CELEX: 62008CJ0258
Článok 49 ES
Obmedzenia slobodného poskytovania služieb
Hazardné hry
Prevádzkovanie hazardných hier cez internet
Právna úprava, ktorá vyhradzuje povolenie jedinému prevádzkovateľovi
Odmietnutie udeliť povolenie na prevádzkovanie prevádzkovateľovi, ktorý disponuje povolením v iných členských štátoch
Odôvodnenie
Proporcionalita
Preskúmanie každého konkrétneho opatrenia na uplatňovanie vnútroštátnej právnej úpravy

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 49 ES.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Stichting de Nationale Sporttotalisator, nadáciou založenou podľa holandského práva,
(ďalej len „De Lotto“) a spoločnosťami Ladbrokes Betting & Gaming Ltd a Ladbrokes International Ltd so sídlom v Spojenom kráľovstve
(ďalej len „spoločnosti Ladbrokers“), ktorý sa týka prípadného nelegálneho postupu uvedených spoločností na holandskom trhu
hazardných hier.

Právny rámec
Článok 1 zákona o hazardných hrách (Wet op de kansspelen, ďalej len „Wok“) stanovuje:
„S výhradou ustanovení hlavy Va tohto zákona je zakázané:
a)      poskytovať príležitosť súťažiť o ceny, ak je určenie víťazov výlučne náhodné a súťažiaci na toto určenie vo všeobecnosti nemajú
dominantný vplyv, pokiaľ na túto činnosť nebolo udelené povolenie podľa tohto zákona;
b)      bez povolenia podľa tohto zákona podporovať účasť na činnosti uvedenej v písm. a) alebo na podobnej činnosti v Európe mimo
Holandského kráľovstva alebo uchovávať dokumenty určené na zverejnenie alebo rozširovanie na tieto účely; ...“
Článok 16 Wok je formulovaný takto:
„1.      Minister spravodlivosti a minister sociálnych vecí, verejného zdravia a kultúry môžu na účel podpory záujmov všeobecne prospešných
zariadení, najmä v oblasti športu a telesnej výchovy, kultúry, sociálnej starostlivosti a verejného zdravia, udeliť licenciu
na organizovanie športových stávok na dobu určenú týmito orgánmi jedinej právnickej osobe, ktorá je spôsobilá na právne úkony
v plnom rozsahu.
2.      Príjmy z organizovania stávok… sa použijú na účel, ktorý chce právnická osoba organizovaním a prevádzkovaním stávok na športové
podujatia podporovať.
3.      Najmenej 47,5 % celkových príjmov z hazardných hier organizovaných na základe tejto hlavy alebo hlavy IVa, vypočítaných na
základe kalendárneho roka, je určených na rozdelenie cien. ...“
Článok 21 Wok stanovuje:
„1.      Ministri uvedení v článku 16 stanovia pravidlá pre vydávanie licencií na organizovanie stávok na športové podujatia.
2.      Tieto pravidlá upravia najmä:
a)      počet organizovaných stávok;
b)      spôsob určenia výsledkov a mechanizmy rozdeľovania cien;
c)      správu a krytie nákladov spojených s organizáciou;
d)      použitie príjmov z organizovaných stávok;
e)      stanovy a vnútorné predpisy právnickej osoby;
f)      kontrolu uplatňovania právnych predpisov zo strany orgánov;
g)      predkladanie a uverejňovanie správy týkajúcej sa činnosti a finančných výsledkov, ktorú musí právnická osoba každoročne vyhotoviť.“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Holandská právna úprava hazardných hier je založená na systéme výhradných povolení, podľa ktorého je na jednej strane zakázané
organizovať alebo propagovať hazardné hry, pokiaľ na to nebolo vydané správne povolenie, a na druhej strane vnútroštátne orgány
udeľujú iba jedinú licenciu na každú z povolených hazardných hier.
Zo spisu týkajúceho sa konania vo veci samej, tak ako ho Súdnemu dvoru predložil vnútroštátny súd, okrem toho vyplýva, že
v Holandsku neexistuje žiadna možnosť interaktívnym spôsobom ponúkať hazardné hry cez internet.
De Lotto je neziskovou nadáciou založenou podľa súkromného práva, ktorá je držiteľkou licencie na organizovanie športových
stávok, lotérie a číselných hier. Ako predmet činnosti má podľa svojich stanov získavanie prostriedkov prostredníctvom organizovania
hazardných hier a rozdeľovanie týchto prostriedkov medzi inštitúcie slúžiace všeobecnému záujmu, najmä v oblasti športu, telesnej
výchovy, všeobecného blaha, verejného zdravia a kultúry.
Spoločnosti Ladbrokes pôsobia v organizovaní športových stávok a sú známe najmä svojimi činnosťami v oblasti kurzových stávok
(„bookmaking“). Na svojej internetovej stránke ponúkajú niekoľko hazardných hier, ktoré súvisia najmä so športom. Okrem toho
ponúkajú možnosť zúčastniť sa prostredníctvom bezplatného telefónneho čísla na stávkach, ktoré organizujú. Uvedené spoločnosti
na holandskom území fyzicky nevykonávajú žiadnu činnosť.
De Lotto, ktorá spoločnostiam Ladbrokes vytýka, že osobám s bydliskom v Holandsku ponúkajú prostredníctvom internetu hazardné
hry, na ktoré nemajú licenciu vyžadovanú na základe Wok, sa obrátila na sudcu príslušného pre rozhodovanie o predbežných opatreniach
na Rechtbank Arnhem (Prvostupňový súd v Arnheme), aby týmto spoločnostiam uložil ukončiť túto činnosť.
Rozsudkom z 27. januára 2003 sudca uvedeného súdu príslušný pre rozhodovanie o predbežných opatreniach tomuto návrhu vyhovel
a nariadil spoločnostiam Ladbrokes prijať opatrenia na zablokovanie prístupu na ich internetovú stránku pre osoby s bydliskom
v Holandsku a na odstránenie možnosti, aby sa tieto osoby zúčastňovali na stávkach cez telefón. Tieto opatrenia boli potvrdené
rozsudkami Gerechtshof te Arnhem (Odvolací súd v Arnheme) a Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd) z 2. septembra 2003 a z 18. februára
2005 v tomto poradí.
Dňa 21. februára 2003 podala De Lotto na Rechtbank Arnhem proti spoločnostiam Ladbrokes žalobu vo veci samej. Vo svojej žalobe
sa De Lotto domáha, aby boli potvrdené obmedzujúce opatrenia, ktoré uvedeným spoločnostiam uložil sudca príslušný pre rozhodovanie
o predbežných opatreniach. Rozsudkom z 31. augusta 2005 tento súd žalobe, ktorú predložila De Lotto, vyhovel a uvedeným spoločnostiam
pod hrozbou sankcie uložil, aby pre osoby s bydliskom v Holandsku zachovali opatrenia blokujúce prístup k hazardným hrám prostredníctvom
internetu a telefónu. Vzhľadom na to, že tento rozsudok bol potvrdený rozsudkom Gerechtshof te Arnhem zo 17. októbra 2006,
spoločnosti Ladbrokes podali na vnútroštátny súd predkladajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania kasačný opravný prostriedok.
Hoge Raad der Nederlanden zastáva názor, že na to, aby sa mu umožnilo rozhodnúť v spore, ktorý mu bol predložený, je potrebný
výklad práva Únie, a preto rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.      Spĺňa reštriktívna vnútroštátna politika hazardných hier zameraná na usmernenie sklonov k hrám, ktorá skutočne prispieva k tomu,
že ciele sledované dotknutou vnútroštátnou úpravou, konkrétne znižovanie hráčskej závislosti a predchádzanie podvodom, sú
dosiahnuté tým, že vďaka regulovanej ponuke hazardných hier zostáva množstvo hier (viac) obmedzené, ako by to bolo v prípade
absencie vnútroštátneho regulačného systému, požiadavku uvedenú v judikatúre Súdneho dvora Európskych spoločenstiev, predovšetkým
v rozsudku zo 6. novembra 2003, Gambelli [a i.] (C‑243/01, Zb. s. I‑13031), smerujúcu k tomu, aby stávkové činnosti boli touto
politikou obmedzené koherentným a systematickým spôsobom, aj keď je držiteľovi alebo držiteľom povolenia dovolené zatraktívniť
svoju ponuku hazardných hier zavedením nových hier a prostredníctvom reklamy pritiahnuť pozornosť verejnosti k ich ponuke
hazardných hier, a tak odtiahnuť (potenciálnych) hráčov od ilegálnej ponuky hazardných hier (pozri rozsudok zo 6. marca 2007,
Placanica [a i.], C‑338/04, C‑359/04 a C‑360/04, Zb. s. I‑1891, bod 55
in fine
)?
2.      a)      Za predpokladu, že vnútroštátna právna úprava týkajúca sa politiky hazardných hier je v súlade s článkom 49 ES, má vnútroštátny
súd pri jej uplatnení na konkrétny prípad najprv skúmať, či nariadené opatrenie, akým je príkaz dostupným softvérom znemožniť
prístup na internetovú stránku takým spôsobom, aby sa osoby s bydliskom v dotknutom členskom štáte nemohli zúčastniť na hazardných
hrách ponúkaných na tejto stránke, za konkrétnych okolností prípadu samo osebe spĺňa požiadavku skutočného napĺňania cieľov
uvádzaných ako odôvodnenie vnútroštátnej právnej úpravy, ako aj otázku, či obmedzenie slobodného poskytovania služieb vyplývajúce
z tejto úpravy a jej uplatnenia nie je vzhľadom na tieto ciele neprimerané?
b)      Je pre odpoveď na otázku 2 písm. a) relevantné, že nariadené opatrenie nebolo navrhnuté a vydané štátnym orgánom s cieľom
uplatniť vnútroštátnu právnu úpravu, ale v rámci občianskeho konania, v ktorom organizátor hazardných hier pôsobiaci v danej
oblasti s potrebným povolením navrhuje vydať opatrenie na základe občianskeho práva z dôvodu nedovoleného protiprávneho konania
protistrany spočívajúceho v nedodržaní dotknutej vnútroštátnej právnej úpravy a získania neoprávnenej výhody voči účastníkovi
konania, ktorý činnosť vykonáva na základe potrebného povolenia?
3.      Má sa článok 49 ES vykladať v tom zmysle, že ak sa v členskom štáte na poskytovanie služieb týkajúcich sa stávkových hier
uplatňuje uzavretý systém povolení, uplatnenie tohto článku bráni tomu, aby príslušný orgán tohto členského štátu zakázal
poskytovateľovi služieb, ktorému už na poskytovanie týchto služieb cez internet bolo udelené povolenie v inom členskom štáte,
ponúkať tieto služby cez internet takisto v prvom uvedenom členskom štáte?“

O prejudiciálnych otázkach

O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či vnútroštátna právna úprava, ako je právna úprava v konaní vo
veci samej, ktorej cieľom je potláčať závislosť od hazardných hier, ako aj boj proti podvodom a ktorá skutočne prispieva k dosiahnutiu
týchto cieľov, môže byť považovaná za úpravu, ktorá koherentným a systematickým spôsobom obmedzuje stávkovú činnosť, aj keď
je držiteľovi alebo držiteľom výhradného povolenia dovolené zatraktívniť svoju ponuku hazardných hier zavedením nových hazardných
hier a prostredníctvom reklamy.
Článok 49 ES si vyžaduje odstránenie akýchkoľvek obmedzení slobodného poskytovania služieb, dokonca aj keď sa uplatňujú bez
rozdielu na vnútroštátnych poskytovateľov a poskytovateľov z iných členských štátov, pokiaľ môžu zabraňovať, sťažovať alebo
robiť činnosť poskytovateľa usadeného v inom členskom štáte, kde legálne poskytuje obdobné služby, menej atraktívnou. Slobodné
poskytovanie služieb prospieva tak poskytovateľovi, ako aj príjemcovi služieb (rozsudok z 8. septembra 2009, Liga Portuguesa
de Futebol Profissional a Bwin International, C‑42/07, Zb. s. I‑7633, bod 51 a citovaná judikatúra).
Je nesporné, že právna úprava členského štátu, ktorá organizáciu a propagáciu hazardných hier podriaďuje režimu exkluzivity
v prospech jediného hospodárskeho subjektu a ktorá všetkým ostatným hospodárskym subjektom, vrátane hospodárskeho subjektu
usadeného v inom členskom štáte, zakazuje na území prvého členského štátu ponúkať cez internet služby, na ktoré sa vzťahuje
uvedený režim, predstavuje obmedzenie slobodného poskytovania služieb zaručeného článkom 49 ES (rozsudok Liga Portuguesa de
Futebol Profissional a Bwin International, už citovaný, bod 52, ako aj rozsudok vyhlásený v tento deň, Sporting Exchange,
C‑203/08, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 24).
Je však potrebné preskúmať, či takéto obmedzenie môže byť prípustné ako odchýlka výslovne uvedená v článkoch 45 ES a 46 ES,
ktorá sa na túto oblasť vzťahuje na základe článku 55 ES, alebo odôvodnené v súlade s judikatúrou Súdneho dvora naliehavými
dôvodmi všeobecného záujmu (pozri v tomto zmysle rozsudok Liga Portuguesa de Futebol Profissional a Bwin International, už
citovaný, bod 55).
Článok 46 ods. 1 ES pripúšťa obmedzenia odôvodnené verejným poriadkom, verejnou bezpečnosťou alebo verejným zdravím. V judikatúre
Súdneho dvora boli stanovené niektoré naliehavé dôvody všeobecného záujmu, ktoré tiež môžu odôvodňovať uvedené obmedzenia,
akými sú ciele ochrany spotrebiteľov, predchádzanie podvodom a podnecovaniu občanov k nadmerným výdavkom spojeným s hrami,
ako aj predchádzanie narušeniam sociálneho poriadku vo všeobecnosti (rozsudok Liga Portuguesa de Futebol Profissional a Bwin
International, už citovaný, bod 56).
V tomto kontexte morálne, náboženské alebo kultúrne osobitosti, ako aj morálne a finančne škodlivé dôsledky pre jednotlivca
a spoločnosť, ktoré sa spájajú s hrami a so stávkami, môžu odôvodňovať existenciu právomoci posúdenia vnútroštátnych orgánov
na určenie požiadaviek, ktoré prináša ochrana spotrebiteľa a verejného poriadku (rozsudky Gambelli a i., už citovaný, bod
63, ako aj Placanica a i., už citovaný, bod 47).
Členské štáty si môžu podľa vlastnej stupnice priorít určiť ciele politiky v oblasti hazardných hier a prípadne presne definovať
úroveň požadovanej ochrany. Obmedzenia, ktoré ukladajú, však musia spĺňať podmienky, ktoré vyplývajú z judikatúry Súdneho
dvora, najmä pokiaľ ide o ich primeranosť (pozri v tomto zmysle rozsudky Placanica a. i., už citovaný, bod 48, ako aj Liga
Portuguesa de Futebol Profissional a Bwin International, už citovaný, bod 59).
Konkrétnejšie, obmedzenia založené na dôvodoch uvedených v bode 18 tohto rozsudku musia byť vhodné na zabezpečenie dosiahnutia
uvedených cieľov v tom zmysle, že tieto obmedzenia musia koherentným a systematickým spôsobom prispievať k obmedzovaniu stávkových
činností (pozri v tomto zmysle rozsudok Gambelli a i., už citovaný, bod 67).
Podľa judikatúry Súdneho dvora vnútroštátnym súdom prislúcha overiť, či právne úpravy členských štátov skutočne zodpovedajú
cieľom, ktoré by ich mohli odôvodniť, a či sa obmedzenia, ktoré ukladajú, nezdajú byť neprimerané vzhľadom na tieto ciele
(rozsudky Gambelli a i., už citovaný, bod 75, ako aj Placanica a i., už citovaný, bod 58).
V prejednávanej veci zo znenia prvej otázky predloženej vnútroštátnym súdom vyplýva, že uvedený súd jasne identifikoval ciele,
ktoré sleduje Wok, a to ochranu spotrebiteľov prostredníctvom potláčania závislosti od hazardných hier, ako aj boj proti podvodom,
a že zastáva názor, že vnútroštátna právna úprava sporná v konaní vo veci samej týmto cieľom skutočne zodpovedá a nejde nad
rámec toho, čo je nevyhnutné na ich dosiahnutie.
Uvedený súd má však pochybnosti, pokiaľ ide o koherentnú a systematickú povahu vnútroštátnej právnej úpravy, keďže táto úprava
síce sleduje ciele uvedené v predchádzajúcom bode, zároveň ale hospodárskym subjektom, ktoré v Holandsku využívajú výhradné
povolenie na organizovanie hazardných hier, medzi ktorých patrí De Lotto, povoľuje s cieľom zvýšiť atraktívnosť svojej ponuky
na trhu ponúkať nové hry a využívať reklamu.
Ako už Súdny dvor konštatoval, politika kontrolovanej expanzie v odvetví hazardných hier skutočne môže byť v súlade s cieľom
smerujúcim k pritiahnutiu hráčov vykonávajúcich činnosti nezákonných hier a stávok, ktoré sú samy osebe zakázané, k povoleným
a regulovaným činnostiam. Na účel dosiahnutia tohto cieľa musia oprávnení podnikatelia predstavovať spoľahlivú, ale zároveň
atraktívnu alternatívu nezákonnej činnosti, čo samo osebe môže zahŕňať širokú ponuku hier, reklamu určitého rozsahu a využitie
nových techník distribúcie (rozsudok Placanica a i., už citovaný, bod 55).
Hoci je pravda, že dôvody rozsudku Placanica a i., už citovaného, odkazujú výlučne na cieľ predchádzania trestnej činnosti
v oblasti hazardných hier, zatiaľ čo cieľom holandskej právnej úpravy v konaní vo veci samej je tiež potláčať závislosť od
hazardných hier, skutočnosťou zostáva, že tieto dva ciele musia byť posudzované v ich súhrne, keďže sa spájajú s ochranou
spotrebiteľov, ako aj verejného poriadku (pozri v tomto zmysle rozsudky z 24. marca 1994, Schindler, C‑275/92, Zb. s. I‑1039,
bod 58; z 21. septembra 1999, Läärä a i., C‑124/97, Zb. s. I‑6067, bod 33, ako aj z 21. októbra 1999, Zenatti, C‑67/98, Zb.
s. I‑7289, bod 31).
Vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby vzhľadom na okolnosti sporu, ktorý prejednáva, posúdil, či vnútroštátna právna úprava sporná
v konaní vo veci samej tým, že povoľuje držiteľom výhradného povolenia ponúkať nové hry a robiť reklamu, môže byť považovaná
za spadajúcu do rámca politiky kontrolovanej expanzie v odvetví hazardných hier, ktorá skutočne vedie k nasmerovaniu hráčskej
vášne do systémov legálnych hier.
Ak by sa preukázalo, že Holandské kráľovstvo sleduje politiku silnej expanzie hazardných hier, pričom nadmerne podnecuje spotrebiteľov
na účasť a podporuje ich v účasti na hazardných hrách s hlavným cieľom získať príjmy, a že z tohto dôvodu financovanie sociálnych
aktivít prostredníctvom zrážky z príjmov pochádzajúcich z povolených hazardných hier predstavuje nie vedľajší kladný dôsledok,
ale skutočné odôvodnenie reštriktívnej politiky zavedenej týmto členským štátom, bude potrebné prijať záver, že takáto politika
neobmedzuje činnosti hazardných hier koherentne a systematicky, a teda nie je vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa smerujúceho
k potláčaniu závislosti spotrebiteľov od týchto hier.
V rámci tohto posúdenia vnútroštátnemu súdu prislúcha najmä overiť, či ilegálne hry môžu v Holandsku predstavovať problém
a či by expanzia povolených a regulovaných činností mohla tento problém napraviť.
Vzhľadom na to, že cieľ ochrany spotrebiteľov pred závislosťou od hry je v zásade ťažko zlučiteľný s politikou expanzie hazardných
hier, ktorá sa vyznačuje najmä vytváraním nových hier a reklamou na tieto nové hry, takáto politika môže byť považovaná za
koherentnú, iba ak majú ilegálne činnosti značný rozsah a pokiaľ cieľom prijatých opatrení je usmerniť hráčsku vášeň spotrebiteľov
do legálnych kruhov.
Za predpokladu, že by bolo preukázané, že dopyt po hazardných hrách v Holandsku už zaznamenal značný vzostup, najmä v oblasti
ilegálnej ponuky, ako to uviedla na pojednávaní De Lotto, je potrebné túto skutočnosť zohľadniť.
Účelom vnútroštátnej právnej úpravy spornej v konaní vo veci samej je nielen bojovať proti podvodom a trestnej činnosti v oblasti
hazardných hier, ale tiež zabezpečiť ochranu spotrebiteľov. Preto je teda nutné nájsť správnu rovnováhu medzi požiadavkou
kontrolovanej expanzie povolených hazardných hier s cieľom zatraktívniť ponuku týchto hier pre verejnosť a nevyhnutnosťou
v maximálnej možnej miere znížiť závislosť spotrebiteľov od týchto hier.
Na účely tohto posúdenia by mohli byť užitočné niektoré údaje uvádzané v spise, ktorý bol predložený Súdnemu dvoru.
Podľa znenia rozhodnutia z roku 2004, ktorým bola nadácii De Lotto udelená výhradná licencia na organizovanie športových stávok,
táto „nadácia dbá o to, aby činnosti vyhľadávania klientely a reklamy boli obsahovo zdržanlivé a vyvážené, a dbá najmä o potláčanie
nadmernej účasti na hazardných hrách organizovaných podľa tohto rozhodnutia“.
Okrem toho listom z 23. júna 2004 holandský minister spravodlivosti od držiteľov licencií žiadal, aby „výrazne obmedzili množstvo
reklamných oznámení a dali tejto reštriktívnej politike v oblasti reklamy formu a obsah vypracovaním kódexu správania a reklamy
prevádzkovateľov hazardných hier, ktorý bude platiť pre všetkých takýchto prevádzkovateľov“. Tento kódex v Holandsku nadobudol
účinnosť 15. februára 2006.
Tieto skutočnosti by mohli preukazovať existenciu vôle vnútroštátnych orgánov stanoviť expanzii hazardných hier v Holandsku
prísne hranice.
Vnútroštátnemu súdu však prislúcha overiť, či vývoj trhu hazardných hier v Holandsku dovoľuje konštatovať existenciu účinnej
kontroly expanzie hazardných hier orgánmi tohto členského štátu, a to tak na úrovni rozsahu reklamy vykonávanej držiteľmi
výhradného povolenia, ako aj na úrovni vytvárania nových hier tými istými držiteľmi, a v dôsledku toho primerané skĺbenie
súčasného dosiahnutia cieľov sledovaných vnútroštátnou právnou úpravou.
Vzhľadom na uvedené úvahy treba na prvú otázku odpovedať, že vnútroštátna právna úprava, ako je právna úprava v konaní vo
veci samej, ktorej cieľom je potláčať závislosť od hazardných hier, ako aj boj proti podvodom a ktorá skutočne prispieva k dosiahnutiu
týchto cieľov, môže byť považovaná za úpravu, ktorá koherentným a systematickým spôsobom obmedzuje stávkovú činnosť, aj keď
je držiteľovi alebo držiteľom výhradného povolenia dovolené zatraktívniť svoju ponuku hazardných hier zavedením nových hazardných
hier a prostredníctvom reklamy. Vnútroštátnemu súdu prislúcha overiť, či ilegálne hry môžu v dotknutom členskom štáte predstavovať
problém, ktorý by mohla napraviť expanzia povolených a regulovaných činností, a či táto expanzia nemá rozsah, ktorý by ju
mohol robiť nezlučiteľnou s cieľom potláčať uvedenú závislosť.

O druhej otázke
Svojou druhou otázkou chce vnútroštátny súd v podstate vedieť, či s cieľom uplatňovať právnu úpravu členského štátu týkajúcu
sa hazardných hier, spôsobom zlučiteľným s článkom 49 ES, je vnútroštátny súd povinný v každom konkrétnom prípade overiť,
či je vykonávacie opatrenie na zabezpečenie dodržiavania tejto právnej úpravy spôsobilé zaručiť dosiahnutie cieľa sledovaného
touto právnou úpravou a či je v súlade so zásadou proporcionality. Uvedený súd sa tiež pýta, či na túto otázku treba dať inú
odpoveď, pokiaľ opatrenie, ktoré má byť prijaté, nenavrhujú verejné orgány, ale jednotlivec v rámci občianskoprávneho konania.
Ako bolo pripomenuté v bode 22 tohto rozsudku, vnútroštátnym súdom prislúcha overiť, či právne úpravy členských štátov, ktoré
obmedzujú základnú slobodu zakotvenú Zmluvou, sú vhodné na zabezpečenie dosiahnutia cieľov všeobecného záujmu, ktoré by ich
mohli odôvodniť, a či sa obmedzenia, ktoré ukladajú, nezdajú byť neprimerané vzhľadom na tieto ciele.
Formulácia druhej otázky je založená na predpoklade, podľa ktorého holandská právna úprava týkajúca sa hazardných hier je
zlučiteľná s článkom 49 ES.
V konaní vo veci samej vychádza obmedzenie slobodného poskytovania služieb zaručeného článkom 49 ES priamo z ustanovení Wok,
keďže tieto ustanovenia podrobujú organizáciu a propagáciu hazardných hier režimu exkluzivity v prospech jediného hospodárskeho
subjektu a všetkým ostatným hospodárskym subjektom, vrátane hospodárskeho subjektu usadeného v inom členskom štáte, zakazujú
na území dotknutého členského štátu ponúkať cez internet služby, na ktoré sa vzťahuje uvedený režim.
Vykonávacie opatrenie vnútroštátnej právnej úpravy spornej v konaní vo veci samej, ako napríklad príkaz sudcu príslušného
pre rozhodovanie o predbežných opatreniach adresovaný spoločnostiam Ladbrokes s cieľom zablokovať prístup na ich internetovú
stránku osobám s bydliskom v Holandsku a odstrániť možnosť, aby sa tieto osoby mohli zúčastňovať na stávkach cez telefón,
je prvkom, ktorý je nevyhnutný na ochranu, ktorú tento členský štát zamýšľa v oblasti hazardných hier na svojom území zabezpečiť,
a v porovnaní s obmedzením, ktoré vyplýva priamo z ustanovení Wok, teda nemôže byť považované za dodatočné obmedzenie.
Uvedené vykonávacie opatrenie sa totiž obmedzuje na zabezpečenie potrebného účinku holandskej právnej úpravy v oblasti hazardných
hier. Bez takého opatrenia by zákaz stanovený vo Wok nemal žiadny účinok, keďže hospodárske subjekty, ktoré nemajú povolenie
vnútroštátnych orgánov, by na holandskom trhu mohli ponúkať hazardné hry.
Keďže vykonávacie opatrenie nariadené vnútroštátnym súdom samo osebe neprináša dodatočné obmedzenia na trhu, je preskúmanie
jeho zlučiteľnosti s právom Únie úzko spojené s preskúmaním, ktoré vnútroštátny súd vykonal, pokiaľ ide o zlučiteľnosť Wok
s článkom 49 ES.
Za týchto podmienok, v rozpore s tým, čo uvádzajú spoločnosti Ladbrokes, už nie je potrebné skúmať, či je vykonávacie opatrenie
skutočne odôvodnené naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, či je vhodné na dosiahnutie cieľov smerujúcich k obmedzeniu závislosti
od hry a na boj proti podvodom, ani či nejde nad rámec toho, čo je na dosiahnutie týchto cieľov potrebné.
Okrem toho okolnosť, či uvedené vykonávacie opatrenie bolo prijaté na základe zásahu verejných orgánov určeného na zabezpečenie
dodržiavania vnútroštátnej právnej úpravy, alebo na základe návrhu jednotlivca v rámci občianskoprávneho konania s cieľom
ochrany práv, ktoré pre neho vyplývajú z uvedenej právnej úpravy, nemá žiadny vplyv na rozhodnutie sporu, ktorý prejednáva
vnútroštátny súd.
Predmet tohto konania sa týka uplatnenia článku 49 ES, ktorého ustanovenia priznávajú jednotlivcom práva, ktoré môžu uplatniť
na súde a ktorým musia vnútroštátne súdy poskytnúť ochranu (pozri rozsudky z 3. decembra 1974, van Binsbergen, 33/74, Zb.
s. 1299, bod 27, a z 11. januára 2007, ITC, C‑208/05, Zb. s. I‑181, bod 67).
Vnútroštátnym súdom prislúcha, aby bez ohľadu na to, na základe akého procesného prostriedku im bola vec predložená, prijali
všetky potrebné opatrenia s účelom v členskom štáte a v situáciách, ktoré spadajú do rozsahu pôsobnosti práva Únie, zabezpečiť
výkon práva slobodného poskytovania služieb hospodárskymi subjektami.
Z uvedených úvah vyplýva, že na druhú otázku treba odpovedať, že s cieľom uplatňovať právnu úpravu členského štátu týkajúcu
sa hazardných hier, spôsobom zlučiteľným s článkom 49 ES, vnútroštátny súd nie je povinný v každom konkrétnom prípade overiť,
či je vykonávacie opatrenie na zabezpečenie dodržiavania tejto právnej úpravy spôsobilé zaručiť dosiahnutie cieľa sledovaného
touto právnou úpravou a či je v súlade so zásadou proporcionality, pokiaľ je toto opatrenie prvkom nevyhnutným na zabezpečenie
potrebného účinku uvedenej právnej úpravy, ktorý v porovnaní s obmedzením vyplývajúcim z tej istej právnej úpravy neprináša
žiadne dodatočné obmedzenie. Okolnosť, či vykonávacie opatrenie bolo prijaté na základe zásahu verejných orgánov s cieľom
zabezpečiť dodržiavanie vnútroštátnej právnej úpravy, alebo na základe návrhu jednotlivca v rámci občianskoprávneho konania
s cieľom ochrany práv, ktoré pre neho vyplývajú z tej istej právnej úpravy, nemá žiadny vplyv na rozhodnutie sporu, ktorý
prejednáva vnútroštátny súd.

O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 49 ES má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej
právnej úprave členského štátu, ako je právna úprava sporná v konaní vo veci samej, ktorá podriaďuje organizovanie a propagáciu
hazardných hier režimu exkluzivity v prospech jediného hospodárskeho subjektu a ktorá zakazuje akémukoľvek inému hospodárskemu
subjektu, vrátane hospodárskeho subjektu so sídlom v inom členskom štáte, na území prvého členského štátu ponúkať cez internet
služby, na ktoré sa vzťahuje uvedený režim.
Táto otázka spadá do rovnakého právneho rámca ako prvá otázka predložená vo veci, ktorej sa týkal rozsudok Sporting Exchange,
už citovaný, a je zhodná s uvedenou otázkou.
Spoločnosti Ladbrokes uvádzajú, že sú držiteľkami povolenia vydaného orgánmi Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného
Írska, ktoré im umožňuje ponúkať športové stávky a iné hazardné hry prostredníctvom internetu, ako aj cez telefón, a v tomto
členskom štáte podliehajú veľmi prísnej právnej úprave na zabránenie podvodom a závislosti od hazardných hier. Uvádzajú tiež,
že ak členský štát stanoví obmedzenia týkajúce sa organizovania týchto hier, musí zohľadniť skutočnosť, že verejný záujem,
ktorý predmetné obmedzenie odôvodňuje, je už chránený pravidlami stanovenými členským štátom, v ktorom poskytovateľ služieb
disponuje povolením na prevádzkovanie takýchto hier. Kontroly a záruky nesmú byť zdvojené.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že odvetvie hazardných hier ponúkaných cez internet nie je predmetom harmonizácie v rámci
Európskej únie. Členský štát sa teda môže nazdávať, že samotná skutočnosť, že hospodársky subjekt, ako sú spoločnosti Ladbrokers,
legálne ponúka služby patriace do tohto odvetvia cez internet v inom členskom štáte, kde má svoje sídlo a kde už v zásade
podlieha zákonným podmienkam a kontrolám zo strany príslušných orgánov tohto iného členského štátu, nepredstavuje dostatočnú
záruku ochrany spotrebiteľov tohto členského štátu voči nebezpečenstvu podvodu a trestnej činnosti vzhľadom na ťažkosti, na
ktoré môžu v tomto kontexte naraziť orgány členského štátu, v ktorom sa nachádza sídlo predmetného operátora, pri hodnotení
profesionálnej čestnosti a odbornosti jednotlivých prevádzkovateľov (pozri v tomto zmysle rozsudok Liga Portuguesa de Futebol
Profissional a Bwin International, už citovaný, bod 69).
Okrem toho z dôvodu neexistencie priameho kontaktu medzi spotrebiteľom a prevádzkovateľom predstavujú hazardné hry, ktoré
sú prístupné cez internet, nebezpečenstvá rôznej povahy a zvýšeného významu, čo sa týka prípadných podvodov, ktorých by sa
prevádzkovatelia mohli dopustiť voči spotrebiteľom, na rozdiel od tradičných trhov týchto hier (rozsudok Liga Portuguesa de
Futebol Profissional a Bwin International, už citovaný, bod 70).
Skutočnosť, že hospodársky subjekt, ktorý ponúka hazardné hry cez internet, nevykonáva v dotknutom členskom štáte aktívnu
predajnú politiku, najmä z dôvodu okolnosti, že v tomto štáte nevyužíva reklamu, nemôže byť považovaná za odporujúcu úvahám
uvedeným v dvoch predchádzajúcich bodoch. Tieto úvahy sú založené iba na účinkoch jednoduchej dostupnosti hazardných hier
cez internet a nie na prípadných rozdielnych dôsledkoch aktívnej alebo pasívnej ponuky služieb tohto hospodárskeho subjektu.
Z toho vyplýva, že obmedzenie, ktoré je predmetom sporu vo veci samej, môže byť vzhľadom na osobitné črty ponuky hazardných
hier cez internet považované za odôvodnené cieľom boja proti podvodom a trestnej činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Liga
Portuguesa de Futebol Profissional a Bwin International, už citovaný, bod 72).
Na tretiu otázku teda treba odpovedať, že článok 49 ES sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave
členského štátu, ako je právna úprava sporná v konaní vo veci samej, ktorá podriaďuje organizovanie a propagáciu hazardných
hier režimu exkluzivity v prospech jediného hospodárskeho subjektu a ktorá zakazuje akémukoľvek inému hospodárskemu subjektu,
vrátane hospodárskeho subjektu so sídlom v inom členskom štáte, na území prvého uvedeného členského štátu ponúkať cez internet
služby, na ktoré sa vzťahuje uvedený režim.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
1.
Vnútroštátna právna úprava, ako je právna úprava v konaní vo veci samej, ktorej cieľom je potláčať závislosť od hazardných
hier, ako aj boj proti podvodom a ktorá skutočne prispieva k dosiahnutiu týchto cieľov, môže byť považovaná za úpravu, ktorá
koherentným a systematickým spôsobom obmedzuje stávkovú činnosť, aj keď je držiteľovi alebo držiteľom výhradného povolenia
dovolené zatraktívniť svoju ponuku hazardných hier zavedením nových hazardných hier a prostredníctvom reklamy. Vnútroštátnemu
súdu prislúcha overiť, či ilegálne hry môžu v dotknutom členskom štáte predstavovať problém, ktorý by mohla napraviť expanzia
povolených a regulovaných činností, a či táto expanzia nemá rozsah, ktorý by ju mohol robiť nezlučiteľnou s cieľom potláčať
uvedenú závislosť.
2.
S cieľom uplatňovať právnu úpravu členského štátu týkajúcu sa hazardných hier, spôsobom zlučiteľným s článkom 49 ES, vnútroštátny
súd nie je povinný v každom konkrétnom prípade overiť, či je vykonávacie opatrenie na zabezpečenie dodržiavania tejto právnej
úpravy spôsobilé zaručiť dosiahnutie cieľa sledovaného touto právnou úpravou a či je v súlade so zásadou proporcionality,
pokiaľ je toto opatrenie prvkom nevyhnutným na zabezpečenie potrebného účinku uvedenej právnej úpravy, ktorý v porovnaní s obmedzením
vyplývajúcim z tej istej právnej úpravy neprináša žiadne dodatočné obmedzenie. Okolnosť, či vykonávacie opatrenie bolo prijaté
na základe zásahu verejných orgánov s cieľom zabezpečiť dodržiavanie vnútroštátnej právnej úpravy, alebo na základe návrhu
jednotlivca v rámci občianskoprávneho konania s cieľom ochrany práv, ktoré pre neho vyplývajú z tej istej právnej úpravy,
nemá žiadny vplyv na rozhodnutie sporu, ktorý prejednáva vnútroštátny súd.
3.
Článok 49 ES sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave členského štátu, ako je právna úprava sporná
v konaní vo veci samej, ktorá podriaďuje organizovanie a propagáciu hazardných hier režimu exkluzivity v prospech jediného
hospodárskeho subjektu a ktorá zakazuje akémukoľvek inému hospodárskemu subjektu, vrátane hospodárskeho subjektu so sídlom
v inom členskom štáte, na území prvého uvedeného členského štátu ponúkať cez internet služby, na ktoré sa vzťahuje uvedený
režim.
Podpisy
*
Jazyk konania: holandčina.