CELEX: 62006FJ0028
Публична служба
Длъжностни лица
Иск за отмяна
Мотиви

1.
Длъжностни лица — Атестиране — Доклад за развитие на кариерата — Намеса на заверяващия в процедурата за оценяване
(член 43 от Правилника за длъжностните лица)
2.
Длъжностни лица — Атестиране — Доклад за развитие на кариерата — Изготвяне — Различни оценяващи в хода на един и същи период
на оценяване
(член 43 от Правилника за длъжностните лица)
3.
Длъжностни лица — Атестиране — Доклад за развитие на кариерата — Състав на съвместната комисия по оценяване
(член 43 от Правилника за длъжностните лица)
4.
Длъжностни лица — Атестиране — Доклад за развитие на кариерата — Роля на апелативния оценяващ
(член 43 от Правилника за длъжностните лица)
5.
Длъжностни лица — Атестиране — Зачитане на правото на защита
(член 43 от Правилника за длъжностните лица)
6.
Длъжностни лица — Атестиране — Доклад за развитие на кариерата — Необходимост от съгласуване между описателните коментари
и цифровата преценка
(член 43 от Правилника за длъжностните лица)
7.
Длъжностни лица — Права и задължения — Свобода на изразяване — Упражняване — Граници
(членове 12 и 21 от Правилника за длъжностните лица)
1.
От член 2, параграф 3 от Общите разпоредби за изпълнение на член 43 от Правилника, приети от Комисията, съгласно който валидиращият
приподписва доклада за развитие на кариерата, първоначално изготвен от оценяващия, и от член 8, параграф 8, първа алинея от
посочените общи разпоредби, съгласно който оценяващият и валидиращият изготвят окончателния доклад, следва, че валидиращият
трябва да се разглежда като оценяващ в пълния смисъл на това понятие. Поради това от обстоятелството, че в информационна система
се отчита, че валидиращият е приключил оценяването, не може да се направи изводът, че оценяващият се е отказал от функциите
си в полза на валидиращия.
(вж. точка 43)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 25 октомври 2005 г., Fardoom и Reinard/Комисия, T‑43/04, Recueil FP, стр. I‑A‑329 и II‑1465, точка 64
2.
От разпоредбите на член 1, параграфи 1 и 2 и от член 4, параграфи 1 и 2 от Общите разпоредби за изпълнение на член 43 от Правилника,
приети от Комисията, следва, че докладът за развитие на кариерата има за предмет оценка на ефективността, уменията и поведението
в службата, които е показал титулярът на длъжността през целия период на оценяване. Следователно оценяващият е длъжен да извърши
оценяването, с оглед на определените по-рано цели, на изпълнението на задълженията на този титуляр през целия период на оценяване,
макар да не е бил висшестоящ на последния през определен промеждутък от този период. Крайната цел на опростения доклад следователно
е да осигури на оценяващия необходимите сведения за преценка на функциите, които атестираният е изпълнявал през този определен
промеждутък от периода на оценяване. При това положение обстоятелството, че втори оценяващ е възпроизвел преценките на първи
оценяващ за един и същи период на оценяване, не може да докаже, че той не е извършил оценяване на съответния титуляр.
(вж. точка 49)
3.
Присъствието на заседание на съвместната комисия по оценяване, в което е разгледана жалбата на длъжностното лице срещу отнасящия
се до него доклад за развитие на кариерата, на член, с когото посоченото длъжностно лице е имало в миналото конфликтни отношения,
не може да опорочи процедурата, проведена от този орган, след като споменатият член, който е само заместник-член на посочената
комисия, не е участвал в гласуването и след като нищо не указва, че той е могъл само с присъствието си да повлияе върху изхода
от гласуването.
(вж. точки 59—61)
4.
От член 9, параграф  7, втора алинея от Общите разпоредби за изпълнение на член 43 от Правилника, приети от Комисията, следва,
че ролята на апелативния оценяващ не може да се смесва с тази на оценяващия или на валидиращия и че апелативният оценяващ
при това положение може — в случай че съвместната комисия по оценяване не му е отправила препоръки — да приеме окончателно
доклада за развитие на кариерата, без да обосновава решението си с обстойно мотивиране.
(вж. точка 78)
5.
Зачитането на правото на защита във всяко производство, което е образувано срещу дадено лице и може да доведе до увреждащ
за него акт, е основен принцип на общностното право. Този принцип изисква на съответното лице да се предостави възможност
надлежно да изтъкне своята гледна точка във връзка с обстоятелствата, които могат да се възприемат срещу него в акта, който
предстои да се приеме. Тази цел се постига по-специално посредством общите разпоредби за изпълнение на член 43 от Правилника,
приети от Комисията, които имат за предмет да осигурят зачитането на състезателното начало през цялата процедура за оценяване
на длъжностните лица. Жалбоподател, който е могъл да изтъкне оплакванията си на всеки стадий от тази процедура, не може да
претендира, че неговото право на защита е било нарушено.
(вж. точки 87—90)
Позоваване на:
Съд — 10 юли 1986 г., Белгия/Комисия, 234/84, Recueil, стр. 2263, точка 27; 5 октомври 2000 г., Германия/Комисия, C‑288/96,
Recueil, стр. I‑8237, точка 99
Първоинстанционен съд — 8 март 2005 г., Vlachaki/Комисия, T‑277/03, Recueil FP, стр. I‑A‑57 и II‑243, точка 64
6.
При изготвянето на докладите за развитие на кариерата описателните коментари, включени в подобен доклад, имат за цел да обосноват
изразените в точки преценки. Тези описателни коментари служат за основа на изготвянето на оценяването, което представлява
техен цифров израз, и позволяват на длъжностното лице да разбере получената атестация. Следователно в подобен доклад описателните
коментари трябва да са съгласувани с преценките, изразени в точки. Като се има предвид обаче твърде широкото право на преценка,
признато на оценяващите при оценяването на изпълнението на задълженията на лицата, които те имат за задача да оценят, евентуалната
несъгласуваност в един доклад за развитие на кариерата може да обоснове отмяната му единствено ако тя е очевидна.
(вж. точка 109)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — 25 октомври 2006 г., Carius/Комисия, T‑173/04, Recueil FP, стр. I‑A‑2‑243 и II‑A‑2‑1269, точка 106
7.
Макар свободата на изразяване да е основно право, с което разполагат общностните длъжностни лица, подобна свобода не може
да позволи на длъжностно лице да разпространява необосновани твърдения срещу своите висшестоящи, които могат да увредят доброто
им име.
(вж. точка 143)
Позоваване на:
Съд — 13 декември 1989 г., Oyowe и Traore/Комисия, C‑100/88, Recueil, стр. 4285, точка 16
Първоинстанционен съд — 26 ноември 1991 г., Williams/Сметна палата, T‑146/89, Recueil, стр. II‑1293, точки 72 и 76