CELEX: 62003TJ0285
Žemės ūkis
Bendras perdirbtų vaisių ir daržovių produktų rinkų organizavimas
Pagalba perdirbtų pomidorų produktų gamybai
Dydžio apskaičiavimo būdas
2000/2001 prekybos metai

Teisės aktai
1       EB 33 straipsnio 1 dalis nustato:
„Bendros žemės ūkio politikos tikslai yra šie:
a)      didinti žemės ūkio našumą skatinant technikos pažangą bei užtikrinant racionalią žemės ūkio gamybos plėtotę ir kuo geresnį
gamybos veiksnių, ypač darbo jėgos, panaudojimą;
b)      tokiu būdu užtikrinti deramą žemės ūkiu besiverčiančios bendruomenės gyvenimo lygį, ypač didinant žemės ūkyje dirbančių asmenų
asmenines pajamas;
c)      stabilizuoti rinkas;
d)      garantuoti pakankamą tiekimą;
e)      užtikrinti vartotojams priimtinas tiekiamos produkcijos kainas.“
2       1996 m. spalio 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/96 dėl bendro perdirbtų vaisių ir daržovių produktų rinkų organizavimo
(OL L 297, p. 29, toliau – bazinis reglamentas) 2 straipsnio redakcija, taikoma šioje byloje, nustato:
„1.      Pagalbos gamybai sistema taikoma I priede išvardytiems produktams, gautiems iš Bendrijoje išaugintų vaisių ir daržovių.
2.      Pagalba gamybai suteikiama perdirbėjams, kurie sumokėjo gamintojams už jų žaliavas kainą, ne mažesnę už minimalią, nurodytą
sutartyse tarp gamintojų organizacijų, pripažintų arba laikinai gavusių teisę, nustatytą Reglamente (EB) Nr. 2200/96, iš vienos
pusės, bei perdirbėjų, iš kitos pusės <…>“
3       Bazinio reglamento 4 straipsnio redakcija, taikoma šioje byloje, patikslina:
„1.      Pagalba gamybai negali viršyti skirtumo tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse
gaminančiose bei eksportuojančiose trečiosiose šalyse.
2.      Nustatomas toks pagalbos gamybai dydis, kuris leistų realizuoti Bendrijos produktą 1 dalyje nustatytose ribose. Nustatant
pagalbos dydį, nepažeidžiant 5 straipsnio taikymo, ypač atsižvelgiama į:
skirtumą tarp žaliavų kainos Bendrijoje ir kainos pagrindinėse konkuruojančiose trečiosiose šalyse;
pagalbos dydį, nustatytą ar apskaičiuotą prieš sumažinimą, numatytą 10 dalyje, jei jis yra taikomas, už ankstesnius prekybos
metus;
ir
kai Bendrijoje pagamintas produktas sudaro didelę dalį rinkos, – užsienio prekybos apimties ir tokios prekybos kainų tendencijas,
jei pastarasis kriterijus sąlygoja pagalbos dydžio sumažinimą.
3.      Pagalba gamybai nustatoma atsižvelgiant į perdirbto produkto neto svorį. Koeficientai, išreiškiantys santykį tarp suvartotos
žaliavos svorio ir perdirbto produkto neto svorio, nustatomi standartizuotu pagrindu. Jie nuolat atnaujinami atsižvelgiant
į įgytą patirtį.
<…>
5.      Žaliavų kaina pagrindinėse konkuruojančiose trečiosiose šalyse dažniausiai nustatoma remiantis kainomis, faktiškai taikomomis
supirkimo etapu palyginamos kokybės šviežiems produktams, skirtiems perdirbti, apskaičiuotomis remiantis trečiųjų šalių eksportuojamais
galutinio produkto kiekiais.
6.      Kai Bendrijos produkcija sudaro ne mažiau kaip 50 % Bendrijos rinkoje suvartojamo produkto kiekio, kainų tendencijos bei importo
ir eksporto kiekiai įvertinami lyginant duomenis kalendorinių metų, kurie eina prieš prekybos metų pradžią, su ankstesnių
vienerių kalendorinių metų duomenimis.
7.      Pagalba gamybai, skirta produktams, perdirbtiems iš pomidorų, apskaičiuojama:
a)      pomidorų koncentratui, klasifikuojamam pagal KN 2002 90 kodą;
<…>
9.      <…> Komisija nustato pagalbos gamybai dydį prieš prasidedant kiekvieniems prekybos metams. Koeficientai, nurodyti 3 dalyje,
minimalūs kokybės reikalavimai ir kitos išsamios šio straipsnio taikymo taisyklės priimami ta pačia tvarka.
10.      Kiekvienais prekybos metais bendros išlaidos produktams, perdirbtiems iš pomidorų, neturi viršyti sumos, kuri susidarytų,
jei 1997–1998 prekybos metams būtų nustatytos tokios Prancūzijos ir Portugalijos kvotos koncentratams:
–      Prancūzija: 224 323 tonos,
–      Portugalija: 670 451 tona.
Dėl to pagal 9 dalį nustatyta pagalba, skiriama už pomidorų koncentratą ir jo gaminius, sumažinama 5,37 %. Papildoma suma
gali būti išmokama pasibaigus prekybos metams, jei padidintos Prancūzijos ir Portugalijos kvotos nevisiškai sunaudojamos.“
(Neoficialus vertimas)
4       Galiausia 2000 m. liepos 12 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1519/2000, nustatančio minimalią kainą ir pagalbos, skirtos perdirbtiems
pomidorų produktams, dydį 2000–2001 prekybos metams (OL L 174, p. 29), 2 straipsnio 1 dalis nustato, kad „2000–2001 prekybos
metams (bazinio reglamento) 4 straipsnyje nurodyta pagalba gamybai yra nustatyta II priede“. Pagalbos gamybai dydis buvo nustatytas
17,178 EUR už 100 kg pomidorų koncentrato, kurio sudėtyje sausojo ekstrakto kiekis yra lygus ar didesnis nei 28 %, bet mažesnis
nei 30 %.

Faktinės aplinkybės ir procedūra
5       2000 vasario 4 d. laišku Komisija Kinijos valdžios institucijų paprašė, kad užpildydamos pridedamą klausimyną jos kuo skubiau
Komisijai pateiktų informaciją, būtiną nustatant pagalbą perdirbtų vaisių ir daržovių sektoriui 2000–2001 prekybos metams.
Į šį laišką nebuvo atsakyta.
6       Priėmus Reglamentą Nr. 1519/2000 Ispanijos, Prancūzijos, Graikijos, Italijos ir Portugalijos perdirbtų pomidorų produktų gamintojams
atstovaujančios delegacijos ir asocijacijos pateikė Komisijai savo prieštaravimus ir ginčijo tai, kad nustatant suteikiamos
pagalbos dydį nebuvo atsižvelgta į Kinijos pomidorų kainą.
7       Europos pomidorų konservų pramonės organizacija (toliau – OEICT) ir
Associação Portuguesa dos Industriais de Tomate
Komisijai adresavo daugelį prašymų dėl suteiktos pagalbos dydžio pakeitimo. Prie vieno iš šių prašymų buvo pridėta sutarties,
kurioje nurodyta Kinijos gamintojui sumokėta kaina, kopija.
8       2001 m. kovo 5 d. Komisija, atsakydama į Portugalijos žemės ūkio ministerijos prašymą peržiūrėti pagalbos dydžio apskaičiavimą,
nurodė, kad pomidorams perdirbti skirtos pagalbos dydis 2000–2001 prekybos metams buvo nustatytas griežtai laikantis bazinio
reglamento 3 ir 4 straipsnių. Be to, Komisija patvirtino, jog 2000 m. gruodžio 13 d. gavo OEICT laišką, kuriame nurodyta kaina,
nustatyta Kinijoje sudarytoje sutartyje, bet pridūrė, kad ji negalėjo pakeisti savo sprendimo atsižvelgdama į kainą, nustatytą
vienintelėje sutartyje ir nepatvirtintą atitinkamų nacionalinių valdžios institucijų.
9       2001 m. rugsėjo mėn. Ispanijos diplomatinės tarnybos Pekine gavo iš Kinijos valdžios institucijų pažymą, nurodančią Xinjiang
provincijos, kurioje gaminama apie 88 % visų Kinijos perdirbtų pomidorų, gamintojams už pomidorus sumokėtą vidutinę kainą
1999 ir 2000 prekybos metais. Šį dokumentą 2001 m. lapkričio 9 d. Portugalijos žemės ūkio ministras, o 2001 m. gruodžio 7 d.
ir OEICT perdavė atsakingam Komisijos nariui F. Fischler.
10     2002 m. sausio 31 d. Komisija, atsakydama OEICT, dar kartą pabrėžė, kad pagalbos dydžio nustatymas atitinka bazinio reglamento
3 ir 4 straipsnius. Papildomai remdamasi tuo, kad nebuvo neigiamų pasekmių Bendrijos pomidorų pramonei, kuri, jos teigimu,
pasiekė rekordinį perdirbimo lygį, Komisija nemanė esant būtina peržiūrėti Reglamentą Nr. 1519/2000.
11     Įvykus 2002 m. lapkričio 6 d. susirinkimui ir po Komisijai adresuotų įvairių ieškovių laiškų, pastaroji 2003 m. sausio 7 d.
laišku pareiškė, kad neturi jokios priežasties peržiūrėti Reglamento Nr. 1519/2000.
12     Tokiomis aplinkybėmis 2003 m. rugpjūčio 18 d. ieškovės pateikė šį ieškinį.

Šalių reikalavimai
13     Ieškovės Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       priteisti iš Komisijos kiekvienai bendrovei ieškovei neišmokėtą pagalbos gamybai sumą (išsamiau nurodytą ieškinio A 27 priede)
su delspinigiais, kuriuos turės nustatyti Pirmosios instancijos teismas, skaičiuojant nuo 2000 m. liepos 12 d. arba, nepatenkinus
pirmojo reikalavimo, nuo 2000 m. liepos 13 d.; arba, nepatenkinus ir šio reikalavimo, nuo 2000 m. liepos 16 d. iki galutinio
atsiskaitymo dienos,
–       priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
14     Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
–       priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl esmės
15     Šalys remiasi nusistovėjusia Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo praktika, pagal kurią Bendrijos deliktinė atsakomybė
gali kilti tik tuo atveju, kai yra visos būtinos sąlygos, t.  y. veiksmų, kuriais kaltinama Bendrijų institucija, neteisėtumas,
reali žala ir prežastinis ryšys tarp neteisėtų veiksmų ir nurodytos žalos (1981 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Ludwigshafener Walzmuehle ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją
, 197/80–200/80, 243/80, 245/80 ir 247/80, Rink. p. 3211, 18 punktas; 1995 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Blackspur ir kt. prieš
Tarybą ir Komisiją
, T‑168/94, Rink. p. II-2627, 38 punktas ir 1995 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Exporteurs in Levende Varkens ir kt. prieš Komisiją,
T‑481/93 ir T‑484/93, Rink. p. II-2941, 80 punktas).
16     Reikia patikrinti, ar šioje byloje visos šios trys sąlygos yra tenkinamos.

Dėl Komisijos veiksmų teisėtumo
17     Komisijos veiksmų neteisėtumui įrodyti ieškovės pirmiausia remiasi bazinio reglamento ir EB 33 straipsnio bei rūpestingumo
ir gero administravimo principų pažeidimu. Antra, jos teigia, kad pažeistas teisėtų lūkesčių apsaugos principas.
Šalių argumentai
–       Bazinio reglamento ir EB 33 straipsnio pažeidimas
18     Ieškovės tvirtina, kad Komisija, priėmusi Reglamentą Nr. 1519/2000, pažeisdama bazinio reglamento nuostatas, elgėsi neteisėtai,
o tai turėtų lemti Bendrijos atsakomybę.
19     Akivaizdu, kad Komisija, apskaičiuodama šios pagalbos dydį, atsižvelgė į JAV, Izraelį ir Turkiją. Tačiau, ieškovių teigimu,
remiantis bazinio reglamento nuostatomis, reikia atsižvelgti į „pagrindines gaminančias bei eksportuojančias trečiasias šalis“
(4 straipsnio 1 dalis) ir į „pagrindines konkuruojančias trečiosiasias šalis“ (4 straipsnio 2 ir 5 dalys). Jos mano, kad šios
nuostatos nesuteikia Komisijai diskrecijos ir įpareigoja ją atsižvelgti į pagrindines pomidorus gaminančias bei eksportuojančias
šalis. Netgi jei Komisija gali atsižvelgti į kitus veiksnius, bet kuriuo atveju ji būtinai privalo atsižvelgti į tuos, kurie
aiškiai nustatyti bazinio reglamento 4 straipsnio 2 dalyje ir kurių pirmasis yra kaina pagrindinėse trečiosiose šalyse. Kitoks
aiškinimas reikštų, kad Komisija savavališkai gali pasirinkti referencines eksportuojančias šalis ir todėl, atsižvelgdama
į pasirinktą referencinę šalį, tam tikrais atvejais galėtų nenumatyti jokios pagalbos.
20     Ieškovių tvirtinimu, nuo 1998 m. Kinija yra antroji pagrindinė pasaulinė pomidorų gamintoja. 1999 m. ji eksportavo daugiau
kaip 108 246 tonas pomidorų, o tai reiškia – mažiau nei Turkija (168 691 tona), bet daugiau nei JAV (92 913 tonų) ir Izraelis
(9 557 tonos). Be to, Kinijos eksportas į Europos Bendrijos šalis padidėjo maždaug iki 24 171 tonos, o tai sudaro 22,3 % bendro
pasaulinio Kinijos eksporto. Taigi ji turėtų būti laikoma konkuruojančia šalimi.
21     Į pagalbos gamybai apskaičiavimą neįtraukdama Kinijos kainų, Komisija pažeidė bazinį reglamentą, kurio nuostatos yra aiškios
ir nedviprasmiškos. Ieškovės tvirtina, kad kalbama apie teisės normą, kuri suteikia teisių privatiems asmenims ir kurios pažeidimas
yra pakankamai akivaizdus
Bergaderm
bylos prasme (2000 m. liepos 4 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją,
C‑352/98 P, Rink. p. I-5291). Kadangi Komisijos galios buvo labai aiškiai apribotos priėmus Reglamentą Nr. 1519/2000, jų
nuomone, Bendrijos deliktinė atsakomybė galėtų kilti dėl paprasto institucijos veiksmų neteisėtumo.
22     Be to, Komisija pati paprašė, kad jai būtų perduoti su Kinijos kainomis susiję duomenys, tačiau šiuos jai pateikus, Komisija
atsisakė į juos atsižvelgti.
23     Ieškovių nuomone, Komisijos veiksmai taip pat pažeidė baziniame reglamente nustatytus subsidijų sistemos politinius tikslus.
Iš tikrųjų, garantuojant minimalų pajamų lygį žemdirbiams ir leidžiant iš pomidorų gaminamų produktų perdirbėjams atlaikyti
trečiųjų šalių, kurios žaliavą perka mažesnėmis nei Europos rinkos kainomis, konkurenciją, siekiama padėti Europos žemdirbiams
ir pramonininkams. Nesilaikant šių tikslų Reglamente Nr. 1519/2000, jis taip pat pažeidžia EB sutarties 33 straipsnį.
24     Komisija mano, kad ji turėjo plačią diskreciją nustatyti šios pagalbos dydį. Taigi, tik jei Komisija akivaizdžiai ir šiukščiai
pažeistų savo įgaliojimų vykdymo ribas, jai galėtų kilti atsakomybė Bendrijos teismų praktikos, išplaukiančios iš 21 punkte
minėto sprendimo
Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją
, prasme.
25     Komisija primena, kad bazinio reglamento 4 straipsnis leidžia nustatyti maksimalų pagalbos gamybai dydį ir kad ši pagalba
„negali viršyti skirtumo tarp žaliavų kainos Bendrijoje ir pagrindinėse gaminančiose bei eksportuojančiose trečiosiose šalyse“.
Taigi ji teigia, kad neegzistuoja jokia garantija, jog pagalbos dydis turi prilygti šiam skirtumui.
26     Be to, Komisija pabrėžia, kad nėra pateikta išsamių pagalbos nustatymo kriterijų. Iš tikrųjų bazinio reglamento 4 straipsnio
2 dalis įtvirtina: „nustatant pagalbos dydį <...> ypač atsižvelgiama į <...>“. Šio straipsnio c punktas numato pagalbos dydžio
sumažinimą tam, kad būtų atsižvelgta į užsienio prekybos apimtį ir tokios prekybos kainų tendencijas. Vadinasi, kadangi Bendrijoje
pagamintas produktas sudaro didelę dalį Bendrijos rinkos, t. y. apie 90 %, Komisija turėjo teisę atsižvelgti į šiuos duomenis.
27     Komisija taip pat kaltina ieškoves tuo, kad jos niekada neminėjo pagalbos tikslo – „leisti realizuoti Bendrijos produktą“.
Ji mano, kad remdamasi šiuo tikslu ir turėtais ekonominiais duomenimis ji visiškai teisėtai galėjo neatsižvelgti į Kinijos
pomidorų kainas.
28     JAV, Izraeliui ir Turkijai pateikus duomenis apie pomidorų gamybą, Kinijos valdžios institucijos neatsakė į Komisijos prašymą.
Todėl pastaroji nusprendė, kad dėl euro nuvertėjimo Amerikos dolerio atžvilgiu (-12,2 %) ir dėl žaliavų kainų augimo trečiosiose
konkuruojančiose šalyse, ypač JAV (+8,4 %.) ir Turkijoje (+4,4 %), pagalbą perdirbėjui pomidorų koncentrato gamybai reikia
sumažinti 20,54 %.
29     Komisijos teigimu, apie Bendrijos pomidorų koncentrato rinką turimi duomenys rodo importo visumos sumažėjimą ir Kinijos importo
1997–1999 metais stabilumą, Kinijos produktų kainų aukštą pakilimą ir Bendrijos eksporto reguliarų augimą. Šie požymiai patvirtina
aiškų tarptautinės situacijos Bendrijos gamybai pagerėjimą ir dar ribotą Kinijos konkurenciją. Taigi nėra pareigos pakeisti
pagalbos apskaičiavimo taisyklių.
30     Komisija mano, kad net jei atsižvelgus į Kinijos žaliavų kainą realiai galėtų sumažėti žaliavų kainos pagrindinėse gaminančiose
bei eksportuojančiose trečiosiose šalyse, toks sumažėjimas nebūtinai lemtų pagalbos gamybai padidinimą.
31     Bet kuriuo atveju, netgi negavusi atsakymo iš Kinijos valdžios institucijų, Komisija pagalbos gamybai dydį turėjo nustatyti
prieš prasidedant 2000–2001 prekybos metams. Ji pabrėžia, kad iki šiol niekada neatsižvelgė į Kinijos pomidorų kainas ir kad
toks netikėtas jų įtraukimas pirmą kartą į pagalbos apskaičiavimą niekuo nebūtų pateisinamas.
32     Dėl EB 33 straipsnio pažeidimo Komisija primena, kad pagalbos gamybai tikslas yra leisti realizuoti Bendrijos produktą. Jos
nuomone, ieškovės neįrodė, kad ji pažeidė šį tikslą.
–       Rūpestingumo ir gero administravimo principų pažeidimas
33     Dėl rūpestingumo ir gero administravimo pareigos pažeidimo ieškovės tvirtina, kad Komisija nesielgė kaip rūpestinga ir apdairi
administracija ir nesužinojo Kinijos kainų. Be to, Komisija neatitaisė savo klaidos, taip pažeisdama prisiimtus įsipareigojimus,
nors toks atitaisymas nebūtų sukėlęs jokių ypatingų sunkumų.
34     Komisija teigia, kad net ir neturėdama duomenų apie Kinijos pomidorų kainas, ji galėjo nustatyti pagalbos gamybai dydį nepažeisdama
bazinio reglamento tikslų ir nuostatų. Taigi buvo beprasmiška dar kartą kreiptis į Kinijos valdžios institucijas, nes dėl
kitos produkcijos jai niekada niekas neatsakė.
35     Dėl kaltinimo, jog ji nepakeitė pagalbos apskaičiavimo, nors ir žinojo apie Kinijos gamintojams sumokėtą kainą, Komisija primena,
kad pirmąją informaciją ji gavo 2000 m. lapkričio 13 d. laišku, t. y. praėjus keturiems mėnesiams po Reglamento Nr. 1519/2000
priėmimo. Kadangi jame buvo nurodyta tik sutartyje nustatyta kaina, Komisija manė, kad ji negalėtų būti laikoma atspindinčia
Kinijos gamybos kainas.
36     Galiausia Komisija tvirtina, kad tik 2001 m. lapkričio 9 d., t. y. praėjus šešiolikai mėnesių po Reglamento Nr. 1519/2000
priėmimo, jai buvo perduoti tikriausiai patikimesni skaičiai. Komisijos teigimu, buvo neįmanoma pakeisti šio reglamento praėjus
tokiam ilgam laikotarpiui, be to, jokia teisės akto nuostata jai neleido daryti tokio pakeitimo atgaline data. Ji galėjo tai
padaryti tik techninės klaidos atveju. Komisija priduria, kad 2000–2001 prekybos metai buvo pasibaigę prieš daugelį mėnesių
ir kad jau buvo įgyvendinamas naujas mechanizmas.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
37     Šalys nesutaria dėl bazinio reglamento nuostatų aiškinimo ir dėl juo Komisijai suteiktos diskrecijos nustatyti pagalbos gamybai
dydį apimties.
38     Reikia priminti, kad iš nusistovėjusios Bendrijos teismų praktikos matyti, jog Bendrijos deliktinė atsakomybė EB 288 straipsnio
antrosios pastraipos prasme kyla tuo atveju, kai tenkinamos visos sąlygos, t. y. veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos,
neteisėtumas, reali žala ir priežastinio ryšio tarp tvirtinamų veiksmų ir nurodytos žalos buvimas (1982 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Oleifici Mediterranei prieš EEB
, 26/81, Rink. p. 3057, 16 punktas; 1996 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
International Procurement Services prieš Komisiją,
T-175/94, Rink. p. II-729, 44 punktas; 1996 m. spalio 16 d. Sprendimo
Efisol prieš Komisiją
, T-336/94, Rink. p. II-1343, 30 punktas ir 1997 m. liepos 11 d. Sprendimo
Oleifici Italiani prieš Komisiją
, T-267/94, Rink p. II-1239, 20 punktas).
39     Pirmosios sąlygos atžvilgiu pagal teismų praktiką reikalaujama, jog būtų įrodytas pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios
teisių asmenims, pažeidimas (21 punkte minėto sprendimo
Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją
42 punktas). Lemiamasis kriterijus, leidžiantis pripažinti, jog tenkinamas pažeidimo pakankamo akivaizdumo reikalavimas,
yra tai, kad atitinkama Bendrijos institucija akivaizdžiai ir šiukščiai pažeidė jai nustatytas diskrecijos ribas. Jei šios
institucijos diskrecija yra labai siaura arba ji iš viso jos neturi, pakankamai akivaizdaus pažeidimo buvimui įrodyti gali
pakakti paprasto Bendrijos teisės pažeidimo (2002 m. gruodžio 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Camar ir Tico
, C‑312/00 P, Rink. p. I-11355, 54 punktas; 2001 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Comafrica ir Dole Fresh Fruit Europe prieš Komisiją,
T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 ir T‑225/99, Rink. p. II-1975, 134 punktas).
40     Konkrečiai kalbant, pažeidimo, kurio tokiomis pačiomis aplinkybėmis nepadarytų įprastai apdairi ir rūpestinga administracija,
konstatavimas leidžia daryti išvadą, kad institucijos veiksmų neteisėtas pobūdis gali sukelti Bendrijos atsakomybę EB 288 straipsnio
prasme (39 punkte minėto sprendimo
Comafrica ir Dole Fresh Fruit Europe prieš Komisiją
134 punktas).
41     Taigi Komisijos diskrecijos apimčiai nustatyti pirmiausia reikia išnagrinėti bazinio reglamento nuostatas, o tada patikrinti,
ar ji padarė šio reglamento pažeidimą, dėl kurio galėtų kilti atsakomybė.
–       Komisijos diskrecija pagal bazinį reglamentą
42     Pirmiausia primintina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką Bendrijos teisės aktų leidėjas turi plačią diskreciją tais
atvejais, kai būtina įvertinti sudėtingą ekonominę situaciją, pavyzdžiui, bendros žemės ūkio politikos ir žvejybos atveju.
Ši diskrecija nėra taikoma tik nuostatų, kurias reikia priimti, pobūdžiui ir apimčiai, bet tam tikra dalimi ir baziniams duomenims
nustatyti. Taigi, jei pateikiamas klausimas siekiant sužinoti, ar nurodomas teisės normos pažeidimas yra pakankamai akivaizdus,
teismas turi apsiriboti nagrinėdamas, ar institucija, kuri kaltinama minėto pažeidimo padarymu, pasinaudodama savo diskrecinėmis
galiomis, nepadarė akivaizdžios klaidos arba nepiktnaudžiavo savo įgaliojimais arba, ar ši valdžios institucija akivaizdžiai
nepažeidė savo diskrecijos ribų (šiuo klausimu žr. 1989 m. birželio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Leukhardt,
113/88, Rink. p. 1991, 20 punktą; 1998 m. vasario 19 d. Sprendimo
NIFPO ir Northern Ireland Fishermen’s Federation,
C-4/96, Rink. p. I-681, 41 ir 42 punktus; 1999 m. spalio 5 d. Sprendimo
Ispanija prieš Tarybą
, C‑179/95, Rink. p. I-6475, 29 punktą; 2001 m. spalio 25 d. Sprendimo
Italija prieš Tarybą
, C‑120/99, Rink. p. I-7997, 44 punktą; 2002 m. rugsėjo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Pfizer Animal Health prieš Tarybą,
T-13/99, Rink. p. II-3305, 166 ir 168 punktus).
43     Antra, Komisija pagal bazinį reglamentą turi plačią diskreciją nustatydama pagalbos gamybai dydį.
44     Žinoma, bazinio reglamento antra konstatuojamoji dalis nustato, jog „Bendrijai priklausančiuose Viduržemio jūros regionuose,
kur gamybos kainos pastebimai aukštesnės nei trečiosiose šalyse, kai kurie perdirbti produktai yra ypač svarbūs“, o šio reglamento
ketvirta konstatuojamoji dalis įtvirtina, kad „pagalbos dydis privalo išlyginti skirtumus tarp kainų, mokamų Bendrijos gamintojams,
ir kainų, mokamų trečiosiose šalyse“. Vis dėlto pastaroji konstatuojamoji dalis priduria, kad „dėl šios priežasties turėtų
būti nustatytas toks apskaičiavimo pagrindas, kurį taikant ypač atsižvelgiama į minėtą skirtumą bei į minimalios kainos keitimosi
poveikį, nepažeidžiant tam tikrų techninių elementų taikymo“. (Neoficialus vertimas). Prieveiksmio „ypač“ įtraukimas parodo,
kad nustatant pagalbos gamybai dydį bet kuriuo atveju reikia atsižvelgti į skirtumus tarp kainų, mokamų Bendrijos gamintojams,
ir kainų, mokamų trečiosiose šalyse, į minimalios kainos keitimosi poveikį ir į tai, kad be šių veiksnių, gali būti atsižvelgiama
į kitus elementus, kuriuos Komisija gali laisvai pasirinkti.
45     Išsamios pagalbos gamybai taisyklės yra įtvirtintos bazinio reglamento 4 straipsnyje. Šis savo 1 dalyje nustato, kad pagalba
gamybai „negali viršyti skirtumo tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse gaminančiose
bei eksportuojančiose trečiosiose šalyse“. Ši nuostata negali būti aiškinama taip, kad pagalba gamybai turi prilygti šiam
skirtumui, nes Komisijai neliktų jokios diskrecijos.
46     Bazinio reglamento 4 straipsnio 2 dalis įpareigoja Komisiją nustatyti pagalbos gamybai dydį, „kuris leistų realizuoti Bendrijos
produktą 1 dalyje nustatytose ribose“. Įtvirtinusi šį tikslą, ši nuostata išvardija atitinkamus elementus, į kuriuos reikia
atsižvelgti nustatant šį dydį. Prieveiksmio „ypač“ ir jungtuko „ir“ tarp b ir c punktų buvimas reiškia, kad Komisijai vertinant
šiuos tris kriterijus preziumuojamas tam tikrų būtinų faktų ir skaičių, be kita ko, žaliavų kainos Bendrijoje ir kainos pagrindinėse
konkuruojančiose trečiosiose šalyse bei pagalbos dydžio, nustatyto ankstesniems prekybos metams, buvimas. Be to, iš to darytina
išvada, kad šis imperatyvių kriterijų sąrašas nėra išsamus, o tai parodo, jog Komisijai suteikta diskrecija 4 straipsnio 1 dalyje
nustatytose ribose su sąlyga, kad bus laikomasi jos įgyvendinimo tvarkos.
47     Iš to išplaukia, kad Komisija iš esmės turi plačią diskreciją nustatyti pagalbą. Vis dėlto ši diskrecija neapima visų faktų
ir skaičių, atitinkančių kriterijus, į kuriuos ji turi privalomai atsižvelgti, pavyzdžiui, žaliavų kainą pagrindinėse šalyse
bazinio reglamento 4 straipsnio 2 dalies a punkto prasme, surinkimo.
48     Ieškovių argumentų dėl Komisijos neteisėtų veiksmų pagristumą reikia patikrinti atsižvelgiant į anksčiau išvardytus principus.
Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas mano, kad pirmiausia reikia išnagrinėti ieškinio pagrindo dėl rūpestingumo ir
gero administravimo principų pažeidimo pagristumą.
–       Rūpestingumo ir gero administravimo principų pažeidimas
49     Nors Komisija turi diskreciją, tačiau atsižvelgdama į rūpestingumo ir gero administravimo principus, privalo surinkti visus
jos diskrecinėms galioms įgyvendinti būtinus faktinius elementus. Iš tikrųjų pagal nusistovėjusią teismų praktiką tuo atveju,
kai Bendrijos institucija turi plačią diskreciją, Bendrijos teisinėje sistemoje nustatytų procedūrinių garantijų laikymasis
įgyja esminę reikšmę. Viena iš šių garantijų, be kita ko, yra kompetentingos institucijos pareiga rūpestingai ir nešališkai
išnagrinėti visas svarbias aplinkybes nagrinėjamoje byloje. Tik taip Bendrijos teismas gali patikrinti, ar yra visos faktinės
ir teisinės aplinkybės, nuo kurių priklauso diskrecijos įgyvendinimas (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 1991 m. lapkričio
21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Technische Universität München
, C-269/90, Rink. p. I-5469, 14 punktą; 1995 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Nölle prieš Tarybą ir Komisiją
, T‑167/94, Rink. p. II-2589, 73 ir paskesnius punktus; 1998 m. vasario 19 d. Sprendimo
Eyckeler & Malt prieš Komisiją
, T-42/96, Rink. p. II-401, 165 punktą; 1999 m. liepos 9 d. Sprendimo
New Europe Consulting ir Brown prieš Komisiją,
T‑231/97, Rink. p. II-2403, 37 ir paskesnius punktus ir 42 punkte minėto sprendimo
Pfizer Animal Health prieš Tarybą
171 punktą).
50     Kalbant apie bazinio reglamento taikymą rūpestingumo pareiga reiškia pareigą surinkti visus minėto reglamento 4 straipsnio
2 dalyje numatytus būtinus faktus, galinčius turėti didelę reikšmę priimant sprendimą tam, kad Komisija galėtų visiškai ir
tinkamai įgyvendinti savo diskreciją. Atsižvelgiant į šią nuostatą, yra akivaizdu, kad šioje byloje žaliavos iš Kinijos kaina
buvo būtina sąlyga, į kurią, apskaičiuodama pagalbos gamybai dydį, turėjo atsižvelgti Komisija, nes nustatant pagalbą Kinija
buvo laikoma pagrindine su Bendrijos gamintojais konkuruojančia trečiąja šalimi
51     Šiuo atžvilgiu akivaizdu, jog Komisija apsiribojo 2000 m. vasario 4 d. nusiųsdama vienintelį laišką Kinijos delegacijai prie
Europos Sąjungos tam, kad paprašytų reikalingos informacijos, o į šį laišką negavusi atsakymo, ji iki 2000 m. liepos mėnesio
nesiėmė papildomų veiksmų.
52     Atvirkščiai, rūpestingumo ir gero administravimo principams užtikrinti reikalaujama, jog atsižvelgiant į informacijos apie
žaliavos iš Kinijos kainą būtinumą Komisijos vertinimui, pastaroji imtųsi papildomų veiksmų tam, kad gautų reikalingą informaciją
iš Kinijos valdžios institucijų, pavyzdžiui, nusiųstų priminimo laišką arba paskambintų Kinijos Liaudies Respublikos nuolatiniam
atstovui Europos Sąjungoje. Šiuo atžvilgiu Kinijos valdžios institucijų nereagavimas, kuris, Komisijos teigimu, „pratęsia
seną atsisakymo atsakyti į panašius klausimus ar negalėjimo to padaryti tradiciją“, negali pateisinti Komisijos neveikimo
tuo, jog buvo aišku, kad reikalaujama informacija nebus suteikta arba kad į bet kurį kitą prašymą taip pat nebus atsakyta.
Atvirkščiai, atsižvelgiant į šios informacijos būtinumą diskrecijos įgyvendinimo teisėtumui nustatant pagalbos gamybai dydį,
šis nereagavimas turėjo dar labiau paskatinti Komisijos tarnybas tinkamu metu stengtis gauti minėtą informaciją, o ne likti
visiškai neveiklioms.
53     Tiesa, kad kalbant apie sutartį su Kinija, kuri 2000 m. lapkričio 13 d. buvo perduota F. Fischler, Komisija negalėjo atsižvelgti
į šioje 2000 m. kovo 15 d. įsigaliojusioje sutartyje esančius duomenis, nes pagal bazinio reglamento 4 straipsnio 6 dalį ji
turėjo remtis 1999 metų kainomis. Vis dėlto, atsižvelgiant į rūpestingumo ir gero administravimo principus bei į Kinijos valdžios
institucijų nereagavimą į 2000 m. vasario 4 d. Komisijos laišką, minimali pastanga, kurios šiuo atveju galima buvo tikėtis
iš rūpestingos institucijos, būtų mažiausiai minėtų valdžios institucijų paklausti, ar šios kainos atitiko 1999 metų kainas,
ypač atsižvelgiant į aplinkybę, kad sutartis buvo susijusi su Xinxiang regionu, ieškovių teigimu, apimančiu svarbią dalį Kinijos
perdirbtų pomidorų gamybos. Komisija juo labiau turėjo tokią pareigą, nes pats F. Fischler pareiškė, kad „Komisija negalėjo
daryti išvados, jog tarp privačių asmenų sudarytoje sutartyje nurodyta kaina atspindėjo vidutinę nacionalinę pomidorų gamybos
2000–2001 prekybos metais kainą, jei šios kainos oficialiai nepatvirtino Kinijos vyriausybė“.
54     Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad Komisijos neveikimas po 2000 m. vasario 4 d. laiško išsiuntimo yra pakankamai akivaizdus
rūpestingumo ir gero administravimo principų pažeidimas teismų praktikos prasme.
–       Bazinio reglamento pažeidimas
55     Pagal bazinio reglamento 4 straipsnio 1dalį pagalba gamybai negali viršyti skirtumo tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios
kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse gaminančiose bei eksportuojančiose trečiosiose šalyse. To paties reglamento 4 straipsnio
2 dalis numato, kad nustatant pagalbos dydį ypač atsižvelgiama į skirtumą tarp žaliavų kainos Bendrijoje ir kainos pagrindinėse
konkuruojančiose trečiosiose šalyse.
56     Ieškovės tvirtina, kad šios nuostatos įpareigojo Komisiją atsižvelgti į Kinijos, kuri yra antroji pasaulinė pomidorų eksportuotoja,
žaliavų kainą.
57     Reikia konstatuoti, kad bazinis reglamentas įpareigoja atsižvelgti į žaliavų kainą pagrindinėse gaminančiose bei eksportuojančiose
arba konkuruojančiose trečiosiose šalyse. Vadinasi, Kinija joms irgi priskiriama. Todėl nuo tada, kai Kinija tapo viena iš
šių šalių, Komisija turėjo atsižvelgti į kainas joje.
58     Be to, Komisija neneigia to, kad Kinija yra viena iš pagrindinių pomidorus auginančių šalių. Komisijos tarnybos, be kita ko,
2000 metų pradžioje pirmą kartą pateikė užklausą Kinijos valdžios institucijoms, tačiau pastarosios neatsakė į šį prašymą.
59     Komisija teigia, kad jai reikėjo nuspręsti, ar negavusi šios informacijos ji vis dėlto gali nustatyti pagalbos gamybai dydį,
remdamasi savo diskrecija ir laikydamasi šios pagalbos tikslų, būtent „leisti realizuoti Bendrijos produktą“. Ji pabrėžia,
jog iki šiol ji niekada neatsižvelgė į Kinijos pomidorų kainas ir kad nebuvo būtina pakeisti pagalbos apskaičiavimo taisyklių,
juo labiau kad tai turėjo būti paskutinis pagalbos nustatymas prieš pagalbos gamybai sistemos reformą.
60     Šie argumentai neįtikina. Faktas, jog Komisija iki šiol niekada neatsižvelgė į Kinijos pomidorų kainas, nepateisina to, kad
ji ir toliau taip elgėsi, nors, o tai šiuo atveju neginčijama, rinkos sąlygos įpareigojo tai daryti. Aplinkybė, jog tai buvo
paskutinis nustatymas prieš pagalbos gamybai sistemos reformą nepateisina to, kad jis vyko pažeidžiant bazinį reglamentą.
Žinoma, antra vertus, šis reglamentas leido Komisijai atsižvelgti į kitus papildomus kriterijus nustatant pagalbos dydį. Tačiau,
kaip nurodyta šio sprendimo 50 ir paskesniuose punktuose, reglamentas neleido nekreipti dėmesio į vienos iš pagrindinių konkuruojančių
trečiųjų šalių žaliavų kainą, nes jis aiškiai nustato, kad reikia atsižvelgti į šiuos duomenis.
61     Taigi tiek, kiek Reglamentas Nr. 1519/2000 visiškai neatsižvelgia į žaliavų kainą vienoje iš pagrindinių gaminančių bei eksportuojančių
šalių, būtent Kinijoje, jis pažeidžia bazinio reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse įtvirtintas imperatyvias sąlygas. Toks
neteisėtumas, kuris yra pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių asmenims, pažeidimas, dėl žalingų pasekmių
gali lemti Bendrijos deliktinę atsakomybę.
62     Pripažinus ieškovių nurodytą ieškinio pagrindą dėl bazinio reglamento pažeidimo, ieškinio pagrindo dėl teisėtų lūkesčių apsaugos
principo pažeidimo, kuriuo ieškovės remiasi papildomai, nagrinėti nereikia.

Dėl žalos
Šalių argumentai
63     Ieškovės teigia, kad jų patirta žala atitinka skirtumą tarp Reglamentu Nr. 1519/2000 nustatyto pagalbos dydžio ir dydžio,
kuris būtų buvęs nustatytas, jei Komisija būtų atsižvelgusi į Kinijos kainas.
64     Remdamosi 2001 m. rugsėjo mėnesį iš Kinijos valdžios institucijų gautoje pažymoje nurodytais duomenimis apie kainas Kinijoje,
ieškovės apskaičiavo pagalbos dydį, kuris turėjo būti sumokėtas už 2000–2001 prekybos metus. Jų nuomone, vidutinė kaina akivaizdžiai
sumažėtų, jei apskaičiuojant šią kainą pagrindinėse pomidorus auginančiose trečiosiose šalyse būtų atsižvelgta į kainas Kinijoje,
taigi skirtumas tarp žemdirbiui mokamos kainos ir pagrindinių eksportuojančių trečiųjų šalių kainos būtų akivaizdžiai didesnis
nei tas, kurį apskaičiavo Komisija. Ieškovių teigimu, gamintojai už kiekvieną centnerį pomidorų koncentrato 28/30 gavo 4,031 EUR
mažiau nei būtų gavę, jei būtų atsižvelgta į Kinijos kainas. Tai reiškia, kad gamintojai gavo 23 % mažesnę pagalbą, nei turėjo
gauti. Taigi tokios procentinės dalies bendrovės ieškovės turi teisę reikalauti iš Komisijos.
65     Be to, ieškovės mano, jog jos patyrė ir dar šiuo metu patiria didelę turtinę žalą ne tik dėl Bendrijos nesumokėtų joms priklausančių
sumų, bet ir dėl infliacijos bei dėl to, kad tos sumos, kurias jos būtų gavusios Komisijai teisingai paskaičiavus mokėtinos
pagalbos dydį, būtų joms leidusios bent jau gauti palūkanų už jų indėlius bankuose.
66     Ieškovės tvirtina, kad taikant klaidingą ir neteisėtą apskaičiavimo būdą joms buvo suteikta mažesnė pagalba, nei turėjo būti.
Komisijos padaryta klaida ir atsisakymas ją atitaisyti ieškovėms padarė žalą. Kadangi žala joms atsirado dėl neteisėtų Komisijos
veiksmų, priežastinis ryšys, jų teigimu, yra nustatytas.
67     Komisija primena, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką žala, kurią reikalaujama atlyginti, turi būti reali ir tikra. Tačiau,
net jei atsižvelgus į Kinijos žaliavų kainas galėjo iš pradžių labai sumažėti žaliavų kaina pagrindinėse gaminančiose ir eksportuojančiose
trečiosiose šalyse, šis sumažėjimas, atsižvelgiant į Komisijos turimą diskreciją, nebūtinai būtų sąlygojęs pagalbos gamybai
padidinimą.
68     Be to, jos teigimu, šis pagalbos padidinimas tikrai negalėjo būti tapatus skirtumui, apskaičiuotam remiantis žaliavų kainomis
pagrindinėse gaminančiose ir eksportuojančiose šalyse atsižvelgus ir neatsižvelgus į Kinijos pomidorų kainas.
69     Taigi Komisija mano, kad ieškovių nurodytas žalos dydis yra tik hipotetinis ir Pirmosios instancijos teismas į jį neturi atsižvelgti.
Tokią pačią išvadą reikėtų padaryti ir dėl jų nurodytos turtinės žalos.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
70     Primintina, kad pagal teismų praktiką žala, kurią prašoma atlyginti, turi būti reali ir tikra (1982 m. sausio 27 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
De Franceschi prieš Tarybą ir Komisiją
, 51/81, Rink. p. 117, 9 punktas ir sprendimo
Birra Wührer ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją,
256/80, 257/80, 265/80, 267/80 ir 5/81, Rink. p. 85, 9 punktas; 1995 m. gegužės 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Wafer Zoo prieš Komisiją,
T‑478/93, Rink. p. II-1479, 49 punktas).
71     Būent ieškovas Bendrijos teismui privalo pateikti įrodymų tam, kad būtų galima nustatyti tokios žalos buvimą ir dydį (1976 m.
gegužės 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Roquette Frères prieš Komisiją
, 26/74, Rink. p. 677, 22–24 punktai; 1996 m. sausio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Koelman prieš Komisiją
, T‑575/93. Rink. p. II-1, 97 punktas ir 1998 m. balandžio 28 d. Sprendimo
Dorsch Consult prieš Tarybą ir Komisiją
, T-184/95, Rink. p. II-667, 60 punktas).
72     Ieškovės patirtą žalą prilygina skirtumui tarp Reglamentu Nr. 1519/2000 nustatyto pagalbos dydžio ir dydžio, kuris būtų nustatytas,
jei Komisija būtų atsižvelgusi į Kinijos kainas.
73     Pirmiausia reikia pabrėžti, kad Kinijos kainos, kuriomis remiasi ieškovės, yra gautos per Ispanijos diplomatines tarnybas
Pekine. Tai yra vidutinė Xinjiang provincijos, kuri, ieškovių teigimu, atspindi apie 88 % visos Kinijos perdirbtų pomidorų
gamybos, gamintojams už pomidorus sumokėta kaina. Komisija ginčija šiuos skaičius kaip atspindinčius žemą vidurkį. Be to,
Komisija būtų negalėjusi įvertinti, ar jie atitinka bazinio reglamento nuostatas. Galiausia, vertinant kompleksinę ekonominę
situaciją, jos diskrecija taikoma ir baziniams duomenims nustatyti (šiuo klausimu žr. 1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo
sprendimo
Roquette prieš Tarybą
, 138/79, Rink. p. 3333, 25 punktą).
74     Iš tikrųjų, kadangi bazinis reglamentas suteikia Komisijai tam tikrą diskreciją nustatant pagalbos dydį, neįmanoma tiksliai
nustatyti, kokią reikšmę pagalbos dydžiui turėtų tai, kad būtų atsižvelgta į Kinijos pomidorų gamintojams sumokėtą kainą.
4 straipsnio 1 dalis nenumato, kad pagalba gamybai turi prilygti skirtumui tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios kainos
bei žaliavų kainos pagrindinėse gaminančiose trečiosiose šalyse. Jis tik nustato maksimalią ribą.
75     Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad tai, jog Komisija praeityje galėjo nustatyti pagalbos dydžio lygį, kuris tiksliai atitiktų
skirtumą tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse gaminančiose bei eksportuojančiose
trečiosiose šalyse, visiškai jos neįpareigojo išlaikyti tokio lygio pagalbos. Bazinio reglamento nuostatoms ir tikslui netgi
prieštarautų tai, kad Komisija neatsižvelgtų į tarptautinės rinkos padėties vystymąsi ir taip apsunkintų Bendrijos produkto
realizavimą.
76     Taigi ieškovės negali teigti turinčios teisę į maksimalią pagalbą, prilygstančią skirtumui tarp Bendrijoje gamintojui mokamos
minimalios kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse trečiosiose šalyse, atsižvelgus į Kinijos kainas.
77     Todėl ieškovių apskaičiuota ir ieškinio A27 priede pateiktoje lentelėje detalizuota patirta žala nėra tikra.
78     Kadangi nėra tenkinamos visos būtinos sąlygų tam, kad kiltų Bendrijos deliktinė atsakomybė, ieškinį reikia atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
79     Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu susiklosto ypatingos aplinkybės, Pirmosios instancijos teismas gali
paskirstyti išlaidas šalims. Nors ieškovės pralaimėjo bylą, vis dėlto paskirstant bylinėjimosi išlaidas būtina atsižvelgti
į Bendrijos teisės aktų neatitinkančius atsakovės veiksmus.
80     Todėl Pirmosios instancijos teismas teisingai įvertindamas nagrinėjamas aplinkybes, nusprendžia, kad ieškovės padengia penkias
šeštąsias savo bylinėjimosi išlaidų, o Komisija, be savo išlaidų, padengia vieną šeštąją ieškovių bylinėsimosi išlaidų,
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Ieškovės padengia penkias šeštąsias savo bylinėjimosi išlaidų, o Komisija, be savo išlaidų, padengia vieną šeštąją ieškovių
bylinėsimosi išlaidų.
Azizi
Dehousse
Cremona
Paskelbta 2005 m. kovo 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge
Kancleris

Pirmininkas
H. Jung

J. Azizi
*
Proceso kalba: prancūzų.