CELEX: 62006CJ0045
Tej és tejtermékek
Kiegészítő illeték
A kimutatások összegzése benyújtására vonatkozó határidő jelentéktelen túllépése
Pénzügyi szankció
Az 1001/98/EK rendelettel módosított 536/93/EGK rendelet
A 3. cikk (2) bekezdésének második albekezdése
1392/2001 EK rendelet
Az 5. cikk (3) bekezdése
2988/95/EK-Euratom rendelet
A 2. cikk (2) bekezdésének második mondata
Az enyhébb büntetés visszamenőleges alkalmazásának elve

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1998. május 13‑i 1001/98/EK bizottsági rendelettel (HL L 142., 22. o.) módosított
a tej- és tejtermékágazatban a kiegészítő illeték alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1993. március
9‑i 536/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 57., 12. o.; a továbbiakban: 536/93 rendelet) 3. cikke (2) bekezdése második albekezdésének
arányosságára irányul.
2       A kérelmet a Campina GmbH & Co., korábban: TUFFI Campina emzett GmbH (a továbbiakban: Campina), a Meierei-Zentrale GmbH (a
továbbiakban: MZ) tejfeldolgozó és felvásárló vállalkozás általános jogutódja és a Hauptzollamt Frankfurt (Oder) közötti jogvita
keretében terjesztették elő, melynek tárgya a kimutatások összegzésének benyújtására (a továbbiakban: benyújtás) vonatkozó
határidő jelentéktelen túllépése.
A közösségi jogi háttér
3       Az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének első albekezdése ekként rendelkezik:
„A felvásárlók minden év május 15‑ig továbbítják a termelőkről készített kimutatások összegzését a tagállam illetékes hatóságához,
illetve adott esetben a tagállam döntése alapján, feltüntetve benne a termelők által nekik leszállított tej és/vagy tejjel
egyenértékű termék összmennyiségét, a 2. cikk (2) bekezdése szerint korrigált mennyiségét és átlagos zsírtartalmát, valamint
az e termelők rendelkezésére álló egyéni referenciamennyiségek és átlagos reprezentatív zsírtartalom összegét.” [nem hivatalos
fordítás]
4       Az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdése eredeti változatában ekként fogalmazott:
„Ha a felvásárlók a határidőt nem tartják be, a termelők által hozzájuk leszállított tej és tejjel egyenértékű termékmennyiség
0,1%‑os túllépéséért fizetendő illetékkel azonos bírságot kötelesek fizetni. Ez az összeg legfeljebb 20 000 ECU lehet.”[nem
hivatalos fordítás]
5       Ez utóbbi rendelkezést aránytalannak minősítette a Bíróság C‑356/97. sz., Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen ügyben 2000.
július 6‑án hozott ítélete (EBHT 2000., I‑5461. o.).
6       Az Európai Közösségek Bizottsága időközben elfogadta az 1001/98 rendeletet. E rendelet 1. cikke szerint:
„Az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
»Ha a felvásárlók a határidőt nem tartják be a következőképpen számított összegű büntetést [helyesen: bírságot] kötelesek
fizetni:
–       az első albekezdésben meghatározott bejelentés június elseje előtti megtétele esetén a büntetés [helyesen: bírság] a termelők
által hozzájuk leszállított tej és tejjel egyenértékű termékmennyiség 0,1%‑os túllépéséért fizetendő illetékkel azonos összeg.
Ez a büntetés [helyesen: bírságot] legalább 500 ECU, de legfeljebb 20 000 ECU lehet.
[…]«”
7       A tej- és tejtermékágazatban a kiegészítő illeték megállapításáról szóló 3950/92/EGK tanácsi rendelet alkalmazása részletes
szabályainak megállapításáról szóló, 2001. július 9‑i 1392/2001/EK bizottsági rendelet (HL L 187., 19. o.; magyar nyelvű különkiadás
3. fejezet, 33. kötet, 104. o.) 5. cikke ekként fogalmaz:
„[…]
(3) […] [a]zok a felvásárlók, akik a (2) bekezdésben említett határidőt nem tartják be, a késedelem minden naptári napjára
a termelők által hozzájuk leszállított tej és tejjel egyenértékű termékmennyiség 0,01%‑os túllépésére fizetendő illetékkel
azonos összeget kötelesek fizetni. […] Ez az összeg legalább 100 EUR, de legfeljebb 100 000 EUR lehet.
[…]”
8       Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 2. cikkének (2) bekezdése ekként rendelkezik:
„A közösségi jogszabályba foglalt, közigazgatási szankciót tartalmazó rendelkezések későbbi módosítása esetén a kevésbé szigorú
rendelkezéseket kell alkalmazni visszaható hatállyal.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
9       Az MZ az 1999. május 17‑én aláírt és a Hauptzollamt Cottbushoz (a továbbiakban: HZA) ugyanazon a napon megérkezett formanyomtatványon
benyújtotta a termelők által az 1998–1999‑es gazdasági évben hozzá leszállított tejmennyiségekre vonatkozó bejelentést.
10     A formanyomtatvány hátoldalán található megjegyzés szerint a bejelentést legkésőbb május 14‑ig kell a HZA‑hoz eljuttatni.
Mivel a HZA az említett bejelentést három napos késéssel kapta meg, az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdése
alapján úgy döntött, hogy a megadott határidő túllépése miatt a termelők által leszállított tej és tejjel egyenértékű termékmennyiség
0,1%‑os túllépéséért fizetendő illetékkel azonos összegű bírságot kell alkalmazni. A leszállított tejmennyiségekre vonatkozóan
az MZ által benyújtott tájékoztatás alapján és figyelembe véve a 20 000 ECU felső határt a kiszabott bírság 39 116,60 DEM
volt.
11     Az MZ e határozat ellen panaszt, valamint a határozat végrehajtásának felfüggesztése iránt kérelmet terjesztett elő. Az MZ
állítása szerint az a munkatárs, akit megbízott a bejelentés előkészítésével és elküldésével 1999. május 14‑én túlterhelt
volt, mivel más fontos határidőket is be kellett tartania. Mivel 1999. május 14. péntek volt, a bejelentést a HZA‑nak a következő
munkanapon, vagyis 1999. május 17‑én hétfőn továbbították.
12     Ennélfogva az MZ szerint, még ha a HZA nem az előírt napon kapta is meg a bejelentést, a túllépés jelentéktelen, mivel a HZA
a bejelentéssel legkorábban 1999. május 17‑én tudott foglalkozni, ebből következően a túllépés semmilyen következménnyel nem
járt. Az MZ ebből arra következtetett, hogy a vele szemben kiszabott bírság a megállapított túllépéshez képest aránytalan
volt.
13     Miután a határozat végrehajtásának felfüggesztését a HZA elutasította, a panaszeljárást az Európai Közösségek Bíróságának
a fent hivatkozott Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen ügyben való határozathozataláig felfüggesztette.
14     Később a HZA a 2001. július 4‑i határozatával megalapozatlanság miatt elutasította az MZ panaszát. A HZA az 536/93 rendelet
3. cikke (2) bekezdésének második albekezdése alapján hangsúlyozta egyrészt, hogy e rendelkezés értelmében az 1999. május
14. után és ugyanazon év június 1‑je előtt tett bejelentések miatt a bírság a termelők által leszállított tej és tejjel egyenértékű
termékmennyiség 0,1%‑a, a bírság azonban legalább 500 ECU, legfeljebb 20 000 ECU lehet, másrészt, hogy az MZ esetleges mulasztása
az említett rendelet szerint nem lényeges szempont.
15     A Campina megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be e határozat ellen.
16     A HZA‑nak az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdésén alapuló érvelése kapcsán a Campina azt állította,
hogy ez a rendelet érvénytelen és ennélfogva hatálytalan, mivel nem írt elő mechanizmust az érintett vállalkozás általi határidő-túllépés
mértékének és mulasztásának figyelembevételére, amikor az említett rendelet értelmében bírságot szabott ki. Márpedig e rendelkezés
eredeti változata esetében a Bíróság éppen ezt kifogásolta a fent hivatkozott Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen ügyben
hozott ítéletében.
17     A Hauptzollamt Frankfurt (Oder) a keresetet elutasította, azt állítva, hogy az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második
albekezdése már kellően figyelembe veszi a túllépés mértékét azáltal, hogy a túllépés időtartamának arányában fokozatos módon
határozza meg a bírságot. Pontosította, hogy a rendelet szövege nem kötődik a mulasztás vagy az objektív kár feltételeihez.
18     A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a pénzügyi szankcióknak az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második
albekezdésében előírt rendszere aránytalan, mivel jelentéktelen késedelem esetén sem teszi lehetővé a tejfelvásárló helyzetének
javítását az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdése második albekezdésének eredeti változatával kapcsolatban, amelyet a Bíróság
érvénytelennek nyilvánított a fent hivatkozott Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen ügyben hozott ítéletében.
19     A kérdést előterjesztő bíróság kijelenti, hogy a május 15‑től június 1‑jéig tartó időszak túl nagy terjedelmű és aránytalan
hatással jár, mivel a jelen ügyhöz hasonlóan teljes mértékű pénzügyi szankció kiszabását eredményezi még az egy napot meg
nem haladó túllépés esetén is, és semmilyen érzékelhető hatása nincs annak a kiegészítő illetéknek a megfizetésére, amelyet
a felvásárló az 536/93 rendelet 3. cikke (4) bekezdésének második albekezdése alapján szeptember 1‑jéig köteles lenne megfizetni.
Ehhez hozzáfűzi, hogy a szóban forgó tejüzemnek semmilyen kiegészítő illetéket nem kell kifizetnie.
20     Végül a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a pénzügyi szankció nem veszi figyelembe azt a kérdést, hogy a bejelentés
késedelmes benyújtása hatást gyakorolt a közigazgatási eljárásra, közelebbről a szeptember 1‑jei befizetésre. Ebben a tekintetben
kijelenti, hogy a Bíróság már hangsúlyozta, hogy a május 15‑i határidő jelentéktelen túllépése nem veszélyezteti a kiegészítő
illeték szeptember 1‑je előtti befizetését (lásd a fent hivatkozott Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen ügyben hozott ítélet
41. pontját).
21     Ilyen körülmények között a Finanzgericht des Landes Brandenburg úgy határozott, felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal
céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Az [536/93] rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében előírt bírságkiszabási rendszer ellentétes‑e az arányosság
elvével a határidő olyan jelentéktelen túllépése esetén, amelynek egyébként nincs semmilyen érzékelhető hatása?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

A Bírósághoz benyújtott észrevételek
22     A görög kormány előadása szerint az alapügyben a május 15‑i határidő betartása szükséges a kiegészítő illetékrendszer megfelelő
működéséhez, valamint a tej és tejtermékpiac közös szervezéséhez, mivel az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második
albekezdésében meghatározott adatok bejelentésének késedelme veszélyezteti az illeték kiszámítását.
23     Ugyanez a kormány kijelenti, hogy az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében előírt pénzügyi szankciók
a jogsértés jelentőségének arányában változnak, ami egyrészt lehetővé teszi a felvásárlóknak a május 15‑i határidő betartására
való ösztönzését, másrészt annak elkerülését, hogy a kiegészítő illeték fizetésére nem kötelezett tejüzemek ne tartsák be
ezt a határidőt. Végül az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdése második albekezdésében meghatározott körülbelül tizenöt napos
időszak az említett kormány számára nem tűnik a cél megvalósítására nyilvánvalóan alkalmatlan intézkedésnek.
24     A Bizottság szerint az alapügyben szóban forgó jogsértést kevésbé súlyosan sújtó pénzügyi szankció visszaható hatályú alkalmazása
elvének megfelelően az 1392/2001/EK rendeletet kellene alkalmazni.
25     A Bizottság hangsúlyozza, hogy ez a rendelet egyrészt a naptári napi késedelem százalékát 0,01%‑ban határozta meg az 536/93 rendeletben
előírt 0,1%‑kal szemben, másrészt a bírság legalacsonyabb összegét 100 EUR‑ra csökkentette. A Bizottság szerint az 1392/2001 rendelet
alkalmazhatóságát nem érintheti az a tény, hogy az 536/93 rendeleten alapuló pénzügyi szankciót már kiszabták az alapügy felperesével
szemben, mivel a szankciót kiszabó alaphatározatot megtámadták. Ennélfogva az ekként meghozott szankció nem minősül már létrejött
jogi helyzetnek.
26     Ami az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében érintett rendelkezésekre tekintettel az arányosság
elvét illeti, a Bizottság emlékeztet arra, hogy a mezőgazdasági politika tárgyában széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik.
27     E hatáskör értelmében a Bizottság nem lett volna köteles előírni a pénzügyi szankció összegének napi fokozatosságát, és ebből
következően elfogadhatta volna az alapügyben szóban forgó rendszert, amelynek alapján azokat a felvásárlókat, akik nem tartották
be a május 15‑i határidőt, arra ösztönözték volna, hogy a következő időszak kezdete előtt tegyék meg a bejelentést, a nagyobb
összegű szankció elkerülése érdekében. A Bizottság álláspontja szerint azáltal, hogy e bejelentés határideje túllépésének
minden szakaszára körülbelül tizenöt napos időszakot tartott fenn, nem lépte nyilvánvalóan át a mérlegelési jogkörének határait.
28     Ezenkívül az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdése alapján a pénzügyi szankció alkalmazása nem lépett
túl a cél eléréséhez szükséges mértéken, amely cél a felvásárlók arra való ösztönzése, hogy megfelelő időben nyújtsák be a
bejelentést.
29     Végül a Bizottság azt állítja, hogy a határidő felvásárlók általi túllépésének valamennyi esete az illetékes nemzeti hatóságoknak
a kiegészítő illeték kiszámításához szükséges határidő csökkenését eredményezi, hogy a kiegészítő illeték összegét kiszámítsák,
és ezáltal veszélyezteti e rendszer megfelelő működését. Ennélfogva az arra vonatkozó bizonyítási kötelezettség, hogy a határidő
túllépése hatást gyakorolt‑e a közigazgatási eljárásra, veszélyeztette volna a pénzügyi szankciók hatékonyságát és elrettentő
hatását.

A Bíróság válasza
30     A nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EK 234. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata,
hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban levő ügy eldöntéséhez érdemi választ adjon. Ebből a szempontból adott esetben
a Bíróságnak át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket (a C‑286/05. sz., Haug‑ügyben 2006. május 4‑én hozott ítélet
[EBHT 2006., I‑4121. o.] 17. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31     Ezenkívül emlékeztetni kell, hogy a Bíróság köteles a közösségi jog minden olyan rendelkezését értelmezni, amelyre a nemzeti
bíróságoknak szükségük van az előttük folyó jogvita eldöntéséhez, még abban az esetben is, ha ezekre a rendelkezésekre nem
utalnak kifejezetten az érintett bíróságok az előzetes döntéshozatal iránt a Bíróság elé terjesztett kérdésekben (a C‑42/96. sz.
Immobiliare SIF ügyben 1997. december 11‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑7089. o.] 28. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési
gyakorlat).
32     Rá kell mutatni, hogy az enyhébb büntetés visszaható hatályú alkalmazásának elvét úgy kell tekinteni, mint amely a tagállamok
közös alkotmányos hagyományainak részét képezi, úgy hogy azt a közösségi jog általános elvei részének kell tekinteni, amelynek
betartását a Bíróság biztosítja, és amelyet a nemzeti bíróságnak tiszteletben kell tartania (lásd ebben az értelemben a C‑387/02.,
C‑391/02. és C‑403/02. sz., Berlusconi és társai egyesített ügyekben 2005. május 3‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑3565. o.]
67–69. pontját).
33     Ennek az elvnek az egyik különös kifejeződése a 2988/95 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése, amely rendelkezés szerint az illetékes
hatóságoknak visszamenőleg kell alkalmazniuk valamely magatartás esetében az ágazati rendelkezésben előírt szankciókat, mert
e rendelkezések kevésbé szigorúak (lásd ebben az értelemben a C‑295/02. Gerken‑ügyben 2004. július 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2004.,
I‑6369. o.] 61. pontját).
34     Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy az alapügyben a május 15‑i határidő jelentéktelen túllépéséről van
szó, mivel a bejelentés a következő munkanapon eljutott az illetékes nemzeti hatósághoz.
35     Annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára érdemi választ lehessen adni, meg kell tehát határozni, hogy
az alapügyhöz hasonló különös helyzetet, amelyet a május 15‑i határidő jelentéktelen túllépése jellemez, úgy kell‑e tekinteni,
mint amely kevésbé szigorú pénzügyi szankciók rendszerét tartalmazza, mint amelyet az 536/93 rendelet ír elő.
36     Egyébiránt az 1392/2001 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése a május 15‑i határidő az alapügyben szereplőhöz hasonló be nem
tartásának pénzügyi szankcióját egyrészt a késedelem minden naptári napjára a felvásárló rendelkezésére álló „közvetlen értékesítés”
referenciamennyiségének 0,01%‑os túllépésére fizetendő illetékkel azonos összegben határozta meg, másrészt ez az összeg legalább
100 EUR, de legfeljebb 100 000 EUR lehet.
37     Ezzel szemben az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdése szerint a május 15‑i határidő be nem tartásának
pénzügyi szankciója egyrészt megfelel a termelők által hozzájuk leszállított tej és tejjel egyenértékű termékmennyiség 0,01%‑ának,
másrészt az említett szankció legalább 500 ECU, legfeljebb 20 000 ECU lehet.
38     Ennélfogva meg kell állapítani, ahogyan azt a Bírósághoz benyújtott észrevételeiben helyesen jegyezte meg a Bizottság, hogy
a jelen esethez hasonlóan a május 15‑i határidő jelentéktelen túllépése esetén az 1392/2001 rendelet 5. cikkének (3) bekezdésében
előírt pénzügyi szankciók rendszere kevésbé szigorú, mint az, amelyet az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdése második albekezdésének
első francia bekezdése ír elő.
39     A fenti értelmezésre figyelemmel nem kell határozni az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében előírt
pénzügyi szankciók rendszerének arányosságáról.
40     Az előzőekre tekintettel a következőképpen kell válaszolni az előterjesztett kérdésre:
–       az enyhébb büntetés visszaható hatályú alkalmazásának elvét a nemzeti bíróságnak tiszteletben kell tartania, amikor a közösségi
szabályozásban elrendelt előírásoknak nem megfelelő magatartást kell szankcionálnia;
–       az alapügyben szóban forgóhoz hasonlóan megszabott határidő jelentéktelen túllépése esetén az 1392/2001 rendelet 5. cikkének
(3) bekezdésében előírt pénzügyi szankciók rendszere kevésbé szigorú, mint az, amelyet az 536/93 rendelet 3. cikke (2) bekezdése
második albekezdésének első francia bekezdése ír elő.

A költségekről
41     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az enyhébb büntetés visszaható hatályú alkalmazásának elvét a nemzeti bíróságnak tiszteletben kell tartania, amikor a közösségi
szabályozásban elrendelt előírásoknak nem megfelelő magatartást kell szankcionálnia.
2)
Az alapügyben szóban forgóhoz hasonlóan megszabott határidő jelentéktelen túllépése esetén a tej- és tejtermékágazatban a
kiegészítő illeték megállapításáról szóló 3950/92/EGK tanácsi rendelet alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról
szóló, 2001. július 9‑i 1392/2001/EK bizottsági rendelet 5. cikkének (3) bekezdésében előírt pénzügyi szankciók rendszere
kevésbé szigorú, mint az, amelyet az 1998. május 13‑i 1001/98/EK bizottsági rendelettel módosított, a tej- és tejtermékágazatban
a kiegészítő illeték alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1993. március 9‑i 536/93/EGK bizottsági rendelet
3. cikke (2) bekezdése második albekezdésének első francia bekezdése ír elő.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.