CELEX: 61985CJ0314
A nemzeti bíróságok hatáskörének hiánya a közösségi jogi aktusok érvénytelenségének megállapítására
Behozatali vámok utólagos beszedésére vonatkozó határozat érvényessége

1985. augusztus 29‑i
végzésével, ami 1985. október 18‑án érkezett a Bírósághoz, a
Finanzgericht Hamburg az EGK‑Szerződés 177. cikke alapján előzetes
döntéshozatal céljából több, egyrészt a Szerződés 177. cikkének, a
behozatali, illetve kiviteli vámok utólagos beszedéséről szóló, 1979.
július 24-i 1697/79 tanácsi rendelet (HL L 197., 1. o.) 5. cikke (2)
bekezdésének, valamint a német belkereskedelemről és az azzal összefüggő
kérdésekről szóló, 1957. március 25-i jegyzőkönyv értelmezésére,
másrészt a Bizottság 1983. május 6-án a Németországi Szövetségi
Köztársaságnak címzett határozatának – melyben a Bizottság megállapítja,
hogy egy adott esetben a behozatali vámok utólagos beszedésének van
helye – érvényességére vonatkozó kérdést terjesztett a Bíróság elé.
Ezek
a kérdések olyan eljárásban merültek fel, amelyben a Foto-Frost, egy
Ammersbekben (Németországi Szövetségi Köztársaság) székhellyel
rendelkező kereskedő, amely fényképészeti árucikkekre vonatkozó import,
export és nagykereskedelmi tevékenységet folytat (a továbbiakban:
Foto-Frost), egy vám utólagos beszedéséről szóló értesítés
megsemmisítését kérelmezte, amelyet a Hauptzollamt Lübeck-Ost azt
követően bocsátott ki, hogy a Bizottság 1983. május 6-án a Németországi
Szövetségi Köztársaságnak címzett határozatában arra az álláspontra
helyezkedett, hogy e beszedéstől nem lehet eltekinteni.
A
vámok beszedése a Német Demokratikus Köztársaságból származó prizmás
távcsöveknek a Foto-Frost által a Németországi Szövetségi Köztársaságba
történő behozatalát és szabad forgalomba hozatalát tartalmazó
műveletekre vonatkozott. A Foto-Frost ezeket az árucikkeket Dániában és
az Egyesült Királyságban székhellyel rendelkező kereskedőktől vásárolta,
amelyek azokat a közösségi külső árutovábbítási eljárás keretében
Dániában és Hollandiában található vámraktárakból szállították..
Az
illetékes vámhivatalok először elfogadták az áruk behozatali vám alóli
mentességét, tekintettel arra, hogy azok a Német Demokratikus
Köztársaságból származtak. Ellenőrzést követően a Hauptzollamt
Lübeck-Ost, központi vámhivatal, úgy ítélte meg, hogy a német
vámjogszabályok értelmében az áruk után vámot kell fizetni.
Mindazonáltal úgy vélte, hogy a jelen esetben nem helyénvaló az utólagos
beszedés érvényesítése, mivel Foto-Frost megfelelt az 1697/79 tanácsi
rendelet 5. cikkének (2) bekezdése által előírt feltételeknek, melyek
szerint „az illetékes hatóságok eltekinthetnek azon behozatali vámok,
illetve kiviteli vámok utólagos beszedésétől, amelyeket az illetékes
hatóságok olyan tévedése miatt nem szedtek be, amit a jóhiszeműen
eljáró, a vámáru-nyilatkozatra vonatkozó hatályos jogszabályokban
megállapított rendelkezéseket teljesítő, megfizetésért felelős személy
ésszerűen nem észlelhetett.” Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből
az következik, hogy a Hauptzollamt megítélése szerint a Foto-Frost a
vámáru-nyilatkozatát megfelelően töltötte ki, és nem volt elvárható,
hogy a tévedést észlelje, mivel más vámhivatalok is korábbi hasonló
műveletek esetében úgy ítélték meg, hogy a vámok megfizetésének nincs
helye.
Mivel
a kérdéses vám összege meghaladta a 2000 Ecu-t, az 1697/79 tanácsi
rendelet 5. cikke (2) bekezdésének alkalmazására vonatkozó rendelkezések
meghatározásáról szóló, 1980. június 20-i 1573/80 bizottsági rendelet
(HL L 161., 1. o.) nem jogosította fel a Hauptzollamtot arra, hogy maga
határozzon az utólagos vámbeszedés érvényesítéséről. A Hauptzollamt
kérelme alapján a Szövetségi Pénzügyminisztérium felkérte a Bizottságot,
hogy a fent hivatkozott 1573/80 rendelet 6. cikke alapján döntsön
arról, hogy megengedhető-e a kérdéses vámok utólagos beszedésétől való
eltekintés.
1983.
május 6-án a Bizottság elutasító határozatot intézett a Németországi
Szövetségi Köztársasághoz. Határozatát annak megállapításával indokolta,
hogy „az érintett vámhivatalok maguk nem alkalmazták rosszul a német
belkereskedelemre vonatkozó rendelkezéseket, mindössze anélkül, hogy
azonnal vitatták volna, megfelelőnek fogadták el az importőr
nyilatkozatában feltüntetett adatokat; ez az eljárás […] egyáltalán nem
akadályozza azt, hogy az említett hatóságok utólagosan a díjak
vonatkozásában helyesbítést végezzenek, amint azt az áruk szabad
forgalomba bocsátására vonatkozó eljárások összehangolásáról szóló,
1979. július 24-i 79/695/EGK tanácsi irányelv (HL L 205., 19. o.) 10.
cikke kifejezetten előírja”. Másfelől úgy ítélte meg, hogy „az
importőrnek módjában állt az adott behozatal körülményeinek összevetése a
német belkereskedelemre vonatkozó azon rendelkezésekkel, amelyeknek
kedvezményeiben részesülni kívánt; így az ezen rendelkezések
végrehajtásával kapcsolatos valamennyi tévedést észlelhette; valamint
megállapításra került, hogy nem vette figyelembe a
vámáru-nyilatkozatokra vonatkozó valamennyi, a hatályos jogszabályokban
megállapított rendelkezést”.
Ezen
határozatot követően bocsátotta ki a Hauptzollamt a vám utólagos
beszedéséről szóló értesítését, amelyet a Foto-Frost az alapeljárásban
megtámadott.
A
Foto-Frost a Finanzgericht Hamburgtól a beszedésről szóló értesítés
végrehajtásának felfüggesztését kérte. A Finanzgericht helyt adott ennek
a kérelemnek, mivel úgy ítélte meg, hogy a kérdéses műveletek
feltehetően a német belkereskedelem körébe tartoznak, és így mentesülnek
a vám alól az e kereskedelemre vonatkozó jegyzőkönyv értelmében.
A
Foto-Frost ezt követően az ügy érdemére vonatkozó, az utólagos
beszedésről szóló értesítés megsemmisítése iránti kérelemmel fordult a
Finanzgericht Hamburghoz. A Finanzgericht úgy ítélte meg, hogy a
Bizottság 1983. május 6-i határozatának érvényessége kétséges, mivel
jelen esetben teljesülni látszott a 1697/79 tanácsi rendelet 5. cikke
(2) bekezdésének valamennyi feltétele, amely kizárja az utólagos
beszedés érvényesítését. Minthogy a megtámadott beszedésről szóló
értesítés a Bizottság határozatán alapult, a Finanzgericht úgy ítélte
meg, hogy csak abban az esetben van lehetősége annak megsemmisítésére,
amennyiben a közösségi határozat maga is érvénytelen. A Finanzgericht
ezért előzetes döntéshozatal céljából a következő négy kérdést
terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Vizsgálhatja-e
a nemzeti bíróság a Bizottság azon határozatának érvényességét, amelyet
az az 1980. június 20-i 1573/80/EGK bizottsági rendelet (HL L 161., 1.
o.) 6. cikkének megfelelően fogadott el a behozatali vámok utólagos
beszedésének érvényesítésétől – az 1979. július 24-i 1697/79/EGK tanácsi
rendelet (HL L 197., 1. o.) 5. cikke (2) bekezdésének alkalmazásával –
történő eltekintés vonatkozásában, és amelyben megállapítja, hogy a
kérdéses behozatali vám utólagos beszedésétől történő eltekintés nem
indokolt, és adott esetben határozhat-e úgy az előtte folyamatban lévő
eljárásban, hogy a Bizottság fent hivatkozott határozatában foglaltakkal
ellentétben az utólagos beszedéstől el kell tekinteni?
2)      Abban
az esetben, ha a nemzeti bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a
Bizottság által elfogadott határozat érvényességének vizsgálatára,
érvényes-e a Bizottság 1983. május 6-i határozata (ref. REC. 3/83)?
3)      Abban
az esetben, ha a nemzeti bíróság rendelkezik hatáskörrel a Bizottság
által hozott határozat érvényességének vizsgálatára, úgy kell-e
értelmezni az 1697/79/EGK rendelet 5. cikkének (2) bekezdését, hogy az
olyan diszkrecionális jogkört biztosít, amelynek gyakorlása kizárólag –
az adott esetben pontosan meghatározandó – hatáskör túllépése
vonatkozásában lehet bírói felülvizsgálat tárgya, és maga a nemzeti
bíróság nem határozhat diszkrecionális jogkörben, avagy olyan,
méltányossági jogkörben hozandó intézkedés elfogadásra jogosít, melynek
jogszerűségét a nemzeti bíróság minden elemében vizsgálhatja?
4)      Abban
az esetben, ha az 1697/79 rendelet 5. cikkének (2) bekezdése
alkalmazásával nem engedhető meg a vámok beszedésének érvényesítésétől
történő eltekintés, a Német Demokratikus Köztársaságból származó, és a
Németországi Szövetségi Köztársaságba a közösségi (külső) árutovábbítási
eljárás alapján egy nem német tagállamon keresztül érkező áruk a német
belkereskedelem körébe tartoznak-e a német belkereskedelemről és az
azzal összefüggő kérdésekről szóló, 1957. március 25-i jegyzőkönyv
értelmében, aminek az a következménye, hogy ezen áruknak a Németországi
Szövetségi Köztársaságba történő behozatala alkalmával nem kell sem
behozatali vámot, sem forgalmi adót fizetni, avagy az említett vámokat
ugyanolyan címen kell beszedni, mint a harmadik országokból történő
behozatal esetén, aminek az a következménye, hogy be kell szedni
egyrészt a közösségi behozatali vámokat a vámjogszabályok
rendelkezéseinek megfelelően, másrészt a behozatalra vonatkozó forgalmi
adót a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak
összehangolásáról szóló hatodik közösségi irányelv 2. cikke (2)
bekezdésének megfelelően?
A
tényállás és az alkalmazandó közösségi jogi rendelkezések, valamint a
Foto-Frost, a Hauptzollamt Lübeck-Ost, a Németországi Szövetségi
Köztársaság és a Bizottság által benyújtott írásbeli észrevételek
bemutatását a tárgyalásra készített jelentés tartalmazza.

Az első kérdésről
Első
kérdésével a Finanzgericht arra vár választ, hogy önmaga rendelkezik-e
hatáskörrel a Bizottság által elfogadott olyan jellegű határozat
érvénytelenségének megállapítására, mint amilyen az 1983. május 6-i
határozat. E határozat érvényességét azon indokból tartja kétségesnek,
hogy megítélése szerint ebben az ügyben teljesül az 1697/79 rendelet 5.
cikke (2) bekezdésének valamennyi feltétele, amely alapján el lehet
tekinteni az utólagos beszedés érvényesítésétől. Mindazonáltal úgy ítéli
meg, hogy a Bíróság és a tagállami bíróságok közötti hatáskörmegosztás
alapján, amint az a Szerződés 177. cikkéből következik, csupán a Bíróság
jogosult a közösségi intézmények jogi aktusainak érvénytelenségét
megállapítani.
Fel
kell idézni, hogy a Szerződés 177. cikke olyan hatáskörrel ruházza fel a
Bíróságot, hogy előzetes döntéshozatal keretében döntsön a szerződések
és a közösségi intézmények jogi aktusainak értelmezéséről, valamint ezen
aktusok érvényességéről. Ez a cikk második bekezdésében arról
rendelkezik, hogy a tagállamok bíróságai ilyen kérdésekkel a Bírósághoz
fordulhatnak, harmadik bekezdése értelmében pedig ezt meg is kell
tenniük, amennyiben határozatuk ellen a nemzeti jog értelmében nincs
jogorvoslati lehetőség.
Annak
lehetővé tételével, hogy azon tagállami bíróságok, amelyeknek
határozatai ellen a nemzeti jog értelmében van helye jogorvoslatnak,
előzetes döntéshozatal céljából értelmezésre vagy az érvényesség
megállapítására vonatkozó kérdéseket intézzenek a Bírósághoz, a 177.
cikk nem határozza meg, hogy ezek a bíróságok rendelkeznek-e hatáskörrel
a közösségi intézmények jogi aktusai érvénytelenségének
megállapítására.
Ezek
a bíróságok vizsgálhatják valamely közösségi jogi aktus érvényességét,
és amennyiben nem találják megalapozottnak a felek által a bíróság előtt
felhozott érvénytelenségi okokat, elutasíthatják azokat, megállapítva,
hogy a jogi aktus teljes mértékben érvényes. Így eljárva nem
kérdőjelezik meg a közösségi jogi aktus létét.
Ugyanakkor
nincs hatáskörük a közösségi intézmények jogi aktusait érvénytelennek
nyilvánítani. Amint az ugyanis az 1981. május 13-án hozott ítéletben
kifejtésre került (66/80. sz., International Chemical Corporation ügy,
EBHT 1981., 1191. o.), a Bíróság 177. cikkben elismert hatásköreinek
alapvető célja annak biztosítása, hogy a közösségi jogot a tagállami
bíróságok egységesen alkalmazzák. Az egységesség e követelménye
különösen kényszerítő erejű, ha valamely közösségi jogi aktus
érvényességéről van szó. A közösségi jogi aktusok érvényessége
tekintetében a tagállamok bíróságai között fennálló különbségek magát a
közösségi jogrendszer egységességét kérdőjelezhetnék meg, és
veszélyeztethetnék a jogbiztonság alapvető követelményét.
Ugyanerre
a következtetésre vezet a Szerződés által létrehozott bírósági
jogvédelmi rendszer szükséges koherenciája is. E tekintetben fontos
megjegyezni, hogy az érvényesség vizsgálatára vonatkozó előzetes
döntéshozatalra utalás, csakúgy, mint a megsemmisítés iránti kereset, a
közösségi intézmények jogi aktusainak jogszerűségére vonatkozó
felülvizsgálat egy módja. Amint azt a Bíróság az 1986. április 23-án
hozott ítéletében (294/83. sz., Parti écologiste „les Verts” kontra
Európai Parlament ügy, EBHT 1986., 1339. o.) kifejtette, „a Szerződés
egyrészről 173. és 184. cikkével, másrészről 177. cikkével teljes
jogorvoslati és eljárási rendszert hozott létre, melynek célja, hogy a
Bíróságra ruházza az intézmények jogi aktusai jogszerűségének
felülvizsgálatát.”
Tekintve,
hogy a 173. cikk kizárólagos hatáskört biztosít a Bíróságnak a
közösségi intézmények jogi aktusainak megsemmisítésére, a rendszer
koherenciája megköveteli, hogy ugyancsak a Bíróság rendelkezzen
hatáskörrel ugyanazon jogi aktus érvénytelenségének megállapítására,
amennyiben arra valamely nemzeti bíróság előtt hivatkoznak.
Továbbá
hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság van a legkedvezőbb helyzetben ahhoz,
hogy a közösségi jogi aktusok érvényességéről határozzon. Ugyanis azon
közösségi intézményeknek, amelyeknek jogi aktusát megtámadták, az EGK
Bíróságának alapokmányáról szóló jegyzőkönyv 20. cikke értelmében
jogukban áll részt venni a Bíróság előtti eljárásban, hogy megvédjék
ezen jogi aktusaik érvényességét. Ezen kívül az említett jegyzőkönyv 21.
cikkének második bekezdése értelmében a Bíróság az eljárásban félként
részt nem vevő intézményeket felkérheti, hogy adjanak meg minden olyan
tájékoztatást, amelyet a Bíróság az eljáráshoz szükségesnek tart.
Hozzá
kell tenni, hogy az ideiglenes intézkedések kapcsán bizonyos feltételek
mellett eltérést lehetne biztosítani attól a szabálytól, amely szerint a
nemzeti bíróságok nem rendelkeznek hatáskörrel a közösségi jogi aktusok
érvénytelenségének megállapítására, ugyanakkor a nemzeti bíróság által
feltett kérdésben ez nem merült fel.
Az
első kérdésre ezért azt kell válaszolni, hogy a nemzeti bíróságok nem
rendelkeznek hatáskörrel arra, hogy maguk állapítsák meg a közösségi
intézmények jogi aktusainak érvénytelenségét.

A második kérdésről
A
második és a harmadik kérdés arra az esetre vonatkozik, ha a kérdéses
műveletek ténylegesen vámkötelesek. Abban az esetben, ha kizárólag a
Bíróság rendelkezik hatáskörrel a Bizottság határozata érvényességének
vizsgálatára, a Finanzgericht második kérdésével arra vár választ, hogy
ez a határozat érvényes-e.
Meg
kell állapítani, hogy az 1697/79 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének
rendelkezése három pontos feltételt fogalmaz meg, amelyek fennállása
esetén az illetékes hatóságok eltekinthetnek az utólagos beszedés
érvényesítésétől. Ezt a rendelkezést tehát úgy kell értelmezni, hogy ha
minden feltétel teljesül, a megfizetésre kötelezettnek joga van ahhoz,
hogy eltekintsenek a beszedéstől.
Meg
kell tehát vizsgálni, hogy az 1697/79 rendelet 5. cikke (2)
bekezdésének három feltétele a jelen esetben teljesül-e. A Bíróság
megvizsgálhatja a közösségi jogi aktus alapjául szolgáló tényeket,
valamint a közösségi intézmény által azokból levezetett jogi minősítést,
ha az érvényesség vizsgálatára vonatkozó előzetes döntéshozatali
eljárás során azok helytállóságát kétségbe vonták.
A
fent hivatkozott rendelkezésben szereplő első feltétel az, hogy a vámot
maguknak az illetékes hatóságoknak a tévedése következtében ne szedjék
be. E tekintetben el kell utasítani a Bizottság azon érvelését, mely
szerint az illetékes hatóságok nem maguk tévedtek, hanem kezdetben
mindössze pontosnak fogadták el a Foto-Frost nyilatkozatában
feltüntetett adatokat, amint arra őket a fent hivatkozott 79/695/EGK
irányelv 10. cikke felhatalmazza. Tulajdonképpen a fent hivatkozott
rendelkezésből az következik, hogy ha a vám a vámáru-nyilatkozat nem
ellenőrzött adatai alapján került kiszámításra, lehetőség van ezen
nyilatkozat utólagos ellenőrzésére, és a meghatározott vám összegének
kijavítására. Jelen esetben, ahogy azt a Bizottság is elismerte
észrevételeiben és a Bíróság által feltett kérdésre adott válaszában, a
Foto-Frost nyilatkozata a kérdéses szabályozás alkalmazásához szükséges
valamennyi ténybeli adatot tartalmazta, és ezek az adatok helytállóak
voltak. Ilyen körülmények között az utólagos ellenőrzés, amelyhez a
német vámhatóságok folyamodtak, semmilyen újabb elemet nem fedett fel.
Tehát valóban az adott szabályozás kezdeti alkalmazása során a
vámhatóságok által elkövetett tévedés eredményeképpen nem szedték be a
vámot az áruk behozatalakor.
A
második feltétel az, hogy a megfizetésre kötelezett jóhiszeműen járt
el, vagyis nem észlelhette a vámhatóságok által elkövetett tévedést.
Erre vonatkozóan meg kell jegyezni, hogy a Finanzgericht Hamburg
szakbírái az 1983. szeptember 22-én hozott, a végrehajtás
felfüggesztéséről szóló végzésükben kifejtették, hogy kétséges a
vámkötelezettség fennállása az esetben szereplőhöz hasonló műveletek
esetén. A Finanzgericht megállapította, hogy e műveletek feltehetőleg a
német belkereskedelem körébe tartoznak, és e ténynél fogva mentesek a
vám alól az e kereskedelemre vonatkozó jegyzőkönyv alapján. A
Finanzgericht mindazonáltal megjegyezte, hogy a helyzet mind a Bíróság,
mind pedig a tagállami bíróságok joggyakorlata szempontjából
bizonytalan. Ilyen körülmények között nem lehet ésszerűen úgy ítélni,
hogy a Foto-Frost, egy kereskedelmi vállalkozás, észlelhette a
vámhatóság tévedését. Annál is kevésbé volt oka gyanítani a tévedés
lehetőségét, hogy a korábbi hasonló műveletek vámmentességet élveztek.
A
harmadik feltétel az, hogy a megfizetésre kötelezett a
vámáru-nyilatkozatra vonatkozó hatályos jogszabályokban meghatározott
valamennyi rendelkezését betartsa. E ponton fontos megállapítani, hogy a
Bizottság, a Bíróság által hozzá idézett kérdésre adott válaszában – az
1983. május 6-i határozatában foglaltakkal ellentétben – elismerte,
hogy Foto-Frost helyesen töltötte ki a vámáru-nyilatkozatát. Egyébként
az ügy iratainak egyetlen eleme sem utal ennek az ellenkezőjére.
A
fentiekből következik, hogy a jelen ügyben az 1697/79 rendelet 5.
cikkének (2) bekezdésében szereplő valamennyi feltétel teljesült.
Foto-Frost-nak ezért joga van ahhoz, hogy eltekintsenek a kérdéses vámok
utólagos beszedéstől.
Minzekre
tekintettel a Németországi Szövetségi Köztársaságnak címzett, 1983.
május 6-i határozat – amelyben a Bizottság megállapítja, hogy adott
esetben a behozatali vámok utólagos beszedésének van helye –
érvénytelen.

A harmadik kérdésről
Abban
az esetben, ha a Finanzgericht hatáskörrel rendelkezne a Bizottság
határozatának érvénytelenségét megállapítani, harmadik kérdésével arra
keres választ, hogy az 1697/79 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének
alkalmazása az olyan, diszkrecionális jogkörben hozott határozattól
függ, amely kizárólag a hatáskörrel való visszaélés („Ermessensfehler”)
vonatkozásában lehet a nemzeti bíróság előtt felülvizsgálat tárgya,
avagy olyan méltányossági jogkörben hozandó intézkedés elfogadásától
függ, amely minden tekintetben felülvizsgálható.
Az első és a második kérdésre adott válasz alapján a harmadik kérdés tárgytalan.

A negyedik kérdésről
A
negyedik kérdés arra az esetre vonatkozik, ha az első kérdésre nem
született volna az a válasz, hogy a Foto-Frost-nak joga van ahhoz, hogy
eltekintsenek az utólagos beszedéstől. A Finanzgericht tehát arra vár
választ, hogy az adott műveletek a német belkereskedelem körébe
tartoznak-e az e kereskedelemről szóló jegyzőkönyv értelmében, amelyek
így szerinte mentesek a vám alól.
A második kérdésre adott válasz alapján a negyedik kérdés tárgytalan.

A költségekről
A
Bíróságnál észrevételt előterjesztő Németországi Szövetségi Köztársaság
Kormánya és az Európai Közösségek Bizottsága részéről felmerült
költségek nem téríthetők meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban
részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő
eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG
a
Finanzgericht Hamburg 1985. augusztus 29‑i végzésével hozzá
intézett kérdésekre válaszolva a következőképpen határozott:
1)
A
nemzeti bíróságok nem rendelkeznek hatáskörrel arra, hogy maguk
állapítsák meg a közösségi intézmények jogi aktusainak érvénytelenségét.
2)
A
Németországi Szövetségi Köztársaságnak címzett,
1983. május 6‑i határozat – amelyben a Bizottság megállapítja,
hogy adott esetben a behozatali vámok utólagos beszedésének van helye –
érvénytelen.
Mackenzie Stuart
Bosco      Moitinho de Almeida
Rodríguez
Iglesias      Koopmans
Everling
Bahlmann      Galmot
Joliet
O'Higgins
Schockweiler
Kihirdetve Luxembourgban, az 1987. október 22-i nyilvános ülésen.
P. Heim

G. Bosco
hivatalvezető

A. J. Mackenzie Stuart elnök nevében

elnökként eljáró bíró

*
Az eljárás nyelve: német.