CELEX: 62007TJ0063
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
A tosca de FEDEOLIVA közösségi ábrás védjegy bejelentése
TOSCA korábbi nemzeti és közösségi szóvédjegyek
Viszonylagos kizáró okok
Érvelés figyelmen kívül hagyása
A 40/94/EK rendelet 74. cikkének (1) bekezdése (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 76. cikkének (1) bekezdése)

A jogvita előzményei
2003. október 29‑én az Exportaciones Aceiteras Fedeoliva, AIE a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított
tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi
védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegy lajstromozása
iránti kérelmet nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
A lajstromoztatni kívánt védjegy a következő ábrás megjelölés volt:
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 16., 29., 35 és 39. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában
tették, az egyes osztályok vonatkozásában a következő leírással:
–        16. osztály: „Papír, karton és ezen anyagokból készült termékek, amelyek nem tartoznak más osztályokba; nyomdaipari termékek;
könyvkötészeti anyagok; fényképek; papíripari cikkek; papíripari vagy háztartási ragasztóanyagok; anyagok művészek részére;
ecsetek; írógépek és irodai cikkek (bútorok kivételével); tanítási és oktatási anyagok (készülékek kivételével); csomagolásra
szolgáló műanyagok (amelyek nem tartoznak más osztályokba); nyomdabetűk; klisék és nyomdai klisék”;
–        29. osztály: „étkezési olajok, különösen olívaolaj”;
–        35. osztály: „reklámozás, kereskedelmi ügyletek, kereskedelmi adminisztráció, import-export, franchise-rendszerben működő
kereskedelmi vállalkozás működtetésében és igazgatásában való segítségnyújtás; kereskedelmi egységekben és interneten keresztül
nyújtott kiskereskedelmi szolgáltatások; promóciós szolgáltatások és termékképviselet”;
–        39. osztály: „Szállítás; áruk csomagolása és raktározása; utazásszervezés”.
A védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2004. október 11‑i 41/2004. számában tették közzé.
2005. január 7‑én a Mülhens GmbH & Co. KG a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja és (5) bekezdése (jelenleg
a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja és (5) bekezdése) alapján felszólalást tett a bejelentett védjegy
lajstromozásával szemben.
Felszólalása alátámasztásául a Mülhens a következő korábbi védjegyek lajstromozására hivatkozott:
–        a 2001. február 16‑án „illatszerek, illóolajok, kozmetikai cikkek, fogkrémek, szappanok” vonatkozásában 90852. számon lajstromozott
TOSCA közösségi szóvédjegy;
–        az 1907. október 26‑án „szilárd és por alapú toalett‑ és pipereszappanok, illatszerek, kölnivíz, lanolin, kozmetikai kenőcsök,
sminktermékek, púderek, hajápoló olajok, hajszeszek, fejbőrápoló készítmények, fog‑ és szájápolási eszközök, bőr‑ és szakállápoló
eszközök, hajfestékek, illatzsákok, fog‑ és körömkefék, fürdősók” vonatkozásában 102194. számon lajstromozott TOSCA német
szóvédjegy;
–        az 1921. január 10‑én „kozmetikai készítmények, különösen illatszerkészítmények” vonatkozásában 258495. számon lajstromozott
TOSCA német szóvédjegy;
–        az 1923. május 7‑én „szilárd és por alapú toalett‑ és pipereszappanok, illatszerek, kölnivíz, lanolin, kozmetikai kenőcsök,
sminktermékek, púderek, hajápoló olajok, hajszeszek, fejbőrápoló készítmények, fog‑ és szájápolási eszközök, bőr‑ és szakállápoló
eszközök, hajfestékek, illatzsákok, fog‑ és körömkefék, fürdősók” vonatkozásában 301590. számon lajstromozott TOSCA német
szóvédjegy;
–        az 1983. május 13‑án „illatszerek, illóolajok, kozmetikai cikkek, szappanok, fogkrémek, hajszeszek, egészségügyi célra használt
vegyi termékek, fertőtlenítő szerek” vonatkozásában1048297. számon lajstromozott TOSCA német szóvédjegy;
–        a „parfüm, toalettvíz, kölnivíz, testápoló, pipereszappanok, tusfürdő, dezodorok, hintőpor” vonatkozásában Németországban
használt TOSCA közismert védjegy.
A felszólalást különösen a „parfüm, toalettvíz, kölnivíz, testápoló, pipereszappanok, tusfürdő, dezodorok, hintőpor” árukra
alapították, amelyek vonatkozásában a Mülhens a korábbi védjegyek jó hírnevére hivatkozott, és a felszólalás a védjegybejelentésben
megjelölt valamennyi áru és szolgáltatás ellen irányult.
2006. április 10‑én a felszólalási osztály teljes egészében elutasította a felszólalást azzal az indokolással, hogy egyrészt
az ütköző védjegyekkel érintett áruk és szolgáltatások egyértelműen különbözőek, ami kizárja a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
b) pontja szerinti összetéveszthetőséget, másrészt pedig a felperes nem terjesztett elő annak alátámasztására szolgáló tényeket,
bizonyítékokat és érveket, hogy a bejelentett védjegy használata a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése értelmében sértené
vagy tisztességtelenül kihasználná a korábbi védjegyek megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét.
2006. május 31‑én a Mülhens a felszólalási osztály határozatával szemben fellebbezést nyújtott be az OHIM‑hoz.
A fellebbezési tanács 2006. december 18‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) elutasította a fellebbezést.
Először is helybenhagyta a felszólalási osztály arra vonatkozó értékelését, hogy az ütköző védjegyekkel érintett áruk és szolgáltatások
egyértelműen különbözőek, és így nem állhat fenn a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés
veszélye. A fellebbezési tanács ezután elutasította a felszólalást, amennyiben az a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésén
alapult, azzal az indokolással, hogy a Mülhens kizárólag a TOSCA korábbi védjegyek németországi jó hírnevének alátámasztására
terjesztett elő érveket és bizonyítékokat, arra vonatkozóan viszont nem, hogy a bejelentett védjegy alapos ok nélkül történő
használata tisztességtelenül kihasználná vagy sértené a korábbi védjegyek megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét. A fellebbezési
tanács ezenkívül elutasította a Mülhens arra vonatkozó érvét, miszerint a korábbi védjegyek megkülönböztető képességének csökkenése
miatt fennáll a felhígulás veszélye, mivel ezt az érvet első ízben a fellebbezési tanács előtti eljárásban terjesztették elő.

A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–        utasítsa el a közösségi védjegybejelentést;
–        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

A második kereseti kérelem elfogadhatóságáról
A felperes második kereseti kérelme arra irányul, hogy a Törvényszék utasítsa el a közösségi védjegybejelentést.
E tekintetben, mivel a felperes ezen kérelmét úgy kell értelmezni, mint amely lényegében arra irányul, hogy a Törvényszék
kötelezze az OHIM‑ot a közösségi védjegybejelentés elutasítására, rá kell mutatni arra, hogy a 40/94 rendelet 63. cikkének
(6) bekezdése (jelenleg a 207/2009 rendelet 65. cikkének (6) bekezdése) alapján az OHIM köteles megtenni az uniós bíróság
ítéletének végrehajtásához szükséges intézkedéseket. Ennélfogva a Törvényszék nem utasíthatja az OHIM‑ot. Ez utóbbi kötelessége
ugyanis, hogy a Törvényszék ítéleteinek rendelkező részéből és indokolásából levonja a következtetéseket (lásd a Törvényszék
T‑164/003. sz., Ampafrance kontra OHIM – Johnson & Johnson [monBeBé] ügyben 2005. április 21‑én hozott ítéletének [EBHT 2005.,
II‑1401. o.] 24. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ezt a második kereseti kérelmet ezért elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.

Az ügy érdeméről
A felperes lényegében három jogalapra hivatkozik: az első jogalapot a 40/94 rendelet 43. cikke (1) bekezdésének, 73. cikkének
és 74. cikke (1) és (2) bekezdésének (jelenleg a 207/2009 rendelet 42. cikkének (1) bekezdése, 75. cikke, illetve 76. cikkének
(1) és (2) bekezdése) megsértésére alapítja, a második jogalapot a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének megsértésére,
a harmadik jogalapot pedig a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére.
A Törvényszék úgy véli, hogy elsőként a harmadik jogalapot kell megvizsgálni.
A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított harmadik jogalapról
–       A felek érvei
A felperes előadja, hogy az ütköző védjegyekkel érintett áruk és szolgáltatások részben azonosak, mivel egyrészt az olívaolajat
gyakran használják kozmetikai célokra a 29. osztályba tartozó tusfürdőkben és samponokban, másrészt pedig ezeknek az áruknak
a csomagolásán a korábbi védjegyekkel érintett megjelölés szerepel, és így meg kell állapítani a 39. osztályba tartozó „áruk
csomagolása és raktározása” szolgáltatásokkal fennálló hasonlóságot.
A felperes arra is hivatkozik, hogy fennáll az összetévesztés veszélye, és úgy véli, hogy az átlagos fogyasztó azt gondolhatja,
hogy a védjegybejelentéssel érintett áruk és az ő árui ugyanattól a vállalkozástól származnak.
Az OHIM vitatja a felperes érveit.
–       A Törvényszék álláspontja
Ahogyan arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 16. pontjában rámutatott, a felperes az előtte folyamatban volt
eljárás során nem terjesztett elő a felszólalási osztály határozata azon részének megtámadására irányuló érvet, amelyben az
elutasította a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjára alapított felszólalást.
Márpedig a 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdése értelmében a lajstromozás viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban
az OHIM a vizsgálat során a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti
igényekhez van kötve. Következésképpen a lajstromozás viszonylagos kizáró okai vonatkozásában a Törvényszék előtt hivatkozott
azon jogi és ténybeli elemek, amelyeket előzőleg nem ismertettek a fellebbezési tanács előtt, nem befolyásolhatják a fellebbezési
tanács határozatának jogszerűségét (a Bíróság C‑29/05. P. sz., OHIM kontra Kaul ügyben 2007. március 13‑án hozott ítéletének
[EBHT 2007., I‑2213. o.] 54. pontja és a Törvényszék T‑169/02. sz., Cervecería Modelo kontra OHIM – Modelo Continente Hipermercados
[NEGRA MODELO] ügyben 2005. február 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑505. o.] 22. pontja).
Következésképpen a fellebbezési tanácsok által hozott határozatok jogszerűségének vizsgálata során, amely a 40/94 rendelet
63. cikkénél fogva a Törvényszék feladatkörébe tartozik, a Törvényszék előtt hivatkozott azon jogi és ténybeli elemeket, amelyeket
előzőleg nem ismertettek az OHIM fórumai előtt, a fellebbezési tanács határozata jogszerűségének megállapításakor nem lehet
vizsgálni, és így azokat elfogadhatatlannak kell minősíteni (a fent hivatkozott NEGRA MODELO ügyben hozott ítélet 22. és 23. pontja).
Mivel a felperes a fellebbezési tanács előtt nem terjesztett elő olyan érvet a fellebbezése alátámasztására, amely a 40/94
rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazására vonatkozóan a felszólalási osztály határozata megalapozottságát
vitatta volna, a jelen jogalapot, mint elfogadhatatlant, el kell utasítani.
A 40/94 rendelet 43. cikke (1) bekezdésének, 73. cikkének és 74. cikke (1) és (2) bekezdésének megsértésére alapított első
jogalapról
–       A felek érvei
A felperes előadja, hogy a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a jogot, amikor új ténybeli elem felhozatala miatt elfogadhatatlannak
nyilvánította azt az érvét, miszerint a korábbi védjegyek megkülönböztető képességének csökkenése miatt fennáll a felhígulás
veszélye. Rámutat arra, hogy ez az érv csupán annak a kérdésnek az egyik aspektusát érinti, hogy megsértették‑e a korábbi
védjegyek megkülönböztető képességét és jó hírnevét, következésképpen az OHIM által megállapított határidőn belül terjesztették
elő. A felperes másfelől úgy ítéli meg, hogy nem tilos a 40/94 rendelet 42. cikkének (3) bekezdésében (jelenleg a 207/2009
rendelet 41. cikkének (3) bekezdése) és a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995.
december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet (HL L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.)
19. szabályában foglalt határidő lejárta után új elemeket előterjeszteni, és hogy a jelen ügyben a fellebbezési tanács nem
élt a 40/94 rendelet 74. cikkének (2) bekezdésében biztosított mérlegelési jogkörével.
A felperes ezenkívül előadja, hogy a fellebbezési tanács azáltal, hogy nem tájékoztatta őt arról, hogy nem veszi figyelembe
az első ízben előtte előadott új elemeket, megsértette a 40/94 rendelet (1) bekezdését, mivel nem hívta fel a szükséges mértékben
a feleket arra, hogy tegyék meg észrevételeiket. A fellebbezési tanács a 40/94 rendelet 73. cikkét is megsértette azáltal,
hogy a megtámadott határozatot olyan indokokra alapította, amelyekre vonatkozóan nem hallgatta meg a felperest.
Az OHIM először is arra hivatkozik, hogy a jelen jogalap felesleges, mivel még ha vizsgálta is volna a fellebbezési tanács
azt az érvet, hogy a megkülönböztető képesség csökkenése miatt fennáll a felhígulás veszélye, az eljárás kimenetele ugyanaz
lett volna, hiszen a felperes semmilyen bizonyítékot nem terjesztett elő érvelése alátámasztására.
Az OHIM ezt követően azt állítja, hogy mivel ez az új érv nyilvánvalóan nem elegendő ahhoz, hogy indokolja a 40/94 rendelet
8. cikke (5) bekezdésének alkalmazását, és így befolyásolja az eljárás kimenetelét, nem teljesül a késedelmesen előterjesztett
érvek figyelembevételéhez szükséges, a fent hivatkozott Kaul kontra OHIM ügyben hozott ítéletben megállapított egyik feltétel.
Másfelől a felperes szándékosan halogató vagy legalábbis rendkívül gondatlan magatartást tanúsított azáltal, hogy a felszólalási
osztály előtt nem terjesztett elő olyan döntő érvet, amely nélkül nem lehet hatékonyan megvitatni a hivatkozott kizáró okot.
Az OHIM e tekintetben felhívja a figyelmet, hogy a felperes nem adott magyarázatot arra, hogy miért nem terjesztette elő ezt
az érvet a felszólalási osztály előtt.
–       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
Rá kell mutatni arra, hogy a megtámadott határozat 31. pontjában a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy a felperes
kipipálta a felszólalási irat 95. rovatát, amely szerint a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben benyújtott felszólalás
azon a meggyőződésen alapul, hogy a bejelentett védjegy tisztességtelenül kihasználja vagy sérti a korábbi védjegy megkülönböztető
képességét vagy jó hírnevét, és így a felszólalást a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésére alapítja.
A megtámadott határozat 35. pontjában a fellebbezési tanács azt is megállapította, hogy 40/94 rendelet 42. cikkében a felszólalás
alátámasztásul szolgáló tények, bizonyítékok és érvek előterjesztésére vonatkozóan megállapított határidőn belül a felperes
a felszólalási osztály előtt annak bizonyítása céljából terjesztett elő érveket és bizonyítékokat, hogy a TOSCA korábbi szóvédjegyei
jó hírnevet élveztek Németországban, de annak bizonyítására vonatkozóan nem adott elő semmilyen bizonyítékot vagy érvet, hogy
a bejelentett védjegy alapos ok nélkül történő használata tisztességtelenül kihasználná vagy sértené a korábbi védjegyek megkülönböztető
képességét vagy jó hírnevét.
Rá kell mutatni ezután arra, hogy – amint ez a megtámadott határozat 37. pontjából is kitűnik – a fellebbezési tanács előtti
eljárásban a felperes azzal érvelt, hogy a bejelentett védjegy használata megkárosítaná a korábbi védjegyek jó hírnevét, mivel
a vásárlóközönség ezentúl nem kapcsolná össze a felperes áruit a TOSCA védjeggyel. A megtámadott határozat 38. pontjában a
fellebbezési tanács azonban ezt az állítást „új ténybeli elemként” értékelte, és a 40/94 rendelet 74. cikkének (2) bekezdése
alapján elfogadhatatlannak minősítette, mivel arra a felszólalási osztály által megállapított határidőn túl hivatkoztak, és
a felperes nem hivatkozott olyan új elem illetve ténybeli vagy jogi nehézség fennállására, amely megakadályozta volna abban,
hogy ezt az érvet előterjessze a felszólalási osztály előtti eljárásban (a megtámadott határozat 41. és 43–45. pontja).
A fellebbezési tanáccsal ellentétben a Törvényszék azonban úgy véli, hogy a felperes ezzel az érvvel pusztán egy olyan elemet
kívánt megfogalmazni a fellebbezési tanács előtti eljárásban, amelyet már a felszólalási irat benyújtásakor felhozott. A felperes
ugyanis azzal, hogy a felszólalási irat 95. rovatát kipipálta, jelezte azt, hogy a felszólalása azon a meggyőződésen alapul,
hogy a bejelentett védjegy tisztességtelenül kihasználja vagy sérti a korábbi védjegyek megkülönböztető képességét vagy jó
hírnevét.
Így a fellebbezési tanács előtti eljárásban előterjesztett érv legfeljebb a korábbi védjegyeknek okozott sérelem jellegét
pontosítja, ami a felperes szerint a védjegyek jó hírnevének megkárosításában jelentkezik, és ezt röviden meg is indokolja
azzal, hogy „a vásárlóközönség ezentúl nem kapcsolná össze [az] áruit a TOSCA védjeggyel”.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a viszonylagos kizáró ok vagy bármely – a felek kérelmeinek alátámasztására felhívott –
más rendelkezés alkalmazási szempontjai természetesen az OHIM által vizsgált jogi hivatkozások részét képezik (a Törvényszék
T‑57/03. sz., SPAG kontra OHIM – Dann és Backer [HOOLIGAN] ügyben 2005. február 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑287. o.]
21. pontja és T‑53/05. sz., Calavo Growers kontra OHIM – Calvo Sanz [Calvo] ügyben 2007. január 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2007.,
II‑37. o.] 59. pontja). Márpedig a felperes érvelése csupán arra irányul, hogy a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében
foglalt feltételek teljesülnek a jelen ügyben, és ezt röviden meg is indokolja azzal, hogy a vásárlóközönség ezentúl nem kapcsolná
össze a korábbi védjegyeket az általuk jelölt árukkal.
A felszólalásnak a felperes által a felszólalási osztály előtt előadott indokolására tekintettel a Törvényszék úgy ítéli meg,
hogy ez az érv csupán az állítólagos sérelem jellegének pontosítására irányul, és erre vonatkozó indokolást ad elő, és nem
egészíti ki a felszólalást a 40/94 rendelet 74. cikkének (2) bekezdése értelmében vett új ténybeli elemmel.
Következésképpen a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a jogot, amikor az említett érvet, amely a bejelentett védjegy lajstromozásával
szembeni felszólalás által a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése alapján elhárítani kívánt sérelem jellegének és okának
tisztázására irányul, a 40/94 rendelet 74. cikkének (2) bekezdése értelmében újonnan hivatkozott ténybeli elemnek minősítette,
és mint elfogadhatatlant, elutasította. A fellebbezési tanácsnak az említett rendelet 74. cikke (1) bekezdésének megfelelően
figyelembe kellett volna vennie a felperes érvét.
Az OHIM másodlagosan arra hivatkozik, hogy a felperes érve semmiképpen nem elegendő ahhoz, hogy a 40/94 rendelet 8. cikkének
(5) bekezdése alapján helyt adjon a felszólalásnak, mivel semmilyen bizonyítékot nem terjesztett elő állítása alátámasztására.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat indokolásában nem található arra vonatkozó értékelés, hogy
a felperes érve valóban semmilyen körülmények között nem elegendő‑e ahhoz, hogy indokolja a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének
alkalmazását.
Márpedig rá kell mutatni arra, hogy az, hogy a felszólalónak, aki a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében foglalt viszonylagos
kizáró okot szeretné érvényesíteni, a korábbi védjegyek bejelentett védjegy által történő tisztességtelen kihasználásának
vagy sérelmének jövőbeni, nem csupán feltételezett veszélyére mennyiben kell hivatkoznia, és azt mennyiben kell bizonyítania,
attól függően változik, hogy a bejelentett védjegy első látásra alkalmasnak tűnik‑e arra, hogy az ebben a rendelkezésben foglalt
veszélyek valamelyikét előidézze.
Lehetséges ugyanis – különösen olyan felszólalás esetében, amely valamely, kiemelkedően jó hírnévvel rendelkező védjegyen
alapul –, hogy a korábbi védjegy bejelentett védjegy által történő tisztességtelen kihasználásának vagy sérelmének jövőbeni,
nem csupán feltételezett veszélyének valószínűsége annyira nyilvánvaló, hogy a felszólalónak nem is kell e célból más ténybeli
elemre hivatkoznia, és azt bizonyítania. Ugyanakkor az is lehetséges, hogy a bejelentett védjegy első látásra nem tűnik alkalmasnak
arra, hogy a korábbi, jó hírnévvel rendelkező védjegy tekintetében a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében foglalt veszélyek
valamelyikét előidézze, annak ellenére, hogy ez utóbbival azonos vagy ahhoz hasonló, amely esetben a tisztességtelen kihasználás
vagy a sérelem ilyen jövőbeni, nem csupán feltételezett veszélyét más elemek segítségével kell alátámasztani, amelyek előterjesztése
és bizonyítása a felszólaló feladata (a Törvényszék T‑215/03. sz., Sigla kontra OHIM – Elleni Holding [VIPS] ügyben 2007.
március 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑711. o.] 48. pontja).
A jelen ügyben ezért – figyelembe véve különösen a korábbi védjegyek jó hírnevére vonatkozóan előadott bizonyítékokat – a
fellebbezési tanácsnak kellett volna megítélnie, hogy a felperes arra vonatkozó előadása, amellyel pontosítani kívánja azt,
hogy milyen veszélyt jelent az említett védjegyek számára a bejelentett védjegy lajstromozása, vagyis hogy a felperes szerint
ez a korábbi védjegyek jó hírnevének megkárosítását jelenti, és az erre vonatkozóan előadott indokolás, vagyis az az állítás,
miszerint a vásárlóközönség ezentúl nem kapcsolná össze a korábbi védjegyeket az általuk jelölt árukkal, elegendő‑e ahhoz,
hogy a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése alapján helyt adjon a felszólalásnak.
Márpedig – amint arra már rámutattunk – a megtámadott határozatból kitűnik, hogy a fellebbezési tanács egyáltalán nem értékelte
ezt a kérdést, mivel csupán elutasította a felperes érvét, mint elfogadhatatlant.
Ilyen körülmények között azt kell megállapítani, hogy a Törvényszék a megtámadott határozat jogszerűségének megítélésekor
nem veheti figyelembe az OHIM azon állítását, miszerint a felperes érve semmilyen körülmények között nem elegendő ahhoz, hogy
indokolja a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének alkalmazását, mivel a felperes semmilyen bizonyítékot nem terjesztett
elő állítása alátámasztására.
A Törvényszék ugyanis a hatályon kívül helyezés iránti kérelem keretében a fellebbezési tanácsok határozatai jogszerűségének
felülvizsgálatát végzi. Amennyiben arra a következtetésre jut, hogy valamely, az előtte folyamatban lévő ügyben keresettel
megtámadott határozat jogszerűtlen, azt hatályon kívül kell helyeznie, de nem utasíthatja el a keresetet oly módon, hogy saját
indokolásával váltja fel a megtámadott jogi aktust kibocsátó fellebbezési tanács indokolását.
A fentiekre tekintettel azt kell megállapítani, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdését
azáltal, hogy mint elfogadhatatlant, elutasította a felperes által az előtte folyamatban lévő eljárásban előadott azon érvet,
amely szerint a bejelentett védjegy lajstromozása megkárosítaná a korábbi védjegyek jó hírnevét, mert a vásárlóközönség ezentúl
nem kapcsolná össze a korábbi védjegyeket az általuk jelölt árukkal.
Következésképpen helyt kell adni a felperes első jogalapjának, és ezen az alapon hatályon kívül kell helyezni a megtámadott
határozatot abban a részében, amelyben a fellebbezési tanács elutasította a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésén alapuló
felszólalást; a második jogalap megalapozottságát pedig nem kell vizsgálni.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 3. §‑a alapján részleges pernyertesség esetén a Törvényszék elrendelheti a költségeknek
a felek közötti megosztását vagy azt, hogy a felek mindegyike maga viselje saját költségeit. Mivel az OHIM és a felperes is
részben pernyertes lett, kötelezni kell őket saját költségeik viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített hatodik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második
fellebbezési tanácsának 2006. december 18‑i határozatát (R 761/2006‑2. sz. ügy) abban a részében, amelyben az elutasította
a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) 8. cikkének (5) bekezdése alapján benyújtott felszólalást.
2)
A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
3)
A Törvényszék a Mäurer + Wirtz GmbH & Co. KG‑t és a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalt (védjegyek és formatervezési minták)
(OHIM) kötelezi saját költségeik viselésére.
Meij
Vadapalas
Labucka
Wahl

Truchot
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. március 17‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.