CELEX: 62008CJ0124
Nařízení (EHS) č. 2913/92
Celní kodex Společenství
Celní dluh
Částka cla
Sdělení dlužníkovi
Trestný čin

Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu čl. 221 odst. 1 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (
Úř. věst. L 302, s. 1
; Zvl. vyd. 02/04, s. 307, dále jen „celní kodex“).
Tyto žádosti byly předloženy v rámci sporů mezi G. Snauwaertem, Algemeen Expeditiebedrijf Zeebrugge BVBA, Coldstar NV, D. Vlaeminckem, J. Den Haerynckem, A. De Wintere na jedné straně a Belgische Staat (Belgický stát) na straně druhé ve věci C-124/08 a mezi M. Deschaumesem a Belgische Staat ve věci C-125/08, které se týkají žádostí o vybrání dovozního cla po propuštění zboží.
Právní rámec
Článek 221 celního kodexu stanoví:
„1.   Jakmile je částka cla zaúčtována, musí být odpovídajícím postupem sdělena dlužníkovi.
[…]
3.   Sdělení dlužníkovi nelze provést po uplynutí lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu. Avšak jestliže celní orgány nemohly určit přesnou částku cla dlužnou ze zákona následkem trestného činu, lze toto sdělení provést i po uplynutí zmíněné tříleté lhůty, pokud to platné předpisy dovolují.“
Spory v původním řízení a předběžné otázky
Spory v původním řízení, jak jsou popsány předkládajícím soudem, se týkají několika podvodů při dovozu masa, jehož dovoz na evropský trh není povolen, které se staly v Belgii v polovině devadesátých let.
Tyto podvody měly za cíl jednak uvést na evropský trh maso pocházející ze třetích států za nízkou cenu, které by jinak podle vnitrostátních norem a norem Společenství bylo nevyhovující k lidské spotřebě, a jednak požadovat neprávem vývozní náhrady.
V důsledku uvedených podvodů došlo k úniku dovozního cla vztahujícího se k dotčenému zboží, protože příslušné celní orgány neměly k dispozici informace nutné pro jejich zaúčtování.
Věc C-124/08
Z předkládacího rozhodnutí ve věci C-124/08 vyplývá, že v řízeních, která probíhala v prvním stupni u correctionele rechtbank van Antwerpen (trestní soud v Antverpách) a v druhém stupni u hof van beroep te Antwerpen (odvolací soud v Antverpách), byli G. Snauwaert, D. Vlaeminck, J. Den Haerynck a A. De Wintere odsouzeni ke společné a nerozdílné úhradě uniklých dovozních cel a odvodů, a rovněž úroků z prodlení. Algemeen Expeditiebedrijf Zeebrugge BVBA a Coldstar NV byly prohlášeny odpovědnými podle soukromého práva za částky dlužné G. Snauwaertem a J. Den Haerynckem.
Předkládající soud uvádí, že na podporu svého kasačního prostředku proti rozsudku hof van beroep te Antwerpen ze dne 25. října 2006 poukazují žalobci v původním řízení zejména na ustanovení čl. 221 odst. 1 a 3 celního kodexu a tvrdí, že posledně zmíněný soud nesprávně rozhodl jednak o tom, že nezaúčtování nebo opožděné zaúčtování částky dovozního nebo vývozního cla dlužného ze zákona nemá vliv na právo celních orgánů na dodatečný výběr uvedeného cla, a jednak o tom, že je pro účely prodloužení tříleté promlčecí doby podle odstavce 3 bezvýznamné, zda je znám pachatel trestného činu, v jehož důsledku nemohly uvedené orgány určit uvedenou částku.
Za těchto podmínek se Hof van Cassatie (kasační soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 221 odst. 1 [celního kodexu] vykládán v tom smyslu, že sdělení celního dluhu celnímu dlužníkovi […] může být platně provedeno pouze po jeho zaúčtování, nebo jinými slovy v tom smyslu, že aby bylo sdělení celního dluhu celnímu dlužníkovi […] platné a v souladu s [uvedeným ustanovením], musí mu vždy předcházet zaúčtování tohoto dluhu?
2)
Musí být čl. 221 odst. 3 [celního kodexu] vykládán v tom smyslu, že celní orgány mohou platně provést sdělení zaúčtované částky po uplynutí lhůty tří let od okamžiku vzniku celního dluhu za předpokladu, že tento dluh vznikl následkem trestného činu, pouze ve vztahu k osobě, která je pachatelem tohoto [činu]?“
Věc C-125/08
Z předkládacího rozhodnutí ve věci C-125/08 vyplývá, že rozsudkem hof van beroep te Antwerpen ze dne 2. května 2007 byl G. Deschaumes odsouzen k úhradě uniklého dovozního cla a odvodů a úroků z prodlení.
Předkládající soud uvádí, že na podporu svého kasačního prostředku proti uvedenému rozsudku G. Deschaumes poukazuje zejména na ustanovení čl. 221 odst. 1 celního kodexu a tvrdí, že hof van beroep te Antwerpen neshledal, že by celní dluh byl před jeho sdělením zaúčtován, a že z písemností ve spise v původním řízení nevyplývá, že by k zaúčtování došlo.
Za těchto podmínek se Hof van Cassatie rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku shodnou s první předběžnou otázkou položenou ve věci C-124/08.
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 22. dubna 2008 byly věci C-124/08 a C-125/08 spojeny pro účely písemné a ústní části řízení, jakož i rozsudku.
K předběžným otázkám
K přípustnosti žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce
Komise Evropských společenství tvrdí, že žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jsou nepřípustné, jelikož jsou nedostatečně odůvodněné.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou nezbytnost dospět k výkladu práva Společenství, jenž by byl užitečný pro vnitrostátní soud, vyžaduje, aby vnitrostátní soud vymezil skutkový a právní rámec, k němuž se vážou otázky, které pokládá, nebo aby přinejmenším vysvětlil skutkové předpoklady, na nichž jsou tyto otázky založeny (viz zejména rozsudky ze dne 21. září 1999, Albany,
C-67/96, Recueil, s. I-5751
, bod 39; ze dne 11. dubna 2000, Deliège,
C-51/96 a C-191/97, Recueil, s. I-2549
, bod 30, a ze dne 19. září 2006, Wilson,
C-506/04, Sb. rozh. s. I-8613
, bod 38).
Informace poskytnuté v předkládacích rozhodnutích nemají pouze umožnit Soudnímu dvoru, aby podal užitečné odpovědi, ale mají rovněž poskytnout vládám členských států, jakož i ostatním zúčastněným možnost předložit vyjádření v souladu s článkem 23 statutu Soudního dvora. Soudnímu dvoru přísluší zajistit, aby tato možnost byla zachována, s ohledem na to, že na základě tohoto ustanovení jsou zúčastněným oznamována pouze předkládací rozhodnutí (viz zejména výše uvedený rozsudek Albany, bod 40; rozsudek ze dne 12. dubna 2005, Keller,
C-145/03, Sb. rozh. s. I-2529
, bod 30, a výše uvedený rozsudek Wilson, bod 39).
V projednávaném případě jednak předkládací rozhodnutí obsahují dostatek informací, jež umožňují vládám členských států i ostatním zúčastněným předložit vyjádření. Z vyjádření předložených belgickou a řeckou vládou a Komisí ostatně vyplývá, že tyto mohly účinně zaujmout stanovisko k otázkám položeným předkládajícím soudem.
Kromě toho Soudní dvůr na základě informací, které jsou uvedeny v předkládacích rozhodnutích a ve vyjádřeních, která mu byla předložena, pokládá věc za dostatečně objasněnou k tomu, aby mohl užitečně odpovědět na položené otázky.
Z výše uvedeného vyplývá, že je namístě, aby Soudní dvůr na položené otázky odpověděl.
K první otázce ve věci C-124/08 a k jediné otázce ve věci C-125/08
Těmito otázkami se předkládající soud táže, zda musí být čl. 221 odst. 1 celního kodexu vykládán v tom smyslu, že sdělení částky dovozního nebo vývozního cla celními orgány odpovídajícím postupem dlužníkovi může být platně provedeno, pouze byla-li výše tohoto cla předtím uvedenými orgány zaúčtována.
V tomto ohledu stačí připomenout, že ze znění čl. 221 odst. 1 celního kodexu vyplývá, že před sdělením částky dovozního nebo vývozního cla dlužníkovi musí nutně dojít k jejímu zaúčtování, které na základě čl. 217 odst. 1 uvedeného kodexu spočívá v zápisu částky cla celními orgány do účetních dokladů nebo na jiný rovnocenný nosič údajů (viz rozsudek ze dne 23. února 2006, Molenbergnatie,
C-201/04, Sb. rozh. s. I-2049
, bod 46).
Takový chronologický postup operací zaúčtování a sdělení částky cla, zakotvený v samotném názvu oddílu 1 kapitoly 3 hlavy VII celního kodexu „Zaúčtování částky cla a její sdělení dlužníkovi“, totiž musí být dodržen, aby nedocházelo k rozdílnému zacházení s osobami povinnými k zaplacení cla a mimoto k narušení harmonického fungování celní unie (viz výše uvedený rozsudek Molenbergnatie, bod 47).
V důsledku toho je třeba na první otázku položenou ve věci C-124/08 a na jedinou otázku položenou ve věci C-125/08 odpovědět tak, že čl. 221 odst. 1 celního kodexu musí být vykládán tak, že sdělení částky dovozního nebo vývozního cla celními orgány odpovídajícím postupem dlužníkovi může být platně provedeno, pouze byla-li částka tohoto cla předtím uvedenými orgány zaúčtována.
K druhé otázce ve věci C-124/08
Touto otázkou se předkládající soud táže, zda musí být čl. 221 odst. 3 celního kodexu vykládán tak, že po uplynutí lhůty tří let od okamžiku vzniku celního dluhu mohou celní orgány platně provést sdělení částky cla k zaplacení pouze ve vztahu k osobě, která je pachatelem trestného činu, v jehož důsledku nemohly uvedené orgány určit přesnou částku cla.
Úvodem je třeba připomenout, že výraz „trestný čin“ použitý v čl. 221 odst. 3 celního kodexu se vztahuje na jednání, která podle právního řádu členského státu, jehož příslušné orgány požadují vybrání dovozního cla po propuštění zboží, mohou být považována za protiprávní jednání ve smyslu vnitrostátního trestního práva [viz obdobně k článku 3 nařízení Rady (EHS) č. 1697/79 ze dne 24. července 1979 o vybírání dovozního nebo vývozního cla po propuštění zboží, které nebylo požadováno od osoby zodpovědné za zaplacení cla ze zboží navrženého v celním prohlášení do celního režimu s povinností toto clo platit (
Úř. věst. L 197, s. 1
), rozsudek ze dne 27. listopadu 1991, Meico-Fell,
C-273/90, Recueil, s. I-5569
, bod 9].
Soudní dvůr již rovněž upřesnil, že právní kvalifikace jednání jako „trestný čin“ provedená celními orgány nepředstavuje určení, že k protiprávnímu jednání podle trestního práva skutečně došlo. Uvedená kvalifikace se provádí pouze v rámci a pro účely řízení správní povahy, jehož jediným cílem je umožnit uvedeným orgánům napravit případy vybrání dovozního nebo vývozního cla v nesprávné nebo nedostatečné výši (viz obdobně k článku 3 nařízení č. 1697/79 rozsudek ze dne 18. prosince 2007, ZF Zefeser,
C-62/06, Sb. rozh. s. I-11995
, bod 28).
K zodpovězení této otázky je jednak třeba uvést, že v souladu s čl. 221 odst. 1 celního kodexu musí být sdělení částky dovozního nebo vývozního cla k zaplacení provedeno vůči celnímu dlužníkovi.
Dále pak je třeba konstatovat, že první věta odstavce 3 uvedeného článku obsahuje úpravu promlčení, podle níž sdělení nemůže být provedeno po uplynutí lhůty tří let od okamžiku vzniku celního dluhu.
Jako výjimku z tohoto pravidla druhá věta uvedeného odstavce stanoví, že celní orgány mohou v rámci platných právních předpisů provést sdělení po uplynutí této lhůty, nebylo-li možné určit přesnou částku cla dlužného ze zákona následkem trestného činu.
V důsledku toho jak ze znění, tak ze systematiky článku 221 celního kodexu vyplývá, že částka cla může být sdělena dlužníkovi po uplynutí lhůty tří let, pokud následkem trestného činu nemohly celní orgány původně určit přesnou částku cla dlužného ze zákona, a to i tehdy, není-li uvedený dlužník pachatelem tohoto činu.
Tento výklad je ostatně potvrzen tím, že v druhé větě čl. 221 odst. 3 celního kodexu je použit výraz „toto sdělení“, který odkazuje na slova „[s]dělení dlužníkovi“ v první větě tohoto ustanovení. Uvedené ustanovení tak neomezuje sdělení dlužného cla pouze na dlužníka, který je pachatelem trestného činu.
V důsledku toho je třeba na druhou otázku položenou ve věci C-124/08 odpovědět tak, že čl. 221 odst. 3 celního kodexu musí být vykládán v tom smyslu, že celní orgány mohou dlužníkovi platně sdělit částku cla dlužného ze zákona po uplynutí lhůty tří let od okamžiku vzniku celního dluhu, nebylo-li možné přesnou částku cla určit následkem trestného činu, a to i tehdy, není-li uvedený dlužník pachatelem tohoto činu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Článek 221 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, musí být vykládán tak, že sdělení částky dovozního nebo vývozního cla celními orgány odpovídajícím postupem dlužníkovi může být platně provedeno, pouze byla-li částka tohoto cla předtím uvedenými orgány zaúčtována.

2)
Článek 221 odst. 3 nařízení č. 2913/92 musí být vykládán v tom smyslu, že celní orgány mohou dlužníkovi platně sdělit částku cla dlužného ze zákona po uplynutí lhůty tří let od okamžiku vzniku celního dluhu, nebylo-li možné přesnou částku cla určit následkem trestného činu, a to i tehdy, není-li uvedený dlužník pachatelem tohoto činu.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: nizozemština.