CELEX: 62009CJ0089
Tagállami kötelezettségszegés
A letelepedés szabadsága
EK 43. cikk
Közegészség
Orvosbiológiai elemző laboratóriumok működtetése
Nemzeti szabályozás, amely a nem biológus foglalkozást gyakorló tagok törzstőkében való részesedését 25%-ban korlátozza
Egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére létrehozott kettőnél több társaság tőkéjében való részesedés tilalma
A biológusok szakmai függetlenségének biztosítására irányuló cél
Az orvosbiológia területén fennálló kínálat változatosságának fenntartására irányuló cél
Koherencia
Arányosság

Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Francia Köztársaság – mivel a
biológus végzettséggel nem rendelkező személyeknek az egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére
létesített, szabad foglalkozást gyakorló korlátolt felelősségű társaságokban (a továbbiakban: szabad foglalkozást gyakorló
kft.) való részesedését a törzsbetétek és ily módon a szavazati jogok legfeljebb egynegyedében korlátozta, továbbá megtiltotta
e személyek számára, hogy egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére létesített kettőnél több társaság
tőkéjében részesedést szerezzenek – nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.

Nemzeti jogi háttér
A jogszerű vagy egyébként védelem tárgyát képező célú törvényerejű szervezeti szabályzat hatálya alá tartozó szabad foglalkozások
társasági formában történő gyakorlására vonatkozó általános nemzeti szabályozás, az 1990. december 31‑i 90‑1258. sz. törvény
(JORF 1995. január 5., 216. o.) 5. cikke ekként rendelkezik:
„A törzstőke és a szavazati jogok több mint felének – közvetlenül vagy az alábbi (4) bekezdésben említett társaság útján –
a saját tevékenységüket a társaság keretein belül gyakorló szakmabeliek tulajdonában kell állnia.
A 6. cikkben foglalt rendelkezések alkalmazásának sérelme nélkül a fennmaradó tulajdonrésznek az alábbiak tulajdonában kell
állnia:
(1) A társaság tevékenységi körébe tartozó foglalkozást gyakorló természetes vagy jogi személyek;
(2)      Tízéves időtartam alatt olyan, már semmilyen szakmai tevékenységet nem végző, természetes személyek, akik e foglalkozást vagy
foglalkozásokat a társaságon belül gyakorolták;
(3)      A fent említett természetes személyek jogutódai az előbbiek halálát követő öt éves időtartam folyamán;
(4)      Az általános adókódex 220c. A. cikkében foglalt feltételekkel létrejött társaság, ha e társaság tagjai foglalkozásukat a szabad
foglalkozást gyakorló társaságon belül gyakorolják.
(5)      Olyan személyek, akik akár bármely egészségügyi szabadfoglalkozást, akár bármely jogi vagy igazságügyi foglalkozást vagy bármely
egyéb, az 1. cikk első bekezdése szerinti szabadfoglalkozást gyakorolják, feltéve hogy ezen foglalkozások egyikének gyakorlása
a társaság tevékenységi körébe tartozik.
Államtanácsi rendelettel korlátozható azoknak az azonos foglalkozás gyakorlására létesített társaságoknak a száma, amelyekben
egy és ugyanazon természetes vagy jogi személy – a fenti (1) és (5) bekezdésben említettek közül – jogosult társasági tulajdonrészt
szerezni.
Amennyiben a jelen cikkben foglalt feltételek egyike nem teljesül, a társaságnak a jelen törvény rendelkezéseit egyéves határidőn
belül kell végrehajtania. Ennek hiányában bármely érdekelt kérheti bíróság előtt a társaság megszüntetését. A bíróság legfeljebb
hat hónapos határidőt biztosíthat a társaság számára a helyzet rendezésére. A társaságot nem lehet megszüntetni, ha az érdemi
döntéshozatal napjáig e rendezés megtörtént.
Amennyiben a fenti (3) bekezdésben említett öt év elteltével a tagok jogutódai vagy a korábbi tagok nem ruházták át a tulajdonukban
álló törzsbetéteket vagy részvényeket, a társaság ezek kifogása ellenére dönthet úgy, hogy tőkéjét törzsbetéteik vagy részvényeik
névértékének összegével csökkenti, és azokat a polgári törvénykönyv 1843‑4. cikkében  foglalt feltételekkel, rögzített áron
visszavásárolja”.
Az indokolással ellátott véleményben megjelölt határidő lejártát követően az említett cikket módosította a gazdaság modernizálásáról
szóló 2008. augusztus 4‑i 2008‑776. sz. törvény (JORF 2008. augusztus 5., 12471. o.).
Az orvosbiológiai elemzőlaboratóriumok vezetője és vezetőhelyettese szabad foglalkozásának közös gyakorlása céljából létrehozott
társaságokról szóló 1992. június 17‑i 92‑545 rendelet (JORF 1992. június 21., 8106. o.) 10. cikkében ekként rendelkezik:
„A fent hivatkozott 1990. december 31‑i törvény 5. cikke második bekezdésének (1) és (5) bekezdésében említettek körébe tartozó,
egyazon természetes vagy jogi személy kizárólag kettő, a közegészségről szóló törvénykönyv L. 753. cikke rendelkezéseinek
hatálya alá tartozó, egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére létesített társaságban szerezhet
részesedést”.
E rendelet 11. cikke ekként rendelkezik:
„Az orvosbiológiai elemzőlaboratóriumok vezetője és vezetőhelyettese szabad foglalkozásának közös gyakorlása céljából létrehozott
társaságok tőkéje legfeljebb az egynegyedet meg nem haladó mértékben állhat a fent hivatkozott 1990. december 31‑i törvény
5. cikke első bekezdésében vagy második bekezdésének (1) és (5) bekezdésében foglalt feltételeket nem teljesítő egy vagy több
személy tulajdonában.
Mindazonáltal abban az esetben, ha a szabad foglalkozást gyakorló társaság betéti részvénytársasági formában jött létre, az
1990. december 31‑i törvény 5. cikkében említetteken kívüli személyek tulajdonában álló részesedés, bár meghaladhatja a fent
jelzett egynegyed részt, semmi esetre sem érheti el a tőke felét”.

A pert megelőző eljárás
A Bizottság egy panaszt követően 2006. április 4‑én felszólító levelet intézett a Francia Köztársasághoz, mivel úgy vélte,
hogy az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó francia szabályozás egyes rendelkezései nem összeegyeztethetők az
EK 43. cikk szerinti letelepedés szabadságával, mivel korlátozzák a biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek azon
lehetőségét, hogy laboratóriumokat működtető szabad foglalkozást gyakorló kft. tőkéjében részesedést szerezzenek, és limitálják
azon, egy vagy több laboratórium közös működtetésére létesített társaságok számát, amelyekben egyazon természetes vagy jogi
személy részesedést szerezhet.
Mivel a Francia Köztársaság nem válaszolt e levélre, a Bizottság 2006. december 15‑én indokolással ellátott véleményt intézett
e tagállamhoz, amelyben felhívta, hogy az ezen indokolással ellátott véleménynek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket
az annak kézhezvételétől számított két hónapos határidőn belül hozza meg.
2007. február 14‑i válaszában a Francia Köztársaság úgy ítélte meg, hogy az említett indokolással ellátott vélemény által
érintett szabályozást igazolja a közegészség védelmének célja, valamint hogy e szabályozás az említett célhoz szükséges, és
azzal arányos.
2008. április 11‑i levelével az érintett tagállam bejelentette, hogy álláspontja megváltozott, és előadta, hogy az érintett
laboratóriumok tőkéjében való részesedésre alkalmazandó valamennyi korlátozás feloldását tervezi, néhány szigorúan meghatározott
összeférhetetlenségi eset kivételével. Állítása szerint az e reformról szóló törvény elfogadása 2008 végére vagy azt azt követő
év elejére várható, azonnali hatálybalépéssel.
Miután a Bizottság ezt követően nem kapott semmilyen további információt a vonatkozó munkálatok előrehaladásáról, 2008. november
20‑án levelet intézett a Francia Köztársasághoz, melyben az erre vonatkozó információk megküldését kérte.
2008. december 27‑i levelével az említett tagállam tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy 2008. október 22‑én egy olyan törvény
tervezetét terjesztette a nemzetgyűlés elé, amely felhatalmazza a kormányt, hogy rendelet útján hozza meg az általános orvosbiológiai
reformot célzó jogszabályi rendelkezéseket. Az említett kormány előadta, hogy e tervezetet a nemzetgyűlésnek 2009 februárja
folyamán kell megvizsgálnia, miáltal e jogszabályi szöveg végleges elfogadásának előrelátható ideje az azt követő májusra
tolódik.
Mivel a Francia Köztársaság a Bizottságnak nem nyújtotta be a szóban forgó rendelet elfogadásának menetrendjét, sem pedig
egy olyan törvénytervezetet, amelyből ezen intézménynek konkrét információk álltak volna rendelkezésére a hivatkozott kifogások
orvoslását célzó intézkedéskre vonatkozóan, a Bizottság úgy döntött, megindítja a jelen keresetet.

A Bíróság előtti eljárás
A Bíróság elnökének 2009. szeptember 14‑i végzése megengedte a Dán Királyság beavatkozását a Francia Köztársaság kérelmeinek
támogatása végett.
Miután a Dán Királyság tájékoztatta a Bíróságot arról, hogy eláll a beavatkozástól, a Bíróság elnöke 2009. november 9‑i végzésével
elrendelte e tagállam beavatkozó minőségben való törlését.
A Bíróság, eljárási szabályzata 54a. cikkének alkalmazásával, 2010. február 5‑i levelével felhívta a Francia Köztársaságot,
hogy a tárgyaláson foglaljon állást a Bizottság által a válaszában megfogalmazott azon állítással kapcsolatban, amely szerint
a francia hatóságok olyan mechanizmusokat vezetnek be, amelyek – a vagyoni és szavazati jogoknak az orvosbiológiai elemző
laboratóriumok működésére és szervezetére vonatkozó döntések tekintetében történő szétválasztásának révén – lehetővé teszik
a külső tőke számára az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás által előírt 25%‑os határt meghaladó
mértékű részesedésszerzést.
2010. március 18‑i levelében a Francia Köztársaság megküldte a Bíróságnak a 2010. március 9‑én a Bizottsághoz intézett azon
feljegyzést, amelyben eljuttatta ez utóbbi részére az orvosbiológiáról szóló, 2010. január 13‑i 2010‑49. sz. rendeletet (JORF
2010. január 15.; 819. o.), amelynek tervezetére e tagállam a pert megelőző szakasz során, illetőleg viszonválaszában hivatkozott.

A keresetről
A jelen keresetében a Bizottság lényegében két kifogást hoz fel. Egyrészt azt állítja, hogy az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra
vonatkozó szabályozás sérti az EK 43. cikket, amennyiben akként rendelkezik először is, hogy biológusi végzettséggel nem rendelkező
személy orvosbiológiai elemző laboratóriumot működtető szabad foglalkozást gyakorló kft. törzsbetéteinek és ezzel szavazati
jogainak csupán egynegyedét szerezheti meg, másrészt pedig hogy egyazon természetes vagy jogi személy nem szerezhet részesedést
kettőnél több, egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére létesített társaságban.
Pontosítani szükséges, hogy az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás a 2010‑49 rendelet elfogadása
folytán bizonyos mértékben módosult. Tekintettel arra, hogy a kötelezettségszegés megtörténtét a tagállamnak az indokolással
ellátott véleményben foglalt határidő lejártakor fennálló helyzete alapján kell megítélni, és a későbbi változásokat a Bíróság
nem veheti figyelembe (lásd különösen a C‑531/06. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet
[EBHT 2009., I‑4103. o.] 98. pontját és a C‑392/08. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet [az EBHT‑ban
még nem tették közzé] 26. pontját), a jelen ítélet e módosításokat nem veszi figyelembe.

Az első kifogásról
A felek érvei
A Bizottság azt állítja, hogy a tilalom, amely alapján biológusi végzettséggel nem rendelkező személy egy orvosbiológiai elemző
laboratóriumokat működtető szabad foglalkozást gyakorló kft. törzsbetéteinek és ezzel szavazati jogainak több mint 25%‑át
szerezze meg, amint az a 90‑1258 törvény 5. cikkének és a 92‑545 rendelet 11. cikke első bekezdésének együttes alkalmazásából
(a továbbiakban: az első kifogás tárgyát képező rendelkezések) következik, az EK 43. cikk szerinti letelepedés szabadságának
nem igazolt korlátozását valósítja meg. E korlátozás hatása különösen más tagállamokban székhellyel rendelkező jogi személyekkel
létrejövő partnerségek lehetőségének, valamint a más tagállamban székhellyel rendelkező és az első kifogás tárgyát képező
rendelkezések által előírt feltételeket nem teljesítő laboratóriumok Franciaországban való letelepedése szabadságának korlátozása.
A közegészség védelme természetesen olyan oknak tekinthető, amely igazolhatja a letelepedés szabadságának korlátozását. Ehhez
azonban az szükséges, hogy e korlátozás alkalmas legyen az általa elérni kívánt cél megvalósításának biztosítására, és ne
haladja meg az e cél megvalósításához szükséges mértéket.
A Bizottság álláspontja alátámasztásául a C‑140/03. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2005. április 21‑én hozott, látszerészeti
üzletekre vonatkozó ítéletre (EBHT 2005., I‑3177. o.) hivatkozik. Ezen ítéletében a Bíróság kimondta, hogy az ezen ügy tárgyát
képező görög szabályozás által előírt rendelkezések, amelyek nem teszik lehetővé a látszerészek számára egynél több látszerészeti
üzlet működtetését, továbbá az üzemeltető látszerésztől eltérő természetes és jogi személyek által megszerezhető törzstőke‑részesedést
50%‑ban korlátozza, ellentétes az EK 43. cikkel és EK 48. cikkel. Márpedig tagadhatatlan párhuzam áll fenn egyrészt az ezen
ítélethez vezető szabályozás, másrészt a jelen ügyben az első kifogás tárgyát képező rendelkezések között.
A Bizottság álláspontja szerint közegészségi okokból igazoltnak tűnik annak előírása, hogy a betegekkel fennálló jogviszony
keretében az orvosbiológiai elemzéseket kellő szakképzettséggel rendelkező, kompetens személyzet végezze. Ezzel szemben az
orvosbiológiai laboratóriumok tulajdonlásán vagy üzemeltetésén alapuló jogviszonyokban ilyen szakképesítések előírása nem
tűnik arányosnak.
Válaszában a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Bíróság által a gyógyszertárak tőkéjében való részesedés korlátozására vonatkozó
ítéletekben kialakított megoldás (a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet, valamint a C‑171/07.
és C‑172/07. sz., Apothekerkammer des Saarlandes és társai egyesített ügyekben 2009. május 19‑én hozott ítélet [EBHT 2009.,
I‑4171. o.]), amely ítéleteket a Bíróság a keresetlevél, valamint a válasz jelen ügyben való benyújtását követően hozta, nem
alkalmazható az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra. Ezen ítéletekben a Bíróság a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország
ügyben hozott ítéletben foglalt megközelítéstől eltérő megközelítést alkalmazott. Úgy vélte ugyanis, hogy a letelepedés szabadságával
nem ellentétesek az olyan, az olasz és német jogszabályokhoz hasonló szabályozások, amelyek a gyógyszertárak tulajdonlását
és azok üzemeltetését kizárólag a gyógyszerészek számára tartja fenn. Ez az értékelés jól magyarázható a gyógyszerek igen
sajátos jellegével.
Márpedig az orvosbiológiai tevékenységeket kizárólag orvosi rendelvény alapján, és ebből következően mind a közegészségügy
védelme, mind az egészségügyi rendszer költségeinek ellenőrzése tekintetében nagyobb garanciával végzik. E tevékenységek orvosi
rendelvény általi keretek közé szorítása vonatkozik úgy az elvégzendő vizsgálatok jellegére, mint azok mennyiségére.
A Bizottság azt állítja továbbá, hogy az orvosbiológiai ágazatot a jelentős pénzügyi támogatások iránti igény jellemzi, amely
megkülönbözteti többek között a gyógyszertárak ágazatától, és a közegészség védelmének az első kifogás tárgyát képező rendelkezések
által követett célja nem valósult meg, mivel e rendelkezések nem engedték olyan vállalatcsoportok létrehozását, amelyek a
minőségi szolgáltatás nyújtásához szükséges beruházások megvalósítását lehetővé tennék. E rendelkezések olyan vállalkozások
alapítását sem teszik lehetővé, amelyek kellően nagyok a méretgazdaságosság megvalósításához, amely a vizsgálatok költségei,
következésképpen pedig azok átvállalása tekintetében pozitív hatást gyakorolhat.
Egyébként a biológusok döntési joguk gyakorlása során fennálló függetlensége, aminek biztosítására az első kifogás tárgyát
képező rendelkezések irányulnak, a letelepedés szabadságát kevésbé korlátozó intézkedések útján is megőrizhető.
A Bizottság azt állítja továbbá, hogy az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás nem koherens. Noha az
első kifogás tárgyát képező rendelkezések által bevezetett rendszer a laboratórium vezetőjének kettős, üzemeltetői és biológusi
szerepén nyugszik, az, hogy a laboratórium helyiségeiben annak nyitvatartási idejében ténylegesen jelen legyen egy biológus,
nem követelmény. A Bizottság arra hivatkozik továbbá, hogy a francia hatóságok olyan mechanizmusokat vezetnek be, amelyek
– a vagyoni és szavazati jogoknak az orvosbiológiai elemző laboratóriumok működésére és szervezetére vonatkozó döntések tekintetében
történő szétválasztásának révén – lehetővé teszik a külső tőke számára az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó
szabályozás által előírt 25%‑os határt meghaladó mértékű részesedésszerzését.
Noha a pert megelőző eljárás folyamán a Francia Köztársaság osztotta a a Bizottság azon szándékát, hogy megszüntesse a biológusi
végzettséggel nem rendelkező személyek tőkerészesedésére vonatkozó korlátozást, e tagállam arra hivatkozik válaszában, hogy
az a tilalom, mely szerint biológusi végzettséggel nem rendelkező személy orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtető
szabad foglalkozást gyakorló kft. törzsbetéteinek és ezzel szavazati jogainak legfeljebb egynegyedét szerezheti meg, összeegyeztethető
az EK 43. cikkel.
Az említett tagállam, az orvosbiológiának az egészségügyi rendszerben elfoglalt központi helyére hivatkozva, hangsúlyozza,
hogy az orvosbiológiai vizsgálat három szakaszból áll, egy elemzést megelőző szakaszból, amelyben az egészségügyi személyzet
találkozik a beteggel, és elvégzi a szükséges mintavételeket; egy elemző szakaszból, amely tisztán technikai jellegű, és az
elemzések elvégzéséből áll; valamint egy elemzést követő szakaszból, amely során az elemzések eredményeit értékelik a páciens
személyi kartonja alapján. Márpedig a Franciaországban bevezetett rendszer, ellentétben a más tagállamokban hatályos rendszerekkel,
amelyekben a biológus lényegében technikai szerepet tölt be, azt követeli meg, hogy ez a három különböző szakasz alapvetően
egységes és elválaszthatatlan legyen, ami a francia hatóságok azon döntésének eredménye, hogy a biológust jelentősebb gyógyászati
jellegű szereppel ruházzák fel. A biológusok, akiknek 75%‑a gyógyszerész, vagy olyan orvos, aki alapképzését orvosbiológiai
szakképzéssel egészítette ki, ugyancsak jelen vannak az elemzést megelőző szakaszban, amelynek során találkoznak a beteggel.
Ehhez hasonló módon az elemzést követő szakaszban értékelik az eredményeket, ezekről tájékoztatják a beteget, és a beteg orvosával
együtt részt vehetnek a terápia megválasztásában, illetve amennyiben szükséges, a kapott eredmények függvényében kiegészítő
vizsgálatokat végezhetnek.
A Francia Köztársaság arra is emlékeztet, hogy az EK 152. cikk (5) bekezdés értelmében a közegészségügy terén való közösségi
fellépés során teljes mértékben tiszteletben kell tartani a tagállamoknak az egészségügyi szolgáltatások és az orvosi ellátás
szervezésére és nyújtására vonatkozó hatáskörét.
Még ha feltételezzük is, hogy az első kifogás tárgyát képező rendelkezések korlátozzák a letelepedés szabadságát, e korlátozást
mindazonáltal a közegészség védelme céljához kapcsolódó nyomós közérdek igazolja. E rendelkezések ugyanis állampolgárság alapján
történő hátrányos megkülönböztetés nélkül alkalmazandók, és a biológusok függetlenségének megőrzésére irányulnak, megakadályozva
azt, hogy az általuk hozott döntéseket gazdasági jellegű, és ne a közegészséghez kapcsolódó megfontolások vezéreljék. Az említett
rendelkezések lehetővé teszik a kívánt cél elérését, mivel az a személy, aki egy laboratórium tőkéjében többségi részesedéssel
rendelkezik, szükségszerűen befolyásolja azokat a döntéseket, amelyeket a biológusok a betegek vonatkozásában hozhatnak. Ugyanezen
rendelkezések arányosak is e céllal. Ugyanis, mivel a biológusnak, aki a laboratórium alkalmazottja, a biológusi végzettséggel
nem rendelkező munkáltató utasításait kell teljesítenie, nem kizárt, hogy arra kényszerül, hogy a laboratórium gazdasági érdekét
helyezze előtérbe a közegészséghez kapcsolódó követelményekkel szemben.
A Francia Köztársaság úgy véli, hogy a Bíróság fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben követett, látszerészi
tevékenységre vonatkozó gondolatmenete nem alkalmazható az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra. A látszerészeti üzlettel
szemben e laboratóriumok olyan gyógyászati jellegű aktusokhoz és döntéshozatalokhoz járulnak hozzá, amelyek kockázatot jelenthetnek
a betegek egészségére.
Az említett tagállam álláspontja szerint az orvosbiológia sajátos jellemzőire, valamint e tevékenység franciaországi rendszerére
tekintettel a jelen ügyben inkább a Bíróság által a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország, valamint Apothekerkammer
des Saarlandes és társai egyesített ügyekben hozott ítéletekben a gyógyszerészeti ágazat vonatkozásában kimondott elveket
kell alkalmazni.
Ezen ítéletek szerint a tagállamok a számukra arra vonatkozóan elismert mérlegelési mozgástér keretein belül, hogy milyen
szinten óhajtják biztosítani a közegészség védelmét, és azt milyen módon kívánják megvalósítani, úgy is vélhetik, hogy a gyógyszerészek
által üzemeltetett gyógyszertáraktól eltérően a gyógyszertárak gyógyszerészi képesítéssel nem rendelkező személyek által történő
üzemeltetése kockázatot jelenthet a közegészségügy vonatkozásában, mivel az ilyen típusú üzemeltetés keretén belül nem biztosítottak
a nyereségre való törekvést fékező elemek. Márpedig a biológusok olyan gyógyászati jellegű aktusokhoz és döntéshozatalokhoz
járulnak hozzá, amelyek, a gyógyszerek patikában dolgozó gyógyszerészek által történő kiadásához hasonlóan, kockázatot jelenthetnek
a közegészségre.
A Francia Köztársaság szintén úgy véli, hogy a Bizottság nem szolgáltat bizonyítékot a tekintetben, hogy az orvosbiológiai
elemző laboratóriumokat üzemeltető szabad foglalkozást gyakorló kft. tőkéjének megnyitása szükségszerűen e vállalatok csoportjának
létrejöttéhez vezet, amit az első kifogás tárgyát képező rendelkezések nem tesznek lehetővé. Ezenkívül a laboratóriumok és
az esetleges méretgazdaságosság rendszere nem lehet hatással az elemzések költségeinek átvállalására, főként azon ténynél
fogva, hogy ezen átvállalás összege, amelyet az állam rögzít minden egyes orvosbiológiai vizsgálat tekintetében, valamennyi
laboratórium esetében azonos, az elvégzett vizsgálat tényleges költségétől függetlenül.
Egyébként az első kifogás tárgyát képező rendelkezések arányosak, mivel azok a befektetők, akik nem rendelkeznek biológus
végzettséggel, azért még részesedést szerezhetnek, legfeljebb 25% mértékben, egy orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtető
szabad foglalkozást gyakorló kft. tőkéjében. Egy ilyen vállalkozásban ugyanis a legfontosabb döntésekhez a törzsbetétek legalább
háromnegyedét képviselő tagok többségi szavazatára van szükség. Következésképpen ez a – legfeljebb 25%‑os – részesedés egyensúly
megteremtését teszi lehetővé a letelepedés szabadságának tiszteletben tartása és a biológusok függetlenségének megőrzésére
irányuló cél között.
Ezen túl a letelepedés szabadságát kevésbé korlátozó intézkedések, amelyekre a Bizottság hivatkozik, nem elégségesek a közegészség
védelme elérni kívánt szintjének biztosításához.
Végezetül az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás koherenciájával kapcsolatban a Francia Köztársaság
úgy véli különösen, hogy a feladatok személyes ellátásának kötelezettsége, amely a biológusokat a közegészségről szóló törvénykönyv
L. 6221‑9 cikkének értelmében terheli, valóban a biológus tényleges laboratóriumi jelenlétét követeli meg.
Ami a Bizottság válaszában megfogalmazott azon kijelentést illeti, mely szerint a nemzeti hatóságok olyan mechanizmusokat
vezetnek be, amelyek – a vagyoni és szavazati jogoknak az orvosbiológiai elemző laboratóriumok működésére és szervezetére
vonatkozó döntések tekintetében történő szétválasztásának révén – lehetővé teszik a külső tőke számára az orvosbiológiai elemző
laboratóriumokra vonatkozó szabályozás által előírt 25%‑os határt meghaladó mértékű részesedésszerzést, az említett tagállam
kifejtette a tárgyaláson, hogy ez a megállapítás valójában olyan helyzetekre vonatkozik, amelyekben a francia hatóságok azonos
módon kezelik a más tagállamokban orvosbiológiai elemző laboratóriumokat irányító jogi személyeket az olyan biológusokkal,
akik a francia jog alapján jogi személynek minősülnek, és ekként lehetővé teszik számukra, hogy a Franciaországban laboratóriumokat
üzemeltető szabad foglalkozást gyakorló kft.‑k tőkéjében többségi részesedést szerezzenek.
A Bíróság álláspontja
–       Előzetes észervételek
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy úgy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, mint az EK 152. cikk (5) bekezdéséből az
következik, hogy az uniós jog nem érinti a tagállamoknak a társadalombiztosítási rendszereik kialakítására, különösen az egészségügyi
szolgáltatások és az orvosi ellátás szervezésére és nyújtására vonatkozó rendelkezések meghozatalára vonatkozó hatáskörét.
Mindazonáltal e hatáskörük gyakorlása során a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogot, különösen a Szerződésnek
az alapvető mozgászabadságokra vonatkozó rendelkezéseit, ideértve az EK 43. cikk szerinti letelepedés szabadságát. E rendelkezések
értelmében e szabadságoknak az egészségügyi ellátások terén történő gyakorlásával szemben a tagállamok nem írhatnak elő és
tarthatnak fenn nem igazolt korlátozásokat (lásd ebben az értelemben a C‑169/07. sz. Hartlauer‑ügyben 2009. március 10‑én
hozott ítélet [EBHT 2009., I‑1721. o.] 29. pontját; a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 35. pontját,
a fent hivatkozott Apothekerkammer des Saarlandes és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 18. pontját, valamint a C‑570/07.
és C‑571/07. sz., Blanco Pérez és Chao Gómez egyesített ügyekben 2010. június 1‑jén hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették
közzé] 43. pontját).
Ily módon e kötelezettség betartásának értékelésekor figyelembe kell venni azt a tényt, hogy az emberek egészsége és élete
az első helyen áll a Szerződés által oltalmazott javak és érdekek között, és a tagállamok feladata eldönteni, hogy milyen
szinten óhajtják biztosítani a közegészség védelmét, és azt milyen módon kívánják megvalósítani. Ez a szint tagállamonként
változhat, ezért a tagállamok részére bizonyos mérlegelési mozgásteret kell engedni (lásd ebben az értelemben a C‑141/07. sz.,
Bizottság kontra Németország ügyben 2008. szeptember 11‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑6935. o.] 51. pontját, a fent hivatkozott
Apothekerkammer des Saarlandes és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 19. pontját, valamint a fent hivatkozott Blanco
Pérez és Chao Gómez ügyben hozott ítélet 44. pontját).
Azt kell megvizsgálni tehát, hogy a tilalom, amely alapján biológus végzettséggel nem rendelkező személy orvosbiológiai elemző
laboratóriumot működtető szabad foglalkozást gyakorló kft. törzsbetéteinek és ezzel szavazati jogainak legfeljebb 25%‑át szerezheti
meg, a letelepedés szabadságának az EK 43. cikk szerinti korlátozását valósítja‑e meg, illetve hogy adott esetben e korlátozás
igazolt‑e.
–       A letelepedés szabadsága korlátozásának fennállásáról
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 43. cikkel ellentétes minden olyan nemzeti intézkedés, amely – legyen bár állampolgárságon
alapuló hátrányos megkülönböztetés nélkül alkalmazandó – alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a Szerződés
által biztosított letelepedési szabadságnak a közösségi állampolgárok általi gyakorlását (lásd többek között a C‑299/02. sz.,
Bizottság kontra Hollandia ügyben 2004. október 14‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑9761. o.] 15. pontját, a fent hivatkozott
Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet 27. pontját, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben
hozott ítéletének 43. pontját).
Ilyen összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a „korlátozás” EK 43. cikk szerinti fogalma magában foglalja a tagállam
által elfogadott olyan intézkedéseket, amelyek bár megkülönböztetés nélkül alkalmazandók, befolyásolják a más tagállamok vállalkozásainak
piacra jutását, és így akadályozzák az Unión belüli kereskedelmet (lásd ebben az értelemben a C‑442/02. sz. CaixaBank France
ügyben 2004. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑8961. o.] 12. pontját és a C‑518/06. sz., Bizottság kontra Olaszország
ügyben 2009. április 28‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑3491. o.] 64. pontját).
Egyrészt meg kell állapítani, hogy az első kifogás tárgyát képező rendelkezések annak megtiltásával, hogy biológusi végzettséggel
nem rendelkező személy orvosbiológiai elemző laboratóriumot működtető szabad foglalkozást gyakorló kft. törzsbetéteinek és
ezzel szavazati jogainak több mint 25%‑át szerezze meg, korlátozzák más tagállamban letelepedett, biológusi végzettséggel
nem rendelkező természetes vagy jogi személyek lehetőségeit, hogy az ilyen társaság törzstőkéjében részesedést szerezzenek.
Másrészt e rendelkezések visszatartanak attól, sőt akadályozzák, hogy a szabad foglalkozást gyakorló kft. formájában letelepedjenek
Franciaországban olyan gazdasági szereplők, akiknek székhelye más tagállamban van, amely tagállamban az e rendelkezések által
a tözstőkéből való részesedés aránya tekintetében előírt követelményeket nem teljesítő laboratóriumokat üzemeltetnek. E rendelkezéseknek
így az a hatása, hogy megzavarják és kevésbé vonzóvá teszik az említett gazdasági szereplők tevékenységének Franciaország
területén való, állandó telephelyről történő történő gyakorlását, továbbá befolyásolják ugyanezen személyeknek az orvosbiológiai
elemzések piacára való jutását.
A más tagállamokban székhellyel rendelkező, orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtető társaságok, amelyek tőkéjében
biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek 25%‑ot meghaladó részesedést szereztek, arra kényszerülhetnek, hogy a Franciaországban,
szabad foglalkozást gyakorló kft. formájában történő letelepedésük érdekében a társaságokon belül kiigazítsák a törzstőkéjükből
való szokásos részesedések arányait.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az első kifogás tárgyát képező rendelkezések a letelepedés szabadsága EK 43. cikk
szerinti korlátozását valósítják meg.
–       A letelepedés szabadsága korlátozásának igazolásáról
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a letelepedés szabadságának állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés nélkül
történő korlátozása nyomós közérdekkel igazolható azzal a feltétellel, hogy alkalmas az általa elérni kívánt cél megvalósításának
biztosítására, és nem haladja meg az e cél megvalósításához szükséges mértéket (lásd a fent hivatkozott Hartlauer‑ügyben hozott
ítélet 44. pontját, a fent hivatkozott Apothekerkammer des Saarlandes és társai ügyben hozott ítélet 25. pontját, valamint
a Blanco Pérez és Chao Gómez ügyben hozott ítélet 61. pontját).
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy az első kifogás tárgyát képező rendelkezések állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés
nélkül alkalmazandók.
Először is, amint azt a Bíróság már elismerte, a közegészség védelme azon nyomós közérdekek közé tartozik, amelyek igazolhatják
a Szerződés által biztosított mozgásszabadságok – mint például a letelepedés szabadsága – korlátozásait (lásd többek között
ebben az értelemben a fent hivatkozott Hartlauer‑ügyben hozott ítélet 46. pontját, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra
Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet 51. pontját).
Ilyen összefüggésben az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy az orvosi ellátás minőségének fenntartására irányuló cél
az EK 46. cikkben előírt egyik eltérésnek tekinthető, amennyiben hozzájárul a magas szintű közegészség‑védelem megvalósításához
(lásd ebben az értelemben a C‑385/99. sz., Müller‑Fauré és van Riet ügyben 2003. május 13‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑4509. o.]
67. pontját, valamint a  C‑496/01. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2004. március 11‑én hozott ítélet [EBHT 2004.,
I‑2351. o.] 66. pontját).
Másodsorban az szükséges még, hogy az első kifogás tárgyát képező rendelkezések alkalmasak legyenek e cél megvalósításának
biztosítására.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy fontos, hogy amikor bizonytalanság áll fenn a közegészséget érintő kockázatok fennállását
vagy azok jelentőségét illetően, akkor a tagállam annak bevárása nélkül meghozhassa a védőintézkedéseket, hogy e kockázatok
ténylegessége teljes mértékben bizonyításra került volna. Egyébiránt a tagállamok meghozhatják azokat az intézkedéseket, amelyek
amennyire csak lehetséges, csökkentik a közegészségre gyakorolt kockázatot (lásd ebben az értelemben a C‑170/04. sz., Rosengren
és társai ügyben 2007. június 5‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑4071. o.] 49. pontját, a fent hivatkozott Bizottság kontra
Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet 54. pontját, valamint a fent hivatkozott Blanco Pérez és Chao Gómez ügyben
hozott ítélet 74. pontját).
Az ügy irataiból az következik, hogy az orvosbiológiai ágazat sajátos jelleget mutat, és hogy – amint arra a Francia Köztársaság
hivatkozik –kiemelt helyet foglal el az ellátások rendszerében. Ugyancsak nem vitatott, hogy e tagállamban a biológus gyógyászati
szerephez jut az elemzést megelőző és az elemzést követő szakaszban.
Amint azt a főtanácsnok indítványának 83. és 84. cikkében megállapította, hasonlóan ahhoz, hogy ha a gyógyszerész nem megfelelő
gyógyszert ad át a vevőnek, az súlyos következményeket okozhat, az, ha az orvosbiológiai elemzés szolgáltatását nem megfelelő
módon, késve vagy hibásan végzik, ugyancsak többek között a diagnózissal vagy a kezeléssel kapcsolatos hibákhoz vezethet.
Ezenkívül a gyógyszerek túladagolásához vagy helytelen alkalmazásához hasonlóan az akár mennyiségi, akár minőségi szempontból
nem megfelelő módon végzett orvosbiológiai elemzés szükségtelen költségeket eredményezhet a társadalombiztosítási rendszer,
és következésképpen az állam számára.
Következésképpen úgy tűnik, az akár mennyiségi, akár minőségi szempontból nem megfelelő módon végzett orvosbiológiai elemzés
egy, gyógyszerek nem megfelelő kiadásához hasonló kockázatot jelent a közegészség számára, amit a Bíróságnak alkalma nyílt
megvizsgálni a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítéletében, valamint a fent hivatkozott
Apothekerkammer des Saarlandes és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben. Ezzel szemben az említett kockázat nem tűnik
hasonlónak ahhoz a kockázathoz, amelyet látszerészeti cikkek – a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott
ítélet tárgyát képező – téves vagy nem megfelelő kiadása jelent. Az ilyen kiadás persze járhat negatív következménnyel a betegre
nézve, a Bizottság mindazonáltal nem bizonyította, hogy e kockázat eléri azon kockázat súlyosságát, mint amelyet az orvosbiológiai
elemzések téves vagy nem megfelelő végzése jelent.
E kijelentéseket nem kérdőjelezheti meg a Bizottság azon érve, mely szerint az orvosbiológiai elemzések kizárólag orvosi rendelvény
alapján végezhetők, ami megkülönbözteti őket a gyógyszerektől, és nagyobb garanciát nyújt úgy a közegészség védelme, mint
a költségek egészségügyi rendszere általi ellenőrzése tekintetében.
Egyrészt ugyanis a Francia Köztársaság hangsúlyozta a tárgyaláson, anélkül hogy a Bizottság vitatta volna, hogy az orvosbiológiai
elemzésekhez hasonlóan a gyógyszerek jelentős többsége is orvosi rendelvényre kapható a gyógyszertárakban. Másrészt a fenti
hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítéletben (90. pont) és az Apothekerkammer des Saarlandes
és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben (60. pont) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a gyógyászati céllal felírt vagy
alkalmazott gyógyszerek súlyosan károsíthatják az egészséget, amennyiben szükségtelenül vagy helytelen módon alkalmazzák őket.
Tehát úgy tűnik, a rendelvény esetleges megléte nem hárítja el a közegészség tekintetében a gyógyszerek téves vagy nem megfelelő
kiadásából eredően fennálló kockázatot.
Ugyanez érvényes az orvosbiológiai elemzésekre. A Francia Köztársaság által nyújtott magyarázatokból az következik, hogy noha
ezen elemzések orvosi rendelvény tárgyát képezik, a biológusnak jelentős szerepe van annak garantálásában, hogy a kért elemzést
helyes módon végzik és értelmezik, és hogy következésképpen a felíró orvos az említett elemzés eredményeinek alapján megfelelő
kezelést választ. E vonatkozásban egyébiránt meg kell állapítani, hogy a közegészségről szóló törvénykönyv L. 6211‑1. cikke
az indokolással ellátott véleményben megjelölt határidő lejártakor hatályos változatának értelmében az orvosbiológiai elemzéseket
a laboratóriumok vezetői és vezetőhelyettesei felelőssége mellett végezték, lévén e személyek a laboratóriumok tevékenységét
ellenőrző biológusok. A biológusok szerepének jelentőségét növeli továbbá egyrészt az, a Francia Köztársaság által hivatkozott
lehetőség, hogy a beteg orvosi rendelvény hiányában is felkereshet egy laboratóriumot bizonyos orvosbiológiai elemzések elvégzése
céljából, másrészt a Franciaországban általában létrejövő párbeszéd a felíró orvos és a biológus között, mivel ezen utóbbi,
amennyiben szükséges, végezhet az orvosi rendelvényt kiegészítő vizsgálatokat.
Úgy tűnik, a Bizottság azon érveit, melyek szerint egyrészt az orvosbiológiai ágazatot, a gyógyszertárak ágazatához képest,
a jelentős pénzügyi támogatások iránti igény is jellemzi, másrészt a közegészség védelmének az első kifogás tárgyát képező
rendelkezések által követett célja nem valósult meg, mivel e rendelkezések nem engedték olyan vállalatcsoportok létrehozását,
amelyek a nyújtott szolgáltatások minőségének biztosításához szükséges beruházások, valamint esetlegesen méretgazdaságosság
megvalósítását tennék lehetővé, amelyek a vizsgálatok költségeire, következésképpen pedig az orvosbiológiai elemzések átvállalására
pozitív hatást gyakorolhatnak, valójában nem erősítik meg a Bizottság által alátámasztásul hivatkozott iratok, és azok csupán
feltételezéseken nyugszanak.
A Francia Köztársaság e vonatkozásban kifejtette, hogy az orvosbiológiai elemzések átvállalásának összege alapvetően azon
díj függvénye, amelyet a tagállam valamennyi elemzési szolgáltatás megtérítése tekintetében meghatároz, mivel ez a díj, a
szolgáltatás tényleges költségétől függetlenül, azonos minden laboratórium vonatkozásában. Márpedig a Bizottság nem bizonyította,
hogy ezen átvállalás és az orvosbiológiai elemző laboratóriumokat üzemeltető társaságok törzstőkéjében való részesedésre vonatkozó
szabályok között kapcsolat állna fenn.
Úgy tűnik tehát, hogy a Bizottság nem bizonyította kellő módon, hogy az említett társaságok tőkéjének a külső tőke számára
történő megnyitása az orvosbiológiai elemző laboratóriumok pénzügyi támogatása tekintetében az általa hivatkozott pozitív
hatásokhoz vezetne.
Következésképpen, tekintettel egyrészt a gyógyszerészeti ágazat és az orvosbiológiai elemzések ágazata között a közegészséget
érintő kockázatok szempontjából fennálló hasonlóságokra, másrészt arra, hogy a Bizottság állításával ellentétben e két ágazat
valójában nem különböztethető meg egymástól sem az orvosi rendelvények, sem pedig a pénzügyi támogatásra vonatkozó igények
tárgyában tett megállapítások fényében, úgy tűnik, a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én
hozott ítéletben és a fent hivatkozott Apothekerkammer des Saarlandes és társai egyesített ügyekben hozott ítéletekben a gyógyszertárak
tőkéjében való részesedésre vonatkozó korlátozásokkal kapcsolatban kimondott elvek a jelen ügyre teljességgel alkalmazhatók.
Tehát, tekintettel a tagállamok számára elismert azon jogra, hogy maguk határozzák meg a közegészség védelmének általuk elérni
kívánt szintjét, el kell fogadni, hogy azt is előírhatják, hogy az orvosbiológiai elemzéseket olyan biológusok végezzék, akik
tényleges szakmai függetlenséggel rendelkeznek. A tagállamok hozhatnak olyan intézkedéseket is, amelyek alkalmasak e függetlenség
sérelmének kockázatát kizárni vagy csökkenteni, amennyiben az említett sérelem olyan jellegű lenne, hogy befolyásolhatná a
közegészséget és az egészségügyi szolgáltatások minőségi színvonalát (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság
kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet 19. pontját, valamint a fent hivatkozott Apothekerkammer des Saarlandes
és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 35. pontját).
A biológusoktól eltérően a biológus végzettséggel nem rendelkező személyeknek
per definitionem
nincs a biológusokéval egyenértékű képzettsége, tapasztalata és felelőssége. E körülményekre tekintettel azt kell megállapítani,
hogy az ő esetükben nincsenek meg ugyanazok a garanciák, mint amelyeket a biológusok nyújtanak (lásd ebben az értelemben a
fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet 62. pontját és a fent hivatkozott Apothekerkammer
des Saarlandes és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 38. pontját).
Következésképpen a tagállamok a fenti 42. pontban hivatkozott mérlegelési mozgástér keretein belül úgy is vélhetik, hogy az,
ha egy ilyen társaság törzsbetétei és szavazati jogai több mint 25%‑át biológusi végzettséggel nem rendelkező személy szerzi
meg, kockázatot jelenthet a közegészségügyre, különösen az orvosi ellátás minőségére. E vonatkozásban meg kell állapítani,
hogy a Francia Köztársaság által nyújtott és a Bizottság által sem vitatott magyarázatok értelmében a szabad foglalkozást
gyakorló kft.‑n belül hozott legfontosabb döntésekhez a tözstőke legalább háromnegyedét képviselő tagok többségi szavazatára
van szükség. Következésképpen amennyiben biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek a törzsbetétek és szavazati jogok
több mint 25%‑át megszerzik, az ilyen döntésekre kétségtelen befolyással lehetnek.
A Bizottság azt állítja továbbá, hogy az első kifogás tárgyát képező rendelkezések bizonyos, az ezen cél elérésének módját
jellemző inkoherencia folytán nem teszik lehetővé a közegészség védelme céljának elérését. Megállapítja különösen, hogy az
orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás nem írja elő, hogy biológus ténylegesen legyen jelen a laboratórium
helyiségeiben annak nyitvatartási ideje alatt, és a francia hatóságok olyan mechanizmusokat vezetnek be, amelyek – a vagyoni
és szavazati jogoknak az orvosbiológiai elemző laboratóriumok működésére és szervezetére vonatkozó döntések tekintetében történő
szétválasztásának révén – lehetővé teszik a külső tőke számára az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás
által előírt 25%‑os határt meghaladó mértékű részesedésszerzést.
E tekintetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a nemzeti szabályozás csak akkor alkalmas az
elérni kívánt cél megvalósításának biztosítására, ha ténylegesen is megfelel az utóbbi koherens és szisztematikus megvalósítására
irányuló igénynek (lásd a C‑338/04., C‑359/04. és C‑360/04. sz., Placanica és társai egyesített ügyekben 2007. március 6‑án
hozott ítélet [EBHT 2007., I‑1891. o.] 53. és 58. pontját, a fent hivatkozott Hartlauer‑ügyben hozott ítélet 55. pontját,
valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet 66. pontját).
A jelen ügyben, noha az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás az indokolással elátott véleményben megjelölt
határidő lejártakor természetesen nem írt elő olyan kötelezettséget, hogy állandóan legyen jelen biológus a laboratórium helyiségeiben
annak nyitvatartási ideje alatt, ettől még e szabályozás tartalmaz bizonyos, a Francia Köztársaság által hivatkozott rendelkezést,
amelyek valójában a laboratórium tevékenységének a laboratórium vezetője és vezetőhelyettese – akik az e tevékenységért felelősséget
viselő biológusok – általi tényleges ellenőrzését írják elő.
Ugyanis, amint az a jelen ítélet 61. pontjában megállapítást nyert, a közegészségről szóló törvénykönyv L. 6211‑1. cikkének
értelmében az orvosbiológiai elemzéseket kizárólag orvosbiológiai elemző laboratóriumokban, a laboratóriumok vezetői és vezetőhelyettesei
felelőssége mellett végzik. Ezen utóbbi személyeknek e törvénykönyv L. 6221‑9. cikkének értelmében személyesen és ténylegesen
kell feladataikat ellátniuk.
E követelmények fényében az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozást nem lehet úgy tekinteni, mint amely
a közegészség védelme hivatkozott céljának nem felel meg koherensen és szisztematikusan azon egyetlen oknál fogva, hogy nem
ír elő olyan kötelezettséget, hogy állandóan legyen jelen biológus a laboratórium helyiségeiben annak nyitvatartási ideje
alatt.
Ami a Bizottság által válaszában előadott azon érvet illeti, amely szerint vannak olyan helyzetek, amelyekben a biológusi
végzettséggel nem rendelkező személyek részesedésére vonatkozó 25%‑os korlátozást ténylegesen megkerülték a pénzügyi részesedés
és a szavazati jogok mértékét szétválasztó bizonyos mechanizmusok révén, ebből sem vonható le az a következtetés, hogy a szóban
forgó szabályozás ne lenne koherens.
A Francia Köztársaság által a tárgyaláson nyújtott magyarázatokból az következik ugyanis, hogy a valóságban olyan helyzetekről
van szó, amelyekben a francia hatóságok azonos módon kezelik a más tagállamokban orvosbiológiai elemző laboratóriumokat irányító
jogi személyeket az olyan biológusokkal, akik a francia jog alapján jogi személynek minősülnek, és ekként lehetővé teszik
számukra, hogy a Franciaországban laboratóriumokat működtető szabad foglalkozást gyakorló kft. tőkéjében többségi részesedést
szerezzenek. E magyarázatokból az is következik, hogy noha egy ilyen szabad foglalkozást gyakorló kft. tőkéjének legalább
75%‑ában biológusok tulajdonában kell lennie, ezek lehetnek úgy természetes személyek, mint az e szakemberekkel azonos módon
kezelt jogi személyek. Mivel az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás lehetővé teszi, hogy a biológusi
tevékenységet társaságok is gyakorolhassák, a francia hatóságok azzal, hogy engedélyezik más tagállamban orvosbiológiai elemző
laboratóriumokat működtető jogi személyek számára, hogy egy, orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtető szabad foglalkozást
gyakorló kft. törzsbetéteinek és szavazati jogainak több mint 25%‑át megszerezzék, mindössze ugyanazon jogokat biztosítják
e jogi személyek részére, mint amelyeket a francia jog a jogi személynek minősülő biológusok számára elismer. Amint azt a
Francia Köztársaság kifejtette, e tagállam mindössze tiszteletben tartja az uniós jogot.
Az a körülmény, hogy az olyan más tagállamokban orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtető jogi személyek tőkéje, amelyekben
nem alkalmazandó korlátozás biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek tőkében való részesedése tekintetében, többségében
vagy akár kizárólagosan állhat biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek, például pénzügyi befektetők tulajdonában,
nem elegendő annak megállapításához, hogy az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás nem koherens. E
jogi személyek ugyanis jogszerűen gyakorolják a biológusi tevékenységet az említett tagállamokban, és ezáltal őket a francia
jog értelmében jogi személyként elismert biológusokkal azonos módon kell kezelni.
A Francia Köztársaság kifejtette továbbá a tárgyaláson, hogy noha az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás
bizonyos esetekben megengedi a szabad foglalkozást gyakorló kft.‑ktől eltérő társaságtípusok számára a tőkéből és a szavazati
jogokból történő részesedés szétválasztását, ezt a lehetőséget csupán azért írja elő, hogy lehetővé tegye a nem az e társaságok
által üzemeltetett orvosbiológiai elemző laboratóriumokban működő biológusok számára, hogy e társaságok tőkéjében többségi
részesedést szerezzenek. Következésképpen itt egy olyan – az orvosbiológiai elemző laboratóriumok üzemeltetésére alkalmas
más társaságokhoz képest különös – szabályról van szó, amely az említett laboratóriumokban dolgozó, illetve a nem ilyen laboratóriumokban
dolgozó biológusok közötti kapcsolatot veszi tekintetbe, és amely nem teszi kérdésessé a biológusi végzettséggel nem rendelkező
személyek tőkéből való részesedésének 25%‑os korlátozását.
Végezetül meg kell állapítani, hogy a tárgyalás során feltett kérdésre válaszul a Francia Köztársaság pontosította, hogy az
egyedüli olyan, orvosbiológiai elemző laboratóriumok működtetésére alkalmas társaságtípus, amely tőkéjében engedélyezett a
biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek 25%‑ot meghaladó részesedése, a betéti részvénytársaság. Ez ilyen társaság
tőkéjében ugyanis a biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek legfeljebb 49%‑ban szerezhetnek részesedést. Ez a körülmény,
amelyre a Bizottság nem figyelt fel, önmagában nem látszik bizonyítani az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó
szabályozás koherenciájának hiányát. Ez a körülmény magyarázható ugyanis azzal különbséggel, amely a szabad foglalkozást gyakorló
kft.‑k és a betéti részvénytársaságok működési módjai között fennállnak. Az érintett tagállam hangsúlyozta is, és ezt a Bizottság
sem vitatta, hogy ezen utóbbi társaságtípus igen sajátos működési módjai mindenképpen lehetővé teszik a biológusok számára
az e társaságok számára fontos döntések ellenőrzésének megőrzését.
Az előbbi megfontolások egészére tekintettel azt kell megállapítani, hogy az első kifogás tárgyát képező rendelkezések alkalmasak
a közegészség védelme hivatkozott célja megvalósításának biztosítására.
Végezetül, harmadsorban pedig azt kell megvizsgálni, hogy a letelepedés szabadságának az EK 43. cikk szerinti korlátozása
nem haladja‑e meg az e cél eléréséhez szükséges mértéket, vagyis hogy nem léteznek‑e az e szabadságot kevésbé korlátozó intézkedések,
amelyek e cél elérését hasonlóan hatékony módon lehetővé tennék.
E tekintetben a Bizottság azt állítja, hogy az említett cél kevésbé korlátozó intézkedések által is elérhető, mint amilyen
például annak előírása, hogy az orvosbiológiai elemzéseket a szükséges szakképesítésekkel rendelkező, kompetens személyzet
végezze, amely tekintetében alkalmazandó az egészségügyi szakemberek függetlenségének szakmai etikai elve. A Bizottság utal
továbbá az orvosbiológiai elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozásban foglalt, az érdek‑összeütközés elkerülését célzó
összeférhetetlenségi szabályokra, a technikai és minőségi előírásokra, valamint az orvosbiológiai elemzések végrehajtásának
közegészségügyi gyógyszerész- és orvosi felügyelők által történő felülvizsgálatára. Megállapítja továbbá, hogy lehetséges
a pénzügyi jogokat és a szavazati jogokat szétválasztó mechanizmusok bevezetése.
Mindazonáltal, tekintettel a tagállamok részére hagyott, a jelen ítélet 42. pontjában említett mérlegelési mozgástérre, a
tagállam olyan álláspontra is helyezkedhet, hogy fennáll annak a kockázata, hogy a biológusok szakmai függetlenségének biztosítására
irányuló jogszabályokat a gyakorlatban nem tartják be, hiszen a biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek nyereségre
való törekvésének érdeke az önálló vállalkozó biológusokéhoz képest nem egyenértékű módon van fékezve, és a biológusoknak
az orvosbiológiai elemző laboratóriumokat üzemeltető, biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek többségi tulajdonában
álló szabad foglalkozást gyakorló kft.‑knek munkavállalóként való alárendelése megnehezítheti számukra a biológusi végzettséggel
nem rendelkező, üzemeltető személyek által adott utasításokkal való szembehelyezkedést (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott
Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet 85. pontját, valamint a fent hivatkozott Apothekerkammer
des Saarlandes és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 54. pontját). Amint azt a Francia Köztársaság állítja, nem lehet
kizárni többek között azt, hogy az említett, biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek hajlamosak néhány, gazdaságilag
nem jövedelmező vagy bonyolultabban végrehajtható vizsgálat elvégzésének visszautasítására vagy az elemzést megelőző és az
elemzést követő szakaszban a betegtanácsadási tevékenység visszaszorítására, amely tevékenység léte az orvosbiológia franciaországi
rendszerét jellemzi.
A Bizottság nem bizonyította, hogy a biológus szakma függetlenségét érintő kockázatok ugyanolyan hatékonyan elháríthatók összeférhetetlenségi
szabályok, mint az orvosbiológiai elemző laboratóriumokról szóló szabályozás által előírt tilalom által, amely tilalom értelmében
orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtető szabad foglalkozást gyakorló kft. tőkéjében nem szerezhetnek részesedést
természetes vagy jogi személyek bizonyos kategóriái, köztük más egyészségügyi foglalkozást vagy orvosbiológiai elemzésekhez
szükséges anyagok beszállításának tevékenységét végző személyek. Ugyanis, amint azt a főtanácsnok megállapította indítványának
178. és 179. pontjában, ezek a tilalmak megfelelőnek tekinthetők azokban az esetekben, amelyekben egyszerűen annak megakadályozásáról
van szó, hogy egy eltérő érdek rendhagyó módon befolyásolja az orvosbiológiai laborítóriumokat üzemeltető szabad foglalkozást
gyakorló kft. tevékenységét. Ezzel szemben e tilalmak nem tűnnek elegendőnek, amikor a biológusok döntései tényleges függetlenségének
biztosításáról van szó, és ez minden esetben így van, még akkor is, ha nem áll fenn olyan érdek‑összeütközés, amelyet az orvosbiológiai
elemző laboratóriumokra vonatkozó szabályozás formálisan már fennállónak tekint.
Ami a technikai és minőségi előírásokat, valamint az orvosbiológiai elemzések végrehajtásának közegészségügyi gyógyszerész-
és orvosi felügyelők által történő felülvizsgálatát illeti, noha olyan mechanizmusokról van szó, amelyek az orvosbiológiai
elemző tevékenység megfelelő képzettséggel és technikai képességgel, valamint minőségileg megfelelő tapasztalattal rendelkező
személyek által történő gyakorlására irányulnak, a Bizottság azt sem bizonyította, hogy ezek önmagukban képesek biztosítani
a biológusoknak a mérlegelési jogkörük gyakorlása során fennálló függetlenségét.
Arról, az ugyancsak a Bizottság által, kevésbé korlátozó intézkedésként hivatkozott lehetőségről szólva, hogy bevezethetők
a pénzügyi jogokat és a szavazati jogokat szétválasztó mechanizmusok, amelyek lehetővé teszik annak biztosítását, hogy az
orvosbiológiai elemző laboratóriumok működésére és szervezetére vonatkozó döntéseket biológusok hozzák meg, a Francia Köztársaság
hangsúlyozta a tárgyaláson, hogy nem kell alábecsülni a tevékenységüket a laboratórium keretein belül végző biológusok tekintetében
a tőke többségi tulajdonával rendelkező harmadik személyek által egyébként gyakorolható nyomást.
Márpedig, tekintettel a tagállamok részére hagyott, a jelen ítélet 42. pontjában említett mérlegelési mozgástérre, nem tűnik
elfogadhatatlannak, hogy egy tagállam úgy vélje, az olyan biológusok döntési jogkörük gyakorlása során fennálló függetlensége,
akik a szavazati jogok többségével rendelkeznek, anélkül azonban, hogy orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtő társaság
tőkéjében többségi részesedéssel rendelkeznének, nem megfelelő hatékonysággal biztosított. Amint azt a főtanácsnok megállapította
indítványának 220. pontjában, előfordulhat, hogy a szavazati jogok legfeljebb 25%‑ával rendelkező kisebbségi tagok befektetésre
vagy tőkekivonásra vonatkozó döntései – még ha valamilyen közvetett módon is – befolyásolhatják a társasági szervek döntéseit.
Ilyen körülmények között nem nyert megállapítást, hogy kevésbé korlátozó intézkedések is ugyanilyen hatékony módon lehetővé
tennék a közegészség védelme kívánt szintjének biztosítását.
A Bírósághoz benyújtott iratokból az következik továbbá, hogy a Francia Köztársaság azon döntése, hogy biológusi végzettséggel
nem rendelkező személyek orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtető szabad foglalkozást gyakorló kft.‑k törzsbetéteiben
és szavazati jogaiban való részesedését 25%‑ban korlátozza, főként abból a tényből ered, hogy az ilyen társaságokban elfogadott
legfontosabb döntésekhez a törzsbetétek legalább kétharmadát képviselő tagok többségi szavazatára van szükség. A tőke és a
szavazati jogok biológusi végzettséggel nem rendelkező személyek által történő megszerzése így kizárólag akkor lehetséges,
ha ezen utóbbiak nem gyakorolhatnak nyomást a döntésekre. Következésképpen az első kifogás tárgyát képező rendelkezések ugyancsak
arányosnak tűnnek az elérni kívánt céllal, tekintettel arra, hogy miközben biztosítják, hogy a biológusok megőrizzék függetlenségüket
döntési jogkörük gyakorlása során, lehetővé teszik az orvosbiológiai elemző laboratóriumokat működtető szabad foglalkozást
gyakorló kft.‑k egy bizonyos megnyitását a külföldi tőke felé – legfeljebb a társaság törzstőkéje 25%‑ának mértékében.
Következésképpen az első kifogás tárgyát képező rendelkezések nem lépnek túl azon a mértéken, amely az általuk követett cél
eléréséhez szükséges. El kell ismerni tehát, hogy az említett rendelkezésekből eredő korlátozások e célok által igazolhatók.
Az előbbiekben kifejtettek összességére tekintettel a Bizottság első kifogását mint megalapozatlant el kell utasítani.

A második kifogásról
A felek érvei
A Bizottság azt állítja, hogy a 92‑545 határozat 10. cikkéből (a továbbiakban: a második kifogás tárgyát képező rendelkezés)
eredő, egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére létesített kettőnél több társaság tőkéjében való
részesedésre vonatkozó tilalom a letelepedés szabadságának nem igazolt korlátozását valósítja meg.
Noha a Bizottság kijelentette, hogy az említett tilalom érinti úgy a biológusokat, mint a biológusi végzettséggel nem rendelkezőket,
a Francia Köztársaság pontosította a tárgyaláson, hogy e tilalom valójában csak a biológusokra vonatkozik, lévén a biológusi
végzettséggel nem rendelkező személyek egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére létesített határozatlan
számú társaságban részesedést szerezhetnek, méghozzá szabad foglalkozást gyakorló kft.‑k esetében a törzsbetétek és szavazati
jogok legfeljebb 25%‑áig.
Az említett tagállam válaszbeadványában nem vitatja ezt a kifogást, mivel számára nem tűnik úgy, hogy az annak tárgyát képező
rendelkezést igazolná a közegészség védelme.
Ugyanezen tagállam viszonválaszában pontosította, hogy nem állt szándékában elismerni, hogy egy, a második kifogás tárgyát
képező rendelkezés által előírt tilalomhoz hasonló tilalom ne lehetne semmilyen körülmények között igazolható a közegészség
védelme céljára tekintettel, mivel a tagállamoknak jogukban áll, hogy úgy ítéljék meg: az orvosbiológia területén biztosítani
kell a kínálat változatosságát.
A Francia Köztársaság azt is kijelentette viszonválaszában, hogy tervezi e rendelkezés módosítását, mivel az egyrészt nem
megfelelőnek, másrészt aránytalannak tűnik a számára.
Tehát az említett tagállam nem kérte a kereset második kifogáson alapuló részének elutasítását. Megerősítette továbbá a tárgyaláson,
hogy ez utóbbit nem vitatja, és kifejtette, hogy az említett rendelkezés a 2010‑49 rendelet következtében már nem alkalmazható.
A Bíróság álláspontja
Először is, noha a Bizottság által eredetileg megfogalmazott kifogás látszólag egy általános jellegű tilalomra utal, mindazonáltal
a 92‑545 rendelet 10. cikkének szövegezéséből, valamint a Francia Köztársaság által a tárgyaláson nyújtott és a Bizottság
által lényegében nem vitatott pontosításokból úgy tűnik, a második kifogás tárgyát képező rendelkezés által előírt tilalom
csupán a biológusokat érinti.
Egyébiránt a felek nem vitatják, hogy az indokolással ellátott véleményben megjelölt határidő lejártakor az a tilalom, mely
szerint egy biológus egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére létrehozott kettőnél több társaság
tőkéjében nem szerezhet részesedést, amint az a 92‑545 rendelet 10. cikkében szerepel, még mindig alkalmazandó volt.
Márpedig azzal, hogy korlátozza azon, egy vagy több laboratórium közös működtetésére létesített társaságok számát, amelyekben
a biológusok részesedést szerezhetnek, az említett tilalom hatása az, hogy megzavarja és kevésbé vonzóvá teszi az említett
személyek letelepedési szabadságának gyakorlását.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a második kifogás tárgyát képező rendelkezés a letelepedés szabadaságának az EK 43. cikk
értelmében vett korlátozását valósítja meg.
A jelen ügyben a Francia Köztársaság nem hivatkozott arra, hogy a második kifogás tárgyát képező rendelkezést igazolja a közegészség
védelmére irányuló cél. Úgy tűnik ugyanis, hogy ezen állam szerint az említett rendelkezés e célnak nem megfelelő és azzal
aránytalan.
Ilyen körülmények között a Bizottság által hivatkozott második kifogást megalapozottnak kell tekinteni.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Francia Köztársaság – mivel megtiltotta a biológusok számára, hogy egy vagy több
orvosbiológiai elemző laboratórium közös működtetésére létesített kettőnél több társaság tőkéjében részesedést szerezzenek
– nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.
A keresetet ezt meghaladó részében el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Ugyanezen szabályzat 69. cikke 3. §‑ának alapján részleges pernyertesség esetén, illetve kivételes okból a
Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját
költségeit.
A jelen ügyben a Bizottság azt kérte, hogy a Francia Köztársaságot kötelezzék a költségek viselésére, míg a Francia Köztársaság
azt kérte, hogy a Bíróság kötelezze a feleket saját költségeik viselésére.
Ilyen körülmények között, tekintettel arra, hogy a Bizottság csak részlegesen lett pernyertes, úgy kell határozni, hogy mindegyik
fél maga viselje saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Francia Köztársaság – mivel megtiltotta a biológusok számára, hogy egy vagy több orvosbiológiai elemző laboratórium közös
működtetésére létesített kettőnél több társaság tőkéjében részesedést szerezzenek – nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő
kötelezettségeit.
2)
A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
3)
A Francia Köztársaság és az Európai Bizottság maguk viselik saját költségeiket.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.