CELEX: 62000CJ0274
Överklagande
Tjänstemän
Anspråk på ställning som tillfälligt anställd
För sent ingiven ansökan
Avvisning av talan
Uppenbart att överklagandet i vissa delar inte kan upptas till prövning och i övriga delar är ogrundat

Domskäl
1 Odette Simon har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 10 juli 2000, med stöd av artikel 49 i EG-stadgan samt motsvarande bestämmelser i EKSG-stadgan och Euratomstadgan för domstolen, överklagat förstainstansrättens dom av den 10 maj 2000 i mål T-177/97, Simon mot kommissionen (REGP 2000, s. I-A-75 och II-319, nedan kallad den överklagade domen), genom vilken rätten ogillade hennes talan dels om ogiltigförklaring av kommissionens beslut att avslå hennes begäran om en retroaktiv ändring av hennes administrativa ställning, vilken hon ingivit för att det arbete som hon utfört sedan år 1966 vid olika organ som slutit avtal med kommissionen skulle betraktas som utfört av en tillfälligt anställd hos gemenskaperna (nedan kallat det omtvistade beslutet), dels om förpliktande för kommissionen att betala en euro i symbolisk ersättning för ideell skada som hon anser sig ha lidit.
Bakgrunden till tvisten
2 Bakgrunden till talan har i den överklagade domen angivits på följande sätt:
"1. Inom ramen för de femåriga forskningsprogrammen inom ergonomi för kol- och stålindustrin som genomförs enligt artikel 55 i EKSG-fördraget, har kommissionen till och med år 1995 genom avtal anlitat självständiga företag och organisationer för att samordna och till de berörda nationella industrierna sprida resultaten av studier som utförs av olika forskare inom ramen för dessa program. Enligt dessa avtal blev det ifrågavarande företaget eller organisationen under hela programmets varaktighet ett övervakningsorgan med ansvar för informations- och samordningsbyrån för gemenskapens handlingsprogram inom ergonomi enligt EKSG-fördraget ..., som är etablerat i Luxemburg.
2. Sökanden, som från år 1957 till år 1960, då hon sade upp sig, hade varit gemenskapstjänsteman i lönegrad C, var från år 1966 till år 1993 anställd vid informations- och samordningsbyrån av flera på varandra följande övervakningsorgan, nämligen Société des Sciences Médicales, Ligue Luxembourgeoise contre la Tuberculose, Société d'Ergonomie de Langue Française, Gesellschaft für Arbeitswissenschaft, och från år 1980 Gesellschaft für Sicherheitswissenschaft (nedan kallat GFS).
3. Från och med den 1 mars 1993 till och med den 14 januari 1994, och därefter från och med den 1 juli till och med den 30 november 1994, var sökanden direkt anställd hos kommissionen enligt tidsbegränsade anställningsavtal upprättade enligt luxemburgsk lag. Syftet med anställningen var att biträda kommissionen vid förberedandet av rapporter avseende gemenskapsprogrammen inom ergonomi.
4. Sedan ett nytt avtal mellan kommissionen och GFS träffats för perioden 1 december 1994-31 augusti 1995, fick GFS uppdraget att samordna och sprida resultaten av de studier som utförts under det sjätte ergonomiprogrammet. Sökanden var på nytt anställd av GFS som chef för informations- och samordningsbyrån under samma period som den som avsågs i avtalet mellan kommissionen och GFS. Det avtalet, liksom sökandens avtal, förlängdes till den 25 oktober 1995. Därefter förnyade inte kommissionen avtalet med GFS och sökandens avtal upphörde att gälla vid avtalstidens slut.
5. Den 16 januari 1996 väckte sökanden talan mot GFS vid arbetsdomstolen i Luxemburg och yrkade skadestånd för att uppsägningen skett utan saklig grund.
6. Genom en skrivelse av den 28 juni 1996 framställde sökanden, parallellt med ansökan om stämning, en begäran till kommissionen enligt artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna om att hennes arbete sedan år 1966 skulle betraktas som arbete utfört av en tillfälligt anställd hos gemenskaperna. Till stöd för sitt yrkande åberopade hon att det enda syftet med anställningsavtalen mellan henne och dessa organ var att kringgå tillämpningen av bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna och anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna. Hon yrkade även en euro i symboliskt skadestånd för att kommissionen hade åsidosatt sin omsorgsplikt gentemot henne.
7. Då kommissionen inte svarade ingav sökanden den 2 december 1996 ett klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna mot det underförstådda beslutet att avslå hennes begäran.
8. Genom ett beslut av den 2 april 1997, som delgavs sökanden den 8 april 1997, avslog den ledamot av kommissionen som var ansvarig för personalfrågor klagomålet i egenskap av myndighet med behörighet att ingå anställningsavtal.
9. Den 12 mars 1997 avvisade arbetsdomstolen i Luxemburg sökandens talan med hänvisning till att hon inte hade bevisat att vare sig GFS eller dess chef utgjorde arbetsgivare."
3 Den 11 juni 1997 väckte Odette Simon talan vid förstainstansrätten och yrkade dels att det omtvistade beslutet skulle ogiltigförklaras, dels att kommissionen skulle betala en euro i symbolisk ersättning för den ideella skada som hon hade åsamkats på grund av att kommissionen hade åsidosatt sin omsorgs- och biståndsplikt mot henne.
4 Till stöd för sin enda grund för ogiltighetsförklaring avseende maktmissbruk, gjorde Odette Simon gällande att de anställningsavtal som sedan den 15 maj 1966 ingåtts mellan henne och olika företag och organisationer som fungerat som övervakningsorgan borde betraktas som anställningsavtal för tillfälligt anställda enligt artikel 1 i anställningsvillkor för övriga anställda, och att hennes administrativa ställning följaktligen borde ändras från och med detta datum. Hon grundade sina argument särskilt på dom av den 6 december 1989 i mål C-249/87, Mulfinger m.fl. mot kommissionen (REG 1989, s. 4127), och på dom av den 1 februari 1979 i mål 17/78, Deshormes mot kommissionen (REG 1979, s. 189), enligt vilka ingåendet av anställningsavtal eller uppdragsavtal i enlighet med lagstiftningen i en medlemsstat anses som rättsstridigt om gemenskapen väljer denna avtalsform, inte för att tillgodose tjänstens behov, utan i syfte att kringgå tillämpningen av bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna eller anställningsvillkoren för övriga anställda.
5 För att visa att hennes arbetsuppgifter var permanenta och kunde anses utgöra gemenskapsuppgifter, anförde Odette Simon följande argument. För det första utförde hon hela tiden sina arbetsuppgifter under direkt ledning av kommissionens tjänstemän vid generaldirektoratet för socialpolitik som ansvarade för ergonomiprogrammen. För det andra bidrog hennes anställning till förverkligandet av ett av de mål som kommissionen tilldelats genom EKSG-fördraget, nämligen säkerheten på arbetsplatsen inom kol- och stålindustrierna och organisationen av samarbetet mellan forskningsorgan för detta ändamål. För det tredje ingick kostnaderna för byråns informations- och samordningsverksamhet i EKSG:s budget, och för det fjärde visade hennes lön att hennes arbete motsvarade det som utförs av kommissionens tjänstemän i lönegrad A5.
Den överklagade domen
6 Förstainstansrätten ogillade talan i den överklagade domen.
7 Förstainstansrätten ansåg i punkterna 37 och 38 i den överklagade domen att det följer av artiklarna 1 och 6 i anställningsvillkoren för övriga anställda att en person inte kan erhålla en ställning som gemenskapstjänsteman då arbetsgivaren inte är kommissionen eller en annan gemenskapsinstitution utan en juridisk person som omfattas av lagen i en medlemsstat, vilken inte kan likställas med en administrativ enhet inom den berörda institutionen.
8 Förstainstansrätten påpekade i punkt 40 att det arbete som Odette Simon hade utfört vid informations- och samordningsbyrån hade grundats på anställningsavtal eller uppdragsavtal som hon ingått med de organisationer och företag som efterträtt varandra vad gäller förvaltningen av byrån och att dessa anställningsavtal hade omfattats av luxemburgsk lag och av bestämmelserna i avtalen.
9 I punkt 42 kom förstainstansrätten till slutsatsen att under perioden 1966-1993, och därefter under perioden 1 december 1994-25 oktober 1995, hade Odette Simons på varandra följande arbetsgivare utgjorts av i föregående punkt omnämnda organisationer och företag, och inte kommissionen.
10 Efter att i punkt 43 ha avfärdat Odette Simons argument att kommissionen krävt detta slags anställningsavtal, ansåg förstainstansrätten dessutom, i punkt 44, att olika faktiska omständigheter som anförts av klaganden, angående ett påstått beroendeförhållande mellan henne och kommissionen samt likheten mellan hennes situation och den som gäller för en tillfälligt anställd, inte var relevanta.
11 I punkterna 46-49 konstaterade förstainstansrätten att domarna i de ovannämnda målen Mulfinger m.fl. mot kommissionen och Deshormes mot kommissionen inte var relevanta i förevarande fall. I dessa fall diskuterades nämligen hur de avtal som sökanden ingått med kommissionen skulle kvalificeras, och de rörde inte avtal med utomstående juridiska personer.
12 Eftersom kommissionen inte var part till något av de avtal som Odette Simon ingått, hade något maktmissbruk inte förekommit i det förevarande fallet.
13 Följaktligen ansåg förstainstansrätten i punkt 50 att det följde av samtliga omständigheter att Odette Simon inte retroaktivt kunde erhålla en ställning som tillfälligt anställd i gemenskaperna, och lämnade således yrkandet om att ogiltigförklara det omtvistade beslutet utan bifall.
14 Förstainstansrätten lämnade även, i punkterna 56-60, skadeståndsyrkandet utan bifall.
verklagandet
15 Odette Simon har den 10 juli 2000 inkommit med ett överklagande av förstainstansrättens dom, vilken delgavs henne den 12 maj 2000. Ett ändrat överklagande har ingivits på grund av att den först ingivna handlingen innehöll ett antal felaktigheter beträffande både de faktiska omständigheterna och vissa formkrav. Den andra handlingen, som av klagandens ombud ingavs till förstainstansrättens kansli den 12 juli 2000, har på begäran av kansliet följts av en förklarande skrivelse som inkom till kansliet per fax den 13 juli 2000.
16 Den första handlingen registrerades av domstolen den 11 juli 2000 och delgavs kommissionen samma dag. Den ändrade versionen av överklagandet tillsammans med den förklarande skrivelsen skickades till kommissionen den 17 juli 2000.
17 Ankomstdagen för den ändrade versionen av överklagandet har inte angivits på denna. I den förklarande skrivelsen nämndes endast den 17 juli 2000 som registreringsdatum jämte uppgiften "(fax 13.7)".
18 Odette Simon har i sitt överklagande yrkat att domstolen skall
- upphäva förstainstansrättens dom och ogiltigförklara det omtvistade beslutet,
- fastställa att det arbete hon utförde från och med den 15 maj 1966 till och med den 25 oktober 1995 skall anses vara utfört av en tillfälligt anställd vid kommissionen.
19 Till stöd för sitt överklagande har Odette Simon gjort gällande att förstainstansrätten gjort en felaktig rättstillämpning genom att inte godta grunden avseende maktmissbruk.
20 I sin första grund har Odette Simon gjort gällande att förstainstansrätten har gjort en felaktig rättstillämpning genom att inte undersöka rättsenligheten av de avtal som kommissionen ingått med de olika organen för övervakning av en infrastruktur (nedan kallad byrån) som först kallades "sekretariatet för gemenskapsforskning om säkerhet" och därefter "sekretariatet för gemenskapsforskning inom ergonomi" och slutligen från år 1980 "byrån för information om och samordning av gemenskapens handlingsprogram inom ergonomi enligt EKSG". Hon har påstått att förstainstansrätten borde ha efterforskat kommissionens verkliga syfte med hänsyn till avtalens föremål, det vill säga det verkliga syftet med att till nämnda organ delegera övervakningsuppdraget samt förvaltningen av nämnda byrå. I detta hänseende har hon gjort gällande att det enda verkliga syftet var att säkerställa byråns finansiering och således möjliggöra för kommissionen att uppfylla sina skyldigheter såvitt avser information och samordning av forskningsarbeten som vidtagits enligt artikel 55 i EKSG-fördraget.
21 Enligt Odette Simon borde förstainstansrätten ha undersökt huruvida de förklaringar var trovärdiga som kommissionen lämnat för att motivera sin rätt att blanda sig i verkställandet av de avtal som ingåtts med övervakningsorganen, särskilt rätten att föreskriva att byrån skulle behålla anställd personal, att deras lönevillkor skulle beakta antalet tjänsteår samt att ange arbetsvillkoren.
22 Dessutom borde förstainstansrätten ha gjort en bedömning av de uppgifter som faktiskt utfördes för kommissionens räkning av övervakningsorganen, nämligen i huvudsak det finansiella ansvaret för förvaltningen av byrån inom ramen för de medel som kommissionen ställde till dess förfogande och skyldigheten att utnämna en chef för byrån med högst två assistenter.
23 I sin andra grund har Odette Simon gjort gällande att det var felaktigt av förstainstansrätten att inte undersöka den verkliga arten av det hierarkiska samband som förelåg mellan henne å ena sidan, och de olika övervakningsorganen samt kommissionen och de gemenskapstjänstemän som hade ansvar för genomförandet av de program som antagits med stöd av artikel 55 i EKSG-fördraget, å andra sidan. Hon har tillagt att förstainstansrätten borde ha kontrollerat om arten av de arbetsuppgifter som hon utförde vid byrån var sådan att de utgjorde permanenta uppgifter som ingår i de gemenskapsuppgifter som ankommer på institutionerna enligt fördragen.
24 Odette Simon har slutligen åberopat det förhållandet att kommissionens tjänsteman i den slutliga repliken vid förhandlingen i förstainstansrätten gjorde gällande att kommissionen kanske borde ha anställt henne direkt utan att använda sig av ett mellanled i form av övervakningsorganen.
25 I sitt svaromål har kommissionen beträffande den ändrade versionen av överklagandet gjort en invändning om rättegångshinder på grundval av att denna version inkommit för sent. Vad gäller den version av överklagandet som ingavs den 10 juli 2000, anser kommissionen att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning i den del det innebär ett ifrågasättande av förstainstansrättens självständiga bedömningar samt i den del det yrkas att de tjänster som Odette Simon utfört under perioden 15 maj 1996-25 oktober 1995 skall anses ha utförts av en tillfälligt anställd tjänsteman vid kommissionen. I andra hand anser kommissionen att överklagandet är ogrundat och skall ogillas.
26 Kommissionen, som informerades i en skrivelse från förstainstansrättens kansli den 12 januari 2001 om det datum då den ändrade versionen av överklagandet ingavs, har ifrågasatt det tillvägagångssätt som består i att inge ett överklagande och sedan, ett par dagar senare, inge en ändrad version av detta överklagande utan att lämna några förklaringar angående räckvidden av de ändringar som har gjorts.
27 För övrigt anser kommissionen, efter en grundlig genomgång av den ändrade versionen av överklagandet, att denna inte väsentligen ändrar det första överklagandet, och kommissionen kvarstår således helt vid sin ursprungliga ståndpunkt.
Domstolens bedömning
Huruvida överklagandet kan upptas till sakprövning
Huruvida den ändrade versionen av överklagandet kan upptas till sakprövning
28 Kommissionen har inte gjort någon invändning om rättegångshinder såvitt avser överklagandet i sig, vilket den anser har ingivits inom föreskriven tid, utan kommissionen har ifrågasatt huruvida den ändrade versionen av överklagandet kan tas upp till sakprövning. Det verkar som om kommissionen vidhåller detta ställningstagande även efter det att den genom skrivelse av den 12 januari 2001 informerats om det datum då den ändrade versionen ingavs. Kommissionen har bland annat gjort gällande att den inlaga som innehöll den ändrade versionen inte på något ställe angav vilka ändringar som gjorts i det överklagande som ingavs den 10 juli 2000 såvitt avser felaktigheter beträffande de faktiska omständigheterna och vissa formkrav. I sitt svar på nämnda skrivelse erinrade kommissionen särskilt om att enligt artikel 111 i domstolens rättegångsregler sker ett överklagande genom att "en skrivelse" inges till domstolens kansli.
29 Inledningsvis konstaterar domstolen att enligt artikel 49 första stycket i EKSG-stadgan för domstolen och artikel 80.1 i rättegångsreglerna har den ändrade versionen av överklagandet ingivits inom fristen på två månader räknat från delgivningen av domen, vilken delgavs den 12 maj 2000.
30 Odette Simons rätt att till och med sista arbetsdagen i den frist som föreskrivs i EKSG-stadgan för domstolen inge en ansökan genom vilken talan anhängiggörs, innebär att hon även har en möjlighet att inom denna frist återkalla en första ansökan genom vilken talan anhängiggjorts för att ersätta den, inom samma frist, med en ny version av denna handling.
31 Odette Simon har tydligt visat att hon underförstått avsåg att återkalla den ursprungliga ansökan i syfte att ersätta den med en ny version av överklagandet, vilken ingavs inom den frist som anges i artikel 49 första stycket i EKSG-stadgan för domstolen, genom att inge en ändrad och fullständig version av det ursprungliga överklagandet, som på begäran av domstolens kansli följdes av en förklarande skrivelse.
32 Den ändrade versionen av överklagandet kan således upptas till sakprövning och ansökan skall anses ha ingivits genom denna version. Följaktligen kan kommissionens invändning om rättegångshinder inte godtas.
Huruvida yrkandena i överklagandet till viss del inte kan upptas till sakprövning
33 I den del Odette Simon har yrkat att domstolen skall fastställa att de tjänster som hon utfört skall anses ha "utförts av en tillfälligt anställd tjänsteman vid kommissionen", skall det erinras om att enligt artikel 113.1 i domstolens rättegångsregler får yrkandena i ett överklagande avse att de yrkanden som framställts i första instans helt eller delvis skall bifallas. Nya yrkanden får inte framställas.
34 Domstolen konstaterar att Odette Simon inte någon gång framställt ett sådant yrkande under förfarandet i första instans.
35 Om Odette Simon tillåts framställa yrkanden avseende en ändring av hur tjänsterna skall betecknas, innebär det att nya yrkanden godtas i strid med nämnda artikel 113.1 andra strecksatsen i rättegångsreglerna.
36 Det är således uppenbart att nämnda yrkande inte kan prövas i sak.
Prövning i sak
37 I sin första grund har Odette Simon ifrågasatt huruvida de avtal som kommissionen ingått med olika övervakningsorgan är rättsenliga. I detta sammanhang har hon genom den första grundens första del gjort gällande att förstainstansrätten inte har efterforskat kommissionens verkliga syfte.
38 Domstolen erinrar om att enligt artikel 42.2 första stycket i domstolens rättegångsregler får nya grunder inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.
39 Om en part skulle tillåtas att vid domstolen åberopa en ny grund som han inte hade åberopat vid förstainstansrätten, skulle det innebära att han vid domstolen, som har en begränsad behörighet i mål om överklagande, skulle kunna anhängiggöra en mer omfattande tvist än den som förstainstansrätten har prövat. Domstolen är i ett mål om överklagande således endast behörig att pröva den lägre instansens rättsliga bedömning av de grunder som har behandlats vid den (se dom av den 1 juni 1994 i mål C-136/92 P, kommissionen mot Brazzelli Lualdi m.fl., REG 1994, s. I-1981, punkt 59, och beslut av den 17 juli 1998 i mål C-442/97 P, Sateba mot kommissionen, REG 1998, s. I-4913, punkt 30).
40 Även om Odette Simon gjorde gällande att kommissionens handlande utgjorde maktmissbruk i förhållande till henne, vilket skulle medföra att kommissionen blev skyldig att med retroaktiv verkan tillerkänna henne ställning som tillfälligt anställd, ifrågasatte hon aldrig vid förstainstansrätten att de avtal som ingåtts med övervakningsorganen var rättsenliga på grund av att kommissionen med dessa avtal enbart avsett att säkerställa byråns finansiering och möjliggöra för kommissionen att uppfylla sina skyldigheter såvitt avser information och samordning av forskningsarbeten.
41 Vid förstainstansrätten åberopade Odette Simon - i syfte att visa att hon hade utfört arbetsuppgifter som var permanenta och som kan anses utgöra gemenskapsuppgifter - endast det förhållandet att kostnaderna för byråns informations- och samordningsverksamhet ingått i EKSG:s budget.
42 Med hänsyn till det ovanstående skall den första grundens första del avvisas.
43 I den första grundens andra del har Odette Simon gjort gällande att förstainstansrätten underlåtit att kontrollera trovärdigheten av de förklaringar som kommissionen lämnat för att motivera sin rätt att blanda sig i verkställandet av de avtal som ingåtts med övervakningsorganen.
44 Domstolen påpekar i detta hänseende att enligt artikel 225 EG och artikel 51 i EG-stadgan för domstolen skall ett överklagande vara begränsat till rättsfrågor. Enligt den sistnämnda bestämmelsen skall ett överklagande grundas på bristande behörighet hos förstainstansrätten, på rättegångsfel som kränker klagandens intressen eller på att förstainstansrätten har åsidosatt gemenskapsrätten.
45 Domstolen är således varken behörig att fastställa vilka faktiska omständigheter som är relevanta eller, i princip, att bedöma den bevisning som förstainstansrätten godtog till stöd för dessa omständigheter.
46 Förstainstansrätten är däremot dels ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna är därför inte, utom i det fall då de anförda uppgifterna har missuppfattats, en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll inom ramen för ett överklagande (se särskilt dom av den 11 februari 1999 i mål C-390/95 P, Antillean Rice Mills m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. I-769, punkt 29, och beslut av den 21 februari 2002 i de förenade målen C-486/01 P-R och C-488/01 P-R, Front national m.fl. mot Europaparlamentet m.fl., REG 2002, s. I-0000, punkterna 83-85).
47 Undersökningen av huruvida kommissionens förklaringar är trovärdiga ingår i bedömningen av de faktiska omständigheterna och utgör därför inte en fråga som är underställd domstolens kontroll inom ramen för ett överklagande.
48 Den första grundens andra del kan således inte heller läggas till grund för sakprövningen.
49 I sin andra grund har Odette Simon kritiserat förstainstansrätten för att den inte undersökte den verkliga arten av det hierarkiska samband som förelåg mellan henne å ena sidan, och de olika övervakningsorganen samt kommissionen och gemenskapstjänstemännen, å den andra sidan. Den undersökte inte heller arten av de arbetsuppgifter som hon utförde.
50 Denna anmärkning avser, i sin helhet, att ifrågasätta den rättsliga kvalificering som förstainstansrätten gjort avseende den verkliga arten av detta samband.
51 Förstainstansrätten prövade emellertid dessa omständigheter i punkterna 43 och 44 i den överklagade domen och ansåg, med rätta, att domstolens rättspraxis (dom av den 11 juli 1985 i de förenade målen 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 och 10/84, Salerno m.fl. mot kommissionen, REG 1985, s. 2523) inte var förenlig med klagandens argument.
52 Vad slutligen avser påpekandet i punkt 24 i förevarande dom angående den kommentar som kommissionens tjänsteman gjorde vid den muntliga förhandlingen, och enligt vilken kommissionen kanske borde ha anställt Odette Simon direkt utan att använda sig av ett mellanled i form av övervakningsorganen, anser domstolen att denna kommentar endast kan tolkas som en tveksamhet i fråga om det lämpliga i att Odette Simon anställdes genom sådana organ.
53 Detta argument saknar grund och kan således inte godtas.
54 Av ovanstående överväganden framgår att i den del överklagandet kan upptas till sakprövning skall det lämnas utan bifall.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
55 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som är tillämplig i mål om överklagande enligt artikel 118, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Odette Simon skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Odette Simon har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(sjätte avdelningen)
följande dom:
1) Överklagandet ogillas.
2) Odette Simon skall ersätta rättegångskostnaderna.