CELEX: 62006TJ0291
Valtiontuet
Puolan tasavallan teräksentuottajalle myöntämiä rakenneuudistustukia koskeva järjestelmä
Päätös, jolla tukien todetaan osaksi olevan yhteismarkkinoille soveltumattomia ja määrätään ne takaisinperittäviksi
Pöytäkirja N:o 8 Puolan terästeollisuuden rakenneuudistuksesta
Kumoamiskanne
Oikeussuojan tarve
Tutkittavaksi ottaminen
Tuensaajan käsite
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohta

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Puolan tasavallan välisestä assosioinnista 16.12.1991 tehdyn Eurooppa-sopimuksen EHTY:n tuotteita koskevassa pöytäkirjassa N:o 2 (
EYVL 1993, L 348, s. 2
; jäljempänä pöytäkirja N:o 2) olevassa 8 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Sikäli kuin niillä on vaikutus yhteisön ja Puolan väliseen kauppaan, tämän sopimuksen moitteettomaan toimintaan soveltumattomia ovat:
– –
iii)
kaikki julkiset avustukset lukuun ottamatta Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen perusteella luvallisia avustuksia.
– –
4.   Osapuolet tunnustavat, että poiketen siitä mitä 1 kohdan iii alakohdassa säädetään, [Puolan tasavalta] voi poikkeuksellisesti Euroopan hiili- ja teräsyhteisön terästuotteiden osalta viiden ensimmäisen vuoden aikana tämän sopimuksen voimaantulosta myöntää julkisia avustuksia rakenneuudistuksen toteuttamiseen, jos:
—
rakenteellinen muutosohjelma yleisesti liittyy järkeistämiseen ja kapasiteetin vähentämiseen,
—
rakenteellinen muutosohjelma sille varatun ajan päätyttyä johtaa siitä hyötyvien yritysten elinkelpoisuuteen tavanomaisin markkinaedellytyksin ja
—
näiden avustusten suuruus ja merkittävyys rajoittuu näiden tavoitteiden saavuttamiseksi välttämättä tarpeelliseen ja jos kyseisiä avustuksia pienennetään asteittain.
Ottaen huomioon Puolan [tasavallan] taloudellisen tilanteen assosiointineuvosto päättää siitä, voidaanko viisivuotis-ajanjaksoa pidentää.”
Pöytäkirjassa N:o 2 olevan 8 artiklan 4 kohdassa määrätyn kauden pidentämisestä 23.10.2002 tehdyllä EU–Puola-assosiaationeuvoston päätöksellä N:o 3/2002 (
EUVL 2003, L 186, s. 38
) pidennettiin 1.1.1997 lähtien kahdeksalla lisävuodella tai siihen saakka, kunnes Puolan tasavalta liittyy Euroopan unioniin, ajanjaksoa, jona Puola voi poikkeuksellisesti myöntää terästuotteille rakenneuudistukseen tarkoitettua julkista tukea pöytäkirjassa N:o 2 olevan 8 artiklan 4 kohdassa luetelluin edellytyksin. Kyseisen päätöksen 2 artiklassa todetaan seuraavaa:
”Puolan [tasavallan] on esitettävä Euroopan yhteisöjen komissiolle – – rakenneuudistusohjelma ja liiketoimintasuunnitelmat, jotka täyttävät pöytäkirjassa N:o 2 olevan 8 artiklan 4 kohdassa luetellut vaatimukset ja jotka Puolan tasavallan kansallinen valtion tuen valvontaviranomainen (kilpailu- ja kuluttajansuojavirasto) on arvioinut ja hyväksynyt.”
Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan liitteenä olevalla Puolan terästeollisuuden rakenneuudistuksesta tehdyllä pöytäkirjalla N:o 8 (EUVL 2003, L 236, s. 948; jäljempänä pöytäkirja N:o 8) sallittiin yleisistä valtiontukisäännöistä poiketen Puolan tasavallan myöntävän Puolan teräsalalle rakenneuudistustukia rakenneuudistussuunnitelmassa vahvistettujen ehtojen ja mainitussa pöytäkirjassa esitettyjen edellytysten mukaisesti. Tässä pöytäkirjassa todetaan muun muassa seuraavaa:
”1.
Sen estämättä, mitä [EY] 87 ja [EY] 88 artiklassa määrätään, Puolan [tasavallan] myöntämää Puolan terästeollisuuden tiettyjen osien rakenneuudistukseen tarkoitettua valtion tukea pidetään yhteismarkkinoille soveltuvana edellyttäen, että:
—
– – pöytäkirjassa N:o 2 olevan 8 artiklan 4 kohdassa vahvistettua määräaikaa on pidennetty liittymispäivään saakka,
—
rakenneuudistussuunnitelmassa vahvistettuja ehtoja, joiden perusteella edellä mainitun pöytäkirjan voimassaoloa pidennettiin, noudatetaan vuosien 2002–2006 ajan,
—
tässä pöytäkirjassa esitetyt edellytykset täyttyvät, ja
—
Puolan terästeollisuudelle ei makseta rakenneuudistusta varten valtion tukea liittymispäivän jälkeen.
2.
– –
3.
Ainoastaan liitteessä 1 luetelluille yhtiöille, jäljempänä ’tukea saavat yhtiöt’, voidaan myöntää valtion tukea Puolan teräsalan rakenneuudistusohjelman puitteissa.
4.
Tukea saava yhtiö ei saa:
a)
siirtää edelleen sille myönnettyä valtion tukea, jos kyseinen yhtiö sulautetaan johonkin liitteeseen 1 sisältymättömään yhtiöön;
b)
ottaa haltuunsa sellaisten liitteeseen 1 sisältymättömien yhtiöiden varoja, jotka asetetaan konkurssiin 31 päivänä joulukuuta 2006 päättyvänä ajanjaksona.
5.
– –
6.
Tukea saaville yhtiöille myönnettävä rakennusuudistustuki määritetään hyväksytyssä Puolan terästeollisuuden rakenneuudistussuunnitelmassa ja yksittäisissä neuvoston hyväksymissä liiketoimintasuunnitelmissa määrättyjen perusteiden nojalla. Ajanjaksona 1997–2003 maksettava tuki ja sen kokonaismäärä saa kuitenkin olla enintään 3387070000 PLN.
– –
[Puolan tasavalta] ei saa myöntää muuta valtion tukea Puolan terästeollisuuden rakenneuudistukseen.
– –
10.
Yleisten rakenneuudistussuunnitelmien ja yksittäisiin suunnitelmiin myöhemmin tehtävien muutosten on oltava komission ja tarvittaessa neuvoston hyväksymiä.
– –
18.
Jos seurannassa osoittautuu, että:
– –
c)
[Puolan tasavalta] on myöntänyt rakenneuudistuskautena ylimääräistä soveltumatonta valtion tukea terästeollisuudelle ja erityisesti tukea saaville yhtiöille,
tässä pöytäkirjassa esitetyillä siirtymäjärjestelyillä ei ole vaikutusta.
Komissio toteuttaa aiheelliset toimet, joilla vaaditaan asianomaisia yhtiöitä maksamaan takaisin tuet, jotka on myönnetty tässä pöytäkirjassa vahvistettuja edellytyksiä rikkoen.”
Päätöksen N:o 3/2002 3 artiklassa tarkoitettujen edellytysten täyttymisestä 21.7.2003 tehdyn neuvoston päätöksen 2003/588/EY (
EUVL L 199, s. 17
) ainoassa artiklassa säädetään seuraavaa:
”Puolan [tasavallan] komissiolle – – päätöksen N:o 3/2002 2 artiklan mukaisesti 4 päivänä huhtikuuta 2003 esittämät rakenneuudistusohjelma ja liiketoimintasuunnitelmat täyttävät – – pöytäkirjassa N:o 2 olevan 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut vaatimukset.”
EY [88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (
EYVL L 83, s. 1
) 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetään asiaan liittyvät oikeudelliset seikat ja tosiseikat lyhyesti, komission alustava arvio ehdotetun toimenpiteen tukiluonteesta ja epäilyt toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Päätöksessä pyydetään asianomaista jäsenvaltiota ja muita asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa asetetussa määräajassa, joka yleensä on enintään yksi kuukausi. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa komissio voi jatkaa asetettua määräaikaa.”
Saman asetuksen 7 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos komissio toteaa, että ilmoitettu tuki ei sovellu yhteismarkkinoille, se päättää, että tukea ei saa myöntää (jäljempänä kielteinen päätös).”
Kyseisen asetuksen 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta, (jäljempänä takaisinperimistä koskeva päätös). Komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista.
2.   Takaisinperimistä koskevan päätöksen nojalla takaisin perittävään tukeen lisätään korko, jonka suuruuden komissio vahvistaa. Korkoa maksetaan siitä päivästä alkaen, jolloin sääntöjenvastainen tuki on ollut tuensaajan käytössä, sen takaisinperimispäivään asti.
3. – –”
Saman asetuksen 20 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Asianomaiset osapuolet voivat 6 artiklan mukaisesti tehdä huomautuksia muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevasta komission päätöksestä. Asianomaisille osapuolille, jotka ovat tehneet tällaisia huomautuksia, ja kaikille yksittäisen tuen saajille toimitetaan jäljennös komission 7 artiklan mukaisesti tekemästä päätöksestä.”
Tosiseikat
Esillä olevassa asiassa on kyse Huta Częstochowa S.A. -nimisen puolalaisen teräksentuottajan (jäljempänä HCz) rakenneuudistusjärjestelystä. HCz:n rakenneuudistus toteutettiin 2002–2005. HCz:n varallisuus siirrettiin tässä yhteydessä uusille yhtiöille seuraavasti:
—
Huta Stali Częstochowa sp. z o.o. (jäljempänä HSCz) perustettiin vuonna 2002 jatkamaan HCz:n terästuotantoa. HSCz vuokrasi selvitysmieheltä käyttöönsä HCz:n teräksentuotantotilat ja otti palvelukseensa suurimman osan sen työntekijöistä. HSCz:n emoyhtiö on Puolan valtiovarainministeriön 100-prosenttisesti omistama Towarzystwo Finansowe Silesia Sp. z o.o. (jäljempänä TFS).
—
Vuonna 2004 perustettiin Majątek Hutniczy sp. z o.o. (jäljempänä MH) ja Majątek Hutniczy Plus (jäljempänä MH Plus) -nimiset yhtiöt. Niiden osakkeet olivat 100-prosenttisesti HCz:n omistuksessa. MH:lle siirrettiin HCz:n terästuotantoon liittyvä varallisuus, ja MH Plus sai eräitä muita tuotannon kannalta tarpeellisia varallisuuseriä.
—
Tuotantoon liittymätön varallisuus (ns. muu kuin teräsvarallisuus) ja sähköntuotantolaitos Elsen siirrettiin Operator ARP sp. z o.o. -nimiselle yhtiölle (jäljempänä Operator tai kantaja), joka toimii Agencja Rozwoju Przemysłu S.A:n (Puolan valtiovarainministeriölle kuuluva teollisuuden kehittämisvirasto; jäljempänä ARP) alaisuudessa, rakenneuudistuksen piiriin kuuluvien julkisoikeudellisten saatavien maksamiseksi (verot ja sosiaalivakuutusmaksut).
Komissio ilmoitti Puolan tasavallalle 19.5.2004 päivätyllä kirjeellä, että se oli päättänyt aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn teräksentuottaja HCz:lle myönnetyn rakenneuudistustuen osalta. Tämä päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 12.8.2004 (
EUVL C 204, s. 6
; jäljempänä tutkinnan aloittamispäätös) todistusvoimaisella kielellä (puola) ja tiivistelmänä muilla virallisilla kielillä. Komissio pyysi kaikkia niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa tutkinnan aloittamispäätöksessä esitetyistä tosiseikoista ja oikeudellisesta analyysista. Komissio sai huomautukset Puolan tasavallalta ja neljältä osapuolelta, joita asia koski.
Komissio tuli menettelyn päätteeksi siihen johtopäätökseen, että vastoin sen alkuperäisiä epäilyjä, HCz:n rakenneuudistukseen työmarkkinoiden kannalta erityisen merkittäville yrityksille myönnettävästä valtiontuesta 30.10.2002 annetun lain (l’Ustawa o pomocy publicznej dla przedsiębiorców o szczególnym znaczeniu dla rynku pracy; Dz. U., nro 213, järjestysnumero 1800; sellaisena kuin laki on muutettuna; jäljempänä vuoden 2002 laki) säännösten mukaisesti tarkoitetut toimenpiteet eivät olleet EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio katsoi kuitenkin, että HCz oli saanut eri perustein valtiontukea vuosina 1997–2002. Komissio katsoi, että tämä tuki soveltui osittain yhteismarkkinoille, mutta vaati sen palauttamista niiltä osin, joita se piti yhteismarkkinoille soveltumattomina, eli 19699452 Puolan zlotyn (PLN) osalta (jäljempänä riidanalainen tuki).
Komissio teki Huta Częstochowa SA -nimiselle yritykselle myönnetystä valtiontuesta C 20/04 (ex NN 25/04) 5.7.2005 päätöksen 2006/937/EY (
EUVL 2006, L 366, s. 1
; jäljempänä riidanalainen päätös). Kyseisen päätöksen 3 artiklassa todetaan seuraavaa:
”1.   Valtiontuki, jota [Puolan tasavalta] on myöntänyt 19699452 zlotya [HCz:lle] vuodesta 1997 toukokuuhun 2002 toimintatuen muodossa ja työvoiman rakenneuudistusta varten, ei sovellu yhteismarkkinoille.
2.   Puolan [tasavallan] on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 kohdassa tarkoitetun, [HCz:lle] sääntöjenvastaisesti myönnetyn tuen perimiseksi takaisin seuraavilta yrityksiltä: [HCz], Regionalny Fundusz Gospodarczy, [MH] ja [Operator]. Kaikki nämä yritykset vastaavat yhteisvastuullisesti kyseisen tuen palauttamisesta.
Tuki on perittävä takaisin viipymättä kansallisen oikeuden menettelyjen mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki asetettiin [HCz:n] käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti. Korko lasketaan asetuksen – – N:o 794/2004 V luvussa vahvistettujen säännösten mukaisesti.
3. – –”
Industrial Union of Donbass Corp. -nimisen yhtiön (jäljempänä IUD) 100-prosenttisesti omistama tytäryhtiö ISD Polska sp. z o.o. (joka toimi tuolloin toiminimellä ZDP Steel sp. z o.o., jäljempänä ISD) osti HCz:lta 30.9.2005 päivätyn ja 7.10.2005 voimaan tulleen sopimuksen mukaisesti kaikki MH:n ja MH Plusin osakkeet sekä HCz:n kymmenen jäljellä olevaa tytäryhtiötä. Niin ikään 30.9.2005 päivätyn ja 7.10.2005 voimaan tulleen sopimuksen mukaisesti ISD osti TFS:ltä kaikki HSCz:n osakkeet. ISD:stä tuli näin HSCz:n, MH:n, MH Plusin ja kymmenen muun HCz:n tytäryhtiön omistaja.
Kaupan jälkeen HCz muutti toiminimensä Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A:ksi (jäljempänä RFG). RFG on edelleen olemassa, ja Puolan valtiovarainministeriö omistaa sen edelleen kokonaan, mutta kyseinen yhtiö omistaa vain joitain vähäisiä kiinteistöjä, joilla ei ole mitään tekemistä terästeollisuuden kanssa.
Komissio pyysi 17.2.2006 päivätyllä kirjeellä Puolan viranomaisia ilmoittamaan sille korkokannan, jonka mukaisesti riidanalaisen päätöksen 3 artiklan 2 kohdassa mainitut yhteisvastuulliset velalliset palauttavat riidanalaisen tuen. Puolan viranomaiset tekivät 13.3.2006 päivätyssä vastauksessaan ehdotuksen takaisinperintään sovellettavaksi korkokannaksi ja korkojen laskemistavaksi. Mainitut viranomaiset ehdottivat vuosille 1997–1999 laskennan perustana käytettäväksi Puolan valtiovarainministeriön kiinteäkorkoisten, Puolan zlotyn määräisten viiden vuoden obligaatioiden korkokantaa, ja vuodesta 2000 Puolan Euroopan unioniin liittymiseen asti muuten samojen, mutta kymmenen vuoden kestoisten obligaatioiden korkokantaa. Kun lisäksi otetaan huomioon tilanne Puolan tuolloisilla rahamarkkinoilla, joille oli ominaista erittäin korkeat, mutta nopeasti laskevat korot, Puolan viranomaiset pyysivät, että korkokantaa tarkistetaan vuosittain ja että korkoja ei lasketa korkoa korolle -menetelmän mukaisesti.
Puolan viranomaisille osoittamassaan 7.6.2006 päivätyssä kirjeessään komissio totesi, että sääntöjenvastaisten tukien palauttamiseen on sovellettava koko kyseessä olevalta ajanjaksolta Puolan valtiovarainministeriön kiinteäkorkoisten, PLN:n määräisten viiden vuoden obligaatioiden korkokantaa ja että asetuksen N:o 794/2004 11 artiklan 2 kohdan nojalla tätä korkoa on sovellettava korkoa korolle -menetelmän mukaisesti.
Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti esillä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 18.10.2006 jättämällään kannekirjelmällä.
Asiaan määrättiin uusi esittelevä tuomari, koska osa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jäsenistä vaihtui. Esittelevä tuomari siirtyi kahdeksanteen jaostoon, minkä vuoksi asia siirrettiin kahdeksannen jaoston käsiteltäväksi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kahdeksas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja esitti komissiolle eräitä kirjallisia kysymyksiä sekä pyysi sitä toimittamaan tiettyjä asiakirjoja. Komissio vastasi näihin pyyntöihin asetetuissa määräajoissa.
Asianosaisten suulliset lausumat ja niiden ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamat vastaukset kuultiin 4.9.2008 pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
—
kumoaa riidanalaisen päätöksen 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan siltä osin kuin se koskee kantajaa
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
—
hylkää kanteen perusteettomana
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Tutkittavaksi ottaminen
Asianosaisten lausumat
Komissio on istunnossa todennut, että Puolan tasavalta on perinyt riidanalaisen tuen takaisin RFG:ltä ja ISD:ltä ja että nämä eivät ole nostaneet kannetta kantajaa vastaan. Lisäksi IUD on yksityistämissopimuksessa taannut sen, että MH palauttaa riidanalaisen tuen. Täten kantajalla ei enää ole oikeussuojan tarvetta.
Kantaja vastaa tähän, että Puolan oikeuden mukaan ne toimijat, jotka ovat tosiasiallisesti maksaneet sääntöjenvastaisen tuen takaisin, voivat maksuhetkestä lähtien jopa kymmenen vuoden ajan vaatia kantajaa palauttamaan summat, jotka ne ovat maksaneet. Kantaja korostaa, ettei sillä ole tietoa siitä, onko IUD taannut riidanalaisen tuen palauttamisen, ja ettei sillä ole mahdollisuutta vedota Puolan hallituksen ja IUD:n välisessä yksityistämissopimuksessa oleviin sopimusmääräyksiin.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostaman kumoamiskanteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää, että kantaja osoittaa syntyneen ja edelleen olemassa olevan intressinsä riidanalaisen toimen kumoamiseen (yhdistetyt asiat T-228/00, T-229/00, T-242/00, T-243/00, T-245/00–T248/00, T-250/00, T-252/00, T-256/00–T259/00, T-265/00, T-267/00, T-268/00, T-271/00, T-274/00–T-276/00, T-281/00, T-287/00 ja T-296/00, Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia ym. v. komissio, määräys 10.3.2005, Kok., s. II-787, 23 kohta).
Komissio on kiistämättä esittänyt oikeussuojan tarpeen puuttumiseen perustuvan oikeudenkäyntiväitteensä vasta istunnossa. On kuitenkin todettava, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset ja erityisesti oikeussuojan tarpeen puuttuminen kuuluvat ehdottomiin prosessinedellytyksiin (edellä 25 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia ym. v. komissio, määräyksen 22 kohta; ks. vastaavasti myös asia 108/86, M v. neuvosto ja TSK, Kok., s. 3933, 10 kohta). Täten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi työjärjestyksensä 113 artiklan nojalla milloin vain tutkia viran puolesta, onko kantajalla intressi riitautetun päätöksen kumoamiseen (ks. vastaavasti asia T-141/03, Sniace v. komissio, tuomio 14.4.2005, Kok., s. II-1197, 22 kohta).
Esillä olevassa asiassa kantajan oikeussuojan tarvetta ei voida kiistää pelkästään sen seikan johdosta, että eräs niistä muista toimijoista, jotka riidanalaisessa päätöksessä todettiin yhteisvastuullisesti velvollisiksi palauttamaan kyseinen tuki, on maksanut tuen takaisin. Kantaja on – ilman, että komissio olisi tätä seikkaa kiistänyt – esittänyt, että Puolan oikeuden mukaan ne toimijat, jotka ovat tosiasiallisesti maksaneet sääntöjenvastaisen tuen takaisin, saattoivat kymmenen vuoden ajan nostaa kantajaa vastaan kanteen. Tässä tilanteessa on katsottava, että kantajalla on edelleen intressi riidanalaisen päätöksen kumoamiseen, koska jos sen kanne hyväksyttäisiin, se välttyisi täysin sitä vastaan nostettavien kanteiden vaaralta.
Komission istunnossa esittämän takausilmoituksen osalta riittää, kun todetaan, että oikeudenkäyntiasiakirjoihin ei sisälly tällaisen sitoumuksen olemassaolon mahdollisesti osoittavaa asiakirjaa.
Täten komission esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä.
Asiakysymys
Kantaja esittää neljä kanneperustetta, jotka perustuvat puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, riidanalaisen päätöksen puutteellisiin perusteluihin, EY 87 ja EY 88 artiklan sekä asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan virheelliseen tulkintaan ja oikeusvarmuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen.
Puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen perustuva kanneperuste
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että vaikka ilmoituksen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä onkin lähtökohtaisesti riittävä tapa saattaa valtiontukien valvontamenettelyn aloittaminen kaikkien niiden tietoon, joita asia koskee, komission on kuitenkin määriteltävä riittävällä tavalla tutkintansa puitteet, jottei niillä, joita asia koskee, olevaa oikeutta esittää huomautuksia tehdä tyhjäksi.
Kantaja toteaa kuitenkin, että komission tiedonanto menettelyn aloittamisesta oli muotoiltu siten, ettei kantajalla ollut sen perusteella mitään syytä pitää itseään osapuolena, jota asia koski. Tutkinnan aloittamispäätös koski teräksentuottajia, ja julkisten saatavien hallinnoinnista vastaava toimija kuvattiin yhtiöksi, joka ei tuottanut terästä. Lisäksi kantaja on suostunut harjoittamaan ”operator”-toimintaa vasta 8.7.2005, eli riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen, joten se ei ole voinut esittää huomautuksiaan komission päätelmistä.
Kantaja korostaa lopuksi, että tutkinnan aloittamispäätöksessä oleva riidanalaisen tuen kuvaus koskee ainoastaan vuoden 2003 jälkeen toteutettua rakenneuudistusta, jonka osalta komissio myöntää riidanalaisessa päätöksessä, ettei kyse ole valtiontuesta. Lisäksi Puolan tasavalta ei ole toimittanut tutkinnan aloittamispäätöstä kantajalle eikä myöskään ilmoittanut sille meneillä olevasta menettelystä.
Komissio kiistää nämä väitteet. Se toteaa, että tutkinnan aloittamispäätöksen perustelut olivat riittävät, jotta kantaja – joka oli ainoa toimija, jolla oli Puolassa lupa harjoittaa ”operator”-toimintaa – kykeni ymmärtämään, että se saattaa joutua palauttamaan riidanalaisen tuen, koska se on toimija, jolle HCz:n varallisuus oli siirtynyt.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, että ainoastaan tuen ilmoittanut valtio, jolle riitautettu päätös on osoitettu, voi vedota varsinaisiin puolustautumisoikeuksiin. Muut kantajan kaltaiset toimijat, joita asia koskee, otetaan mukaan hallinnolliseen menettelyyn, mutta ne eivät kuitenkaan voi vedota näihin samoihin oikeuksiin. Niillä on kuitenkin käytettävissään menettelylliset oikeudet, jotka EY 88 artiklan 2 kohdassa myönnetään niille, joita asia koskee (ks. vastaavasti asia T-176/01, Ferriere Nord v. komissio, tuomio 18.11.2004, Kok., s. II-3931, 82 kohta ja yhdistetyt asiat T-309/04, T-317/04, T-329/04 ja T-336/04, TV 2/Danmark ym. v. komissio, tuomio 22.10.2008, Kok., s. II-2935, 137 kohta).
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tutkinnan vaiheen tavoitteena on tehdä mahdolliseksi se, että komissio saa käyttöönsä kattavat tiedot kaikista asiaan liittyvistä seikoista (asia C-367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok., s. I-1719, 38 kohta).
Asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdan mukaan tutkinnan aloittamispäätöksessä esitetään asiaan liittyvät oikeudelliset seikat ja tosiseikat lyhyesti, komission ”alustava arvio” ehdotetun toimenpiteen tukiluonteesta ja epäilyt toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Tässä päätöksessä pyydetään lisäksi asianomaista jäsenvaltiota ja muita asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa.
Kuten edellä mainitun säännöksen sanamuodosta ilmenee, komission analyysi on väistämättä luonteeltaan alustava. Tästä seuraa, että komissiolla ei voi olla velvollisuutta esittää täydellistä arviota kyseisestä tuesta tämän menettelyn aloittamista koskevassa tiedonannossaan. Sitä vastoin on välttämätöntä, että komissio määrittää riittävästi tutkintansa puitteet, jotta niiden, joita asia koskee, oikeutta esittää huomautuksiaan ei tehtäisi tyhjäksi (asia T-354/99, Kuwait Petroleum (Nederland) v. komissio, tuomio 31.5.2006, Kok., s. II-1475, 85 kohta).
Esillä olevassa asiassa Euroopan unionin virallisessa lehdessä puolaksi julkaistun tutkinnan aloittamispäätöksen 6, 32 ja 51 kohdat osoittavat kuitenkin selvästi, että komissio epäili, että HCz:lle ja HSCz:lle oli maksettu useita tukia vuoden 1997 jälkeen. Komissio nimittäin toteaa mainitun päätöksen 6 kohdassa, että ”tällä hetkellä käytettävissä olevien tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että HCz on saanut useita julkisia tukia rakenneuudistuskauden alettua 1997”. Komissio täsmentää saman päätöksen 32 kohdassa, että ”tässä menettelyssä on otettava huomioon kaikki HCz:lle 1.1.1997 jälkeen myönnetyt tuet”. Tästä syystä komissio pyysi Puolan viranomaisilta ”yksityiskohtaisia tietoja kaikkien Puolan [tasavallan] HCz:lle vuoden 1997 jälkeen myöntämien tukien määristä ja niiden osoittamisista” (51 kohta).
Täten kyseisen päätöksen sanamuodosta ilmenee selvästi, että komissio aloitti kattavan tutkinnan, jonka kohteena olivat kaikki HCz:lle vuoden 1997 jälkeen myönnetyt tuet.
Erityisesti kantajan osalta tutkinnan aloittamispäätöksen 18 kohdassa todetaan, että vuoden 2002 lain mukaan ARP:n tytäryhtiö nimeltä ”Operator” vastaa julkisista saatavista. Saman päätöksen 19 kohdassa täsmennetään tämän merkitsevän sitä, että Operatorille siirretään kaikki julkisten saatavien vakuusoikeudet, jotka perustuvat terästuotannon alan julkisiin saataviin, ja tämän vastineena ottaa haltuunsa osan HCz:n teräksentuotantoon liittymättömästä varallisuudesta. Operatorin roolia selitetään lisää tutkinnan aloittamispäätöksen alaviitteessä 48. Komissio tiedustelee lopuksi kyseisen päätöksen 51 kohdassa syytä, jonka johdosta Operatorille siirretyn varallisuuden määrä oli 203 miljoonaa PLN ja alueellisiin rahastoihin jääneen varallisuuden määrä 159 miljoonaa PLN.
Näin ollen on todettava, että 19.5.2004 tehdyn tutkinnan aloittamispäätöksen perustelut mahdollistivat sen, että 5.4.2004 perustettu kantaja ymmärsi, että koska sille oli siirretty HCz:n varallisuutta, se saattoi joutua palauttamaan riidanalaisen tuen.
Koska lisäksi kantaja oli Puolassa ainoa toimija, jolla oli lupa harjoittaa vuoden 2002 laissa tarkoitettua ”operator”-toimintaa, se ei voi menettelyllisten oikeuksiensa loukkaamisen osoittamiseksi väittää, että se on suostunut harjoittamaan kyseistä toimintaa vasta 8.5.2005. Tilanne on näin sitä suuremmalla syyllä, koska ARP:n johtaja, joka omistaa kantajan 100-prosenttisesti, osallistui muodolliseen tutkintamenettelyyn ja oli tietoinen kaikista HCz:n rakenneuudistusta koskevista seikoista.
Täten puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen perustuva kanneperuste on hylättävä.
Puutteellisia perusteluja koskeva kanneperuste
– Asianosaisten lausumat
Kantaja toteaa, että riidanalaisen päätöksen perustelut, joiden johdosta komissio katsoi, että kantaja oli riidanalaisen tuen tuensaaja ja täten yhteisvastuullisesti velvollinen palauttamaan kyseisen tuen, ovat puutteelliset, eikä kantaja näiden perustelujen pohjalta voi – osapuolena, jota asia koskee – ymmärtää komission käyttämää päättelyä.
Tällä on kantajan mukaan erityistä merkitystä, koska komissio on riidanalaisessa päätöksessä todennut, että siirrettyjen julkisoikeudellisten velvoitteiden arvo ylitti siirretyn varallisuuden arvon. Näin ollen komission arviointi siitä, että kantaja olisi saanut riidanalaista tukea ja että sen on näin ollen palautettava kyseinen tuki, on perusteeton.
Komissio toteaa, että nämä väitteet kohdistuvat riidanalaisen päätöksen hyväksyttävyyteen eivätkä sen perusteluihin.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Erittäin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan väite, joka perustuu perustelujen puuttumiseen tai puutteellisuuteen, on erotettava väitteestä, joka perustuu päätöksen perustelujen virheellisyyteen (tosiasioiden tai oikeudellisen arvioinnin osalta tehdyn virheen johdosta). Viimeksi mainittu tekijä kuuluu riitautetun päätöksen sisällön laillisuuden tutkintaan eikä olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen, eikä se täten voi johtaa EY 253 artiklan rikkomisen toteamiseen (edellä 36 kohdassa mainittu asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 67 kohta ja asia T-84/96, Cipeke v. komissio, tuomio 7.11.1997, Kok., s. II-2081, 47 kohta). Tämän johdosta valvoessaan sitä, onko perusteluvelvollisuutta noudatettu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi tutkia niiden perustelujen aineellista lainmukaisuutta, joihin komissio on päätöksensä perusteeksi vedonnut. Perustelujen puuttumista tai niiden puutteellisuutta koskevan kanneperusteen yhteydessä esitetyt väitteet ja lausumat, joilla pyritään kiistämään riidanalaisen päätöksen perusteltavuus, ovat täten merkityksettömiä (asia T-349/03, Corsica Ferries France v. komissio, tuomio 15.6.2005, Kok., s. II-2197, 58 ja 59 kohta).
Esillä olevassa asiassa komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 146 perustelukappaleessa, että HCz:n varat ja velat oli jaettu sitä seuranneiden kolmen yhtiön eli RFG:n, MH:n ja Operatorin kesken ja että täten tuensaajana olleella oikeushenkilöllä ei tarkoitettu enää yksinomaan HCz:n muodostamaa oikeushenkilöä, vaan myös näitä muita yhteisöjä. Komissio on täten esittänyt syyn, jonka johdosta se nimesi kantajan yhdeksi riidanalaisen tuen palauttamisesta yhteisvastuulliseksi yhteisöksi, vaikka sitä ei ollutkaan nimetty kyseisen tuen saajaksi.
Tässä tilanteessa ei voida katsoa, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat puutteelliset. Siltä osin kuin kantaja riitauttaa perustelujen paikkansa pitävyyden ja annettujen säännösten laillisuuden, nämä väitteet tutkitaan seuraavan kanneperusteen yhteydessä.
Täten perustelujen puutteellisuutta koskeva kanneperuste on hylättävä.
EY 87 ja EY 88 artiklan sekä asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan virheelliseen tulkintaan perustuva kanneperuste
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on ylittänyt harkintavaltansa rajat pitäessään kantajaa riidanalaisen tuen saajana.
Pelkästään se seikka, että kantaja, joka ei harjoita toimintaa teräsalalla, on hankkinut eräitä tukea saaneen yrityksen varallisuuseriä, ei ole riittävä perustelu, jotta voitaisiin katsoa, että kantaja olisi näiden varallisuuserien mukana saanut ne taloudelliset edut, joita edellä mainitut varallisuuserät kantajalle luovuttanut yritys oli aiemmin saanut sille myönnetyn julkisen tuen johdosta. Koska kantajan vastattavakseen ottamien julkisoikeudellisten velvoitteiden arvo ylittää sille siirrettyjen tavaroiden markkina-arvon, minkään seikan perusteella ei voida katsoa, että se olisi saanut mitään taloudellista etua, ei myöskään julkisen tuen muodostamaa etua. Kantajan mukaan on nimittäin niin, että kun sääntöjenvastaista valtiontukea saanut yritys ostetaan markkinahintaan, tämän yrityksen ostajaa ei voida pitää kyseisen tuen saajana (asia C-277/00, Saksa v. komissio, tuomio 29.4.2004, Kok., s. I-3925, jäljempänä SMI-tapaus).
Kantaja väittää, että riidanalaisen tuen mahdollinen takaisinperintä siltä ”horjuttaisi” komission yksityiskohtaisesti laskemien, arvioimien ja hyväksymien julkisoikeudellisten velvoitteiden uudelleenjärjestelyn perusteita ja vähentäisi vastaavasti niitä taloudellisia resursseja, jotka on tarkoitettu näiden julkisoikeudellisten velvoitteiden rahoitukseen.
Kantaja korostaa lisäksi, ettei se ole hankkinut terästeollisuuteen kuulumatonta varallisuutta vuoden 2002 lain nojalla. Tämän lain nojalla voitiin toteuttaa ainoastaan yrityksen veloista vastattavaksi ottaminen. Kantaja on istunnossa täsmentänyt, että se antoi suostumuksena vuoden 2002 laissa tarkoitettuna ”operatorina” toimimiseen vasta 8.7.2005. Täten kantajan mainitseminen riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa oli ennenaikaista, koska kyseisen päätöksen tekohetkellä edellä mainittua sopimusta ei vielä ollut tehty.
Lisäksi myöhemmät velkojat, joilla on oikeus palautukseen, saattoivat niin ikään osoittaa kantajalle tämän yhteisvastuullisesti vastuussa olevan velallisen ominaisuudessa vaatimuksen riidanalaisen tuen palauttamisesta kokonaisuudessaan korkoineen. Kantajan ja MH:n tai IUD:n välillä ei kuitenkaan ole mitään sellaista sopimussuhdetta, jonka ansiosta kantaja voisi kääntyä näiden puoleen riidanalaisen tuen palauttamisen osalta.
Komissio muistuttaa aluksi, että vaikka se katsoi, että HCz:n rakenneuudistus vuoden 2002 lain nojalla toteutettiin ilman uusia valtiontukia, koska se täytti ”yksityinen sijoittaja -testin” mukaiset edellytykset, se totesi myös, että HCz oli ajanjaksolla 1997–2002 saanut valtiontukea, joka oli osittain yhteismarkkinoille soveltumaton.
Komissio ei voi yhtyä ajatukseen siitä, että kantaja olisi hankkinut HCz:n varallisuuden markkinahintaan. Sen korkeamman hinnan määrittäminen, jonka markkinaolosuhteissa toimiva yksityinen sijoittaja oli valmis maksamaan tästä varallisuudesta, on nimittäin mahdotonta. Kaikki omaisuusjärjestelyt, jotka toteutettiin HCz:n rakenneuudistuksen puitteissa, ja tästä seurannut HCz:n varallisuuden jakaminen ovat järjestelyjä, jotka on toteutettu vuoden 2002 lain säännösten perusteella.
HCz:n, RFG:n, MH:n ja kantajan yhteisvastuullisen velvoitteen osalta komissio toteaa, että jäsenvaltion tehtävänä on panna sopivalla tavalla täytäntöön riidanalaisen tuen takaisinperintää koskeva määräys. Komissio huomauttaa tältä osin, että kantajan hankkimien varallisuuserien riidanalaisessa päätöksessä mainittu alkuperäinen markkina-arvo ei ole sama kuin liitteessä A.5 esitetty kirjanpitoarvo. Komission oli mahdotonta määrittää varallisuuden täsmällistä arvoa. Joka tapauksessa jäsenvaltio, joka ei kykene panemaan päätöstä täytäntöön, voi kääntyä komission puoleen ja pyytää sitä toimimaan kanssaan yhteistyössä näiden vaikeuksien voittamiseksi.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja väittää itse asiassa, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä virheellisesti katsonut, että kantaja on yhteisvastuullisesti velvollinen palauttamaan riidanalaisen tuen.
Tältä osin on muistutettava, että asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdassa säädetään, että sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin ”tuensaajalta”.
Esillä olevassa asiassa komissio on kuitenkin korostanut, että kantaja ei ollut riidanalaisen tuen saaja. Komissio nimesi kantajan kuitenkin yhteisvastuullisesti velvolliseksi palauttamaan kyseisen tuen.
Pitää paikkansa, että tehtyään valtiontuesta, jonka Saksa on myöntänyt Gröditzer Stahlwerke GmbH:lle ja tämän tytäryhtiölle Walzwerk Burg GmbH:lle, 8.7.1999 päätöksen 1999/720/EY, EHTY (
EYVL L 292, s. 27
), jossa se määräsi ensimmäistä kertaa tuen perittäväksi takaisin yritykseltä, joka oli hankkinut varallisuuseriä, komissio on tietyissä tapauksissa katsonut, että asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”tuensaaja” ei kuvaa ainoastaan tuen alkuperäistä saajaa, vaan mahdollisesti myös kaikkia sellaisia yrityksiä, joille varallisuuseriä on siirretty komission takaisinperintämääräyksen säännösten tekemiseksi tehottomiksi.
Tästä huolimatta on huomattava ensinnäkin, että tuen palauttamiseen velvollisten toimijoiden piirin laajentaminen edellyttää varallisuuden siirtoa. Riidanalaisen päätöksen tekohetkellä 5.7.2005 tällaista siirtoa ei tosiasiallisesti ollut vielä toteutettu, koska kantaja antoi suostumuksensa toimimiselleen ”operatorina” HCz:n rakenneuudistusmenettelyssä vasta muutamia päiviä myöhemmin. Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on kuitenkin todettu, että kanteen kohteena olevan toimen lainmukaisuutta on kumoamiskanteen yhteydessä arvioitava niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, jotka olivat olemassa toimen toteuttamisen ajankohtana (ks. yhdistetyt asiat 15/76 ja 16/76, Ranska v. komissio, tuomio 7.2.1979, Kok., s. 321, Kok. Ep. IV, s. 311, 7 kohta ja edellä 53 kohdassa mainittu SMI-tapaus, tuomion 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Komissio on kiistämättä istunnossa väittänyt, että koko HCz:n rakenneuudistusjärjestely perustui ajatukseen siitä, että varallisuus siirretään kantajalle ja että sen suostumus oli puhdas muodollisuus. Kantaja on kuitenkin perustellusti korostanut, että vaikka vuoden 2002 laissa säädetään ”operatorin” roolista, siinä ei täsmennetä, kuka on tämä ”operator” ja kuinka monta ”operatoria” on mahdollista perustaa. Täten ”operator” esillä olevassa asiassa olisi voinut olla joku muu toimija kuin kantaja. Näin ollen kantajan sisällyttäminen ehdoitta niiden toimijoiden joukkoon, jotka olivat yhteisvastuullisesti velvollisia palauttamaan riidanalaisen tuen, oli riidanalaisen päätöksen tekohetkellä ennenaikaista.
Toiseksi on todettava, että tuen palauttamiseen velvollisten toimijoiden piirin laajentaminen on perusteltua vain, jos varallisuuden siirto merkitsee vaaraa takaisinperintämääräyksen vaikutusten kiertämisestä ja erityisesti jos varallisuuden hankinnan jälkeen alkuperäinen tuensaaja on enää ”tyhjä kuori”, jolta sääntöjenvastaisia tukia ei ole mahdollista periä takaisin (ks. vastaavasti asia T-324/00, CDA Datenträger Albrechts v. komissio, tuomio 19.10.2005, Kok., s. II-4309, 98 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Tällainen laajentaminen voi lisäksi olla perusteltua siitä syystä, että varallisuuden hankkija hyötyy todella edelleen tukien saamiseen liittyneestä kilpailuedusta (edellä 53 kohdassa mainittu SMI-tapaus, tuomion 86 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin todennut, että kun sääntöjenvastaista valtiontukea saanut yritys ostetaan markkinahintaan, ostajan ei voida katsoa saaneen etua verrattuna muihin markkinoilla toimiviin yrityksiin. Ostajaa ei täten voida vaatia maksamaan näitä tukia takaisin (ks. edellä 53 kohdassa mainittu SMI-tapaus, tuomion 80 ja 81 kohta). Nimenomaan varallisuuden hankintojen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edellä 66 kohdassa mainitussa asiassa CDA Datenträger Albrechts vastaan komissio antamassaan tuomiossa katsonut, että jos ostaja on maksanut hankkimistaan varallisuuseristä markkinahinnan, se ei säilytä kilpailuetua, joka liittyi myyjälle myönnetyistä tuista saatuun etuun. Tällaisessa tilanteessa alkuperäisen tuensaajan ei voida katsoa tulleen ”tyhjäksi kuoreksi”, jolta sääntöjenvastaisia tukia ei ole mahdollista periä takaisin (ks. vastaavasti mainitun tuomion 99 ja 100 kohta), eikä ostajan voida katsoa hyötyvän todella edelleen riidanalaisen tuen saamiseen liittyvästä kilpailuedusta.
Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että tarkistaakseen luovutuksen taloudelliset ehdot kansalliset viranomaiset voivat ottaa huomioon muun muassa luovutuksen yhteydessä mahdollisesti käytetyn asiantuntija-avun (asia C-214/07, komissio v. Ranska, tuomio 13.11.2008, Kok., s. I-8357, 59 ja 60 kohta).
Esillä olevassa asiassa kantaja väittää, että sen vastattavakseen ottamien julkisoikeudellisten velvoitteiden arvo oli huomattavasti suurempi kuin sille siirretyn omaisuuden arvo. Riidanalaisen päätöksen 53 perustelukappaleesta ilmenee, että riippumaton asiantuntija on määrittänyt kantajan haltuun siirretyn varallisuuden – joka koostui tonttimaasta ja Elsen-nimisen yrityksen osakkeista sekä saatavista – markkina-arvoksi 156 miljoonaa PLN (liitteessä A.5 esitetty summa eroaa tästä määrästä vain vähän). Sitä vastoin niiden julkisoikeudellisten velvoitteiden arvo, jotka lain nojalla siirtyivät kantajan vastattaviksi, oli yli 280 miljoonaa PLN. Tässä tilanteessa komissio ei muita selityksiä esittämättä voinut todeta, että tilanteessa vallitsee väärinkäytöksen vaara, eikä myöskään, että kantaja oli saanut riidanalaisen tuen saamiseen liittyvän kilpailuedun synnyttämän todellisen hyödyn. Komission olisi tullut joka tapauksessa selittää ne syyt, joiden perusteella se piti merkityksettömänä sitä seikkaa, että varallisuus oli hankittu sellaiseen ”hintaan”, johon ei ilmeisestikään sisälly tällaisesta kilpailuedusta hyötymistä. Kun otetaan huomioon, että kantaja ei ole myyjän konserniin kuuluva yhtiö eikä edes teräksentuotannon markkinoilla toimiva yhtiö, vaan sen tehtävä on ollut ottaa vastaan vaikeuksissa olleiden yritysten velkoja ja varallisuutta, komission olisi tullut näyttää täsmällisemmin toteen väärinkäytöksen vaara ja se, että kantaja todella hyötyi riidanalaisen tuen saamiseen liittyvästä kilpailuedusta.
Tämän johdosta oli virhe sisällyttää kantaja niiden toimijoiden joukkoon, jotka olivat yhteisvastuullisesti velvollisia palauttamaan riidanalaisen tuen.
Tästä syystä kanneperuste, joka koskee EY 87 ja EY 88 artiklan sekä asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan virheellistä tulkintaa, on hyväksyttävä.
Kaiken edellä esitetyn johdosta riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin se koskee kantajaa, eikä oikeusvarmuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen perustuvaa viimeistä kanneperustetta ole tarpeen tutkia.
Oikeudenkäyntikulut
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian ja kantaja on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, komissio on velvoitettava korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Huta Częstochowa S.A. -nimiselle yritykselle myönnetystä valtiontuesta C 20/04 (ex NN 25/04) 5.7.2005 tehdyn komission päätöksen 2006/937/EY 3 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta kumotaan siltä osin kuin se koskee Operator ARP sp z o.o:ta.

2)
Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Martins Ribeiro
Papasavvas
Dittrich
Julistettiin Luxemburgissa 1 päivänä heinäkuuta 2009.
Allekirjoitukset
Sisällys

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Tosiseikat

Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset

Oikeudellinen arviointi

Tutkittavaksi ottaminen

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Asiakysymys

Puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen perustuva kanneperuste

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Puutteellisia perusteluja koskeva kanneperuste

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

EY 87 ja EY 88 artiklan sekä asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan virheelliseen tulkintaan perustuva kanneperuste

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Oikeudenkäyntikulut
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.