CELEX: 62000CJ0453
Export-visszatérítések
EK 10. cikk

A College van Beroep voor het bedrijfsleven 2000. november 1‑jén meghozott és a Bírósághoz 2000. december 11‑én érkezett határozatával
az EK 234. cikk alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztett elő a közösségi jog és különösen az EK 10. cikkből
eredő együttműködés elve értelmezése tárgyában.
E kérdés a Kühne & Heitz NV (a továbbiakban: Kühne & Heitz) és a Productschap voor Pluimvee en Eieren (a továbbiakban: Productschap)
között export‑visszatérítések fizetése tárgyában folyamatban lévő jogvitában merült fel.

Jogi háttér
Az EK 10. cikk az alábbiak szerint rendelkezik:
„A tagállamok az e szerződésből, illetve a Közösség intézményeinek intézkedéseiből eredő kötelezettségek teljesítésének biztosítása
érdekében megteszik a megfelelő általános vagy különös intézkedéseket. A tagállamok elősegítik a Közösség feladatainak teljesítését.
A tagállamok tartózkodnak minden olyan intézkedéstől, amely veszélyeztetheti e szerződés célkitűzéseinek megvalósítását.”
A holland jogot illetően a legutóbb 2001. december 12‑én módosított (Stbl. 2001, 664. o.), 1992. június 4‑i Algemene wet bestuursrecht
(általános közigazgatási törvény) 4:6. cikke és 8:88. cikke kimondja:
„4:6. cikk
(1)      Ha a kérelem tárgyában egészben vagy részben elutasító határozat születik, új kérelem kizárólag akkor nyújtható be, ha a kérelmező
új tényekre vagy megváltozott körülményekre hivatkozik.
(2)      Ha nem hivatkoznak új tényekre vagy megváltozott körülményekre, a közigazgatási szerv a kérelmet a 4:5. cikk alkalmazása nélkül,
a korábbi elutasító határozatra történő utalással elutasíthatja.
[…]
8:88. cikk
(1)      A bíróság a fél kérelmére felülvizsgálhatja a jogerőre emelkedett ítéletet azon tények és körülmények figyelembevételével,
amelyek:
a)      az ítélethozatalt megelőzően következtek be;
b)      a felperesnek azokról az ítélethozatalt megelőzően nem volt, és ésszerűen nem is lehetett tudomása; és
c)      amennyiben azok a bíróság előtt ismertek lettek volna, eltérő bírósági határozatot eredményeztek volna.
(2)      A 6. fejezet, illetve a 8.2. és a 8.3. cím szükség esetén megfelelően alkalmazandó.”

Az alapeljárás
Az 1986 decembere és 1987 decembere közötti időszakban a Kühne & Heitz bizonyos mennyiségű darabolt baromfit exportált harmadik
országokba. A holland vámhatóságokhoz benyújtott nyilatkozataiban ezen árut a közös vámtarifa 02.02 B II e) 3 („láb és részei
egyéb baromfiból”) alszáma alá tartozóként jelölte meg. Az említett nyilatkozatok alapján a Productschap az említett alszámnak
megfelelő export‑visszatérítéseket engedélyezett, és kifizette a kapcsolódó összegeket.
Ellenőrzést követően a Productschap az említett árut a 02.02 B II ex g („egyéb”) alszám alá sorolta át. Ezen átsorolás következtében
970 950,98 NLG megtérítését követelte.
Mivel a fenti megtérítési kérelemmel kapcsolatos panaszát elutasították, a Kühne & Heitz fellebbezést nyújtott be ezen elutasító
határozattal szemben a College van Beroep voor het bedrijfsleven előtt. E bíróság 1991. november 22‑i ítéletével (a továbbiakban:
1991. november 22‑i ítélet) elutasította a fellebbezést azzal az indokkal, hogy a szóban forgó áru nem tartozott a 02.02 B II e)
3. alszám értelmében vett „láb” fogalma alá. Az említett ügyben a Kühne & Heitz nem kérte, hogy előzetes döntéshozatali eljárás
keretében kérdést terjesszenek a Bíróság elé.
A fentieket követően a Bíróság a C‑151/93. sz. Voogd Vleesimport en ‑export ügyben 1994. október 5‑én hozott ítéletében (EBHT 1994.,
I‑4915. o.) az alábbiak szerint határozott:
„20      Egy olyan láb, amelyhez a hát egy darabja is hozzátartozik, a régi Nómenklatúra 02.02 B II e) 3 alszáma és az új Nómenklatúra
02074151000 alszáma szerint lábnak minősül, amennyiben az említett hátdarab nem megfelelő nagyságú ahhoz, hogy a termék lényeges
jellemzőjét képezhesse.
21      Annak megítéléséhez, hogy fennáll‑e a fenti helyzet – mivel az adott időszakban nem létezett közösségi szabályozás – a nemzeti
bíróságnak kell a nemzeti kereskedelmi szokásokat és a húsbontás hagyományos módszereit figyelembe vennie.”
A fent hivatkozott Voogd Vleesimport en -export ügyben hozott ítélet alapján a Kühne & Heitz azon visszatérítések fizetése
iránti kérelmet terjesztett a Productschap elé, amelyek megtérítését szerinte az utóbbi helytelenül követelte, és kérte azon
magasabb összegnek megfelelő összeg megfizetését, amelyet visszatérítés címén kapott volna, ha az 1987 decemberét követően
exportált csirkelábakat az említett ítéletnek megfelelően sorolták volna be.
A Productschap a fenti kérelmeket elutasította, és a hozzá benyújtott panasz elbírálása során 1997. július 21‑i határozatával
fenntartotta a korábbi elutasító határozatát. A Kühne & Heitz ezt követően fellebbezést nyújtott be az utóbbi határozat ellen,
amely az alapeljárás tárgyát képezi.

Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Előzetes döntéshozatalra utaló határozatában a College van Beroep voor het bedrijfsleven elutasította a Kühne & Heitz által
elé terjesztett második kérelmet, amely azon magasabb összegnek megfelelő összeg megfizetésével kapcsolatos, amelyre e társaság
saját megítélése szerint az 1987 decemberét követően teljesített exportálások kapcsán jogosult.
A Kühne & Heitz által benyújtott első kérelmet illetően, amely azon visszatérítések megfizetésével kapcsolatos, amelyek megtérítését
az utóbbi helytelenül követelte, a College van Beroep voor het bedrijfsleven rámutat, hogy a holland jogban főszabály szerint
a közigazgatási hatóságnak minden esetben hatásköre van a jogerős határozat visszavonására. E hatáskör fennállása a körülményektől
függően maga után vonhatja az ilyen határozat visszavonásának kötelezettségét.
A College van Beroep voor het bedrijfsleven úgy véli, hogy a Productschap e megfontolásokat nem vette figyelembe, amikor azt
állította, hogy a Kühne & Heitz az 1991. november 22‑i ítélettel kapcsolatban csak az ugyanazon bíróság előtt előterjeszthető
felülvizsgálati jogorvoslattal rendelkezett. A Productschap következésképpen téves jogértelmezésre alapította érvelését.
Az említett bíróság azonban úgy véli, hogy bár az említett indokból főszabály szerint hatályon kívül lehet helyezni az 1997.
július 21‑i ítéletet, e hatályon kívül helyezésnek csak akkor lenne haszna és értelme, ha bizonyos lenne, hogy a Productschap
nem csupán hatáskörrel bír a korábbi határozatok visszavonására, hanem köteles is minden egyes exportált áru esetében a visszatérítési
jogosultság létezésének felülvizsgálatára, és igenlő válasz esetén e visszatérítés meghatározására.
Az ilyen felülvizsgálati kötelezettséget illetően a College van Beroep voor het bedrijfsleven megjegyzi, hogy abból az elvből
kell kiindulni, amely szerint a jogerős közigazgatási határozatnál későbbi ítélkezési gyakorlat önmagában nem befolyásolhatja
a határozat jogerős jellegét. Ugyanez a helyzet a Bíróság előzetes döntései esetében is, mivel a jogot az értelmezett rendelkezés
hatálybalépésétől kezdődően kellene a Bíróság által adott értelmezésnek megfelelően értelmezni, ha a Bíróság nem rendelkezik
kifejezetten eltérően. A kérdést előterjesztő bíróság azt állítja, hogy azon elképzelés, amely szabályként tünteti fel azon
körülményt, hogy a jogerőssé vált határozatokat módosítani kell az utólagos – a jelen esetben közösségi – ítélkezési gyakorlatnak
való megfelelés érdekében, közigazgatási zűrzavarhoz vezet, súlyosan sérti a jogbiztonságot, és ezért elfogadhatatlan.
A College van Beroep voor het bedrijfsleven azonban rámutat, hogy a holland jog bizonyos esetekben elismeri azt a lehetőséget,
hogy a későbbi ítélkezési gyakorlat következményekkel bírjon olyan ügyekben, amelyek esetében a jogorvoslati lehetőségek kimerültek.
E tekintetben – az Emberi Jogok Európai Bírósága ítéleteinek a büntetőügyekben gyakorolt joghatásai vonatkozásában – emlékeztet
a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) ítélkezési gyakorlatára. E szerint a Hoge Raad der Nederlanden egyik 1991. február
1‑jei ítéletében (Nederlandse Jurisprudentie – NJ – 1991, 413. o.) az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló
európai egyezmény 6. cikkében biztosított alapvető jog megsértésének utólagos felfedezése olyan meghatározó indok, amely akadályát
képezheti valamely büntetőügyben hozott, jogorvoslattal meg nem támadható határozat végrehajtásának.
A College van Beroep voor het bedrijfsleven arra keresi a választ, hogy nem lenne‑e indokolt eltekinteni a közigazgatási határozat
jogerős jellegétől az előtte folyamatban lévőhöz hasonló esetben, ahol először is a Kühne & Heitz kimerítette a rendelkezésére
álló jogorvoslati lehetőségeket, másodszor a közösségi jognak a közigazgatási szerv által végzett értelmezése ellentétesnek
bizonyult a Bíróság utóbb hozott ítéletével, harmadszor pedig az érdekelt fél a Bíróság említett ítéletéről történő tudomásszerzést
követően haladéktalanul a közigazgatási szervhez fordult.
E kérdés különösen az
EK 234.
cikkre tekintettel igazolható, amely szerint az a bíróság, amelynek határozatai ellen nincs jogorvoslati lehetőség, köteles
előzetes döntéshozatal céljából a Bírósághoz fordulni. A College van Beroep voor het bedrijfsleven 1991‑ben helytelenül vélte
úgy, hogy mentesült e kötelezettség alól, mivel a 283/81. sz., Cilfit és társai ügyben 1982. október 6‑án hozott ítéletnek
(EBHT 1982., 3415. o.) megfelelően úgy ítélte meg, hogy az érintett alszámok értelmezése kétségektől mentes. Következésképpen
a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a közösségi jog tényleges és teljes végrehajtása feltételezi‑e,
hogy az előtte folyamatban lévőhöz hasonló ügyben a közigazgatási határozat jogerejének szabálya rugalmasabbá válik.
A fenti megfontolások alapján a College van Beroep voor het bedrijfsleven az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes
döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„A közösségi jog és különösen az EK 10. cikk által előírt, a Közösséggel való jóhiszemű együttműködés elve alapján köteles‑e
valamely közigazgatási szerv a jelen határozatban kifejtett körülmények között valamely jogerőssé vált határozat visszavonására
annak érdekében, hogy biztosítsa a – valamely előzetes döntéshozatal tárgyában utólag hozott határozatra tekintettel értelmezendő –
közösségi jog teljes érvényesülését?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az állam minden szerve köteles a hatáskörén belül biztosítani a közösségi jog rendelkezéseinek
betartását (lásd a C‑8/88. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1990. június 12‑én hozott ítélet [EBHT 1990., I‑2321. o.]
13. pontját).
Azon értelmezés, amelyet a Bíróság az EK 234. cikk alapján ráruházott hatáskör alapján valamely közösségi jogszabályra vonatkozóan
kifejt, szükség esetén megmagyarázza és pontosítja e szabály jelentését és terjedelmét, amely szerint azt a hatálybalépésének
időpontjától értelmezni és alkalmazni kell, illetőleg értelmezni és alkalmazni kellett volna (lásd különösen a 61/79. sz.
Denkavit italiana ügyben 1980. március 27‑én hozott ítélet [EBHT 1980., 1205. o.] 16. pontját és a C‑50/96. sz., Deutsche
Telekom ügyben 2000. február 10‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑6743. o.] 43. pontját).
Ebből következően az így értelmezett közösségi jogi szabályt a közigazgatási szerveknek hatáskörükben alkalmazniuk kell a
Bíróságnak az értelmezés iránti kérelemről határozó ítélete előtt keletkezett és létrejött jogviszonyokra is.
Az alapeljárás kapcsán felmerül a kérdés, hogy a fenti kötelezettséget attól függetlenül teljesíteni kell‑e, hogy a közigazgatási
határozat azt megelőzően jogerőssé vált, hogy a Bíróság – értelmezés iránti, előzetes döntéshozatali kérelem tárgyában hozott –
ítéletének figyelembevétele érdekében kérték volna annak felülvizsgálatát.
Emlékeztetni kell arra, hogy a jogbiztonság elve a közösségi jog által elismert alapvető jogelvek körébe tartozik. Valamely
közigazgatási határozat jogereje, amely az ésszerű jogorvoslati határidő leteltével vagy a jogorvoslati jog kimerítésével
áll be, hozzájárul az említett biztonsághoz, és azzal a következménnyel jár, hogy a közösségi jog nem követeli meg, hogy a
közigazgatási szerv főszabály szerint köteles legyen visszavonni az ily módon jogerőssé vált közigazgatási határozatot.
A kérdést előterjesztő bíróság mindazonáltal pontosította, hogy a holland jogban – harmadik személy érdekeinek sérelme nélkül –
a nemzeti közigazgatási szerv minden esetben rendelkezik hatáskörrel a jogerős határozat visszavonására, és hogy a körülményektől
függően e hatáskör maga után vonhatja az ilyen határozat visszavonásának kötelezettségét még akkor is, ha az említett jogszabály
nem írja elő az illetékes hatóság számára, hogy a jogerős közigazgatási határozatokat– a későbbi ítélkezési gyakorlatnak való
megfelelés érdekében – rendszeresen visszavonja. Az említett bíróság kérdése arra irányul, hogy az alapügyben felmerültekhez
hasonló körülmények esetén a közösségi jogból következik‑e a jogerős közigazgatási határozat visszavonásának kötelezettsége.
Ahogyan az ügy irataiból is kitűnik, az említett körülmények a következők: először is a nemzeti jog elismeri a közigazgatási
szerv hatáskörét az alapügyben szóban forgó, jogerőre emelkedett határozat visszavonására. Másodszor az említett határozat
olyan nemzeti bíróság ítélete következtében vált jogerőssé, amely ellen nincs bírói jogorvoslat. Harmadszor az említett ítélet
a Bíróság későbbi ítélkezési gyakorlatára tekintettel a közösségi jog téves – az EK 234. cikkének harmadik bekezdésében foglalt
feltételek szerinti előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztése nélkül elfogadott – értelmezésén alapszik. Negyedszer
pedig az érdekelt az említett ítélkezési gyakorlatról történt tudomásszerzést követően haladéktalanul a közigazgatási szervhez
fordult.
E körülmények között az EK 10. cikkből eredő együttműködés elve alkalmazásával a közigazgatási szerv köteles az említett határozatot
felülvizsgálni annak érdekében, hogy figyelembe vegye valamely releváns közösségi jogi rendelkezésnek a Bíróság által utóbb
adott értelmezését. Az említett szervnek kell – e felülvizsgálat eredményének függvényében – meghatároznia, hogy milyen mértékben
kell – harmadik személy érdekeinek sérelme nélkül – a szóban forgó határozatot visszavonni.
A fenti megfontolásokra tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EK 10. cikkből eredő együttműködés
elve alapján a közigazgatási szerv ilyen irányú kérelem esetén köteles felülvizsgálni a jogerős közigazgatási határozatot
a releváns rendelkezésre vonatkozóan a Bíróság által időközben adott értelmezés figyelembevétele érdekében, amennyiben
–        a nemzeti jog alapján hatáskörrel rendelkezik e határozat visszavonására;
–        a kérdéses határozat valamely végső fokon eljáró nemzeti bíróság ítélete következtében vált jogerőssé;
–        az említett ítélet a Bíróság későbbi ítélkezési gyakorlatára tekintettel a közösségi jog téves – az EK 234. cikkének harmadik
bekezdésében foglalt feltételek szerinti előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztése nélkül elfogadott – értelmezésén
alapszik, és
–        az érdekelt az említett ítélkezési gyakorlatról történt tudomásszerzést követően haladéktalanul a közigazgatási szervhez fordult.

A költségekről
A holland és a francia kormány, valamint a Bizottság és az EFTA Felügyeleti Hatóság részéről az észrevételeknek a Bíróság
elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek nem téríthetők meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek
számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG
a College van Beroep voor het bedrijfsleven 2000. november 1‑jei határozatával hozzá intézett kérdésére válaszolva a következőképpen
határozott:
Az EK 10. cikkből eredő együttműködés elve alkalmazásával a közigazgatási szerv köteles az erre irányuló kérelem alapján a
jogerős határozatot felülvizsgálni annak érdekében, hogy figyelembe vegye valamely releváns közösségi jogi rendelkezésnek
a Bíróság által utóbb adott értelmezését, amennyiben:
–
a nemzeti jog alapján hatáskörrel rendelkezik e határozat visszavonására;
–
a kérdéses határozat valamely végső fokon eljáró nemzeti bíróság ítélete következtében vált jogerőssé;
–
az említett ítélet a Bíróság későbbi ítélkezési gyakorlatára tekintettel a közösségi jog téves – az EK 234. cikkének harmadik
bekezdésében foglalt feltételek szerinti előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztése nélkül elfogadott – értelmezésén
alapszik, és
–
az érdekelt az említett ítélkezési gyakorlatról történt tudomásszerzést követően haladéktalanul a közigazgatási szervhez fordult.
Skouris
Jann
Timmermans
Gulmann
Cunha Rodrigues
La Pergola
Puissochet
Schintgen
Macken
Colneric

von Bahr
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. január 13‑i nyilvános ülésen.
R. Grass

V. Skouris
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: holland.