CELEX: 62002CJ0294
Arbitražinė išlyga
Pirmosios instancijos teismo paskyrimas
Teisingumo Teismo jurisdikcija
Likviduojamos šalys
Gebėjimas būti ieškovu arba atsakovu teisme
Reglamentas (EB) Nr. 1346/2000
Bankroto bylos
Avanso išieškojimas
Grąžinimas pagal sutarties sąlygą
Solidarioji atsakomybė
Neteisėtai įgytų sumų grąžinimas

1       Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo jai priteisti iš bendrovių
AMI Semiconductor Belgium BVBA
, buvusios
Alcatel Microelectronics NV
(toliau –
AMI Semiconductor
), įsteigtos pagal Belgijos teisę,
A-Consult EDV‑Beratungsgesellschaft mbH
(toliau –
A‑Consult
), įsteigtos pagal Austrijos teisę,
Intracom SA Hellenic Telecommunications & Electronic Industry
(toliau –
Intracom
), įsteigtos pagal Graikijos teisę, keturių įmonių, įsteigtų pagal Vokietijos teisę –
ISION Sales + Services GmbH & Co. KG
, buvusios
AllCon Gesellschaft für Kommunikationstechnologie mbH
(toliau –
Ision
),
Euram-Kamino GmbH
(toliau – Euram),
HSH Nordbank AG
, buvusios
Landesbank Kiel Girozentrale
(toliau –
Nordbank
), ir
InterTeam GmbH
(toliau –
InterTeam
) (toliau kartu – atsakovės) kaip solidarių skolininkių 317 214 eurų sumą su palūkanomis, kad būtų grąžintas vykdant su šiomis
bendrovėmis sudarytą sutartį Komisijos sumokėtas avansas projektui
Esprit
Nr. 26927 (toliau – projektas) „Electronic Commerce Fulfilment Service for the Electronics Industry (ECFS/E)“ (elektroninė
prekyba, vykdant užsakymus elektronikos pramonės srityje, toliau – sutartis).
I –
Faktinės ginčo aplinkybės
A –
Sutartis
2       1998 m. birželio 8 d. Komisijos atstovaujama Europos Bendrija su atsakovėmis sudarė sutartį dėl joms suteiktos finansinės
paramos projekto vykdymui.
3       Sutartis buvo parengta anglų kalba. Pagal jos 10 straipsnį jai taikoma Vokietijos teisė.
4       Pagal sutarties 1 straipsnio 1.1 dalį atsakovės turi „vykdyti kartu ir solidariai Komisijos atžvilgiu sutarties I priede nurodytus
darbus iki jų baigimo per 18 mėnesių terminą“.
5       Sutarties 1 straipsnio 1.2 dalis yra išdėstyta taip:
„Išskyrus
force majeure
atvejus (įskaitant streiką, lokautą ir kitus įvykius, kurie paprastai nepriklauso nuo sutarties šalių valios), sutarties
šalys, siekdamos projekte numatytų rezultatų ir vykdydamos prievolės neįvykdžiusios sutarties šalies įsipareigojimus, deda
tinkamas pastangas. Sutarties šalis neturi imtis priemonių, kurios paprastai nepriklauso nuo jos valios, arba grąžinti sumų,
kurias įsiskolino prievolės neįvykdžiusi sutarties šalis, nebent ji pati prisidėjo prie šios prievolės neįvykdymo. Sutarties
šalys susitaria dėl priemonių, kurių reikia imtis
force majeure
atveju.“
1.     Sutarties tikslai
6       Pagal sutarties 1 straipsnio 1.1 dalį jos dalykas – I priede išvardytų darbų įvykdymas.
7       Pagal šio priedo pirmoje dalyje esančią projekto turinio santrauką jo tikslas yra palengvinti prekybą puslaidininkių komponentų
atsargomis tarp elektronikos pramonės įmonių nesinaudojant tarpininko paslaugomis ir taip sumažinti sandorio sąnaudas. Projekto
įgyvendinimas leistų pasiekti šį tikslą:
–       sujungiant perteklinę komponentų pasiūlą ir nepatenkintą paklausą,
–       palaikant su sudarytais prekybos sandoriais susijusius prekybos procesus,
–       transportuojant ir pildant deklaracijas, būtinas pirkimo ir pardavimo sutarčių vykdymui, ir
–       išplečiant elektroninės prekybos elektronikos sektoriuje naudojimą.
Pagal šią santrauką projektas elektronikos pramonei leistų:
–       naudojant bendras keitimosi informacija technologijas išplėsti prekių realizavimo rinką ir sumažinti sandorių sąnaudas,
–       pasaulio ekonomikoje naudoti elektroninę prekybą be sienų.
Šioje santraukoje išvardyti trys pagrindiniai tikslai:
–       pagrindinių daugialypių paslaugų integravimas į elektronikos pramonę,
–       tinkamų sąsajų veiksmingai vertybinių popierių sistemai, skirtų integravimui į būsimųjų vartotojų ir paslaugų teikėjų informacinių
technologijų profesinę aplinką, kūrimas,
–       elektroninės prekybos skatinimas elektronikos pramonės sektoriuje, numatant kompensacijos mechanizmo (bonus component) už
sistemos naudojimą vystymą ir kiekybiškai įrodant sąnaudų (veiksmingumo) santykio pagerėjimą dėl projekto įgyvendinimo.
2.     Darbų grafikas
8       Pagal sutarties 2 straipsnio 2.1 dalį projektas turi būti įvykdytas per 18 mėnesių laikotarpį nuo 1998 m. gegužės 1 d., taigi
iki 1999 m. spalio mėn. pabaigos.
9       Sutarties I priedo antros dalies 2 skyriaus 2.2 dalyje nurodyta, kad numatyti darbai sugrupuoti į 8 darbo programas (workpackages),
kurios numato iš viso 29 paslaugas (deliverables). Pirmoji iš šių programų numato šias paslaugas:
„1 darbo programa: Atitinkamų prekybos procedūrų nustatymas
1.1 užduotis Prekyba vartotojo tinklalapyje (nuo pradžios iki 2 mėnesio)
Komponentų įgijimas
Komponentų pertekliaus kontrolė ir paruošimas
Kokybė (ISO 9000 ir kt.)
Kiti tiekėjai
Įprastiniai mokėjimo būdai
Nauji mokėjimo būdai
1.2 užduotis Programinės įrangos sąsajos (nuo pradžios iki 2 mėnesio)
Pramoninių vartotojų naudojamos sąsajos su prekybine programine įranga
Programinės įrangos sąsajos: bankai
Programinės įrangos sąsajos: vežėjai
SAP (su keliomis įmonėmis susijęs programinės įrangos standartas) specialių parametrų apibrėžimas
1.3 užduotis Informacinių technologijų aplinkos įvertinimas (nuo pradžios iki 2 mėnesio)
Asmeninio naudojimo kompiuteris, darbo stotis, vietiniai tinklai
Asmeninių kompiuterių ir tinklų eksploatavimo sistemos
Prieiga prie interneto, intranetai.“
10     Sutarties I priedo antros dalies 2 skyriaus 2.2 dalyje taip pat pateiktos lentelės, apibrėžiančios konkrečius sutarties šalių
vaidmenis atliekant įvairias darbo programas.
11     Pirmojoje darbo programoje pagal sutarties I priedo 40 ir 41 puslapiuose esančią lentelę pasiskirstoma taip:
Užduotis
Šalys
Įnašas
1.1
(AMI Semiconductor)
Intracom
A‑Consult
Visų prekybos procesų, susijusių su kontrole, pardavimu, perteklinėmis atsargomis ir aprūpinimu elektronikos reikmenimis,
apibrėžimas vartotojų tinklalapiuose.
1.2
(Nordbank)

Piniginių įmokų ir sąskaitų kontrolės būdams reikalingų sąsajų apibrėžimas.
(Euram)
Transporto išlaidoms, transporto užsakymų ir jų priežiūrai reikalingų sąsajų apibrėžimas.
(AMI Semiconductor)
Intracom
A‑Consult
Detalių, susijusių su prekybos programinei įrangai reikalingomis sąsajomis, pristatymas lentelėse.
1.3
InterTeam
Visų projekto dalyvių informacinių technologijų aplinkos įvertinimas, įskaitant paplitusias normas.
Nepriklausomas vertinimas, ar naudotina struktūra atitinka meniškumo kriterijus.
(Nordbank)
Bendradarbiavimas su
InterTeam
analizuojant informacinių technologijų vietinę aplinką.
(Euram)
Bendradarbiavimas su
InterTeam
analizuojant informacinių technologijų vietinę aplinką.
(AMI Semiconductor)
Intracom
A‑Consult
Bendradarbiavimas su
InterTeam
analizuojant informacinių technologijų vietinę aplinką.
Komisijos vykdoma kontrolė
12     Sutarties II priedo 8 straipsnyje numatyta, kad ekspertai gali padėti Komisijai administruoti sutartį. Tokiu atveju ši institucija
privalo imtis tinkamų priemonių, kad užtikrintų, jog ekspertai neatskleis ar nepanaudos jiems pateiktų konfidencialių duomenų.
Detali informacija apie šiuos ekspertus turi būti iš anksto pateikta sutartį su Komisija sudariusioms šalims ir ji privalo
tinkamai atsižvelgti į jų pateiktus prieštaravimus, pagrįstus teisėtais su prekyba susijusiais pagrindais.
3.     Finansinės nuostatos
13     Pagal sutarties 3 straipsnį visos atlygintinos projekto išlaidos įvertintos 1 080 000 ekiu. Tas pats straipsnis numato, kad
Komisijos įnašas turi padengti iki 50 % šių išlaidų, ir tai atitinka daugiausiai 540 000 ekiu sumą. Naudotinas išlaidų pagrindas
nurodytas sutarties I priede, o jos II priedo 18–20 straipsniuose nustatyti atlygintinų išlaidų apskaičiavimui taikytini tikslūs
kriterijai.
14     Sutarties I priedo 6 puslapyje esančiame 1 formuliare visos atlygintinos sumos atsakovėms paskirstomos taip:
–
InterTeam
: 153 500 ekiu,
–
Ision
: 70 000 ekiu,
–
Euram
: 40 000 ekiu,
–
Nordbank
: 10 000 ekiu,
–
AMI Semiconductor
: 97 000 ekiu,
–
Intracom
: 68 000 ekiu,
–
A-Consult
: 101 500 ekiu.
15     Sutarties I priedo 56 ir 57 puslapiuose esantis 5.3 formuliaras nurodo asmens darbo mėnesiais, ką turi padaryti kiekviena
sutarties šalis, vykdydama kiekvieną darbo programą.
16     Pagal sutarties 4 straipsnį Komisijos įnašas turi būti sumokamas taip:
–       270 000 ekiu avansas, išmokėtinas per du mėnesius nuo paskutinės sutarties šalies pasirašymo,
–       periodinės įmokos, išmokėtinos per dviejų mėnesių laikotarpį nuo įvairių periodinių darbų pažangos ataskaitų ir atitinkamų
išlaidų sąrašų patvirtinimo; avanso ir periodinių įmokų bendra suma neturi viršyti 486 000 ekiu,
–       jos viso įnašo likutis (54 000 ekiu veiksmų neatlikimo užtikrinimas), sumokėtinas per dviejų mėnesių laikotarpį nuo paskutinės
ataskaitos, dokumento ar kitų projekto paslaugų ir išlaidų sąrašo už paskutinį periodą patvirtinimo.
17     Sutarties II priedo 23 straipsnio 23.2 dalis numato, kad visos Komisijos išmokėtos išmokos laikytinos avansais iki tinkamų
paslaugų patvirtinimo, o kai nėra teikiamos paslaugos – iki paskutinės ataskaitos patvirtinimo.
4.     Grąžinimas
18     Pagal sutarties II priedo 23 straipsnio 23.3 dalį tuo atveju, jeigu visas finansinis įnašas, kurį Komisija turi suteikti projektui,
būtų mažesnis nei jos sumokėtų įmokų visa suma, sutarties šalys įsipareigoja jai nedelsiant grąžinti skirtumą.
19     Minėto II priedo 5 straipsnio 5.3 dalies a ir i punktai numato galimybę Komisijai nutraukti sutartį: „nedelsiant ir raštu
<...> tuo atveju, kai Komisijai raštu pareikalavus per protingą, ne trumpesnį nei vieno mėnesio terminą imtis veiksmų ir vykdyti
sutartį, <...> šių veiksmų nebuvo imtasi tinkamai“.
20     Sutarties II priedo 5 straipsnio 5.4 dalis numato, kad nutraukus sutartį, Bendrijos įnašas į išlaidas apima tik Komisijos
patvirtintas su projekto paslaugomis susijusias išlaidas bei kitas protingas ir patvirtintas išlaidas, įskaitant finansinio
pobūdžio įsipareigojimus.
21     Pagal šią nuostatą tuo atveju, kai sutartis nutraukiama pagal sutarties II priedo 5 straipsnio 5.3 dalies a punktą, pateikus
prašymą raštu, prie bet kokios grąžintinos sumos gali būti pridedamos 2 % didesnės nei Europos pinigų instituto taikoma sandoriams
ekiu palūkanų norma palūkanos už laikotarpį nuo lėšų gavimo iki jų grąžinimo.
5.     Arbitražinė išlyga
22     Sutarties II priedo 7 straipsnyje įtvirtinta tokia arbitražinė išlyga:
„Tik Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismas ir, pateikus apeliacinį skundą, Europos Bendrijų Teisingumo Teismas turi
jurisdikciją spręsti ginčus tarp Komisijos ir kitų sutarties šalių dėl šios sutarties teisėtumo, taikymo ir išaiškinimo.“
B –
Sutarties vykdymas
23     Projektas pradėtas vykdyti 1998 m. gegužės mėnesį.
24     1998 m. gruodžio 15 d. sutarties šalys pateikė Komisijai šešių mėnesių laikotarpio ataskaitą, aprašančią pasiektus tikslus.
Šioje ataskaitoje jos pareiškė, kad visiškai atliko įvairias 1, 2 ir 3 darbo programose numatytas paslaugas.
25     Kad galėtų patikrinti sutarties šalių ataskaitose išdėstytus rezultatus, Komisija pasiūlė sudaryti kontrolės grupę (Review
Team). Gavusi informaciją apie Komisijos siūlomus ekspertus ir jų gyvenimo aprašymus,
InterTeam
1999 m. balandžio 8 d. laišku pritarė dviejų kandidatų – Guida ir Ouzounis – paskyrimui.
26     Per 1999 m. birželio 11 d. susirinkimą tarp sutarties šalių ir Komisijos kontrolės grupė pateikė savo pirmąją tyrimo ataskaitą.
Joje ši grupė konstatavo didelius projekto vykdymo trūkumus. Remdamasi šiuo nustatymu, minėta grupė pranešė, jog projekto
vykdymas sustabdomas iki 1999 m. liepos 1 d., ir nurodė atsakovėms jai pateikti visą būtiną informaciją, rodančią, kad jos
pašalino tyrimo ataskaitoje nurodytus sutarties vykdymo trūkumus.
27     1999 m. birželio 18 d. laiške Komisija trumpai išdėstė 1999 m. birželio 11 d. susirinkime priimtus sprendimus. Remdamasi sutarties
II priedo 5 straipsnio 5.3 dalies a ir i punktais ji taip pat nustatė atsakovėms papildomą terminą ir pagrasino nutraukti
sutartį. 1999 m. birželio 29 d. ir liepos 14 d. laiškais ši institucija vėl užginčijo jų sutartinių įsipareigojimų vykdymą
ir joms nusiuntė oficialų įspėjimą per vieną mėnesį pradėti tinkamai vykdyti darbus ir pašalinti nustatytus trūkumus.
28     1999 m. liepos mėn. pradžioje atsakovės pateikė Komisijai dvylikos mėnesių laikotarpio ataskaitą, apibūdinančią pasiektus
tikslus. Šioje ataskaitoje teigiama, kad jos įvykdė projektą pagal sutartį.
29     1999 m. liepos 5 d. kontrolės grupė pristatė antrą tyrimo ataskaitą, kurioje atsižvelgiama į sutarties šalių pateiktoje ataskaitoje
dėl per dvylika mėnesių pasiektos pažangos ir kituose papildomuose dokumentuose esančią informaciją. Šioje ataskaitoje iš
esmės buvo kritikuojamas visų paslaugų atlikimas. Vienos jų dalies atlikimas, nors pripažintas silpnu, vis dėlto buvo patvirtintas.
30     Nepaisant atsakovių naujo papildyto pasiektų tikslų pristatymo per 1999 m. rugsėjo 8 d. organizuotą susirinkimą, kontrolės
grupė savo išvados nepakeitė.
31     1999 m. gruodžio 21 d.
InterTeam
adresuotu laišku Komisija pranešė apie sutarties nutraukimą atgaline data, t. y. nuo 1999 m. rugsėjo 8 dienos.
C –
Komisijos įvykdyti mokėjimai ir prašymas grąžinti
32     Įsigaliojus 1997 m. birželio 17 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 1103/97 dėl tam tikrų nuostatų, susijusių su euro įvedimu
(OL L 162, p. 1), pagal šio reglamento 2 straipsnio 1 dalį visos nuorodos į ekiu pakeičiamos nuorodomis į eurą santykiu 1 ekiu
= 1 eurui.
33     Pagal sutarties nuostatas Komisija sumokėjo atsakovėms šias sumas:
–       1998 m. birželio 8 d. – 270 000 eurų,
–       1999 m. gegužės 6 d. – 191 394 eurus, už laikotarpį nuo 1998 m. gegužės 1 d. iki spalio 31 dienos.
Taigi visa avanso suma yra 461 394 eurai.
34     1999 m. gruodžio 21 d. Komisija nusiuntė atsakovėms laišką, kuriuo pareikalavo grąžinti 317 214 eurų, atitinkančių skirtumą
tarp faktiškai sumokėtos 461 394 eurų sumos ir 144 180 eurų sumos, kuri pagal jos apskaičiavimus yra jos turimas sumokėti
įnašas.
35     Pagal ieškinyje esančią lentelę šios sumos eurais yra Komisijos padalijamos tarp atsakovių taip:

A
B
C
D
InterTeam
153 500
300 934
29 491,36
271 443
A-Consult
101 500
61 823
40 960,23
20 862
(
AMI Semiconductor
)
97 000
26 743
26 214,55
Ision
70 000
39 926
31 129,77
8 797
Euram
40 000
21 606
21 606
Intracom
68 000
10 362
16 384,09
(6 022)
(
Nordbank
)
10 000

540 000
461 394
144 180
323 237
A – maksimali parama pagal sutartį, B – faktiškai sumokėta suma, C – patvirtinta parama, D – grąžintina suma (B – C)
D –
Trijų atsakovių likvidavimas
1.     Dėl
InterTeam
36     1999 m. gruodžio 22 d.
InterTeam
visuotinis susirinkimas nusprendė likviduoti bendrovę. 2001 m. liepos 17 d. ji pateikė 1999 m. gruodžio 31 d. sudarytą balansą,
kuris, jos teigimu, atitiko dėl likvidavimo pateiktą balansą. Šiame balanse buvo nurodytas 695 605,33 DEM (arba 355 657,35
eurų) deficitas, kuris nebuvo padengtas šios bendrovės turtu. 2001 m. lapkričio 8 d.
InterTeam
buvo išregistruota iš juridinių asmenų registro.
2.     Dėl
A-Consult
37     2002 m. liepos 10 d. buvo pradėta
A-Consult
teisminė administratoriaus skyrimo procedūra ir šios bendrovės administratoriumi teismas paskyrė dabartinį likvidatorių E. Roehlich.
38     Vėliau
A-Consult
atsiėmė prašymą pradėti teisminę administratoriaus skyrimo procedūrą, todėl pagal Austrijos įstatymų nuostatas bankroto srityje
ši procedūra buvo baigta, o 2002 m. liepos 25 d. „po teisminės administratoriaus skyrimo procedūros pradėta bankroto byla“
(Anschlußkonkursverfahren).
3.     Dėl
Ision
39     2002 m. liepos 19 d. buvo iškelta bankroto byla dėl
Ision
turto, o šios bendrovės administratoriumi buvo paskirtas H. Fialski.
II –
Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos
A –
Teisinis pagrindas
40     Pagal EB 238 straipsnį:
„Teisingumo Teismas turi teisę priimti sprendimus pagal bet kurią Bendrijos ar jos vardu sudarytos sutarties arbitražinę išlygą
nepaisant to, ar ta sutartis reguliuojama pagal viešąją, ar pagal privatinę teisę.“
41     EB 225 straipsnio 1 dalyje (Nicos sutarties redakcija) nurodyta:
„Pirmosios instancijos teismo jurisdikcijai priklauso kaip pirmajai instancijai nagrinėti ir spręsti 230, 232, 235, 236 ir
238 straipsniuose nurodytus ieškinius arba bylas, išskyrus tas, kurios pagal Statutą yra skirtos teisėjų kolegijai, ir tas,
kurios yra paliktos Teisingumo Teismui. Statutas gali nustatyti Pirmosios instancijos teismo jurisdikciją kitoms ieškinių
ar bylų kategorijoms.
Apeliacinis skundas dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimų pagal šią straipsnio dalį Teisingumo Teismui gali būti paduodamas
tik teisės klausimais ir Statute išdėstytomis sąlygomis.“
42     Teisingumo Teismo statuto 51 straipsnis iki 2004 m. gegužės 31 d. galiojusioje redakcijoje, prieš įsigaliojant 2004 m. balandžio
26 d. Tarybos sprendimui 2004/407/EB, Euratomas, iš dalies keičiančiam Protokolo dėl Teisingumo Teismo statuto 51 ir 54 straipsnius
(OL L 132, p. 5), nurodė:
„Taikant išimtį EB sutarties 225 straipsnio 1 dalyje <...> nustatytai taisyklei, Pirmosios instancijos teismas turi teisę
spręsti valstybių narių, Bendrijų institucijų ir Europos centrinio banko iškeltas bylas.“
B –
Arbitražinės išlygos taikymas
43     Sutarties II priedo 7 straipsnyje esanti arbitražinė išlyga, kurios formuluotė pateikiama šio sprendimo 22 punkte, nurodo,
kad Pirmosios instancijos teismas turi išimtinę jurisdikciją pirmojoje instancijoje nagrinėti ir spręsti dėl sutarties galinčius
kilti ginčus.
44     Vis dėlto akivaizdu, kad Sutartyje ir Teisingumo Teismo statute, kuris yra šios Sutarties priedas, įtvirtinta jurisdikcijos
padalijimo tarp Pirmosios instancijos teismo ir Teisingumo Teismo sistema ieškinio pareiškimo dieną nenumatė Pirmosios instancijos
teismui galimybės nagrinėti, kaip šiuo atveju, Bendrijos institucijos pareikštų ieškinių.
45     Todėl iš pradžių pateikus ieškinį Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai, taikant Teisingumo Teismo statuto 54 straipsnį
jis buvo perduotas pastarojo kanceliarijai.
46     Nors šalys neginčijo Teisingumo Teismo jurisdikcijos, kaip teisingai pastebėjo generalinė advokatė išvados 53 punkte, Teisingumo
Teismas savo iniciatyva turi nagrinėti arbitražinės išlygos taikymo klausimą.
47     Taigi kyla klausimas, ar dėl to, kad Pirmosios instancijos teismas nurodytas arbitražinėje išlygoje, Teisingumo Teismas turi
jurisdikciją pagal EB 238 straipsnį, suteikiantį įgaliojimus konkrečiai „Teisingumo Teismui“.
48     Atsakymas yra teigiamas dėl toliau nurodytų priežasčių.
49     Kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 59 punkte, iš „Teisingumo Teismo“ termino naudojimo Sutartyje matyti, kad šis pavadinimas
nurodo ne vieną ar kitą Bendrijos teismą, o Bendrijos instituciją, kurią sudaro Teisingumo Teismas ir Pirmosios instancijos
teismas. Todėl EB 238 straipsnyje esanti nuoroda į „Teisingumo Teismą“ turi būti suprantama kaip susijusi su šia institucija
ir ji turi būti nurodyta sutartyje, kad būtų galima suteikti jurisdikciją vienam ar kitam Bendrijos teismui.
50     Sutartis nenurodo jokios arbitražinėje išlygoje naudotinos ypatingos formuluotės. Šiomis aplinkybėmis bet kokia formuluotė,
nurodanti, kad šalys ketina atsisakyti savo galimų ginčų nagrinėjimo nacionaliniuose teismuose, kad pateiktų juos Bendrijos
teismams, turi būti laikoma pakankama, kad jiems būtų suteikta jurisdikcija pagal EB 238 straipsnį.
51     Pirmosios instancijos teismo nurodymas aiškiai atitinka šį kriterijų, nesant būtinybės aiškinti nagrinėjamą išlygą pagal sutartims
taikomą įstatymą.
52     Tai, kad šalys klaidingai bandė nustatyti konkretų „Teisingumo Teismo“ teismą, kuris turėtų nagrinėti jų ginčus, ir kad todėl
arbitražinė išlyga iš dalies yra neveiksminga, nesudaro kliūčių aiškiai išreikštam šalių ketinimui savo galimus ginčus pateikti
ne nacionaliniams, o Bendrijos teismams.
53     Taigi Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priimti sprendimą dėl Komisijos ieškinio ir
Intracom
pareikšto priešieškinio.
III –
Dėl ieškinio priimtinumo tiek, kiek jis pareikštas trims likviduojamoms arba jau likviduotoms atsakovėms
54     Trys atsakovės, t. y.
InterTeam
,
A-Consult
ir
Ision
, ginčija ieškinio priimtinumą tiek, kiek ieškinys susijęs su jomis, remdamosi daugiausia tuo, kad ieškinio pareiškimo dieną
vienoje ar kitoje stadijoje buvo nagrinėjamos jų bankroto bylos.
A –
Teisinis pagrindas
1.     Bendrijos teisė
55     2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų (OL L 160, p. 1), kuris buvo priimtas pagal
EB 61 straipsnio c punktą ir EB 67 straipsnio 1 dalį, preambulėje įtvirtintos tokios konstatuojamosios dalys:
„(2)      Tam, kad vidaus rinka veiktų tinkamai, reikia užtikrinti efektyvų ir veiksmingą tarpvalstybinių bankroto bylų nagrinėjimą
ir patvirtinti šį reglamentą minėtam tikslui įgyvendinti, kuris priskiriamas teisinio bendradarbiavimo civilinėse bylose sričiai
pagal Sutarties 65 straipsnį.
(3)      Įmonių veikla turi vis didesnį tarpvalstybinį poveikį, ir dėl to ją vis dažniau reglamentuoja Bendrijos teisė. Kadangi tokių
įmonių nemokumas taip pat daro poveikį tinkamam vidaus rinkos veikimui, reikalingas Bendrijos aktas, reikalaujantis, kad būtų
derinamos nemokaus skolininko turtui taikytinos priemonės.
(4)      Tam, kad rinka tinkamai veiktų, reikia vengti skatinti šalis perkėlinėti turto ar teismo procesą iš vienos valstybės narės
į kitą ieškant palankesnės teisinės padėties. (
forum shopping
)
<…>
(8)      Siekiant padidinti tarpvalstybines pasekmes sukeliančių bankroto bylų veiksmingumą ir efektyvumą, reikalinga ir būtina, kad
nuostatos dėl jurisdikcijos, pripažinimo ir šioje srityje taikytinos teisės būtų numatytos Bendrijos teisės priemonėje, kuri
yra privaloma ir tiesiogiai taikoma valstybėse narėse.“
56     Šis reglamentas įtvirtina taip pat šias nuostatas:
„3 straipsnis
Tarptautinė jurisdikcija
1. Valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, teismai turi jurisdikciją iškelti
bankroto bylą. Jei tai yra bendrovė arba juridinis asmuo, kai nėra priešingų įrodymų, laikoma, kad jos pagrindinių turtinių
interesų vieta yra jos registruota buveinė.
2. Jei skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta yra valstybės narės teritorijoje, kitos valstybės narės teismai turi
jurisdikciją iškelti tokiam skolininkui bankroto bylą tik tuo atveju, jei jam tos kitos valstybės narės teritorijoje priklauso
įmonė. Tokios bylos poveikis gali apimti tik tą skolininko turtą, kuris yra pastarosios valstybės narės teritorijoje.
<…>
4 straipsnis
Taikytina teisė
1. Išskyrus atvejus, kai šis reglamentas numato ką kita, bankroto byloms ir jų pasekmėms taikoma valstybės narės, kurios teritorijoje
iškelta tokia byla, toliau vadinama „valstybė, kurioje iškelta byla“, teisė.
2. Valstybės, kurioje iškelta byla, teisė nustato tokios bylos iškėlimo sąlygas, jos eigą ir užbaigimą. Ji konkrečiai nustato:
<…>
f) bankroto bylų pasekmes individualių kreditorių iškeltoms byloms, išskyrus neišspręstas bylas;
<…>
16 straipsnis
Bankroto bylų pripažinimo principas
1. Bet kuris sprendimas iškelti bankroto bylą, kurį pagal savo jurisdikciją, kaip numatyta 3 straipsnyje, priima valstybės
narės teismas, pripažįstamas visose kitose valstybėse narėse nuo to momento, kai sprendimas įsiteisėja bankroto bylą iškėlusioje
valstybėje.
Ši taisyklė taikoma ir tuomet, kai kitose valstybėse narėse bankroto byla skolininkui negali būti iškelta atsižvelgiant į
jo procesinį veiksnumą.
2. 3 straipsnio 1 dalyje nurodytos bylos pripažinimas nekliudo kitos valstybės narės teismui iškelti 3 straipsnio 2 dalyje
minimos bylos. <...>
17 straipsnis
Pripažinimo pasekmės
1. Jei šis reglamentas nenumato ko kita, 3 straipsnio 1 dalyje minėtas teismo sprendimas iškelti bylą be tolesnių formalumų
bet kurioje kitoje valstybėje narėje turės tokias pat pasekmes kaip ir bylą iškėlusioje šalyje tol, kol toje kitoje valstybėje
narėje neiškeliama 3 straipsnio 2 dalyje nurodyta byla.
2. 3 straipsnio 2 dalyje nurodytos bylos pasekmės kitose valstybėse narėse negali būti ginčijamos. Bet koks kreditorių teisių
apribojimas, ypač bylos sustabdymas ar teisių nemokiam skolininkui grąžinimas, turi poveikį kitos valstybės narės teritorijoje
esančiam turtui, tik savo sutikimą davusiems kreditoriams.
<…>
40 straipsnis
Pareiga informuoti kreditorius
1. Iškėlus bankroto bylą valstybėje narėje, jurisdikciją turintis tos šalies teismas arba jo paskirtas likvidatorius nedelsdamas
informuoja žinomus kreditorius, kurių gyvenamoji vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta ar registruota buveinė yra kitose valstybėse
narėse.
2. Atskiru pranešimu pateiktoje informacijoje nurodoma termino pabaiga, nuobaudos dėl minėto termino nepaisymo, tarnyba ar
institucija, įgaliotos priimti pateiktus reikalavimus ir kitas nustatytas priemones. Tokiame pranešime taip pat nurodoma,
ar kreditoriai, kurie turi pirmumo teisę arba kurių reikalavimai užtikrinti užstatu, turi pateikti reikalavimus.“
2.     Nacionalinė teisė
57     Pagal Vokietijos teisę bankroto bylos iškėlimas bendrovei turi tokias pasekmes:
–       Pagal Insolvenzordnung (ginčui taikytina 1994 m. spalio 5 d. Vokietijos įstatymo dėl bankroto, BGBl. 1994 I, p. 2866, redakcija,
toliau – InsO) 80 straipsnį bendrovės turtą valdo administratorius. Tai apima teisę kreiptis į teismą ir būti atsakovu teisme,
ir tai reiškia, kad pranešimas apie bendrovei pareikštą ieškinį turi būti įteiktas ne bendrovei, o administratoriui.
–       Pagal InsO 87 straipsnį kreditoriai gali reikalauti, kad bendrovė patenkintų jų reikalavimus tik pagal su bankroto bylomis
susijusias nuostatas. Todėl užuot taikius įprastiniams ieškiniams taikytinas civilinio proceso taisykles, taikomos InsO 174
ir tolesnių straipsnių nuostatos, ir tiesiogiai bendrovei ar administratoriui pareikšti ieškiniai yra nepriimtini.
58     Pagal Austrijos teisę
Konkursordnung
(ginčui taikytina Austrijos įstatymo dėl bankroto, RGBl. Nr. 337/1914, redakcija, toliau – KO) 6 straipsnio 1 dalis iškėlus
bankroto bylą draudžia pradėti bei tęsti bet kokius ginčus dėl bankrutuojančios įmonės turto dalių.
B –
Dėl ieškinio priimtinumo tiek, kiek jis pareikštas InterTeam
59
AMI Semiconductor, Euram
ir
InterTeam
manymu, ieškinys tiek, kiek jis susijęs su
InterTeam,
yra nepriimtinas, nes 2001 m. lapkričio 8 d., t. y. prieš devynis mėnesius iki Komisijos ieškinio pareiškimo, ši bendrovė
buvo išregistruota iš juridinių asmenų registro, ir todėl nuo šios dienos ji neteko veiksnumo.
60     Kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 67 punkte, bendrovei pareikštas ieškinys yra nepriimtinas, jeigu jo pareiškimo dieną
ši bendrovė yra neveiksni ir negali būti ieškove arba atsakove teisme. Šiuo atžvilgiu turi būti taikomas įstatymas, reglamentuojantis
atitinkamos įmonės įsteigimą, t. y. šiuo atveju Vokietijos įstatymas (žr. 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Daily Mail and General Trust
, 81/87, Rink. p. 5483, 19 punktą ir 2002 m. lapkričio 5 d. Sprendimo
Überseering
, C‑208/00, Rink. p. I‑9919, 81 punktą).
61     Akivaizdu, kad pagal Vokietijos teisę ribotos atsakomybės bendrovė (GmbH), šioje byloje
InterTeam
, ją likvidavus nebegali būti ieškove arba atsakove teisme, dėl ko, konstatavus, kad nėra turto, ji išregistruojama iš juridinių
asmenų registro. Taigi išregistravus daroma prielaida, kad nėra turto.
62     Nors iš esmės šią prielaidą įmanoma paneigti, ir dėl to išregistruota įmonė atgautų savo gebėjimą būti ieškove arba atsakove
teisme, paprasto tvirtinimo, kad išregistruota įmonė dar turi turto, kitaip nei teigia Komisija, šiuo atžvilgiu nepakanka.
Norėdama pagrįsti savo tvirtinimą, ji turi pateikti faktinių duomenų, rodančių, pavyzdžiui, jos manymu, išlikusį turtą, nurodydama
bent jau jų apytikslę vertę ir teisinį pagrindą bei prireikus atitinkamą skolininką.
63     Nesant tokių duomenų, ieškinys turi būti pripažintinas nepriimtinu tiek, kiek jis pareikštas
InterTeam
.
C –
Dėl ieškinio priimtinumo tiek, kiek jis pareikštas A-Consult ir Ision
64     Ieškinio pareiškimo dieną šioms dviem bendrovėms buvo iškeltos bankroto bylos pagal joms taikomus atitinkamus nacionalinius
įstatymus.
65     Akivaizdu, kad pagal atitinkamas nacionalines nuostatas, t. y. KO 6 straipsnį, taikomą
A‑Consult
, ir InsO 87 straipsnį, taikomą
Ision
, Komisijos pareikštas ieškinys šiomis aplinkybėmis būtų nepriimtinas, jeigu jis būtų pareikštas šioms bendrovėms nacionaliniuose
teismuose.
66     Pagal EB 238 straipsnį kartu su arbitražine išlyga Teisingumo Teismas iš esmės turi jurisdikciją nagrinėti šalių ginčus.
67     Vis dėlto kyla klausimas, kaip ši jurisdikcija turi būti įgyvendinama šalies, kuriai buvo iškelta bankroto byla, atžvilgiu.
Šis klausimas yra nagrinėtinas atsižvelgiant į Teisingumo Teisme taikomą proceso teisę.
68     Kadangi nei Teisingumo Teismo statutas, nei jo Procedūros reglamentas neapima specifinių nuostatų dėl ieškinių, pareikštų
šalims, kurioms buvo iškeltos bankroto bylos, nagrinėjimo, taikytinas normas reikia nustatyti remiantis bendrais valstybių
narių proceso teisės principais šioje srityje.
69     Iš tiesų šiuo atžvilgiu paaiškėja, kad pagal daugumos valstybių narių proceso teisę kreditorius negali teisme reikalauti,
kad asmuo, kuriam iškelta bankroto byla, atskirai patenkintų jo reikalavimus, ir privalo laikytis taikomos procedūros taisyklių,
o jei šių taisyklių nesilaikoma, ieškinys yra nepriimtinas. Be to, valstybės narės privalo pripažinti kitoje valstybėje narėje
pradėtas procedūras. Tai matyti iš Reglamento Nr. 1346/2000 4 straipsnio 2 dalies f punkto, kuris numato, kad individualiai
iškeltų bankroto bylų pasekmes reglamentuoja valstybės, kurioje iškelta byla, įstatymas, šiuo atveju Austrijos ir Vokietijos
įstatymas. Be to, pagal šio reglamento 16 ir 17 straipsnius vienoje valstybėje narėje iškelta byla yra pripažįstama visose
kitose valstybėse narėse ir ten sukelia tokias pasekmes, kokias numato valstybės, kurioje buvo iškelta byla, įstatymas.
70     Kaip pažymėjo generalinė advokatė išvados 84 ir 85 punktuose, iš Reglamento Nr. 1346/2000 antros, trečios, ketvirtos ir aštuntos
konstatuojamųjų dalių matyti, kad šio reglamento tikslas yra užtikrinti bankroto bylų veiksmingumą bei gerą koordinavimą Europos
Sąjungoje ir taip pat lygų turimo turto padalijimą visiems kreditoriams. Jeigu Bendrijos institucijos galėtų siekti savo reikalavimų
patenkinimo Bendrijos teismuose nagrinėjamose bylose, nors nacionaliniuose teismuose iškelti bylos neįmanoma, kitų kreditorių
atžvilgiu jos gautų nepagrįstos naudos.
71     Be to, šiuo atveju prieštaraudama Reglamento Nr. 1346/2000 taikymui, Komisija klaidingai bando remtis jo 40 straipsniu, nurodydama,
kad nuo bankroto bylos iškėlimo 2002 m. liepos 10 d. iki pranešimo apie ją 2002 m. rugsėjo 23 d. praėjo dviejų su puse mėnesių
laikotarpis. Pirmiausia pagal šio reglamento 17 straipsnio 1 dalį bankroto bylos iškėlimas sukelia pasekmių kitose valstybėse
narėse, nesant būtinybės pranešti pagal to paties reglamento 40 straipsnį. Antra, net jei pranešimas Komisijai gali būti laikomas
pavėluotu, Reglamentas Nr. 1346/2000 nenumato jokių tokio vėlavimo pasekmių procedūros pripažinimui kitose valstybėse narėse,
išskyrus galimą teisę gauti visos žalos, atsiradusios dėl pavėluoto pranešimo, atlyginimą.
72     Atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia pripažinti, kad Komisijos taip suformuluotas ieškinys yra nepriimtinas tiek, kiek
jis pareikštas
A-Consult
ir
Ision
.
D –
Dėl papildomų Komisijos reikalavimų
73     Per posėdį Komisija subsidiariai pateikė papildomus reikalavimus, siekdama, kad ieškinys, pareikštas
A‑Consult
ir
Ision
atžvilgiu, būtų laikomas ieškiniu, kurio dalykas – jos reikalavimų pagrįstumo pripažinimas tam, kad būtų galima reikalauti
jų patenkinimo nagrinėjant bankroto bylas nacionaliniuose teismuose.
74     Šie papildomi reikalavimai yra akivaizdžiai nepriimtini.
75     Pirma, jie prieštarauja Procedūros reglamento 38 straipsnio nuostatoms. Pagal šį straipsnį šalys ieškinyje privalo nurodyti
ginčo dalyką. Net jei Procedūros reglamento 42 straipsnis tam tikromis sąlygomis leidžia pateikti naujų įrodymų, šalis vykstant
procesui negali pakeisti ginčo dalyko (žr. 1979 m. rugsėjo 25 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, 232/78, Rink. p. 2729, 3 punktą ir 1979 m. spalio 18 d. Sprendimo
GEMA prieš Komisiją
, 125/78, Rink. p. 3173, 26 punktą). Pirmą kartą per posėdį pateikti nauji reikalavimai negali būti priimtini, nes priešingu
atveju atsakovės neturėtų galimybės paruošti savo atsakymo ir taip būtų pažeidžiamos teisės į gynybą.
76     Antra, šie reikalavimai viršija Teisingumo Teismui suteiktą jurisdikciją pagal taikomą arbitražinę išlygą, pagal kurią šiai
jurisdikcijai priklauso tik „Komisijos ir sutarties šalių ginčai“, o ieškinys dėl teisės patvirtinimo bankroto bylos tikslais
reiškia, jog turi būti įtrauktos ir kitos šalys, t. y. kiti bankrutuojančios įmonės kreditoriai. Šiuo atžvilgiu pabrėžtina,
kad Komisija nesiėmė jokių veiksmų, siekdama įtraukti šias šalis į šią bylą.
77     Galiausiai šio sprendimo 68‑70 punktuose pateikti vertinimai yra taip pat taikytini Komisijos papildomų reikalavimų atžvilgiu,
todėl jie turi būti pripažinti nepriimtinais.
78     Dėl šios priežasties Komisijos papildomi reikalavimai turi būti taip pat atmesti kaip nepriimtini.
IV –
Dėl ieškinio pagrįstumo tiek, kiek jis pareikštas
AMI Semiconductor, Intracom, Euram
ir
Nordbank
79     Grįsdama atsakovėms pateiktus reikalavimus sumokėti, Komisija remiasi dviem teisiniais pagrindais. Pirma, ji remiasi iš sutarties
II priedo 23 straipsnio 23.3 dalies išplaukiančia sutartine teise reikalauti grąžinti sumas. Antra, ji remiasi atsakovių nepagrįstu
praturtėjimu pagal Vokietijos civilinio kodekso (Bürgerliches Gesetzbuch
,
toliau – BGB) 812 straipsnį, kuris numato, kad „asmuo, kuris be teisinio pagrindo trečiajam asmeniui suteikus paslaugą ar
kitu būdu ką nors gauna, padarydamas šiam asmeniui žalą, privalo tai grąžinti“.
A –
Sutarties II priedo 23 straipsnio 23.3 dalimi pagrįsta teisė reikalauti grąžinti sumas
80     Sutarties II priedo 23 straipsnio 23.3 dalis numato, kad jeigu pagal projektą įvykdyti mokėjimai viršija visą Komisijos turimą
sumokėti finansinį įnašą, kitos sutarties šalys privalo nedelsdamos grąžinti skirtumą tarp šių mokėjimų ir įnašo.
81     Dėl šios nuostatos taikymo šioje byloje kyla du klausimai. Visų pirma reikia nustatyti, ar šioje nuostatoje numatyta pareiga
grąžinti sumas yra solidarus įsipareigojimas ar, priešingai, grąžinti galima reikalauti tik iš faktiškai Komisijos lėšas gavusių
sutarties šalių. Antra, kyla klausimas dėl Komisijos turimo sumokėti viso finansinio įnašo apskaičiavimo.
1.     Dėl solidariosios atsakomybės
82     Sąvoka „sutarties šalys“ yra apibrėžta sutarties antrame puslapyje ir nurodo visas septynias sutartį su Komisija sudariusias
atsakoves. Vis dėlto šalys karštai diskutavo dėl šios sąvokos naudojimo sutarties II priedo 23 straipsnio 23.3 dalyje tikslios
reikšmės.
83     Komisijos manymu, šios sąvokos naudojimas rodo, kad šioje nuostatoje numatyta pareiga grąžinti tenka visoms sutarties šalims,
o ne tik toms, kurios faktiškai gavo nagrinėjamą avansą. Taigi Komisija gali iškelti bylą kiekvienai sutarties šaliai dėl
viso avanso.
84     Tačiau atsakovės tvirtina, kad solidarioji atsakomybė neišplaukia iš paprasto sąvokos „sutarties šalys“ naudojimo ir kad jeigu
tokia atsakomybė atitiktų šalių ketinimą, ji turėtų būti įtvirtinta aiškiau. Be to, jos pastebi, kad pagal aiškią sutarties
II priedo 23 straipsnio 23.3 dalies formuluotę šioje nuostatoje numatyta pareiga yra pareiga „grąžinti“, ir tai pagal patį
šios sąvokos apibrėžimą reiškia, kad šalis, kurios prašoma grąžinti sumą, anksčiau ją gavo.
85     Kadangi šio 23 straipsnio 23.3 dalis nėra pakankamai aiški šiuo klausimu, ją reikia aiškinti atsižvelgiant į kitas sutarties
nuostatas, konkrečiai kalbant, į sutarties 1 straipsnį.
86     Minėta 1 straipsnio 1.1 dalis „I priede nurodytų darbų“ atžvilgiu šalims numato iš pirmo žvilgsnio „bendrą ir solidariąją
(jointly and severally)“ pareigą vykdyti sutartį. Šią pareigą, kuri pagal šios nuostatos formuluotę bet kuriuo atveju yra
taikoma tik darbų vykdymui, o ne avanso grąžinimui, toliau aiškiai apibrėžia to paties straipsnio 1.2 dalis.
87     Taip sutarties 1 straipsnio 1.2 dalies antras sakinys paneigia bet kokią solidarią atsakomybę, susijusią su avanso grąžinimu,
ir numato, kad sutarties šalis „neturi <...> grąžinti prievolės neįvykdžiusios sutarties šalies grąžintinų sumų, nebent ji
pati prisidėjo prie prievolės neįvykdymo“.
88     Iš šios analizės matyti, kad sutarties II priedo 23 straipsnio 23.3 dalis, išaiškinta atsižvelgiant į sutarties 1 straipsnio
1.2 dalį, nurodo sutarties šaliai grąžinti tik faktiškai gautą avansą, nebent būtų įrodyta, jog ši sutarties šalis prisidėjo
prie prievolės neįvykdymo, dėl kurio Komisijai atsirado teisė reikalauti, kad kita sutarties šalis sumokėtą avansą grąžintų.
Sutarties šalies prisidėjimo prie prievolės neįvykdymo įrodinėjimo našta neišvengiamai priklauso Komisijai kaip ieškovei,
besiremiančiai šiuo neįvykdymu.
89     Komisija neįrodė, kad
AMI Semiconductor, Euram, Intracom
arba
Nordbank
kokiu nors būdu būtų prisidėjusios prie kitos sutarties šalies konkretaus prievolės neįvykdymo, dėl kurio šiai institucijai
būtų atsiradusi teisė reikalauti grąžinti avansą, kurį gavo ši kita sutarties šalis. Kaip pažymėjo generalinė advokatė išvados
145  punkte, bendro pobūdžio tvirtinimai, jog atsakovės nepakankamai bendradarbiavo arba neįvykdė savo pareigos informuoti
Komisiją, šiuo atžvilgiu yra nepakankami, net jeigu jie yra iš dalies pagrįsti vertinimo ataskaitomis.
90     Taigi reikia pripažinti, kad nė viena iš šių atsakovių remiantis sutarties II priedo 23 straipsnio 23.3 dalimi neprivalo grąžinti
didesnių sumų nei jos pačios gavo.
2.     Dėl Komisijos mokėtino finansinio įnašo apskaičiavimo
91     Pagal sutarties II priedo 23 straipsnio 23.3  dalį teisė reikalauti grąžinti sumas priklauso nuo sąlygos, kad Komisijos mokėtinas
visas finansinis įnašas projektui būtų mažesnis už sumokėto avanso sumą. Tokiu atveju kiekviena atsakovė privalo grąžinti
skirtumą tarp jos gauto avanso ir kompensuotinų išlaidų, į kurias jos gali pretenduoti.
92     Ieškinyje Komisija šio sprendimo 35 punkte nurodytoje lentelėje paskirstė sumas, kurias, jos manymu, kiekviena atsakovė turi
grąžinti individualiai, netaikant solidariosios atsakomybės. Šios sumos buvo apskaičiuotos iš kiekvienos sutarties šalies
faktiškai iš Komisijos gautų sumų atėmus su šios patvirtintų paslaugų atlikimu susijusias sumas atsižvelgiant į paslaugas,
kurias sutarties šalis turėjo atlikti pagal I priede nurodytą darbų paskirstymą.
93     Kadangi Komisija pripažįsta, jog
Nordbank
nebuvo sumokėta jokia suma, o
Intracom
gavo mažesnę, nei turėjo gauti, sumą, Komisija negali reikalauti iš šių dviejų atsakovių grąžinti jokių sumų.
94     Akivaizdu, kad
AMI Semiconductor
gavo iš viso 26 743 eurų sumą ir kad Komisija patvirtino darbų atlikimą už 26 214,55 euro. Todėl maksimali šios bendrovės
grąžintina suma yra 528,45 euro. Taip pat yra akivaizdu, kad
Euram
gavo 21 606 eurų sumą ir kad nė viena iš jos atliktų paslaugų nebuvo patvirtinta.
95     Dėl šioms dviem atsakovėms pateiktų reikalavimų Komisija neturi teisės, išsamiai nepateisinusi šių paslaugų trūkumų, atsisakyti
patvirtinti paslaugų arba išlaidų sąrašus. Priešingai, nei teigia Komisija, specifinis sutarties pobūdis, kurį lemia sutarties
dalykas – išmokėti subsidijas, už kurias ši institucija iš esmės nieko negauna, nesuteikia Komisijai diskrecijos tvirtinant
paslaugas. Kaip teisingai pažymėjo generalinė advokatė išvados 167‑171 punktuose, kad Komisijai būtų suteikta tokia teisė
spręsti vienašališkai, sutartyje turėjo būti įtvirtintos tokio pobūdžio sąlygos.
96     Taigi reikia išnagrinėti, ar Komisijos atsisakymas pripažinti
AMI Semiconductor
ir
Euram
atliktas paslaugas yra teisėtas. Kaip pažymėjo generalinė advokatė išvados 161 punkte, ginčas iš esmės yra susijęs su 1.1
(Vartotojo nurodytų dizaino specifikacijų ir sistemos funkcijų visuma, „Complete set of user-defined system functions and
design specifications“), 1.2 (Dizaino specifikacijų, skirtų būsimosioms programinės įrangos sąsajoms, kurios bus integruotos
į šių organizacijų komercinės programinės įrangos aplinką, visuma, „Complete set of design specifications for future software
interfaces to integrate with the commercial software environment of these organisations“) ir 1.3 (Būsimų prekybos partnerių
informacinių technologijų aplinkos pilnas aprašymas, „Full description of future business parners’ IT environment“) paslaugomis,
nes tik šios trys
AMI Semiconductor
arba
Euram
paslaugos nebuvo patvirtintos.
97     Komisija šių paslaugų nepatvirtinimą grindė tik kontrolės grupės ataskaitomis, kuriose buvo priimtas sprendimas dėl atmetimo.
Kalbant apie šių ataskaitų įrodomąją galią iš karto reikia atmesti Komisijos teiginį, jog jos yra privalomos atsakovėms. Nors
pastarosios patvirtino šios institucijos pasiūlytų dviejų kandidatų pasirinkimą, nei sutarties II priedo 8 straipsnis, nei
jokia kita sutarties sąlyga, nei informacija jų tarpusavio laiškuose nerodo, kad sutarties šalims yra privalomos šios grupės
parengtos ataskaitos. Beje, tokia privalomoji galia akivaizdžiai prieštarautų pozicijai, kurios šiuo klausimu laikėsi Komisija,
per posėdį teigusi, kad ji pati galėjo, jei norėjo, šių ataskaitų nepaisyti.
98     Kontrolės grupė antroje kontrolės ataskaitoje nusprendė, kad nagrinėjamos paslaugos turi būti atmestos. 1.1 paslauga buvo
apibūdinta kaip neužbaigta ir nelabai išsami. 1.2 ir 1.3 paslaugos buvo pripažintos neegzistuojančiomis, nes šiai grupei pateikti
dokumentai, sprendžiant iš jų pavadinimų, buvo tik „santraukos“, o ne visi dokumentų tekstai.
99     Iš šių ataskaitų išplaukia tam tikri nepaaiškinami prieštaravimai. Pavyzdžiui, dėl 1.1 paslaugos kontrolės grupė kritikuoja
tai, kad finansų ar logistikos sektoriaus įmonės, nors atstovaujamos atsakovių sudarytame konsorciume, neprisidėjo prie šios
paslaugos atlikimo. Tačiau iš sutarties I priedo aiškiai matyti, kad sutartis nenumatė
Nordbank
ar
Euram
įnašo į šią paslaugą. Akivaizdu, kad kontrolės grupė šiuo atžvilgiu siekdama įvertinti suteiktų paslaugų atitikimą netaikė
sutarties kriterijų ir neteisingai taikė savo pačios kriterijus.
100   Dėl 1.3 paslaugos Komisija posėdyje teigė, kad atsakovės jos atlikimo aprašymą pateikė tik viename puslapyje, ir tai nesuderinama
su sutartyje nurodytomis pastangomis, kurių reikia atliekant šią paslaugą. Iš tiesų iš pirmo žvilgsnio konstatuotinas stebinantis
skirtumas tarp sutarties I priedo 57 puslapyje šiai paslaugai atlikti numatytų keturių su puse asmens darbo mėnesių ir pateiktos
ataskaitos glaustumo. Vis dėlto ataskaitos glaustumas nebūtinai reiškia, kad ji yra nekokybiška arba neatitinkanti sutarties
sąlygų, t. y. vienintelių šioje byloje svarbių kriterijų šiuo atveju. Jei Komisija abejotų dėl sąskaitoje nurodytų išlaidų
paslaugai atlikti sumos, ji turėtų ginčyti išlaidų sąrašus pagal sutarties II priedo 18–20 straipsniuose numatytus kriterijus,
o ne atmesti paslaugą.
101   Kad būtų galima pateisinti paslaugos atmetimą, Komisija privalo konkrečiai nustatyti kritikuojamus paslaugos aspektus, nurodydama
priežastis, dėl kurių, jos nuomone, šios paslaugos atlikimas neatitinka sutarties nuostatų. Šiuo atveju šis klausimas nėra
pakankamai išaiškintas nei kontrolės ataskaitose, nei Komisijos ieškinyje.
102   Todėl Komisijos pagrindai, susiję su teise reikalauti grąžinti sumas remiantis sutarties II priedo 23 straipsnio 23.3 dalies
nuostatomis, turi būti atmesti. Taigi turi būti atmestas ir prašymas sumokėti palūkanas remiantis šio priedo 5 straipsnio
5.4 dalimi.
B –
Teisė reikalauti grąžinti sumas remiantis BGB 812 straipsniu
103   Kaip teisingai pažymėjo generalinė advokatė išvados 185 punkte, prašymas grąžinti neteisėtai įgytas sumas dėl nepagrįsto praturtėjimo
pagal BGB 812 straipsnį turi būti atmestas dėl tų pačių priežasčių kaip ir sutartimi pagrįstas prašymas grąžinti. Kadangi
Komisija nepateikė įrodymų, kad gauti mokėjimai buvo didesni nei sutarties šalių reikalavimai, ji neįrodė nepagrįsto praturtėjimo.
104   Todėl visas Komisijos ieškinys turi būti atmestas.
V –
Dėl
Intracom
priešieškinio
105   Priešieškinyje
Intracom
tvirtina, kad Komisija turi sumokėti 6 022 eurų sumą. Ši suma yra skirtumas tarp faktiškai
InterTeam
sumokėto
Intracom
10 362 eurų avanso ir su patvirtintomis paslaugomis susijusių
Intracom
išlaidų, kurios pagal Komisijos apskaičiavimus yra 16 384,09 euro.
106
Intracom
tik tvirtina, kad Komisija „nepagrįstai praturtėjo“, tačiau nenurodo šio prašymo teisinio pagrindo.
107   Akivaizdu, kad Komisija, sumokėdama
InterTeam,
suteikė pakankamai lėšų atsakovėms, kad būtų padengtas 6 022 eurų apmokėjimas
Intracom
. Iš tiesų baigiantis sutarčiai
InterTeam
buvo sumokėta 300 934 eurų suma, bet ji šios sumos neišmokėjo kitoms atsakovėms. Kadangi
InterTeam,
remiantis sutarties I priedo 6 puslapyje esančiame formuliare nurodytais skaičiais, turėjo teisę asmeniškai gauti maksimalią
153 500 eurų sumą pagal sutartį, ši įmonė turėjo bent jau 147 434 eurų sumą, skirtą kitoms sutarties šalims.
108   Šiomis aplinkybėmis Komisija nepagrįstai nepraturtėjo. Todėl
Intracom
priešieškinys turi būti atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
109   Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Atmesti Intracom SA Hellenic Telecommunications & Electronic Industry priešieškinį.
3.
Priteisti iš Europos Bendrijų Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.