyvai ir visiškai neminima šio straipsnio taikymo
kartu su EB 82 straipsniu galimybė.
Reikia priminti, pirma, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, nors pagal EB 234 straipsnį pradėtoje procedūroje
Teisingumo Teismas negali priimti sprendimo dėl vidaus teisės normų suderinamumo su Bendrijos teise, nes šias normas turi
aiškinti nacionaliniai teismai, Teisingumo Teismas gali jiems pateikti visapusišką Bendrijos teisės išaiškinimą, kuris jiems
leistų įvertinti tokių normų suderinamumą su Bendrijos teise (2006 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Wilson
, C‑506/04, Rink. p. I‑0000, 34 bei 35 punktai bei juose nurodyta teismo praktika).
Antra, taip pat iš nusistovėjusios teismo praktikos išplaukia, kad Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant
pagal Sutarties 234 straipsnį tik nacionalinis teismas, nagrinėjantis bylą ir turintis priimti būsimą sprendimą, atsižvelgdamas
į konkrečias aplinkybes, turi įvertinti tiek prejudicinio sprendimo reikalingumą savo sprendimui priimti, tiek Teisingumo
Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl, jeigu pateikti nacionalinių teismų klausimai susiję su Bendrijos teisės nuostatos
aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės privalo priimti sprendimą (be kita ko, žr. 2004 m. balandžio 1 d. Sprendimo
Bellio F.lli
, C‑286/02, Rink. p. I–3465, 27 punktą ir 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio
, C‑217/05, Rink. p. I‑0000, 16 ir 17 punktus bei juose nurodytą teismo praktiką).
Trečia, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad nacionalinio teismo pateiktą prašymą galima atmesti tik tuo atveju,
jeigu akivaizdu, kad prašomas Bendrijos teisės normos išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis
arba dalyku, jeigu problema yra hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi faktinės ar teisinės informacijos, būtinos naudingai
atsakyti į jam pateiktus klausimus (2006 m. lapkričio 23 d. Sprendimo
Asnef-Equifax ir Administración del Estado
, C‑238/05, Rink. p. I‑0000, 17 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Be to, Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad siekiant pateikti Bendrijos teisės išaiškinimą, kuris būtų naudingas
nacionaliniam teismui, reikia, kad jis apibrėžtų pateikiamų klausimų faktines aplinkybes ir pagrindines teisines nuostatas
arba bent paaiškintų šį klausimą pagrindžiančias faktines prielaidas (2006 m. lapkričio 9 d. Sprendimo
Nemec
, C‑205/05, Rink. p. I‑0000, 25 punktas ir minėto sprendimo
Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio
26 punktas bei jame nurodyta teismo praktika).
Šiuo atžvilgiu iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, jog būtina, kad nacionalinis teismas pateiktų minimalius paaiškinimus
dėl prašomų išaiškinti Bendrijos nuostatų pasirinkimo priežasčių bei ryšio, kuris, jo manymu, egzistuoja tarp šių nuostatų
ir byloje taikytinų nacionalinės teisės aktų (minėto sprendimo
Nemec
26 punktas ir 2006 m. gruodžio 5 d. Sprendimo
Cipolla ir kt.
, C‑94/04 ir C‑202/04, Rink. p. I‑0000, 38 punktas).
Pagrindinėje byloje pirmiausia akivaizdu, kad jei Teisingumo Teismas iš tikrųjų negali priimti sprendimo dėl
Tragsa
teisinio statuso suderinamumo su Bendrijos teise, niekas jam netrukdo pateikti su Bendrijos teise susijusių paaiškinimų,
kurie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui leistų pačiam nuspręsti dėl
Tragsa
teisinio statuso suderinamumo su Bendrijos teise.
Tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar atsižvelgiant į šio sprendimo 31‑33 punktuose primintą teismo praktiką, Teisingumo
Teismas turi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų reikia pažymėti, kad sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą glaustai, bet
tiksliai nurodytos faktinės pagrindinės bylos aplinkybės ir atitinkamos taikytinos nacionalinės teisės nuostatos.
Iš tikrųjų iš šio sprendimo aiškiai matyti, kad pagrindinė byla pradėta
Asemfo
pateikus ieškinį dėl
Tragsa
teisinio statuso, kuris šiai įmonei, kaip teigia ieškovė pagrindinėje byloje, leidžia tiesioginiu administracijos užsakymu
vykdyti daugumą operacijų nesilaikant skelbimo taisyklių, įtvirtintų direktyvose dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo. Šioje
byloje
Asemfo
taip pat teigia, jog kaip valstybės įmonė
Tragsa
negali turėti privilegijuoto statuso viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklių atžvilgiu tuo pretekstu, kad yra valdžios
institucijos techninė tarnyba.
Be to, sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą antrajame ir trečiajame klausimuose remiantis Teisingumo Teismo
praktika aiškiai paaiškinamos priežastys, dėl kurių nacionalinis teismas prašo išaiškinti viešojo pirkimo sutarčių sudarymo
direktyvas bei ryšį tarp atitinkamų Bendrijos teisės aktų ir atitinkamoje srityje taikomų nacionalinės teisės aktų.
Dėl pirmojo klausimo, kuriuo siekiama sužinoti, ar EB 86 straipsnio 1 dalis draudžia
Tragsa
atžvilgiu taikytiną teisinį režimą, reikia priminti, kad pagal šį straipsnį valstybės įmonėms bei įmonėms, kurioms valstybės
narės suteikia specialias arba išimtines teises, valstybės narės nepriima naujų teisės aktų ir nepalieka galiojančiųjų, prieštaraujančių
EB sutartyje nurodytoms taisyklėms, ypač toms taisyklėms, kurios yra nustatytos EB 12 ir 81–89 straipsniuose.
Iš aiškios EB 86 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad ji neturi savarankiškos taikymo srities, nes turi būti skaitoma
kartu su atitinkamomis Sutarties nuostatomis.
Iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nacionalinio teismo nurodyta atitinkama nuostata yra
EB 86 straipsnio 1 dalis, skaitoma kartu su EB 82 straipsniu.
Šiuo atžvilgiu reikia pripažinti, kad sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą nėra aiškios nuorodos dėl dominuojančios
padėties buvimo,
Tragsa
piktnaudžiavimo tokia padėtimi ir tokios padėties poveikio prekybai tarp valstybių narių.
Be to, panašu į tai, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmajame klausime daro prielaidą, kad operacijos
iš esmės gali būti laikomos viešojo pirkimo sutartimis, ir bet kuriuo atveju Teisingumo Teismo prašo įvertinti šią prielaidą
atsakant į antrąjį klausimą.
Taigi iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog kitaip nei antrojo ir trečiojo klausimų atveju, Teisingumo Teismas neturi faktinės
ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į pirmąjį klausimą.
Iš to darytina išvada, kad nors pirmasis klausimas turi būti pripažintas nepriimtinas, prašymas priimti prejudicinį sprendimą
yra priimtinas kitų dviejų klausimų atžvilgiu.

Dėl esmės
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar Direktyvos 93/36 ir
93/37 su pakeitimais, padarytais Direktyvomis 97/52, 2001/78 ir 2004/18, draudžia tokį teisinį režimą, koks taikomas
Tragsa
atžvilgiu, leidžiantį jai vykdyti operacijas išvengiant šiomis direktyvomis numatytos tvarkos taikymo.
Pirmiausia reikia pripažinti, kad nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikė nuorodas į Direktyvas 97/52,
2001/78 ir 2004/18, atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktinių aplinkybių kontekstą ir datą bei tokį
Tragsa
veiklos pobūdį, koks nurodytas Įstatymo Nr. 66/1997 88 straipsnio 3 dalyje, šį antrąjį klausimą reikia nagrinėti pagal taisykles,
įtvirtintas direktyvose dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo, t. y. Direktyvose 92/50, 93/36 ir 93/37, kurios nagrinėjamu
atveju yra svarbios.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad iš pirmesniame punkte nurodytų direktyvų 1 straipsnio a punkto išplaukia, jog viešojo
paslaugų, prekių ar darbų pirkimo sutartis – tai atlygintinio piniginio pobūdžio sutartis, kurią raštu sudarė paslaugų teikėjas,
prekių tiekėjas arba rangovas ir perkančioji organizacija, kaip jie apibrėžti šių direktyvų 1 straipsnio b punkte.
Šiuo atveju pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal Įstatymo Nr. 66/1997 88 straipsnio 1 ir 2 dalis
Tragsa
yra valstybės įmonė, kurios kapitale gali dalyvauti ir autonominės sritys. To paties 88 straipsnio 4 dalyje ir Karaliaus
dekreto Nr. 371/1999 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje patikslinama, kad
Tragsa
yra valstybės centrinės administracijos ir kiekvienos atitinkamos autonominės srities administracijos instrumentinė priemonė
ir techninė tarnyba.
Be to, kaip matyti iš Karaliaus dekreto Nr. 371/1999 3 straipsnio 2–5 dalių ir 4 straipsnio 1, 2 ir 7 dalių,
Tragsa
privalo vykdyti jos vykdomos veiklos srityje duotus valstybės centrinės administracijos, autonominių sričių bei pastarosioms
priklausančių viešųjų organizacijų užsakymus ir neturi galimybės laisvai nustatyti savo veiklos įkainių.
Galiausiai pagal šio Karaliaus dekreto 3 straipsnio 6 dalį
Tragsa
santykiai su šiomis valdžios institucijomis, kurių instrumentinė priemonė ir techninė tarnyba ji yra, yra instrumentinio,
o ne sutartinio pobūdžio, todėl visais atžvilgiais tai vidaus, priklausomybės ir pavaldumo santykiai.

Asemfo
tvirtina, kad nors teisiniai santykiai, atsirandantys dėl užsakymų, kuriuos gauna
Tragsa
, formaliuoju požiūriu yra vienašališki, vadovaujantis Teisingumo Teismo praktika iš tikrųjų tai yra neginčijamas sutartinis
ryšys su užsakovu. Ji šiuo klausimu nurodo 2001 m. liepos 12 d. Sprendimą
Ordine degli Architetti ir kt.
(C‑399/98, Rink. p. I‑5409). Šiomis aplinkybėmis, net jei atrodo, kad
Tragsa
veikia viešųjų valdžios institucijų užsakymu, iš tikrųjų ji yra administracijos subrangovė, todėl jai turi būti taikomos
viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklės.
Šiuo klausimu reikia priminti minėto sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
205 punktą, kuriame kitokiomis nei nagrinėjamos pagrindinės bylos aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, jog kaip administracijos
instrumentinė priemonė ir techninė tarnyba
Tragsa
pati arba per dukterines įmones vykdo tik tuos darbus, kuriuos jai pavedė valstybės centrinė administracija (Administración
General del Estado), autonominės sritys ir joms priklausančios viešosios organizacijos.
Reikia pastebėti, kad nors
Tragsa
negali pasirinkti, ar vykdyti atitinkamų kompetentingų institucijų užsakymus, ir nustatyti savo teikiamų paslaugų įkainių,
prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo patikrinti, ar įvykdyta sutarties buvimu grindžiama atitinkamų
direktyvų taikytinumo sąlyga.
Bet kuriuo atveju svarbu priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką direktyvose dėl viešojo pirkimo sutarčių
sudarymo numatytas kvietimas pateikti pasiūlymą nėra privalomas, net kai subrangovas yra nuo perkančiosios organizacijos teisiškai
atskiras subjektas, jei įvykdytos dvi sąlygos. Pirma, viešosios valdžios institucija, kuri yra perkančioji organizacija, atitinkamą
atskirą subjektą turi kontroliuoti analogiškai kaip savo tarnybas ir, antra, pagrindinę savo veiklos dalį šis subjektas turi
vykdyti su viena ar daugiau valdžios institucijų, kurioms jis priklauso (žr. 1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimo
Teckal
, C‑107/98, Rink. p. I‑8121, 50 punktą; 2005 m. sausio 11 d. Sprendimo
Stadt Halle ir RPL Lochau
, C‑26/03, Rink. p. I–1, 49 punktą; 2005 m. sausio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑84/03, Rink. p. I‑139, 38 punktą; 2005 m. lapkričio 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Austriją
, C‑29/04, Rink. p. I‑9705, 34 punktą ir 2006 m. gegužės 11 d. Sprendimo
Carbotermo ir Consorzio Alisei
, C‑340/04, Rink. p. I‑4137, 33 punktą).
Taigi reikia išnagrinėti, ar pagal pirmesniame punkte minėtą teismo praktiką reikalaujamos dvi sąlygos yra įvykdytos
Tragsa
atveju.
Dėl su viešosios valdžios institucijos kontrole susijusios pirmosios sąlygos iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog aplinkybė,
kad perkančiajai organizacijai, vienai ar kartu su kitomis viešosios valdžios institucijomis, priklauso visas bendrovės, su
kuria sudaryta sutartis, kapitalas, iš principo gali reikšti, kad šios bendrovės atžvilgiu šios perkančiosios organizacijos
turima kontrolė yra analogiška savo tarnybų atžvilgiu turimai kontrolei (minėto sprendimo
Carbotermo ir Consorzio Alisei
37 punktas).
Kalbant apie pagrindinę bylą, iš bylos medžiagos matyti, nepažeidžiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
teisės tai patikrinti, jog 99 %
Tragsa
akcijų priklauso pačiai Ispanijos valstybei per kontroliuojančiąją investicinę bendrovę ir garantijų fondą, o keturioms autonominėms
sritims, turinčios po vieną akciją, priklauso 1 % šių akcijų.
Šiuo atžvilgiu negalima sutikti su teiginiu, kad ši sąlyga gali būti įvykdyta tik Ispanijos valstybės užsakymu įgyvendinamų
sutarčių atveju, o autonominių sričių užsakymų atžvilgiu
Tragsa
turi būti laikoma trečiuoju asmeniu.
Iš tikrųjų iš Įstatymo Nr. 66/1997 88 straipsnio 4 dalies ir Karaliaus dekreto Nr. 371/1999 3 straipsnio 2–6 dalių bei 4 straipsnio
1 ir 7 dalių išplaukia, kad
Tragsa
privalo vykdyti viešosios valdžios institucijų, įskaitant autonomines sritis, pateikiamus užsakymus. Panašu į tai, jog iš
šių nacionalinės teisės aktų taip pat išplaukia, kad kaip ir Ispanijos valstybės atveju, būdama instrumentinė priemonė ir
techninė tarnyba
Tragsa
negali laisvai nustatyti savo vykdomos veiklos įkainių ir kad šios įmonės santykiai su autonominėmis sritimis nėra sutartiniai.
Taigi atrodo, kad
Tragsa
neturėtų būti laikoma trečiuoju asmeniu jos akcijų turinčių autonominių sričių atžvilgiu.
Dėl antros sąlygos, kad pagrindinę savo veiklos dalį
Tragsa
turi vykdyti su viena ar daugiau valdžios institucijų, kurioms ji priklauso, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog tais
atvejais, kai įmonę valdo kelios institucijos, ši sąlyga įvykdoma, jei ši įmonė pagrindinę savo veiklos dalį vykdo nebūtinai
tik vienos ar kitos iš šių institucijų, bet visų šių institucijų kartu paėmus atžvilgiu (minėto sprendimo
Carbotermo ir Consorzio Alisei
70 punktas).
Kalbant apie pagrindinę bylą, iš bylos medžiagos matyti, kad
Tragsa
vykdo vidutiniškai daugiau kaip 55 % savo veiklos su autonominėmis sritimis ir beveik 35 % – su valstybe. Taip pat matyti,
kad pagrindinė šios bendrovės veiklos dalis vykdoma su valdžios institucijomis ir organizacijomis, kurioms ji priklauso.
Tokiomis aplinkybėmis, nepažeidžiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teisės tai patikrinti, reikia
laikyti, kad šio sprendimo 55 punkte nurodytos Teisingumo Teismo praktikos reikalaujamos dvi sąlygos šiuo atveju yra įvykdytos.
Iš visų pirmiau išdėstytų motyvų išplaukia, kad į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, jog Direktyvos 92/50, 93/36 ir 93/37
nedraudžia tokio teisinio režimo, koks taikomas
Tragsa
atžvilgiu, leidžiančio jai, kaip valstybės įmonei ir įvairių viešosios valdžios institucijų instrumentinei priemonei bei techninei
tarnybai, vykdyti operacijas išvengiant šių direktyvų numatytos tvarkos taikymo, jei, pirma, atitinkamos viešosios valdžios
institucijos šią įmonę kontroliuoja analogiškai kaip savo tarnybas ir, antra, pagrindinę veiklos dalį tokia įmonė vykdo su
šiomis institucijomis.
Dėl trečiojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą, kuris pateiktas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrąjį klausimą, į trečiąjį
klausimą atsakyti nereikia.

Dėl išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo, 1993 m.
birželio 14 d. Tarybos direktyva  93/36/EEB dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo ir 1993 m. birželio
14 d. Tarybos direktyva 93/37/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo nedraudžia tokio teisinio režimo,
koks taikomas
Transformación Agraria SA
atžvilgiu, leidžiančio jai, kaip valstybės įmonei ir įvairių viešosios valdžios institucijų instrumentinei priemonei bei techninei
tarnybai, vykdyti operacijas išvengiant šių direktyvų numatytos tvarkos taikymo, jei, pirma, atitinkamos viešosios valdžios
institucijos šią įmonę kontroliuoja analogiškai kaip savo tarnybas ir, antra, pagrindinę veiklos dalį tokia įmonė vykdo su
šiomis institucijomis.
Parašai.
*
Proceso kalba: ispanų.