CELEX: 62009CJ0234
Kopienas Muitas kodekss
Regula (EEK) Nr. 2913/92
204. panta 1. punkta a) apakšpunkts
Regula (EEK) Nr. 2454/93
859. pants
Ārējā tranzīta procedūra
Licencēts sūtītājs
Muitas parāda rašanās
Tranzīta pavaddokuments neesošām precēm

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par
Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu
(EK) Nr. 648/2005 (OV L 117, 13. lpp.; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”), 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Skatteministeriet
(Nodokļu ministrija) un
DSV

Road A/S
(turpmāk tekstā – “
DSV
”) par to, kādas sekas izriet no fakta, ka par vienām un tām pašām precēm ir sāktas divas ārējā tranzīta procedūras.

Atbilstošās tiesību normas
Muitas kodeksa 1. pantā ir paredzēts:
“Muitas noteikumus veido šis Kodekss un noteikumi, kas Kopienas vai valsts līmenī pieņemti tā īstenošanai. Šis Kodekss, neskarot
citās jomās pieņemtos īpašos noteikumus, ir piemērojams:
–        tirdzniecībā starp Kopienu un trešām valstīm,
–        precēm, uz kurām attiecas Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līgums, Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgums
vai Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgums.”
Muitas kodeksa 4. panta 9. un 10. punktā ir noteikts:
“Šajā Kodeksā terminiem ir šāda nozīme:
[..]
9)      Muitas parāds nozīmē personas pienākumu samaksāt ievedmuitas nodokļu summu (ievedmuitas parāds) vai izvedmuitas nodokļu summu
(izvedmuitas parāds), kas piemērojams atsevišķām precēm saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas noteikumiem.
10)      Ievedmuitas nodokļi nozīmē:
–        muitas nodokļus un muitas nodokļiem līdzvērtīgus maksājumus, kas jāmaksā, preces ievedot,
–        lauksaimniecības maksājumus un citus ievedmuitas maksājumus, kas ieviesti ar kopējo lauksaimniecības politiku vai īpašu režīmu,
kurš attiecas uz atsevišķām lauksaimniecības ražojumu pārstrādes precēm.”
Muitas kodeksa 91. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“1.      Ārējā tranzīta procedūra atļauj Kopienas muitas teritorijā pārvietot no viena punkta uz otru:
a)      ārpuskopienas preces, neattiecinot uz tām ievedmuitas nodokļus un citus maksājumus vai tirdzniecības politikas pasākumus;
[..].”
Muitas kodeksa 92. pantā ir paredzēts:
“1.      Ārējā tranzīta procedūra beidzas un tranzīta dokumentu turētāja pienākumi ir izpildīti, kad preces, uz kurām procedūra attiecas,
un vajadzīgie dokumenti ir uzrādīti galamērķa muitas iestādē saskaņā ar attiecīgās procedūras noteikumiem.
2.      Muitas dienesti izbeidz procedūru, ja t[ie], pamatojoties uz nosūtītāja muitas iestādē un galamērķa muitas iestādē pieejamo
datu salīdzinājumu, var konstatēt, ka procedūra ir beigusies pareizi.”
Muitas kodeksa 96. panta 1. punktā ir noteikts:
“1.      Kopienas ārējā tranzīta procedūras izmantotājs ir galvenais atbildīgais. Viņš ir atbildīgs:
a)      par preču neskartu nogādāšanu galamērķa muitas iestādē noliktajā termiņā, pienācīgi izpildot muitas dienestu noteiktos identifikācijas
nodrošināšanas pasākumus;
b)      par Kopienas tranzīta procedūras noteikumu ievērošanu.
[..]”
Muitas kodeksa 204. panta 1. punktā ir paredzēts:
“1.      Ievedmuitas parāds rodas:
a)      neizpildot kādu no pienākumiem, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras
izmantošan[a], kurā tās nodotas, vai,
[..]
gadījumos, kas nav minēti 203. pantā, ja vien netiek konstatēts, ka neizpildīšana nav būtiski iespaidojusi attiecīgās pagaidu
glabāšanas vai muitas procedūras pareizu norisi.
[..]”
Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92
par Kopienas Muitas kodeksa izveidi un kas grozīta ar Komisijas 2003. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 2286/2003 (OV L 343,
1. lpp.; turpmāk tekstā – “īstenošanas regula”), 859. pantā ir noteikts:
“Uzskata, ka šāda saistību nepildīšana būtiski neietekmē pagaidu glabāšanas vai muitas procedūras pareizu norisi Kodeksa 204. panta
1. punkta izpratnē, ar noteikumu, ka:
–        saistību nepildīšanas mērķis nav bijis nelikumīgi izvairīties no muitas uzraudzības pār precēm,
–        saistību nepildīšanas cēlonis nav attiecīgās personas acīm redzama nolaidība un
–        vēlāk tiek nokārtotas visas formalitātes, kas vajadzīgas preču stāvokļa labošanai:
[..]
2)      Tādu preču gadījumā, kas atrodas kādā tranzīta procedūrā, ja neizpilda kādu no pienākumiem, ko uzliek šīs procedūras izmantošana,
ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)      preces, kas atrodas kādā procedūrā, neskartas faktiski uzrādīja saņēmējā muitas iestādē;
b)      saņēmēja muitas iestāde varēja pārliecināties par preču nodošanu muitas noteikumos atzītai izmantošanai vai par to ievietošanu
pagaidu glabāšanā tranzīta darbības beigās;
c)      ja nav ievērots 356. pantā paredzētais termiņš un minētā panta 3. punkts nav piemērojams, preces tomēr ir uzrādītas saņēmējā
muitas iestādē saprātīgā laika periodā;
[..].”
Saskaņā ar minētās īstenošanas regulas 860. pantu “muitas dienesti uzskata, ka ir radies [Muitas] [k]odeksa 204. panta 1. punktā
minētais muitas parāds, ja vien persona, kura būtu parādnieks, nepierāda, ka ir izpildīti 859. pantā uzskaitītie nosacījumi”.

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi

DSV
ir Dānijas transporta un loģistikas uzņēmums, kuram ir licencēta sūtītāja statuss atbilstoši īstenošanas regulas 372. panta
1. punkta e) apakšpunktam.
Licencētā sūtītāja statuss ļauj
DSV
izmantot vienkāršotu procedūru, lai nosūtītu preces saskaņā ar ārējā tranzīta procedūru. Tādējādi licencētais sūtītājs var
fiziski neuzrādīt preces nosūtītāja muitas iestādē. Pirms šo preču nosūtīšanas tam ir vienīgi elektroniski jāiesniedz Kopienas
tranzīta pieteikums muitas iestādē, izmantojot elektronisko kravu nosūtīšanas sistēmu (turpmāk tekstā – “
NCTS
”), kas ir elektroniskā informācijas apstrādes sistēma saistībā ar preču nosūtīšanu starp dalībvalstīm.
Atbilstoši Eiropas Komisijas sniegtajiem skaidrojumiem vienkāršotajā procedūrā saistībā ar licencētajiem sūtītājiem ir šādas
stadijas: pēc tam, kad ir akceptēta licencētā sūtītāja elektroniskā deklarācija, tiek atlaistas preces un
NCTS
tai piešķir unikālu reģistrācijas numuru, proti, pārvadājumu norādes numuru (PNN). Pēc tam preces tiek pakļautas tranzīta
procedūrai.
NCTS
izdrukā tranzīta pavaddokumentu, kuram vienmēr ir jābūt kopā ar precēm un kurš ir jāuzrāda visās tranzīta muitas iestādēs,
kā arī galamērķa muitas iestādē. Kad
NCTS
izdrukā šo dokumentu, tā vienlaicīgi nosūta norādītajai muitas iestādei iepriekšējo pienākšanas paziņojumu, kurā ir iekļauta
deklarācijā norādītā informācija, kura ļauj šai muitas iestādei pārbaudīt preces, kad tās pienāk. Preces ir jāuzrāda galamērķa
muitas iestādē vienlaicīgi ar pavaddokumentu. Ievadot pārvadājuma norādes numuru, sistēma automātiski uzrāda iepriekšējo pienākšanas
paziņojumu, kas atbilst procedūrai, saistībā ar kuru tiks izlemts par eventuālo rīcību vai pārbaudi, un šī iestāde nosūta
“pienākšanas paziņojumu” uz nosūtīšanas vietas muitas iestādi. Veikusi adekvātu kontroli, galamērķa muitas iestāde informē
nosūtīšanas vietas muitas iestādi par kontroles rezultātiem, norādot eventuālos konstatētos pārkāpumus. Šis ziņojums par kontroles
rezultātiem ir obligāts, lai noslēgtu tranzīta procedūru.

DSV
, izmantojot iekšējā tranzīta režīmu, 2005. gadā nosūtīja divas preču kravas uz Krieviju. Kļūdas dēļ tā, izmantojot
NCTS
, izveidoja divas tranzīta procedūras katrai no divām kravām. Saistībā ar pirmo kravu divas tranzīta procedūras tika sāktas
vienā un tajā pašā dienā, proti, 2005. gada 12. augustā, un saistībā ar otro kravu otrā tranzīta procedūra tika sākta trīs
dienas pēc pirmās, proti, 2005. gada 10. oktobrī.
Lai nosūtītu divas kravas, kas atbilst pastāvošām precēm, katru reizi tiek izmantots pēdējais
NCTS
izdotais dokuments. Preces tika uzrādītas galamērķa muitas iestādē atbilstoši iekšējā tranzīta procedūrai, un līdz ar to šīs
divas tranzīta procedūras tika noslēgtas likumīgi.
Taču saistībā ar liekajām divām tranzīta procedūrām, kuras
DSV
bija izveidojusi kļūdas pēc, ir jānorāda, ka tās nevarēja tikt izbeigtas likumīgi, jo nebija nekādu preču, kuras varētu tikt
uzrādītas galamērķa muitas iestādē. Pēc tam, kad Dānijas iestādes bija pieprasījušas no
DSV
alternatīvus pierādījumus par tranzīta slēgšanu, bet
DSV
tos nebija iesniegusi, tās pieņēma lēmumus, ka
DSV
ir jāmaksā muitas nodokļi un pievienotās vērtības nodoklis saistībā ar minēto tranzīta procedūru. Saskaņā ar šiem lēmumiem
radās muitas parāds atbilstoši Muitas kodeksa 204. pantam saistībā ar katru no šīm procedūrām.

DSV
apstrīdēja šos lēmumus
Landsskatteret
(Valsts nodokļu tiesa). Šī iestāde apstiprināja šos lēmumus ar 2007. gada 11. jūnija lēmumiem, pamatojot tos tādējādi, ka
nav nekāda juridiskā pamatojuma muitas tiesību aktos, lai atceltu tranzīta dokumentu, un ka līdz ar to ir radies muitas parāds
saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

DSV
par minētajiem lēmumiem iesniedza apelācijas sūdzību
Byret i Horsens
(Horsensas tiesa). Šī tiesa 2008. gada 9. maija spriedumā nosprieda, ka muitas nodokļi un pievienotās vērtības nodokļi ir
jāatmaksā. Šajā spriedumā tika norādīts, ka nekāds muitas parāds saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu nevarēja rasties, jo
iepriekš minētajos apstākļos nav noticis nekāds preču tranzīts kodeksa nozīmē.

Skatteministeriet
uzsāka tiesvedību
Vestre Landsret
(Dānijas Rietumu apelācijas tiesa). Šī tiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Muitas kodeksa] 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts ar atsauci uz 92. un 96. pantu kopsakarā ar 1. pantu un 4. panta
9. un 10. punktu ir interpretējams tādējādi, ka
a)      muitas parāds rodas, ja attiecībā uz precēm, kas fiziski nepastāv,
NCTS
sistēmā kļūdas dēļ licencēts sūtītājs uzsāk tranzīta procedūru un tā rezultātā pēc tam tranzīta procedūru nevar noslēgt atbilstoši
noteikumiem, vai [tas interpretējams tādējādi], ka
b)      muitas parāds nerodas, jo tiek prezumēts, ka tranzīta procedūra ir piemērojama vienīgi attiecībā uz precēm, kas fiziski pastāv,
tā ka kļūdaini izveidots tranzīts
NCTS
sistēmā attiecībā uz precēm, kas fiziski nepastāv, neizraisa muitas nodokļu uzlikšanu?
2)      Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) apakšpunktu ir apstiprinoša, vai jēdziens “preces ievedot”, kas minēts [Muitas kodeksa] 4. panta
10. punktā, un jēdziens “preces” atbilstoši [tā paša kodeksa] 204. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir interpretējams tādējādi,
ka šis jēdziens aptver gan preces, kas fiziski pastāv, gan preces, kas fiziski nepastāv?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar šiem diviem jautājumiem, kurus ir lietderīgi izvērtēt kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Muitas kodeksa
204. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka fakts, ka licencēts sūtītājs, kurš kļūdas pēc ir izveidojis
divas tranzīta procedūras saistībā ar vienām un tām pašām precēm, saistībā ar lieko tranzīta procedūru, kura attiecas uz neesošām
precēm, izraisa muitas parāda rašanos minētās tiesību normas nozīmē.
Saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu ievedmuitas parāds rodas, neizpildot kādu no pienākumiem, ko
uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras izmantošana, kurā tās nodotas, ja
netiek pierādīts, ka šī neizpilde faktiski nav ietekmējusi pareizu attiecīgās muitas procedūras norisi.
Dānijas muitas iestādes uzskata, ka šajā situācijā ir radies muitas parāds saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu.
Pirmkārt, tās uzskata, ka nosacījums, saskaņā ar kuru rodas muitas parāds, proti, tāda pienākuma neizpilde, kas saistīts ar
ārējā tranzīta procedūru, ir izpildīts, jo
DSV
nav uzrādījusi ar šo tranzīta procedūru aptvertās preces galamērķa muitas iestādei, un līdz ar to nav izpildījusi pienākumus,
kas izriet no Muitas kodeksa 96. panta 1. punkta a) apakšpunkta.
Otrkārt, negatīvais nosacījums, kāds tas ir izklāstīts īstenošanas regulas 859. pantā un kurš izslēdz muitas parāda rašanos,
ja neizpildei nav faktiskas iedarbības uz pareizu ārējā tranzīta režīma funkcionēšanu, pamata lietā neesot izpildīts.
Lai gan ir jākonstatē, ka uz tādu situāciju, kāda ir pamata lietā, attiecas Muitas kodeksa noteikumi, saistībā ar Dānijas
iestāžu veikto šo tiesību normu interpretāciju ir jāatgādina, ka īstenošanas regulas 859. pants, skatīts kopsakarā ar tās
860. pantu, izveido režīmu, kas izsmeļoši regulē situācijas tādu desmit pārkāpumu Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunkta
nozīmē gadījumos, kuriem “nav bijis faktiskas iedarbības uz pagaidu uzglabāšanas vai attiecīgās muitas procedūras pareizu
funkcionēšanu” (skat. Tiesas 1999. gada 11. novembra spriedumu lietā C‑48/98
Söhl & Söhlke
,
Recueil
, I‑7877. lpp., 43. punkts).
Tomēr nav strīda par to, ka uz pamata lietas apstākļiem neattiecas neviens no desmit pārkāpumiem, kas ir izklāstīti īstenošanas
regulas 859. pantā. Šī panta 2. punkta a) apakšpunktā, kurš attiecas uz pārkāpumiem, kas ir saistīti ar tranzīta režīma izmantošanu,
ir paredzēts, ka preces, kuras ir pakļautas tranzīta režīmam, patiešām ir jāuzrāda galamērķa muitas iestādē. Šajā tiesību
normā tādējādi ir paredzēts nosacījums, kas atbilst pienākumam, kurš izriet no Muitas kodeksa 96. panta 1. punkta a) apakšpunkta
un kuru
DVS
nevarēja izpildīt. No
DVS
pieļautās kļūdas obligāti izriet, ka saistībā ar vienu no diviem tranzīta režīmiem, kas izveidoti attiecībā uz vienām un
tām pašām precēm, nav nekādu preču, kuras varētu tikt uzrādītas galamērķa muitas iestādē.
Tomēr saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu muitas parāda rašanās ir atkarīga no pārkāpuma saistībā
ar “ievedmuitas nodoklim pakļaujamām precēm”. Tādēļ ir jāizvērtē, vai šī tiesību norma ļauj ņemt vērā elementus, kas raksturo
pamata lietas situāciju, proti, ka tika izveidotas divas tranzīta procedūras saistībā ar vienām un tām pašām precēm.
Saistībā ar to ir jāuzsver, ka, pirmkārt, no Muitas kodeksa 204. panta formulējuma izriet, ka šajā tiesību normā ir paredzēta
situācija, kad “prece” ir tikusi pakļauta muitas procedūrai un kad ar to saistītais pienākums nav ticis izpildīts.
Tomēr pamata lietā, kurā nav strīda par to, ka divas tranzīta procedūras tika izveidotas kļūdas dēļ saistībā ar vienām un
tām pašām precēm, attiecībā uz vienu no divām tranzīta procedūrām, kuras sāka
DSV
, nebija “preču”, saistībā ar kurām pienākumi, kas attiecas uz ārējā tranzīta režīmu, būtu bijuši izpildāmi.
Otrkārt, ir jānorāda, ka Muitas kodeksa 204. pants ir vērsts uz to, lai nodrošinātu pareizu muitas tiesību aktu piemērošanu.
Saskaņā ar šī kodeksa 96. panta 1. punktu un 204. panta 1. punktu galvenais atbildīgais kā Kopienas ārējā tranzīta procedūras
izmantotājs ir muitas parāda, kas radies šīs procedūras noteikumu neievērošanas dēļ, parādnieks. Šādā veidā paredzētās galvenā
atbildīgā atbildības mērķis ir nodrošināt rūpīgu un vienveidīgu noteikumu muitas parāda piedziņas jomā piemērošanu, lai aizsargātu
Eiropas Savienības un tās dalībvalstu finanšu intereses (šajā ziņā skat. Tiesas 2008. gada 3. aprīļa spriedumu lietā C‑230/06
Militzer & Münch
, Krājums, I‑1895. lpp., 48. punkts).
Turklāt tas, ka Savienības muitas teritorijā atrodas ārpuskopienas preces, rada risku, ka šīs preces, nebūdamas atmuitotas,
nonāks dalībvalstu ekonomikas apritē (pēc analoģijas skat. Tiesas 2009. gada 2. aprīļa spriedumu lietā C‑459/07
Elshani
, Krājums, I‑2759. lpp., 32. punkts); tas ir risks, kura novēršanai tiek izmantots Muitas kodeksa 204. pants, kā to norāda
Komisija.
Tomēr tādos apstākļos, kādi ir pamata lietā un kuros nav strīda par to, ka divas ārējā tranzīta procedūras kļūdas dēļ tika
sāktas divreiz par vienām un tām pašām precēm, ir acīmredzams, ka šie divi mērķi, kas ir Muitas kodeksa 204. panta pamatā
un kas attaisno muitas parāda rašanos, netiek skarti.
Pirmkārt, saistībā ar mērķi novērst risku, ka ārpuskopienas preces tiks iekļautas Savienības ekonomikas apritē, ir jākonstatē,
ka gadījumā ar ārējā tranzīta muitas procedūras sākšanu saistībā ar neesošām precēm nepastāv nekāds risks, ka ārpuskopienas
preces varētu tikt iekļautas Savienības ekonomikas apritē, nebūdamas atmuitotas, un līdz ar to izraisīt negodprātīgu konkurenci
un finanšu zaudējumu risku.
Otrkārt, mērķis nodrošināt, lai pienācīgi tiktu piemēroti attiecīgās muitas procedūras noteikumi, nevar tikt sasniegts ārējā
tranzīta muitas procedūrā, kas neatbilst pastāvošām precēm. Būtībā nav iespējams pareizi īstenot šo procedūru, ja tā tiek
piemērota saistībā ar neesošām precēm. Tā tas vēl jo vairāk ir tad, ja pienākuma uzrādīt galamērķa muitas iestādē preces gadījumā,
kad attiecīgās procedūras, kas sākta kļūdas pēc, preces nepastāv, dēļ galvenajam atbildīgajam – pretēji principam
ultra posse nemo obligatur
– būtu jāizpilda pienākums, kuru tas nevar izpildīt.
Līdz ar to, ja Dānijas valdības piedāvātā interpretācija tiktu akceptēta, Muitas kodeksa 204. panta piemērošanas rezultātā
galvenais atbildīgais tiktu sodīts vienīgi par kļūdu, ko tas pieļāvis, sākot ārējā tranzīta procedūru, nevis par pienākumu
neievērošanu, kas saistīti ar šo procedūru.
Tādēļ no iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka kļūda, kas izpaužas kā divu tranzīta procedūru sākšana par vienām un tām
pašām precēm, nevar apdraudēt 204. panta mērķus un līdz ar to nevar pamatot muitas parāda rašanos. Turklāt par šādu kļūdu
nav jāsoda, nosakot muitas parādu galvenajam atbildīgajam. Kā norādīja Komisija, šāda kļūda var būt atbilstošs elements, lai
eventuāli atsauktu licencētā nosūtītāja statusu, bet tā nevar būt pamats, lai šis nosūtītājs maksātu muitas nodokļus.
Līdz ar to Muitas kodeksa 204. pants nevar tikt piemērots saistībā ar tādiem apstākļiem, kādi ir pamata lietā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz iepriekš minētajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams saistībā ar tādu situāciju, kāda ir pamata lietā un kurā licencēts sūtītājs
kļūdas pēc ir sācis divas tranzīta procedūras saistībā ar vienu un to pašu preci, līdz ar to šī liekā procedūra attiecas uz
neesošām precēm un tādēļ saskaņā ar minēto tiesību normu muitas parāds nevar rasties.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta
un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 648/2005, 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka
tas nav piemērojams saistībā ar tādu situāciju, kāda ir pamata lietā un kurā licencēts sūtītājs kļūdas pēc ir sācis divas
tranzīta procedūras saistībā ar vienu un to pašu preci, līdz ar to šī liekā procedūra attiecas uz neesošām precēm un tādēļ
saskaņā ar minēto tiesību normu muitas parāds nevar rasties.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – dāņu.