CELEX: 62007CJ0415
Държавни помощи за заетост
Насоки за помощите за заетост
Насоки за национална регионална помощ
Регламент (ЕО) № 2204/2002
Понятие "разкриване на работно място"
Изчисление на увеличението на броя работни места

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Насоките за помощите за заетост (
ОВ C 334, 1995 г., стр. 4
), на Насоките за национална регионална помощ (
ОВ C 74, 1998 г., стр. 9
), както и на Регламент (ЕО) № 2204/2002 на Комисията от 12 декември 2002 година относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за Европейската общност за държавните помощи за заетост (
ОВ L 337, стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 155).
Запитването е отправено във връзка с жалба, подадена от Lodato Gennaro & C. SpA (наричано по-нататък „Lodato“), срещу акт за установяване на задължения, издаден от Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (Национален институт за социално осигуряване) в резултат на изготвен от него протокол.
Правна уредба
Общностно право
Точка 17 от Насоките за помощите за заетост гласи следното:
„[…] Следва да се уточни, че „разкриване на работно място“ означава нетно разкриване на работно място, тоест допълнително работно място спрямо личния състав (среден за определен период) на съответното предприятие. Обикновената замяна на работник без увеличение на личния състав и следователно без разкриване на нови работни места не представлява реално разкриване на работно място.“ [неофициален превод]
Съгласно точка 21, трето тире от същите насоки Комисията на Европейските общности трябва при преценката на помощите за заетост по-специално да обръща внимание на условията на трудовия договор като например задължението новоразкритото работно място да се запази в течение на минимален период от време след разкриването му.
В Насоките на Общността за държавната помощ за малките и средните предприятия (
ОВ С 213, 1996 г., стр. 4
) се посочва в точка 3.2, бележка под линия 8, че „[б]роят на наетите лица съответства на броя работещи единици за година (РЕГ), тоест на броя на наетите на пълно работно време в течение на една година работници и служители, като работата на непълно работно време или сезонната работа представляват части от РЕГ“ [неофициален превод].
Насоките за национална регионална помощ от своя страна прогласяват в точка 4.12:
„Разкриване на работно място означава нетното увеличение на броя на работните места […] в съответното предприятие в сравнение със средния брой през определен референтен период. Следователно от номиналния брой на разкритите през този период работни места следва да се извадят евентуално закритите през същия период работни места […]“ [неофициален превод].
Бележка под линия 33 от същите насоки уточнява, че „[б]роят на работните места съответства на броя на работещи единици за година (РЕГ), тоест на броя на наетите на пълно работно време в течение на една година работници и служители, като работата на непълно работно време или сезонната работа представляват части от РЕГ“. [неофициален превод]
Точка 4.14 от същите насоки предвижда, че „[п]омощите за заетост чрез начина им на изплащане или свързаните с получаването им условия следва да са поставени в зависимост от запазването на разкритото работно място за срок не по-малък от пет години“. [неофициален превод]
Регламент (ЕО) № 70/2001 на Комисията от 12 януари 2001 година за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за създаване на Европейската общност по отношение на държавните помощи за малките и средните предприятия (
ОВ L 10, стр. 33
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 98) в член 4, параграф 6, букви б) и в) изисква „инвестиционният проект да води до нетно увеличение на броя на работниците и служителите в съответното предприятие в сравнение със средния им брой през предходните дванадесет месеца“ и „разкритите работни места да се запазят за срок не по-малък от пет години“.
Що се отнася до Регламент № 2204/2002, член 4, параграф 4, букви а) и б) от него предвижда, че „разкритите работни места трябва да представляват нетно увеличение в числеността на персонала [другаде в текста: „броя на работниците и служителите“] в съответната организация и предприятие в сравнение със средната численост през последните 12 месеца“, и че „разкритите работни места се запазват за минимален срок от три години или две години в случай на [малки и средни предприятия]“. Съгласно член 2, буква д) от този регламент „численост на персонала“ означава „броят на работещите единици за годината (РЕГ), а именно броят на лицата, наети на пълно работно време в рамките на една година, като работата на непълен работен ден и сезонната работа представлява малка част от РЕГ“ [да се чете: „като работата на непълно работно време и сезонната работа представляват части от РЕГ“].
Същата дефиниция за „брой на работниците и служителите“ се съдържа в бележка под линия 52 от Насоките за национална регионална помощ за 2007—2013 г. (
ОВ С 54, 2006 г., стр. 13
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 231), които в своята точка 58 прогласяват, че „Създаване на нови работни места означава нетно увеличение на броя на работниците и служителите, заети в конкретния обект в сравнение със средносписъчния състав за предходните 12 месеца“, и че „[с]ледователно закритите работни места през 12-месечния период, ако има такива, се изваждат от номиналния брой новосъздадени работни места през същия период“.
Решенията на Комисията относно разглежданите в главното производство схеми за помощи
С решение от 10 август 1999 г. Комисията решава да не повдига възражения срещу схема за помощи за разкриване на работни места, установена в член 3, параграфи 5 и 6 от Закон № 448 от 23 декември 1998 г. (редовно приложение на GURI № 302 от 29 декември 1998 г.) и нотифицирана на тази институция от Италианската репу-блика на 16 декември 1998 г.
Член 3, параграф 5 от посочения закон е предвиждал, че за новоназначените през периода 1999—2001 г. лица, които са увеличили броя на действително наетите към 31 декември 1998 г., частните работодатели и икономическите публични образувания, развиващи дейност в регионите Кампания, Базиликата, Сицилия, Пулия, Калабрия и Сардиния, са се ползвали за срок от три години, считано от тяхното наемане, от облекчение за пълния размер на вноските, дължими на INPS върху възнагражденията, от които се правят вноски във Fondo pensioni lavoratori dipendenti (Пенсионен фонд на заетите лица). Тази разпоредба се е прилагала и в регионите Молизе и Абруцо, но само за лицата, наети на работа през 1999 г.
Член 3, параграф 6 от същия закон е определял условията, на които е било подчинено ползването на помощите. В резултат на проведен между италианските власти и Комисията обмен на мнения условието, свързано с увеличението на броя на работниците и служителите, е формулирано по следния начин:
„[П]редприятието, дори и да е новосъздадено, трябва да увеличи броя на своите работници и служители на пълно работно време. Разкриването на работни места се изчислява в сравнение със средния брой на личния състав на предприятието през дванадесетте месеца, предхождащи наемането. Средният брой на личния състав се изчислява в РЕГ […] въз основа на концепцията, посочена в точка 3.2, бележка под линия 8 от Насоките на Общността за държавната помощ за малките и средните предприятия.“
С решение от 6 декември 2002 г. Комисията решава също да счита за съвместима с Договора за ЕО нова схема за помощи, установена в член 44 от Закон № 448 от 28 декември 2001 г. (редовно приложение на GURI № 301 от 29 декември 2001 г.), нотифицирана на тази институция от Италианската репу-блика на 28 ноември 2001 г. и продължаваща предходната схема за помощи. Тази нова схема запазва условията, наложени от предходната. В частност условието относно увеличението на броя на работниците и служителите е формулирано вследствие на становището на Комисията по същия начин както споменатите по-горе, но този път с позоваване на точка 4.12 и на бележка под линия 33 от Насоките за национална регионална помощ.
В двете си решения Комисията прокарва разграничение между помощите за разкриване на работни места, които не са свързани с инвестиция, и тези, които зависят от осъществяването на инвестиция. Комисията разглежда първите в светлината на Насоките за помощите за заетост, а вторите съобразно Насоките за национална регионална помощ, както и — в решението си от 6 декември 2002 г. — с оглед и на Регламент № 70/2001. Тя счита, че предложените схеми за помощи са били съвместими с общия пазар в приложение на дерогациите, предвидени в член 87, параграф 3, букви а) и в) ЕО.
Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
Lodato е предприятие от сектора на консервираните храни, чиято основна дейност в региона Кампания се състои в преработката и консервирането на домати. Ежегодно неговата дейност се характеризира със сезонен пик от юли до октомври, което го кара да ангажира сезонни работници през този период. Предприятието последователно се е ползвало от двете разглеждани в главното производство схеми за помощи поради наемането на седем лица, попадащи в приложното поле на първата от тези схеми, и на други две лица, попадащи в приложното поле на втората схема.
Тъй като считат, че не всички от тези наемания са довели до увеличение на персонала на Lodato, инспекторите от INPS изготвят на 12 ноември 2005 г. протокола, който е в основата на акта за установяване на задължения, представляващ предмет на жалбата, висяща пред запитващата юрисдикция.
От акта за преюдициално запитване е видно, че в подкрепа на тази жалба Lodato по-специално упреква INPS, че за да провери дали е било изпълнено условието във връзка с увеличението на броя на работниците и служителите, е сравнил средния брой на РЕГ за годината, предхождаща наемането, с личния състав на предприятието към датата на посоченото наемане и че по този начин е възприел различни елементи за сравнение, вместо да сравни средния брой на РЕГ за годината, предхождаща наемането, със средния брой на РЕГ за годината, следваща посоченото наемане.
В своя акт запитващият съд иска да се установи тълкуването на общностната правна уредба, което следва да се направи по отношение на втория елемент на сравнението на личния състав, който трябва да се възприеме, за да се провери спазването на условието относно увеличението на броя на работниците и служителите. Той счита, от една страна, че използваният от INPS метод е неразумен и дискриминационен по отношение на предприятията, упражняващи сезонни дейности, и от друга страна, че „сравнението между [броя на] РЕГ за годината, предхождаща наемането, и този за годината, следваща това наемане, се намира в по-голямо съответствие с духа на помощта, който е да се разкриват нови и трайни работни места“.
Като все пак счита, че съществува съмнение относно точното тълкуване на общностната правна уредба в това отношение, Tribunale ordinario di Nocera Inferiore решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Дали общностното право, произтичащо от Насоките за помощите за заетост, от Насоките за национална регионална помощ и от Регламент […] № 2204/2002 […], следва да бъде тълкувано в смисъл, че за да се определи дали е било налице увеличение на броя работни места, трябва да се сравнява средният брой на РЕГ за годината, предхождаща наемането, със средния брой на РЕГ за годината, следваща наемането, или напротив, общностното право следва да се тълкува в смисъл, че сравнението трябва, и дори просто може, да се прави между средния брой на РЕГ за годината, предхождаща наемането, и точния брой на личния състав на предприятието към деня на наемането[?]“
По преюдициалния въпрос
В самото начало следва да се отбележи, на първо място, че решенията на Комисията, с които се одобряват схемите за помощи, разглеждани в главното производство, се позовават на Насоките за помощите за заетост, както и на Насоките за национална регионална помощ, но не на Регламент № 2204/2002, тъй като той е приет след споменатите решения. От това произтича, че този регламент не следва да се тълкува в настоящото дело.
На второ място, уместно е да се напомни, че производството пред запитващата юрисдикция се отнася до несвързани с инвестиция помощи за разкриване на работни места, които Комисията разглежда с оглед на Насоките за помощите за заетост. Макар преюдициалният въпрос в действителност да цели само тълкуването на тези насоки, последните следва да се тълкуват в тясна връзка с Насоките за национална регионална помощ, като се има предвид, че понятието за разкриване на работно място е общо за тези насоки, които по същество дефинират това понятие, като и двете се позовават съответно в точки 17 и 4.12 на нетно увеличение на броя работни места в сравнение със средния брой през определен период.
На трето място, важно е да се подчертае, че с решенията си от 10 август 1999 г. и от 6 декември 2002 г. Комисията е счела двете разглеждани в главното производство схеми за помощи, както те са нотифицирани на Комисията и допълнени от предоставени впоследствие сведения от националните власти, за съвместими с общия пазар и че, що се отнася до формулата, която трябва да бъде използвана за изчисление на увеличението на броя работни места, решението от 10 август 1999 г. изрично се позовава на точка 3.2, бележка под линия 8 от Насоките на Общността за държавната помощ за малките и средните предприятия, докато решението от 6 декември 2002 г. съдържа също толкова недвусмислено позоваване на по същество идентичната формула, съдържаща се в точка 4.12, бележка под линия 33 от Насоките за национална регионална помощ.
Тъй като преюдициалният въпрос се отнася до втория елемент на сравнението на личния състав на предприятието, който е уместно да се възприеме, за да се провери дали последното наистина е пристъпило към нетно увеличение на броя работни места в сравнение със средния брой през определен период, следва да се констатира, че нито текстът на точка 17 от Насоките за помощите за заетост, нито впрочем този на член 4, параграф 6, буква б) от Регламент № 70/2001, на който също се основава решението на Комисията от 6 декември 2002 г. относно разглежданата в главното производство втора схема на помощи, не предоставят точно указание в това отношение.
За сметка на това Насоките за национална регионална помощ дефинират по-точно втория елемент на сравнението. Всъщност, от една страна, те прогласяват в своята точка 4.12, че разкриване на работно място означава нетното увеличение на броя на работните места в съответното предприятие в сравнение със средния брой през определен референтен период и че при това положение от номиналния брой на разкритите през съответния период работни места следва да се извадят евентуално закритите през същия период работни места. От друга страна, Насоките уточняват в бележка под линия 33, че броят на работните места съответства на броя на РЕГ, тоест на броя на наетите на пълно работно време в течение на една година работници и служители, като работата на непълно работно време или сезонната работа представляват части от РЕГ.
Оттук произтича, че според Насоките за национална регионална помощ разкриването на работно място означава нетното увеличение на броя на наетите на пълно работно време в течение на една година работници и служители (като работата на непълно работно време или сезонната работа представляват части от РЕГ) в съответното предприятие в сравнение със средния брой през определен референтен период. Ето защо според посочените насоки вторият елемент на сравнението на личния състав във времето се състои не в личния състав на предприятието към деня на наемането, а в броя на работниците и служителите, изчислен в РЕГ, следователно за период от една година.
Освен това следва да се констатира, че тази дефиниция на втория елемент на сравнението на личния състав е и същата, която впоследствие е възприета в член 4, параграф 4, буква а) във връзка с член 2, буква д) от Регламент № 2204/2002, както и в точка 58 от Насоките за национална регионална помощ за 2007—2013 г.
От разглеждането на всички тези различни разпоредби е видно, че Комисията постепенно уточнява метода за изчисление на нетното увеличение на броя работни места или работници и служители. От така внесените уточнения произтича, че вторият елемент на сравнението на личния състав на дадено предприятие във времето се състои — също както първият елемент — в брой РЕГ и че следователно и двата елемента на това сравнение съответстват на период от една година.
Така този метод за изчисление на увеличението на броя работни места или работници и служители произтича от сравнението на еднородни данни и позволява да се измери усилието, положено в течение на времето от получаващото помощ предприятие за разкриване на работни места, докато методът, състоящ се в сравняване на средния брой на РЕГ за годината, предхождаща наемането, и точния брой на личния състав на предприятието към деня на наемането, в това отношение би имал по-несигурен резултат, тъй като е по-зависим от временните колебания и следователно по-малко представителен за действителното положение на предприятието от гледна точка на заетостта.
Този начин на изчисление отговаря и на желание да се поощрява стабилността или дълготрайността на заетостта, изразено по-специално в точка 21, трето тире от Насоките за помощите за заетост, което освен това намира отражение в предвиденото от разглежданите насоки задължение разкритите работни места да се запазят в течение на минимален период от време. При това този начин на изчисление не е дискриминационен спрямо предприятията, чиято дейност е сезонна, тъй като сезонната работа също е включена като част от РЕГ във втория елемент на сравнението, което се използва за проверка дали е удовлетворено условието относно нетното разкриване на работно място. Както по същество изтъква генералният адвокат в точки 57—71 от своето заключение, неравно третиране на тези и другите предприятия не би било оправдано, като се има предвид, че те са подчинени на същото задължение да запазят разкритото работно място в течение на минимален период от време, за да могат да се ползват от помощ.
С оглед на гореизложените съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че за да се провери дали е извършено увеличение на броя работни места, Насоките за помощите за заетост трябва да се тълкуват в смисъл, че следва да се сравнява средният брой на РЕГ за годината, предхождаща наемането, със средния брой на РЕГ за годината, следваща наемането.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

За да се провери дали е извършено увеличение на броя работни места, Насоките за помощите за заетост трябва да се тълкуват в смисъл, че следва да се сравнява средният брой на работещи единици за година за годината, предхождаща наемането, със средния брой на работещи единици за годината, следваща наемането.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.