CELEX: 62005TJ0019
Konkurents
Kartellikokkulepped
Sanitaartehniliste vasktorude sektor
Otsus, milles tuvastatakse EÜ artikli 81 rikkumine
Vältav ja mitmetahuline rikkumine
Trahvid
Aegumine
Koostöö

Vaidluse taust
Hagejad Outokumpu Copper Fabrication AB (varem Boliden Fabrication AB), Outokumpu Copper BCZ SA (varem Boliden Cuivre & Zinc
SA) ja Boliden AB kuuluvad Bolideni kontserni, kelle emaettevõtja Boliden on Rootsi õiguse alusel asutatud äriühing, mis on
noteeritud Stockholmi väärtpaberibörsil (Rootsi) ning millel on esindused Euroopas ja Kanadas. Kontsern on spetsialiseerunud
eelkõige metallide ja mineraaltoodete, peamiselt vase ja tsingi kaevandamisele, töötlemisele ja müügile.
1.
Haldusmenetlus
Pärast seda, kui Mueller Industries Inc. (edaspidi „Mueller”) oli esitanud jaanuaris 2001 Euroopa Ühenduste Komisjonile teabe,
teostas viimane nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17 esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta
(EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artikli 14 alusel paljude vasktorude sektoris tegutsevate ettevõtjate
ruumides märtsis 2001 etteteatamata uurimised.
9. ja 10. aprillil 2001 teostati täiendavad uurimised KME Germany AG (varem KM Europa Metal AG) ning Outokumpu Oyj ja Luvata
Oy (varem Outokumpu Copper Products Oy) (edaspidi koos „Outokumpu kontsern”) ruumides. 9. aprillil 2001 tegi Outokumpu komisjonile
ettepaneku teha koostööd vastavalt komisjoni teatisele, mis käsitleb trahvide määramata jätmist või vähendamist kartellide
puhul (EÜT 1996, C 207, lk 4; edaspidi „1996. aasta koostööteatis”), nii tööstuslike torude kui sanitaartehniliste torude
osas. Täiendavate uurimiste tulemusel jagas komisjon vasktorusid puudutava uurimise kolme eraldi menetlusse, nimelt juhtum
COMP/E‑1/38.069 (Sanitaartehnilised vasktorud), juhtum COMP/E‑1/38.121 (Toruliitmikud) ja juhtum COMP/E‑1/38.240 (Tööstuslikud
torud).
30. mai 2001. aasta kirjaga esitas Outokumpu kontsern komisjonile memorandumi, millega oli kaasas teatud hulk lisasid ning
mis kirjeldas vasktorude sektorit ja viimast hõlmavaid salajasi kokkuleppeid.
Komisjoni algatusel leidis juhtumi COMP/E‑1/38.240 (Tööstuslikud torud) raames 5. juunil 2002 aset Outokumpu kontserni koostööpakkumist
puudutav arutelu selle ettevõtja esindajatega. Outokumpu kontsern teatas ka, et ta on valmis selleks, et komisjon küsitleb
tema töötajaid, kes olid seotud juhtumit COMP/E‑1/38.069 (Sanitaartehnilised vasktorud) puudutavate kokkulepetega.
Juhtumi COMP/E‑1/38.240 (Tööstuslikud torud) raames saatis komisjon juulis 2002 lähtudes määruse nr 17 artiklist 11 esiteks
informatsiooninõuded Wieland-Werke AG‑le (edaspidi „Wieland”) ja KME kontsernile (mille moodustasid KME Germany, KME France
SAS (varem Tréfimétaux SA) ja KME Italy SpA (varem Europa Metalli SpA)) ning teiseks palus Outokumpu kontsernil esitada talle
täiendavat teavet. KME kontsern vastas sellele informatsiooninõudele 15. oktoobril 2002. Tema vastus sisaldas ka avaldust
ja taotlust kohaldada 1996. aasta koostööteatist juhtumi COMP/E‑1/38.069 (Sanitaartehnilised vasktorud) raames. Lisaks võimaldas
KME kontsern komisjonil kasutada juhtumi COMP/E‑1/38.240 (Tööstuslikud torud) ja juhtumi COMP/E‑1/38.069 (Sanitaartehnilised
vasktorud) raames esitatud kogu teavet.
23. jaanuaril 2003 esitas Wieland komisjonile avalduse, mis sisaldas taotlust kohaldada juhtumi COMP/E‑1/38.069 (Sanitaartehnilised
vasktorud) raames 1996. aasta koostööteatist.
Juhtumi COMP/E‑1/38.069 (Sanitaartehnilised vasktorud) raames saatis komisjon 3. märtsil 2003 informatsiooninõuded Bolideni
kontsernile, HME Nederland BV‑le (edaspidi „HME”) ja Chalkor AE Epexergasias Metallonile (edaspidi „Chalkor”) ning 20. märtsil
2003 IMI kontsernile (mille moodustasid IMI plc, IMI Kynoch Ltd ja Yorkshire Copper Tube).
9. aprillil kohtusid Chalkori esindajad komisjoni esindajatega ja palusid juhtumi COMP/E‑1/38.069 (Sanitaartehnilised vasktorud)
raames kohaldada 1996. aasta koostööteatist.
29. augustil 2003 võttis komisjon juhtumi COMP/E‑1/38.069 (Sanitaartehnilised vasktorud) raames vastu vastuväiteteatise, mille
adressaadid olid asjaomased äriühingud. Pärast seda, kui nimetatud äriühingud tutvusid elektroonilise toimikuga ning esitasid
oma kirjalikud märkused, kuulati nad, välja arvatud HME, ära 28. novembril 2003.
16. detsembril 2003 võttis komisjon vastu otsuse K(2003) 4820 (lõplik), mis käsitleb [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53
kohaldamise menetlust (juhtum COMP/E‑1/38.240 – Tööstuslikud torud), mille kokkuvõte avaldati 28. aprilli 2004. aasta Euroopa
Liidu Teatajas (ELT L 125, lk 50).
2.
Vaidlustatud otsus
3. septembril 2004 võttis komisjon vastu otsuse K(2004) 2826 (lõplik), mis käsitleb [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53
kohaldamise menetlust (juhtum COMP/E‑1/38.069 – Sanitaartehnilised vasktorud) (edaspidi „vaidlustatud otsus”), mille kokkuvõte
avaldati 13. juuli 2006. aasta Euroopa Liidu Teatajas (ELT L 192, lk 21).
Vaidlustatud otsus sisaldab eelkõige järgmisi sätteid:
„Artikkel 1
Järgmised ettevõtjad rikkusid [EÜ] artikli 81 lõike 1 ja alates 1. jaanuarist 1994 EMP lepingu artikli 53 lõike 1 sätteid,
osaledes märgitud ajavahemikel kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevustes, mis seisnesid hindade kindlaksmääramises ja turgude
jagamises sanitaartehniliste vasktorude sektoris:
a)      Boliden […], koos [Outokumpu Copper Fabricationi] ja [Outokumpu Copper BCZ‑ga], 3. juunist 1988 kuni 22. märtsini 2001;
b)      [Outokumpu Copper Fabrication], koos Bolideni […] ja [Outokumpu Copper BCZ‑ga], 3. juunist 1988 kuni 22. märtsini 2001;
c)      [Outokumpu Copper BCZ], koos Bolideni […] ja [Outokumpu Copper Fabricationiga], 3. juunist 1988 kuni 22. märtsini 2001;
d)      Austria Buntmetall AG:
i)      koos Buntmetall Amstetten’iga [GmbH], 29. augustist 1998 vähemalt kuni 8. juulini 1999, ja
ii)      koos [Wielandi] ja Buntmetall Amstetteniga […], 9. juulist 1999 kuni 22. märtsini 2001;
e)      Buntmetall Amstetten […]:
i)      koos Austria Buntmetall’iga […], 29. augustist 1998 vähemalt kuni 8. juulini 1999, ja
ii)      koos [Wielandi] ja Austria Buntmetalliga […], 9. juulist 1999 kuni 22. märtsini 2001;
f)      [Chalkor], vähemalt 29. augustist 1998 kuni vähemalt septembri alguseni 1999;
g)      [HME] vähemalt 29. augustist 1998 kuni 22. märtsini 2001;
h)      IMI […], koos IMI Kynoch’i […] ja Yorkshire Copper Tube’iga […], 29. septembrist 1989 kuni 22. märtsini 2001;
i)      IMI Kynoch […], koos IMI […] ja Yorkshire Copper Tube’iga […], 29. septembrist 1989 kuni 22. märtsini 2001;
j)      Yorkshire Copper Tube […], koos IMI […] ja IMI Kynochiga […], 29. septembrist 1989 kuni 22. märtsini 2001;
k)      [KME Germany]:
i)      üksinda, 3. juunist 1988 kuni 19. juunini 1995, ja
ii)      koos [KME France’i] ja [KME Italy’ga], 20. juunist 1995 kuni 22. märtsini 2001;
l)      [KME Italy]:
i)      koos [KME France’iga], 29. septembrist 1989 kuni 19. juunini 1995, ja
ii)      koos [KME Germany] ja [KME France’iga], 20. juunist 1995 kuni 22. märtsini 2001;
m)      [KME France]:
i)      koos [KME Italyga], 29. septembrist 1989 kuni 19. juunini 1995, ja
ii)      koos [KME Germany] ja [KME Italyga], 20. juunist 1995 kuni 22. märtsini 2001;
[…]
s)      Outokumpu […], koos [Luvataga], 29. septembrist 1989 kuni 22. märtsini 2001;
t)      [Luvata], koos Outokumpuga […], 29. septembrist 1989 kuni 22. märtsini 2001;
u)      [Wieland]:
i)      üksinda 29. septembrist 1989 kuni 8. juulini 1999, ja
ii)      koos Austria Buntmetalli […] ja Buntmetall Amstetteniga […], 9. juulist 1999 kuni 22. märtsini 2001.
Artikkel 2
Artiklis 1 nimetatud rikkumiste eest määratakse järgmised trahvid:
a)      Boliden […], [Outokumpu Copper Fabrication] ja [Outokumpu Copper BCZ], solidaarselt: 32,6 miljonit eurot;
b)      Austria Buntmetall […] ja Buntmetall Amstetten […], solidaarselt: 0,6695 miljonit eurot;
c)      Austria Buntmetall […], Buntmetall Amstetten […] ja [Wieland], solidaarselt: 2,43 miljonit eurot;
d)      [Chalkor]: 9,16 miljonit eurot;
e)      [HME]: 4,49 miljonit eurot;
f)      IMI […], IMI Kynoch […] ja Yorkshire Copper Tube […], solidaarselt: 44,98 miljonit eurot;
g)      [KME Germany]: 17,96 miljonit eurot;
h)      [KME Germany], [KME France] ja [KME Italy], solidaarselt: 32,75 miljonit eurot;
i)      [KME Italy] ja [KME France], solidaarselt: 16,37 miljonit eurot;
j)      Outokumpu […] ja [Luvata], solidaarselt: 36,14 miljonit eurot;
k)      [Wieland], üksinda: 24,7416 miljonit eurot.
[…]”
Komisjon leidis, et kõnealused ettevõtjad osalesid rikkumises (edaspidi „kartellikokkulepe” või „kõnealune rikkumine”), mis
oli üks, vältav, keeruline ning Bolideni kontserni, KME kontserni ja Wielandi puhul mitmetahuline. Komisjon täpsustas, et
vaidlustatud otsuses siseriiklikele kokkulepetele kui sellistele ei viidatud (vaidlustatud otsuse põhjendused 2 ja 106).

Kõnealused tooted ja turud
Kõnealune vasktorude tootmise sektor koosneb kahest tooterühmast, nimelt esiteks tööstuslikud torud, mis jagunevad erinevateks
alarühmadeks lõpptarbimise järgi (õhu konditsioneerimis- ja külmutusseadmed, toruliitmikud, gaasikütteseadmed, filterkuivatid
ja telekommunikatsiooniseadmed), ning teiseks sanitaartehnilised torud (nimetatakse ka paigaldustorudeks), mida kasutatakse
ehitustööstuses vee-, gaasi-, õli- ja küttetorustike jaoks (vaidlustatud otsuse põhjendus 3).
Komisjon leidis, et juhtumite COMP/E-1/38.069 (Sanitaartehnilised vasktorud) ja COMP/E-1/38.240 (Tööstuslikud torud) puhul
on tegemist kahe eraldi rikkumisega. Selles osas tugines komisjon peamiselt asjaolule, et „need olid erinevad ettevõtjad (ja
nende ettevõtjate erinevad töötajad), kes olid seotud esiteks sanitaartehnilisi torusid ja teiseks tööstuslikke torusid puudutavate
kokkulepetega, mille korraldus oli ka erinev”. Lisaks oli komisjon seisukohal, et sanitaartehniliste torude sektor erines
tööstuslike torude omast vastava klientuuri, lõppkasutuse ja toodete tehniliste omaduste poolest (vaidlustatud otsuse põhjendused 4
ja 5).
Sanitaartehniliste vasktorude osas kinnitas komisjon vaidlustatud otsuses, et see tooterühm koosneb kahest alarühmast: esiteks
puhtast vasest sanitaartehnilised torud ja teiseks plastkattega sanitaartehnilised vasktorud. Komisjon märkis, et „puhtast
vasest sanitaartehnilised torud ja plastkattega sanitaartehnilised vasktorud ei ole ilmtingimata omavahel vahetatavad ning
et need võivad kujutada endast eraldi tooteturge komisjoni teatise asjaomase turu mõiste kohta ühenduse konkurentsiõiguses
tähenduses” (EÜT 1997, C 372, lk 5; ELT eriväljaanne 08/01, lk 155). Vaidlustatud otsuses leidis komisjon siiski, et toodete
need kaks „alarühma” tuli siiski lugeda „üheks ja samaks tooterühmaks […], kuna need on peamiselt samad ettevõtjad (ja nende
ettevõtjate samad töötajad), kes olid seotud toodete mõlemat alarühma puudutavate kokkulepetega, ning et kokkulepete korraldus
oli sarnane” (vaidlustatud otsuse põhjendused 13 ja 459).
Vaidlustatud otsuses märkis komisjon samuti, et asjaomane geograafiline turg oli Euroopa Majanduspiirkond (EMP). Ta leidis,
et 2000. aastal oli EMP‑s puhtast vasest sanitaartehniliste torude turu maht ligikaudu 970,1 miljonit eurot ning plastkattega
sanitaartehniliste vasktorude turu maht 180,9 miljonit eurot. Järelikult oli nende kahe turu kogumaht 2000. aastal EMP‑s 1151 miljonit
eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 17 ja 23).

Kõnealuse rikkumise koostisosad
Komisjon leidis, et kõnealune rikkumine avaldus kolmel erineval, kuid seotud kujul (vaidlustatud otsuse põhjendused 458 ja 459).
Kartellikokkuleppe esimene osa, nimelt SANCO kokkulepped seisnesid „SANCO‑tootjate” vahel sõlmitud kokkulepetes, kuna SANCO
on KME kontserni, Wielandi ja Bolideni kontserni toodetavate puhtast vasest sanitaartehniliste torude kaubamärk (vaidlustatud
otsuse põhjendused 115–118, 125–146 ja 456).
Kõnealuse rikkumise teine osa, nimelt WICU ja Cuprothermi kokkulepped hõlmasid kokkuleppeid, mis olid sõlmitud „WICU ja Cuprotherm’i
tootjate” vahel, kuna WICU ja Cuprotherm on KME kontserni ja Wielandi toodetavate plastkattega sanitaartehniliste vasktorude
kaubamärgid (vaidlustatud otsuse põhjendused 121 ja 149).
Kartellikokkuleppe kolmas osa, nimelt laiendatud Euroopa kokkulepped hõlmasid kokkuleppeid, mis olid sõlmitud puhtast vasest
sanitaartehniliste torude tootjatest koosneva suurema rühma piires. See kolmas osa puudutas eespool punktides 19 ja 20 nimetatud
ettevõtjaid ning Buntmetalli kontserni (mille moodustasid Austria Buntmetall ja Buntmetall Amstetten), Chalkor, HME, IMI kontsern,
Mueller ja Outokumpu kontsern (vaidlustatud otsuse põhjendused 147, 148, 192 ja 459–462).

Kõnealuse rikkumise kestus ja vältav laad
Komisjon märkis vaidlustatud otsuses, et kõnealune rikkumine algas KME kontserni ja Bolideni kontserni puhul 3. juunil 1988,
IMI kontserni, Outokumpu kontserni ja Wielandi puhul 29. septembril 1989, Muelleri puhul 21. oktoobril 1997 ning Chalkori,
Buntmetalli kontserni ja HME puhul hiljemalt 29. augustil 1998. Rikkumise lõppemise kuupäevaks luges komisjon 22. märtsi 2001,
seda aga välja arvatud Muelleri ja Chalkori puhul, kes komisjoni kohaselt lõpetasid kartellikokkuleppes osalemise vastavalt
8. jaanuaril 2001 ja septembris 1999 (vaidlustatud otsuse põhjendus 597).
Kõnealuse rikkumise vältava laadi osas märkis komisjon vaidlustatud otsuses seoses Bolideni kontserni, IMI kontserni, KME
kontserni, Outokumpu kontserni ja Wielandiga, et kuigi kartellil oli esiteks 1990. aasta ja 1992. aasta detsembri ning teiseks
1994. aasta juuli ja 1997. aasta juuli vahel vähem aktiivseid perioode, ei raugenud rikkumist sisaldav tegevus täielikult
kunagi, nii et kõnealune rikkumine kujutab tõepoolest endast üht rikkumist, mis ei ole aegunud (vaidlustatud otsuse põhjendused 466,
471, 476, 477 ja 592).

Trahvide summa kindlaksmääramine
Vaidlustatud otsuses määras komisjon nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud
konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 23 lõike 2 ning määruse
nr 17 artikli 15 lõike 2 alusel trahvid Bolideni kontsernile, Buntmetalli kontsernile, Chalkorile, HME‑le, IMI kontsernile,
KME kontsernile, Outokumpu kontsernile ja Wielandile (vaidlustatud otsuse põhjendus 842 ja artikkel 2).
Trahvide summad määras komisjon kindlaks kõnealuse rikkumise raskuse ja kestuse alusel, mis on kaks kriteeriumi, mis olid
sõnaselgelt nimetatud määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 3 ning määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2, mis oli vaidlustatud otsuse
kohaselt kohaldatav kõnealuse rikkumise hetkel (vaidlustatud otsuse põhjendused 601–603).
Selleks et teha kindlaks igale ettevõtjale määratava trahvi summa, kohaldas komisjon meetodit, mis on määratletud suunistes
määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST] artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998,
C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171), isegi kui komisjon sellele otsuses süstemaatiliselt ei viidanud. Vaidlustatud
otsuses hindas komisjon samuti seda, kas ja mil määral vastavad asjaomased ettevõtjad 1996. aasta koostööteatises toodud tingimustele.
Trahvide lähtesumma
–       Rikkumise raskus
Kõnealuse rikkumise raskuse hindamisel võttis komisjon arvesse rikkumise laadi, tegelikku mõju turule, asjakohase geograafilise
turu ulatust ning selle turu suurust (vaidlustatud otsuse põhjendused 605 ja 678).
Komisjon väitis, et turgude jagamine ja hindade kindlaksmääramine, nagu toimus käesolevas asjas, kujutas oma laadilt väga
rasket rikkumist, ning leidis, et kartellikokkuleppega hõlmatud geograafiline turg vastas EMP territooriumi turule. Komisjon
võttis arvesse ka asjaolu, et sanitaartehniliste vasktorude turg oli väga oluline tööstussektor, mille mahtu hinnati 1151 miljonile
eurole EMP‑s 2000. aastal, mis oli kartellikokkuleppe viimane täisaasta (vaidlustatud otsuse põhjendused 606 ja 674–678).
Rikkumise tegeliku mõju osas turule märkis komisjon, et oli piisavalt tõendeid, et tuvastada, et kartellikokkulepe mõjutas
üldiselt kogu asjaomast turgu, eelkõige hindu, isegi kui oli võimatu selle mõju mahtu täpselt määratleda (vaidlustatud otsuse
põhjendused 670 ja 673). Sellele järeldusele jõudmiseks tugines ta nimelt mitmele asjaolule. Esiteks lähtus ta kartellikokkuleppe
rakendamisest, märkides, et selle pooled vahetasid teavet müügimahtude ja hinnatasemete kohta (vaidlustatud otsuse põhjendused 629
ja 630).
Teiseks võttis ta arvesse asjaolu, et kartelliosalistel oli EMP‑s oluline turuosa, nimelt 84,6% (vaidlustatud otsuse põhjendus 635).
Kolmandaks juhindus komisjon tabelitest, memorandumitest ja märkmetest, mille kartelliosalised olid kartelli koosolekutel
koostanud. Need dokumendid kinnitavad, et hinnad tõusid kartellikokkuleppe teatavatel ajavahemikel ning et kartelliosalised
said täiendavaid sissetulekuid võrreldes eelnevate perioodidega. Osa neist dokumentidest viitavad sellele, et kartellikokkuleppega
seotud isikud leidsid, et asjaomastel ettevõtjatel oli lubatud saavutada oma hinnasuunad. Komisjon lähtus ka Bolideni kontserni
ühe äriühingu direktor M.‑i, samuti Wielandi, Bolideni kontserni ja Muelleri avaldustest, mis tehti nende vastava koostöö
raames (vaidlustatud otsuse põhjendused 637–654).
Viimaks tõdes komisjon, et kartellikokkuleppe poolte vastavad turuosad jäid kartellikokkuleppe kogu kestuse ajal suhteliselt
stabiilseks, isegi kui nende kliendid mõnikord vahetusid (vaidlustatud otsuse põhjendus 671).
Komisjon järeldas sellest, et asjaomased ettevõtjad panid toime väga raske rikkumise (vaidlustatud otsuse põhjendus 680).
–       Erinev kohtlemine
Komisjon tuvastas vaidlustatud otsuses neli rühma, mis tema arvates peegeldavad ettevõtjate olulisust kõnealuses rikkumises.
Komisjon jagas kartelliosalised erinevatesse kategooriatesse turuosade alusel, mis neil oli seoses kõnealuste toodete müügiga
EMP‑s 2000. aasta jooksul. Selle tulemusel loeti KME kontsern peamiseks ettevõtjaks asjaomasel turul ning ta liigitati esimesse
kategooriasse. Wielandi kontsern (mis koosnes Wielandist ja Buntmetalli kontsernist, mille kontrolli võttis Wieland üle juulis
1999), IMI ja Outokumpu loeti keskmise suurusega ettevõtjaks sellel turul ning nad liigitati teise kategooriasse. Bolideni
kontsern liigitati kolmandasse kategooriasse. Neljandasse kategooriasse kuuluvad HME ja Chalkor (vaidlustatud otsuse põhjendused 681–692).
Turuosad määrati kindlaks iga rikkuja käibe alusel, mis saadi sanitaartehniliste torude müügist puhtast vasest sanitaartehniliste
torude ja plastkattega sanitaartehniliste vasktorude turul. Nii arvutati nende ettevõtjate turuosasid, kes ei müünud WICU
ja Cuprothermi torusid, sel viisil, et nende käive, mis saadi puhtast vasest sanitaartehnilistelt torudelt, jagati puhtast
vasest sanitaartehniliste torude ja plastkattega sanitaartehniliste vasktorude turu kogusuurusega (vaidlustatud otsuse põhjendused 683
ja 692).
Selle tulemusel määras komisjon trahvi lähtesummaks 70 miljonit eurot KME kontsernile, 23,8 miljonit eurot Wielandi, IMI ja
Outokumpu kontsernidele, 16,1 miljonit eurot Bolideni kontsernile ja 9,8 miljonit eurot Chalkorile ja HME‑le (vaidlustatud
otsuse põhjendus 693).
Arvestades asjaolu, et Wieland ja Buntmetalli kontsern olid üks ettevõtja pärast juulit 1999 ning et kuni juunini 1995 olid
KME France ja KME Italy koos üks ettevõtja, mis oli eraldi KME Germanyst, kujunesid neile vastavalt määratud trahvi lähtesummad
järgmisteks: 35 miljonit eurot KME kontsernile (KME Germany, KME France ja KME Italy solidaarselt); 17,5 miljonit eurot KME
Germanyle; 17,5 miljonit eurot KME Italyle ja KME France’ile solidaarselt; 3,25 miljonit eurot Wielandi kontsernile; 19,52 miljonit
eurot Wielandile ja 1,03 miljonit eurot Buntmetalli kontsernile (vaidlustatud otsuse põhjendused 694–696).
Selleks et arvestada vajadust määrata trahv tasemel, mis tagaks trahvi hoiatava mõju, suurendas komisjon Outokumpule määratud
trahvi lähtesummat 50% võrra, mis tegi trahvisummaks 35,7 miljonit eurot, leides, et Outokumpu ülemaailmne käive, mis ületas
5 miljardit eurot, näitas, et tema suurus ja majanduslik võim lubavad nimetatud suurendamist (vaidlustatud otsuse põhjendus 703).
Trahvide põhisumma
Vaidlustatud otsusest tuleneb, et komisjon suurendas trahvide lähtesummasid 10% rikkumise täisaasta kohta ning 5% kogu ülejäänud
ajavahemiku eest, mis on kuus kuud või rohkem, kuid vähem kui üks aasta. Sel viisil jõudis ta järelduseni, et:
–        kuna IMI kontsern osales kartellikokkuleppes üksteist aastat ja viis kuud, tuleb selle kontserni trahvi lähtesummat 23,8 miljonit
eurot suurendada 110%;
–        kuna Outokumpu kontsern osales kartellikokkuleppes üksteist aastat ja viis kuud, tuleb selle kontserni trahvi lähtesummat,
mis pärast suurendamist hoiatava mõju eesmärgil oli 35,7 miljonit eurot, suurendada 110%;
–        kuna Bolideni kontsern osales kartellikokkuleppes kaksteist aastat ja üheksa kuud, tuleb selle kontserni trahvi lähtesummat
16,1 miljonit eurot suurendada 125%;
–        kuna Chalkor osales kartellikokkuleppes kaksteist kuud, tuleb selle ettevõtja trahvi lähtesummat 9,8 miljonit eurot suurendada
10%;
–        kuna HME osales kartellikokkuleppes kaks aastat ja kuus kuud, tuleb selle ettevõtja trahvi lähtesummat 9,8 miljonit eurot
suurendada 25%;
–        kuna KME kontsern osales kartellikokkuleppes viis aastat ja seitse kuud, tuleb selle kontserni trahvi lähtesummat 35 miljonit
eurot suurendada 55%;
–        kuna KME Germany osales kartellikokkuleppes seitse aastat ja kaks kuud, tuleb selle ettevõtja trahvi lähtesummat 17,5 miljonit
eurot suurendada 70%;
–        kuna KME France ja KME Italy osalesid kartellikokkuleppes viis aastat ja kümme kuud, tuleb nende ettevõtjate trahvi lähtesummat
17,5 miljonit eurot suurendada 55%;
–        kuna Wieland tunnistati esiteks isiklikult vastutavaks nelja aasta ja nelja kuu pikkuse ajavahemiku ning teiseks solidaarselt
Buntmetalli kontserniga vastutavaks ühe aasta ja kaheksa kuu pikkuse lisaajavahemiku eest, tuleb trahvi lähtesummat 19,52 miljonit
eurot suurendada 95%, mille eest vastutab Wieland isiklikult, ning trahvi lähtesummat 3,25 miljonit eurot suurendada 15%,
mille eest vastutavad Wieland ja Buntmetalli kontsern solidaarselt (vaidlustatud otsuse põhjendused 706–714).
Seega on kõnealustele ettevõtjatele määratud trahvide põhisummad järgmised:
–        KME kontsern: 54,25 miljonit eurot;
–        KME Germany: 29,75 miljonit eurot;
–        KME France ja KME Italy (solidaarselt): 27,13 miljonit eurot;
–        Buntmetalli kontsern: 1,03 miljonit eurot;
–        Wielandi kontsern: 3,74 miljonit eurot;
–        Wieland: 38,06 miljonit eurot;
–        IMI kontsern: 49,98 miljonit eurot;
–        Outokumpu kontsern: 74,97 miljonit eurot;
–        Chalkor: 10,78 miljonit eurot;
–        HME: 12,25 miljonit eurot;
–        Bolideni kontsern: 36,225 miljonit eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 719).
Raskendavad ja kergendavad asjaolud
Outokumpu kontsernile määratud trahvi põhisummat suurendati 50% korduvuse tõttu, kuna selle kontserni suhtes oli tehtud komisjoni
18. juuli 1990. aasta otsus 90/417/ESTÜ [ST] artikli 65 kohaldamise menetluses seoses külmvaltsitud roostevabast terasest
toodete Euroopa tootjate kokkuleppe ja kooskõlastatud tegevusega (EÜT L 220, lk 28) (vaidlustatud otsuse põhjendused 720–726).
Kergendavate asjaoludena võttis komisjon arvesse asjaolu, et KME ja Outokumpu kontsernid esitasid talle nende vastastikuse
koostöö raames sellist teavet, mis ei olnud seotud 1996. aasta koostööteatisega.
Seetõttu vähendas komisjon Outokumpu kontsernile määratud trahvi põhisummat 40,17 miljoni euro võrra, mis vastab trahvile,
mis oleks talle määratud perioodil septembrist 1989 kuni juulini 1997 toime pandud rikkumise eest, mille tuvastamise tegi
võimalikuks tema poolt komisjonile edastatud teave (vaidlustatud otsuse põhjendused 758 ja 759).
KME kontserni puhul vähendati talle määratud trahvi põhisummat 7,93 miljoni euro võrra koostöö alusel, mis võimaldas komisjonil
tuvastada, et kõnealune rikkumine hõlmas plastkattega sanitaartehnilisi vasktorusid (vaidlustatud otsuse põhjendused 760 ja 761).
1996. aasta koostööteatise kohaldamine
Komisjon vähendas 1996. aasta koostööteatise punkti D alusel Outokumpu kontserni trahvisummat 50%, Wielandi kontserni trahvisummat
35%, Chalkori trahvisummat 15%, Bolideni kontserni ja IMI kontserni trahvisummat 10% ja KME kontserni trahvisummat 35%. HME
trahvisummat selle koostööteatise alusel ei vähendatud (vaidlustatud otsuse põhjendus 815).
Trahvide lõppsumma
Määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ning määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel määras komisjon vaidlustatud otsuse adressaatideks
olevatele ettevõtjatele määratavate trahvide summad kindlaks järgmiselt:
–        Bolideni kontsern: 32,6 miljonit eurot;
–        Buntmetalli kontsern: 0,6695 miljonit eurot;
–        Chalkor: 9,16 miljonit eurot;
–        HME: 4,49 miljonit eurot;
–        IMI kontsern: 44,98 miljonit eurot;
–        KME kontsern: 32,75 miljonit eurot;
–        KME Germany: 17,96 miljonit eurot;
–        KME France ja KME Italy (solidaarselt): 16,37 miljonit eurot;
–        Outokumpu kontsern: 36,14 miljonit eurot;
–        Wielandi kontsern: 2,43 miljonit eurot;
–        Wieland: 24,7416 miljonit eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 842).

Menetlus ja poolte nõuded
Hagejad esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 20. jaanuaril 2005.
Kuna Üldkohtu kodade koosseis muutus, kuulub ettekandja-kohtunik nüüd kaheksanda koja koosseisu, mistõttu käesolev kohtuasi
määrati sellele kojale.
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 punktid a–c osas, mis puudutavad ajavahemikke 1. juulist 1995 kuni 27. augustini 1998
ning 10. detsembrist 1998 kuni 7. oktoobrini 1999;
–        vähendada neile määratud trahvi summat;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        suurendada hagejatele määratud trahvi summat;
–        mõista kohtukulud välja hagejatelt.

Õiguslik käsitlus
Oma hagiavalduses paluvad hagejad esiteks osaliselt tühistada vaidlustatud otsus ning teiseks vähendada neile määratud trahvi
summat.
1.
Nõue osaliselt tühistada vaidlustatud otsus

Poolte argumendid
Oma nõude toetuseks esitavad hagejad üheainsa väite, et tuvastades nende osalemise ühes ja vältavas rikkumises, on rikutud
õigusnormi.
Hagejad leiavad, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt ning kooskõlas kohtupraktikaga tõendanud, et nad mõistsid, et nende
tegevus ajavahemikus 1. juulist 1995 kuni 27. augustini 1998 ning 10. detsembrist 1998 kuni 7. oktoobrini 1999 aitas kaasa
kõigi kartellikokkuleppe poolte ühiste eesmärkide saavutamisele ning et nad olid teadlikud teiste rikkujate poolt kavatsetud
või ellu viidud sisulistest tegudest nende samade eesmärkide taotlemisel või et nad võisid neid mõistlikult ette näha ning
olid valmis nendega kaasnevat riski aktsepteerima.
Ajavahemiku 1. juulist 1995 kuni 27. augustini 1998 osas väidavad hagejad sisuliselt, et alates 1. juulist 1995 ei olnud SANCO
kokkulepped enam kartellikokkuleppe osa. Seega koosnes kartellikokkulepe vaid kahest osast, nimelt WICU ja Cuprothermi kokkulepetest
ja laiendatud Euroopa kokkulepetest.
Arvestades asjaolu, et puudus vaidlus, et hagejad ei osalenud kunagi WICU ja Cuprothermi kokkulepetes ning et nad lõpetasid
ajavahemikus 1. juulist 1995 kuni 27. augustini 1998 osalemise laiendatud Euroopa kokkulepete raames peetud koosolekutel,
ei olnud hagejatele ette heidetud rikkumine vältav, vaid oli katkenud.
Hagejate arvates ei mõjuta asjaolu, et nad jätkasid pärast 1. juulit 1995 osalemist „SANCO‑tootjate” vahel teabe vahetamise
võrgus, kuidagi küsimust, kas nende osalemine kartellikokkuleppes oli katkenud või mitte. Alates ühe nende toonase tegevdirektori M.‑i
lahkumisest 1995. aasta keskel jätsid nad tahtlikult tähelepanuta kartellikokkuleppe koosolekute olemasolu või isegi kartelli
kui sellise olemasolu. Hagejad sai laiendatud Euroopa kokkulepete olemasolust teada alles 21. novembril 1997, kui KME kontsern
kutsus neid osalema selles koostöös, millest nad keeldusid.
Lisaks oli alates 1988. aastast „SANCO‑tootjate” vahel käigus olnud teabevahetussüsteem õiguspäraste litsentsilepingute rakendamise
tulemus. Järelikult oli selle süsteemi algne ja peamine eesmärk seaduslik. Kohtuistungil möönsid hagejad siiski, et ajavahemikus
1988. aastast kuni 1995. aasta keskpaigani oli see teabevahetussüsteem ka vahendiks kartellis. Nad kinnitavad, et kuna nad
ei olnud teadlikud koosolekute ning salajaste kontaktide jätkumisest kartellis pärast 1995. aasta keskpaika, ei kujutanud
nende osalemine teabevahetussüsteemis enam osalemist kartellis, vaid pelgalt õiguspäraste litsentsilepingute rakendamist.
Ajavahemiku kohta 10. detsembrist 1998 kuni 7. oktoobrini 1999 väidavad hagejad, et 10. detsembri 1998. aasta koosolekul teatasid
nad selgelt ja üheselt oma koostöö lõpetamisest laiendatud Euroopa kokkulepete raames. Hagejad osalesid uuesti kartellis alles
8. oktoobril 1999 korraldatud koosolekul.
Komisjon palub väite tagasi lükata.

Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumine võib seisneda mitte üksnes
üksikus teos, vaid ka mitmes teos või koguni vältavas tegevuses. Seda tõlgendust ei saa vaidlustada põhjendusega, et üks või
enam nendest tegudest või tegevusest võib ka iseenesest ja iseseisvalt endast selle sätte rikkumist kujutada (vt selle kohta
Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon
vs.
Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 81). Kui erinevad teod kuuluvad ühtsesse plaani nende identse eesmärgi tõttu,
mis rikub konkurentsitingimusi ühisturul, siis on komisjonil õigus nende tegude eest vastutusele võtta rikkumises kui tervikus
osalemise eest (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P,
C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt
vs.
komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punkt 258).
Lisaks võib ettevõtjat pidada vastutavaks kartellikokkuleppe eest tervikuna, isegi kui on tõendatud, et ta on otseselt osalenud
vaid kartellikokkuleppe ühes või mitmes osas, kui ühelt poolt ta teadis või pidi kindlasti teadma, et kokkumäng, milles ta
osales, kuulus tervikplaani, ja kui teiselt poolt hõlmas see tervikplaan kartellikokkuleppe kõiki osi (Üldkohtu 20. aprilli
1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94:
Limburgse Vinyl Maatschappij jt
vs.
komisjon, EKL 1999, lk II‑931, punkt 773, ning 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑9/99: HFB jt
vs.
komisjon, EKL 2002, lk II‑1487, punkt 231).
Käesoleval juhul puudub vaidlus, et hagejad osalesid laiendatud Euroopa kokkulepetes 3. juunist 1988 kuni 30. juunini 1995,
27. augustist 1998 kuni 10. detsembrini 1998 ja 8. oktoobrist 1999 kuni 22. märtsini 2001. Samuti on selge, et nad vahetasid
sageli ja pidevalt KME kontserni ja Wielandiga üksikasjalikke andmeid SANCO kaubamärki kandvate sanitaartehniliste torude
müügi mahtude kohta kartellikokkuleppe kogu kestuse jooksul, nimelt 3. juunist 1988 kuni 22. märtsini 2001.
Järelikult tuleb kindlaks teha, kas kõnealune andmevahetus kujutas endast kartellikokkuleppe tervikplaani üht osa ning kas
hagejad oleksid pidanud olema teadlikud kartelli olemasolust ning selle toimimisest ajavahemikes 1. juulist 1995 kuni 27. augustini
1998 ning 10. detsembrist 1998 kuni 7. oktoobrini 1999.
Vaidlustatud otsuses (põhjendused 449–457) kinnitas komisjon, et kartellikokkuleppe tervikplaani osad hõlmasid:
–        vastavate turuosade külmutamist müügimahtude jagamise teel riikide kaupa;
–        kokkulepet hindade tõstmise või kooskõlastatud hindade kohta ning hinnatõusude kohaldamist või nende kooskõlastatud hindade
kohaldamist;
–        turgude jagamise ning hindade kooskõlastamise rakendamist sellise järelevalvemehhanismi abil, mis põhineb eestvedajate määramisel
Euroopa erinevate alade kohta ning konfidentsiaalse teabe korrapärasel vahetamisel kaubandusstrateegia, müügimahtude ja -eesmärkide
ning samuti täpsemalt hindade ja allahindluste kohta.
Komisjon märkis vaidlustatud otsuse põhjenduses 143 täpsemalt SANCO torusid puudutava teabe vahetamise kohta, et teabevahetus
võimaldas kontrollida müügimahtusid. Samuti tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 138 kinnitas komisjon, et
müügimahtude jagamist kooskõlastati korrapäraselt „SANCO‑tootjate” ning laiendatud Euroopa kokkulepete poolte vahel. Viimaks
rõhutas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 486, et kartellikokkulepe „seisnes peamiselt müügimahtude kohta teabe vahetamises
ning nende mahtude alusel kvootide jagamises”.
Hagejad ei ole vastu vaielnud nendele järeldustele perioodi 3. juuni 1988 kuni 1. juuli 1995 osas. Ajavahemiku 1. juuli 1995
kuni 22. märts 2001 osas väidavad nad, et nad ei saanud mõistlikult ette näha, et nende osalemine teabevahetussüsteemis 1995. aasta
keskpaigas aitas kaasa kartelli toimimisele.
Hagejate argumendid ei ole siiski veenvad. Kuna hagejad osalesid mitu aastat SANCO kokkulepetes ning laiendatud Euroopa kokkulepetes,
mis hõlmasid tootmise jagamist ning selle jagamise rakendamise jälgimist teabe sagedase ja üksikasjaliku vahetamise teel müügimahtude
kohta, ei saa nad väita, et M.‑i lahkumine 1995. aasta keskpaiku tõi ettevõtte sees endaga kaasa tugeva mälukaotuse kartelli
olemasolu või toimimisviisi osas.
Pealegi ei väida hagejad, et M. oli ainus töötaja või juhtivtöötaja, kes nende osalemisest kartellis ajavahemikus 1988–1995
teadis.
Tuleb tõdeda, et teabevahetussüsteemis kogu nende osalemise jooksul toetasid hagejad kartellis kokku lepitud konkurentsivastast
mehhanismi. Nende seotus selle teabevahetussüsteemiga kujutas endast seega jätku nende osalemisele kartellis (vt selle kohta
eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt
vs.
komisjon, punkt 281). Eespool punktides 64–68 nimetatud põhjustel pidid hagejad tingimata olema teadlikud, et nende osalemine
teabevahetussüsteemis kuulus kartelli tervikplaani.
Viimaks tuleb märkida, et tulemusetu on hagejate argument, et SANCO kokkulepped ei olnud pärast 1995. aasta keskpaika enam
kartelli osa. Nagu on märgitud eespool punktis 69, on hagejate vältav osalemine kartellis tuvastatud asjaoluga, et nad pidid
kindlasti olema teadlikud, et see süsteem oli osa kõnealuse rikkumise tervikplaanist.
Sellest tuleneb, et hagejate esitatud osalise tühistamise nõue tuleb jätta rahuldamata.
2.
Nõue vähendada trahvi summat
Selle nõude toetuseks esitavad hagejad kolm väidet, mis puudutavad vastavalt õigusnormi rikkumist aegumistähtaegu puudutavate
sätete kohaldamisel, trahvi lähtesumma vale suurendamist rikkumise kestuse alusel ning 1996. aasta koostööteatise vale kohaldamist.
Enne kui uurida hagejate esitatud väiteid, tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse põhjendustest 601 ja 842 tuleneb, et komisjon
määras rikkumise eest trahvid määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ning määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel. Lisaks määras
komisjon kindlaks trahvisumma suunistes ja 1996. aasta koostööteatises määratletud metodoloogia alusel (vt eespool punkt 26).
Kuigi suuniseid ei saa lugeda õigusnormiks, kujutavad need endast käitumisnormi, mis sisaldab viidet järgimisele kuuluvale
praktikale ning mida komisjon ei või konkreetsel juhul eirata, esitamata võrdse kohtlemise põhimõttega kooskõlas olevaid põhjendusi
(vt Euroopa Kohtu 18. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑397/03 P: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients
vs.
komisjon, EKL 2006, lk I‑4429, punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega peab Üldkohus vaidlustatud otsusega määratud trahvide seaduslikkuse kontrollimise raames kindlaks tegema, kas komisjon
teostas oma kaalutlusõigust vastavalt suunistes sätestatud meetodile, ja kui kohus tuvastab, et komisjon ei ole meetodit järginud,
peab kohus kontrollima, kas see kõrvalekaldumine on õigustatud ja õiguslikult piisavalt põhjendatud. Siinkohal tuleb märkida,
et Euroopa Kohus on kinnitanud esiteks suuniste enda põhimõtte ja teiseks neis kehtestatud meetodi kehtivust (Euroopa Kohtu
28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P – C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt
vs.
komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punktid 252–255, 266, 267, 312 ja 313).
Suuniste vastuvõtmisest tulenev komisjoni kaalutlusõiguse piiramine ei ole tegelikult vastuolus komisjonile sisulise kaalutlusruumi
säilitamisega. Suunistes on erinevaid paindlikke elemente, mis võimaldavad komisjonil oma kaalutlusõigust kasutada kooskõlas
määruste nr 17 ja nr 1/2003 sätetega, nagu Euroopa Kohus neid on tõlgendanud (eespool punktis 75 viidatud kohtuotsus Dansk
Rørindustri jt
vs.
komisjon, punkt 267).
Seega, sellistes valdkondades, kus komisjonil on kaalutlusruum näiteks osas, mis puudutab lähtesummat või suurendamismäära
kestuse alusel, piirdub nende hinnangute seaduslikkuse kontroll ilmse hindamisvea puudumise kontrollimisega (vt selle kohta
Üldkohtu 18. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑241/01: Scandinavian Airlines System
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II‑2917, punktid 64 ja 79).
Komisjoni kaalutlusõigus ja selle piirid ei mõjuta ka põhimõtteliselt seda, kuidas kohus teostab oma täielikku pädevust (Üldkohtu
8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 538), mis annab talle õiguse komisjoni määratud trahvisumma tühistada, seda vähendada
või suurendada (vt selle kohta Euroopa Kohtu 8. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑3/06 P: Groupe Danone
vs.
komisjon, EKL 2007, lk I‑1331, punktid 60–62, ja Üldkohtu 21. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑368/00: General Motors
Nederland ja Opel Nederland
vs.
komisjon, EKL 2003, lk II‑4491, punkt 181).

Väide, et aegumistähtaegu reguleerivate sätete kohaldamisel on rikutud õigusnormi
Poolte argumendid
Hagejad väidavad, et kuna nad ei osalenud ühes ja vältavas rikkumises, on komisjon rikkunud aegumistähtaegade suhtes kohaldatavaid
sätteid, määrates trahvi 22. märtsile 1996 eelnenud perioodi eest, kuna tema uurimine algas alles 22. märtsil 2001. Selles
osas rõhutavad hagejad, et SANCO litsentside kohaldamisel müügimahtusid puudutava teabe vahetamine pärast 1995. aasta keskpaika
ei ole kartelli osa ning et kartell, millega nad liitusid 27. augustil 1998, ei vasta kartellile, millest nad lahkusid 1995. aasta
keskel.
Hagejad väidavad samuti, et neid oleks tulnud kohelda sarnaselt HME, Muelleri, Buntmetalli kontserni ja Chalkoriga aegumistähtaegade
puhul vastavalt võrdse kohtlemise põhimõttele.
Komisjon palub käesoleva väite tagasi lükata.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada, et eespool punktidest 60–71 tuleneb, et komisjon tuvastas vaidlustatud otsuses õigesti, et hagejad
osalesid ühes ja vältavas rikkumises ajavahemikul 3. juuni 1988 kuni 22. märts 2001. Nende katkematust osalemisest teabevahetussüsteemis
piisas nimelt selleks, et tuvastada nende vältav osalemine kartellis.
Sellest tuleneb, et sõltumata komisjoni tõdemusest HME, Muelleri, Buntmetalli kontserni ning Chalkori puhul, ei ole määruse
nr 1/2003 artikli 25 tähenduses aegumine kohaldatav hagejate suhtes.
Igal juhul tuleb täiendavalt tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjendustest 216, 449 ja 450 ning selle artiklist 1 tuleneb,
et HME‑d, Muellerit, Buntmetalli kontserni ning Chalkorit peeti vastutavateks nende vastava osalemise eest kartellis alates
1997. või 1998. aastast, samas kui hagejaid peeti vastutavateks alates 1988. aastast.
Seega tuleb käesolev väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Väide, et rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet
Poolte argumendid
Hagejad väidavad, et komisjon on rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet, kuna ta ei võtnud trahvi lähtesumma suurendamisel
kestuse alusel arvesse nende vähenenud osalemist kartellis pika ajavahemiku jooksul. Selles osas nad väidavad, et kartellis
nende osalemise katkestamise kahel perioodil nad üksnes andsid ja said teavet SANCO litsentsilepingu alusel müügimahtude kohta.
Oma kostja vastuses leiavad hagejad, et trahvisumma kindlaksmääramisel lähtus komisjon üksnes kartelli raskusastmest kui sellisest,
jättes nende rolli kõnealuses rikkumises õigesti arvesse võtmata. Selles osas väidavad hagejad kohtupraktikale viidates, et
rikkumise raskust ei hinnata üksnes sõltuvalt rikkumise endaga seotud asjaoludest, vaid ka lähtuvalt asjaomast ettevõtjat
puudutavatest asjaoludest.
Seega isegi kui otsustada, et komisjon ei peaks arvesse võtma hagejate osalemise vähendatud intensiivsust, et suurendada määratud
trahvi lähtesummat kestuse alusel, on ta siiski kohustatud seda asjaolu arvestama trahvisumma kindlaksmääramisel raskusastme
alusel.
Komisjon palub käesolev väide tagasi lükata ning esitab vastuvõetamatuse väite etteheite osas, et rikkumise raskuse hindamisel
jättis ta arvesse võtmata hagejate rolli kartellis. Komisjoni arvates on see etteheide uus väide, mida ei esitatud hagiavalduses
ning mis tuleb seetõttu vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Üldkohtu hinnang
Komisjoni esitatud vastuvõetamatuse väite osas tuleb meenutada, et Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktist c selle
koostoimes artikli 48 lõikega 2 ilmneb, et menetluse aluseks olevas hagiavalduses tuleb esitada hagi ese ning ülevaade fakti-
ja õigusväidetest ning et menetluse käigus ei või esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele,
mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Siiski tuleb tunnistada vastuvõetavaks väide, millega täiendatakse otseselt või kaudselt
varem menetluse aluseks olevas hagiavalduses esitatud väidet ja millel on varem esitatud väitega otsene seos (Üldkohtu 5. veebruari
1997. aasta otsus kohtuasjas T‑207/95: Ibarra Gil
vs.
komisjon, EKL AT 1997, lk I‑A‑13 ja II‑31, punkt 51; vt samuti selle kohta Euroopa Kohtu 19. mai 1983. aasta otsus kohtuasjas
306/81: Verros
vs.
parlament, EKL 1983, lk 1755, punktid 9 ja 10). Sarnane lahendus kehtib ka väite toetuseks esitatud etteheite kohta (Üldkohtu
21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑231/99: Joynson
vs.
komisjon, EKL 2002, lk II‑2085, punkt 156, ja 15. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑345/05: Mote
vs.
parlament, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 85).
Tuleb tõdeda, et oma hagiavalduses tõid hagejad esile asjaolu, et komisjon ei võtnud neile määratud trahvi summa arvutamisel
arvesse nende väidetavalt vähendatud osalemist kartellis. Hagiavaldusest ilmneb, et nende väide puudutab määratud trahvi väidetavat
ebaproportsionaalsust. Siiski hõlmab hagiavalduses hagejate esitatud etteheide üksnes lähtesumma suurendamist kestuse alusel.
Oma kostja vastuses ei viita hagejad uutele faktilistele asjaoludele, vaid püüavad laiendada oma väite ulatust, et kaasata
ka etteheide kartellis nende osalemise raskusastme hindamise kohta. Viimati nimetatud etteheite puhul ei saa siiski leida,
et see laiendaks määratud trahvi väidetavat ebaproportsionaalsust puudutavat väidet, nagu see oli esitatud hagiavalduses,
ja et sellel oleks nimetatud väitega tihe seos. Kui vaidlustatakse otsuse oluline element, nagu käesolevas asjas hinnang kõnealuse
rikkumise raskuse kohta, siis tuleb see Üldkohtu jaoks eraldi sõnastada alates hagi esitamise staadiumist.
Järelikult tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata hagejate etteheide kartellis nende osalemise raskusastme hindamise kohta.
Väite põhjendatuse osas tuleb tõdeda, et väide puudutab asjaolu, mille suhtes on komisjonile suuniste kohaselt jäetud kaalutlusruum.
See väide on tulemuslik üksnes oletusel, et Üldkohus tuvastab komisjonipoolse ilmse hindamisvea (vt eespool punkt 77).
Selles osas tuleb meenutada, et trahvi lähtesumma suurendamine kestuse alusel ei ole piiratud olukorraga, kus kestuse ja konkurentsinormides
sätestatud eesmärkidele põhjustatud suure kahju vahel esineb otsene seos (vt selle kohta Üldkohtu 30. septembri 2003. aasta
otsus kohtuasjas T‑203/01: Michelin
vs.
komisjon, EKL 2003, lk II‑4071, punkt 278 ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks tuleneb suunistest, et komisjon ei ole ette näinud rikkumise raskuse ja kestuse hindamise kattumist ega omavahelist
sõltuvust.
Vastupidi, esiteks tuleneb suuniste mõttest, et need näevad ette rikkumise raskuse hindamise selleks, et määrata kindlaks
trahvi lähtesumma. Teiseks analüüsitakse rikkumise raskust seoses asjaomase ettevõtja iseloomulike tunnustusega, eelkõige
seoses tema suuruse ja positsiooniga vastaval turul, mis võib kaasa tuua lähtesumma kaalumise, ettevõtjate jaotamise kategooriatesse
ja konkreetse lähtesumma kindlaksmääramise. Kolmandaks võetakse rikkumise kestust arvesse selleks, et määrata kindlaks põhisumma
ja neljandaks näevad suunised ette raskendavate ja kergendavate asjaolude arvessevõtmise, mis võimaldab trahvisummat kohandada,
lähtudes eelkõige asjaomaste ettevõtjate aktiivsest või passiivsest rollist rikkumise toimepanemisel.
Sellest järeldub, et pelk asjaolu, et komisjon jättis endale võimaluse suurendada iga rikkumise aasta eest trahvi pikaajaliste
rikkumiste puhul kuni 10% summast, mis määrati rikkumise raskuse eest, ei kohusta teda kuidagi kinnitama seda määra kartelli
tegevuse intensiivsuse, selle tagajärgede või isegi rikkumise raskuse alusel. Komisjoni ülesanne on otsustada oma kaalutlusruumi
piires (vt eespool punkt 77), millist suurendamismäära ta kavatseb rikkumise kestuse alusel kohaldada.
Käesolevas asjas tuvastas komisjon eelkõige vaidlustatud otsuse põhjenduses 706, et hagejad osalesid rikkumises 12 aasta ja
9 kuu jooksul (vt selle kohta eespool punktid 60–71), st suuniste tähenduses pikaajaliselt. Seega suurendas ta hagejatele
määratud trahvi lähtesummat 125% võrra. Nii toimides ei eiranud komisjon eeskirju, mille ta endale suunistega on kehtestanud.
Lisaks leiab Üldkohus, et kõnealuse rikkumise kestust arvestades ei ole suurendamine 125% antud juhul ilmselgelt ebaproportsionaalne.

Väide, et trahvisummat on vähendatud ebapiisavalt, arvestades 1996. aasta koostööteatise raames hagejate koostööd
Poolte argumendid
Hagejad väidavad, et nende koostöö oleks väärinud nende trahvisumma suuremat vähendamist, kuna nad kinnitasid M.‑i esitatud
teabe õigsust ning oma vastuses vastuväiteteatisele esitasid nad komisjonile SANCO lepingute üksikasjaliku kirjelduse.
Lisaks leiavad hagejad, et komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna ta vähendas nende trahvisummat samas ulatuses
kui IMI kontserni puhul, samas kui nad tegid komisjoniga enam koostööd kui see kontsern. IMI kontsernile määratud trahvi summa
vähendamist põhjendati pelgalt asjaoluga, et kontsern möönis rikkumist ning ei vaidlustanud asjaolusid, millele komisjon tugines.
Lisaks edastasid hagejad komisjonile teavet ning selgitasid või kinnitasid uurimist hõlbustanud olulisi fakte, millele komisjon
vaidlustatud otsuses tugines.
Komisjon palub selle väite tagasi lükata.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kaalutakse trahvi vähendamist koostöö eest haldusmenetluses
siis, kui selline koostöö kergendab komisjoni ülesannet rikkumine tuvastada (Üldkohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas
T‑311/94: BPB de Eendracht
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑1129, punkt 325, ning 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑338/94: Finnboard
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑1617, punkt 363).
Samuti tuleb rõhutada, et kartelliliikmete osutatud koostöö hindamise raames saab vaidluse aluseks olla üksnes komisjoni ilmselge
hindamisviga, kuna komisjonil on ulatuslik hindamisruum ettevõtja koostöö kvaliteedi ja kasu hindamisel, eeskätt teiste ettevõtjate
panusega võrreldes (Euroopa Kohtu 10. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑328/05 P: SGL Carbon
vs.
komisjon, EKL 2007, lk I‑3921, punkt 88). Siiski ei tohi komisjon selle hindamise raames rikkuda võrdse kohtlemise põhimõtet.
Lisaks tuleb tõdeda, et 1996. aasta koostööteatise punktist D 2 ilmneb, et ettevõtjale on selle teatise kohaldamine kasulik,
kui enne vastuväiteteatise saatmist esitab ta komisjonile informatsiooni, mis aitab toimepandud rikkumise olemasolu tuvastada,
või kui pärast vastuväiteteatise saamist teavitab ta komisjoni, et ta ei vaidle vastu komisjoni süüdistuste aluseks olevate
faktide sisulisele õigsusele.
Käesolevas asjas alustasid nii IMI kontsern kui hagejad koostööd pärast vastuväiteteatise saatmist. Järelikult ei saa hagejad
nõuda suuremat vähendamist kui see, mis tehti IMI kontsernile, välja arvatud siis, kui nende koostöö rikkumise tuvastamisel
hõlbustas komisjoni ülesande täitmist rohkem kui IMI kontserni koostöö.
Selles osas tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsusest tuleneb, et hagejate koostöö erineb IMI kontserni koostööst üksnes selle
poolest, et vaid hagejad „selgitasid teatavaid faktilisi üksikasju” (vaidlustatud otsuse põhjendused 809 ja 812). Lisaks tuleneb
vaidlustatud otsusest kaudselt, et komisjon leidis, et IMI kontserni ja hagejate vastava koostöö tulemuslikkus oli sarnane,
kuna kõik nad alustasid koostööd staadiumis, kus komisjon oli just tänu Muelleri, Outokumpu ja KME kontserni, Wielandi ja
Chalkori koostööle juba võimeline tuvastama kogu kõnealuse rikkumise olemasolu. Hagejad ei väida ka, et komisjon ei suutnud
nende koostöö ajal tuvastada kogu kartelli olemasolu.
Samuti tuleb toonitada, et eespool punktis 102 viidatuga sarnane avaldus, mis piirdub mõne teise ettevõtja poolt varasemas
uurimisstaadiumis komisjonile edastatud teabe kinnitamisega, ei lihtsusta komisjoni ülesannet märkimisväärselt ega ole seega
piisav, et õigustada trahvisumma vähendamist koostöö alusel (vt selle kohta Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas
T‑44/00: Mannesmannröhren-Werke
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II‑2223, punkt 301, ning 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑38/02: Groupe Danone
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II‑4407, punkt 455).
Eespool toodut arvesse võttes tuleb tõdeda, et komisjon ei ole hagejate koostöö tulemuslikkuse hindamisel teinud ilmset hindamisviga
ega ole rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, kohaldades 1996. aasta koostööteatise raames sama suurt vähendamise määra hagejatele
ja IMI kontsernile. Järelikult ei ole ka see väide põhjendatud.
Seega tuleb hagi rahuldamata jätta.
3.
Vastuhagi, mis põhineb hagejate väidetaval sooduskohtlemisel võrreldes Chalkori ja IMI kontserniga
Poolte argumendid
Komisjon leiab, et IMI kontsern ja Chalkor leidsid vastavalt oma hagiavaldustes kohtuasjades T‑18/05 ja T‑21/05, et trahvide
summa kindlaksmääramisel ei võtnud ta arvesse asjaolu, et nad ei olnud seotud SANCO kokkulepete ning WICU ja Cuprothermi kokkulepetega
ning et nad panid seega toime vähem raske rikkumise kui hagejad, Wieland ja KME kontsern. IMI kontserni ja Chalkori argumendid
tõstatavad küsimuse, kas väidetavalt on kartelliosalisi diskrimineeritud osas, milles rikkumine loeti üheks rikkumiseks.
Komisjon märgib, et kui Üldkohus peaks nõustuma IMI kontserni ja Chalkori argumentidega selles küsimuses, peaks ta oma täieliku
pädevuse raames suurendama pigem KME kontsernile, hagejatele ja Wielandile määratud trahvide summat kui vähendama IMI kontsernile
ja Chalkorile määratud trahvide summat.
Hagejad paluvad selle nõude rahuldamata jätta.
Üldkohtu hinnang
Tuleb tõdeda, et Üldkohus on oma tänastes otsustes kohtuasjas T‑18/05: IMI jt
vs.
komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ning kohtuasjas T‑21/05: Chalkor
vs.
komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) märkinud, et IMI kontsern ja Chalkor panid toime vähem raske rikkumise
kui Bolideni kontsern, KME kontsern ja Wieland ning et komisjon tegi vea, jättes trahvide summade arvutamisel selle elemendi
arvesse võtmata.
Üldkohus leidis oma täieliku pädevuse teostamisel ka, et trahvide lähtesumma, mille komisjon kindlaks määras, oli rikkumise
– mille moodustasid kartelli kolm osa kokku – raskusastmega võrreldes kohane ning et vähendada tuleb IMI kontsernile ja Chalkorile
määratud trahvide lähtesummasid, selleks et arvesse võtta asjaolu, et SANCO kokkulepete puhul ei pidanud komisjon neid vastutavateks
(eespool punktis 115 viidatud kohtuotsus IMI jt
vs.
komisjon, punktid 166, 167 ja 189, ning eespool punktis 115 viidatud kohtuotsus Chalkor
vs.
komisjon, punktid 104, 105 ja 185).
Järelikult tuleb komisjoni nõue jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Vastavalt kodukorra artikli 87 lõike 3 esimesele lõigule võib Üldkohus siiski juhul, kui osa nõudeid rahuldatakse
ühe poole, osa teise poole kasuks või kui tegemist on eriliste põhjustega, otsustada kulude jaotuse või jätta kummagi poole
kohtukulud tema enda kanda.
Käesolevas asjas on hagejad kohtuasja kaotanud poolteks, samas kui komisjon on kohtuasja kaotanud oma vastuhagi osas. Siiski
tuleb tõdeda, et kohtuasja on kaotanud peamiselt hagejad. Neil asjaoludel tuleb hagejate kanda jätta nende endi kohtukulud
ning mõista neilt välja 90% komisjoni kohtukuludest, komisjoni kanda jääb aga 10% tema enda kohtukuludest.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kaheksas koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta Euroopa Komisjoni vastuhagi rahuldamata.
3.
Jätta Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB ja Outokumpu Copper BCZ SA kohtukulud nende endi kanda ning mõista neilt
välja 90% komisjoni kohtukuludest.
4.
Jätta komisjoni kohtukuludest 90% tema enda kanda.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Wahl
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 19. mail 2010 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Vaidluse taust
1.  Haldusmenetlus
2.  Vaidlustatud otsus
Kõnealused tooted ja turud
Kõnealuse rikkumise koostisosad
Kõnealuse rikkumise kestus ja vältav laad
Trahvide summa kindlaksmääramine
Trahvide lähtesumma
–  Rikkumise raskus
–  Erinev kohtlemine
Trahvide põhisumma
Raskendavad ja kergendavad asjaolud
1996. aasta koostööteatise kohaldamine
Trahvide lõppsumma
Menetlus ja poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
1.  Nõue osaliselt tühistada vaidlustatud otsus
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
2.  Nõue vähendada trahvi summat
Väide, et aegumistähtaegu reguleerivate sätete kohaldamisel on rikutud õigusnormi
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Väide, et rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Väide, et trahvisummat on vähendatud ebapiisavalt, arvestades 1996. aasta koostööteatise raames hagejate koostööd
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
3.  Vastuhagi, mis põhineb hagejate väidetaval sooduskohtlemisel võrreldes Chalkori ja IMI kontserniga
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: inglise.