CELEX: 62005CJ0275
Mælk og mejeriprodukter
artikel 5, litra c), i forordning (EØF) nr. 804/68
tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter
forordning (EØF) nr. 857/84, nr. 590/85 og nr. 1546/88
overførsel af en referencemængde som følge af tilbagegivelsen af et forpagtet areal
bortforpagter, som ikke selv er producent af mælk eller mejeriprodukter
forpagtningsaftale, der er ophørt frivilligt

1       Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af
31. marts 1984, om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68 omhandlede afgift
på mælk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 590/85 af 26. februar 1985 (EFT L 68,
s. 1, herefter »forordning nr. 857/84«), og af artikel 7, stk. 1, nr. 2, 3 og 4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1546/88
af 3. juni 1988 om gennemførelsesbestemmelserne for den tillægsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68
(EFT L 139, s. 12).
2       Anmodningen er indgivet under tvist mellem A. Kibler jun. (herefter »sagsøgeren i hovedsagen«), forpagter ifølge en forpagtningsaftale
indgået med K. Leiprecht (herefter »bortforpagteren«), og Land Baden-Württemberg (herefter »sagsøgte i hovedsagen«) vedrørende
overførsel efter forpagtningsaftalens ophør af en mælkereferencemængde til bortforpagteren, som ikke er producent af mælk
eller mælkeprodukter. Intervenienterne, der støtter Land Baden-Württemberg er M. Ott, lejer hos sagsøgeren i hovedsagen, og
bortforpagteren.

Retsforskrifter

Fællesskabsbestemmelser
3       Artikel 7 i forordning nr. 857/84, som affattet på det for hovedsagen relevante tidspunkt, har følgende ordlyd:
»1. I tilfælde af salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift overføres den tilsvarende referencemængde
helt eller delvis til køberen, forpagteren eller arvingen ifølge betingelser, der skal fastsættes.
Med forbehold af stk. 3, andet afsnit, kan medlemsstaterne i tilfælde af overdragelse af jorder til offentlige myndigheder
og/eller af hensyn til almenvellet bestemme, at den referencemængde, der svarer til bedriften eller den del af bedriften,
som overdrages, helt eller delvis stilles til rådighed for den afgående producent, hvis han agter at fortsætte mælkeproduktionen.
[…]«
4       Forordningens artikel 12 bestemmer:
»I denne forordning forstås ved:
[…]
d) bedrift: samling af produktionsenheder, hvis drift ledes af producenten, og som ligger på Fællesskabets geografiske område.«
5       Artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1546/88 har følgende ordlyd:
»I forbindelse med anvendelsen af artikel 7 i forordning (EØF) nr. 857/84, jf. dog stk. 3 i samme artikel, overføres referencemængderne
for producenter og opkøbere i forbindelse med formel A og B og for producenter, som sælger direkte til konsum, på følgende
betingelser:
1)      Ved salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift som helhed overføres den tilsvarende referencemængde til
den producent, som overtager bedriften.
2)      Ved salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en eller flere dele af en bedrift fordeles den tilsvarende referencemængde
mellem de producenter, som overtager bedriften, i forhold til de arealer, der anvendes til mælkeproduktionen, eller på grundlag
af andre objektive kriterier, som fastsættes af medlemsstaterne; medlemsstaterne kan undlade at tage hensyn til overdragne
dele, for hvilke det areal, der anvendes til mælkeproduktion, er mindre end et minimumsareal, som de fastsætter; den del af
referencemængden, der svarer til dette areal, kan i sin helhed lægges til reserven.
3)      Nr. 1 og nr. 2, stk. 4, anvendes efter de forskellige nationale regler analogt med de øvrige tilfælde af overdragelse, der
har lignende virkninger for producenterne.
4)      Når der gøres brug af bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, andet afsnit, og stk. 4, i forordning (EØF) nr. 857/84 henholdsvis
vedrørende overdragelse af jorder til offentlige myndigheder og/eller af hensyn til almenvellet og vedrørende en forpagtningskontrakts
udløb uden mulighed for at videreføre forpagtningen på tilsvarende betingelser, stilles den referencemængde, der svarer til
bedriften eller den del af bedriften, som overdrages, eller for hvilken forpagtningen ikke forlænges, helt eller delvis til
rådighed for den pågældende producent, såfremt denne har til hensigt at fortsætte med mælkeproduktion, og på betingelse af,
at den referencemængde, der således stilles til hans rådighed, og den mængde, der svarer til den bedrift, som han viderefører,
eller på hvilken han fortsætter produktionen, ikke sammenlagt er større end den referencemængde, som han rådede over inden
overdragelsen eller forpagtningskontraktens udløb.
Medlemsstaterne kan gøre brug af bestemmelserne i nr. 1, 2 og 4 i forbindelse med overdragelser, som har fundet sted i og
efter referenceperioden.
Anvendes artikel 7, stk. 3, første afsnit, i forordning (EØF) nr. 857/84, kan medlemsstaterne inden for den grænse, der er
fastsat i nævnte bestemmelse, graduere den del af referencemængden, der lægges til reserven, efter kriterier vedrørende de
pågældende bedrifters størrelse.
Den referencemængde, der svarer til en bedrift eller en eller flere dele af en bedrift, som køberen, forpagteren eller arvingen
ikke agter at anvende til mælkeproduktion, kan lægges til reserven.«
6       Artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter
(EFT L 405, s. 1) bestemmer følgende:
»Den referencemængde, der er til rådighed på en bedrift, overdrages sammen med bedriften ved salg, bortforpagtning eller overdragelse
ved arv til de producenter, som overtager den, efter regler, som medlemsstaterne fastsætter under hensyn til de arealer, der
anvendes til mælkeproduktionen, eller under hensyn til andre objektive kriterier og eventuelt til en aftale mellem parterne.
Den del af referencemængden, der eventuelt ikke overdrages sammen med bedriften, overgår til den nationale reserve.
[...]«

Nationale bestemmelser
7       Artikel 7 i bekendtgørelsen om mælkegarantimængder (Milchgarantiemengenverordnung) Salg. Bortforpagtning. Arv bestemmer:
»De bestemmelser, der er nævnt i de i § 1 nævnte retsakter vedrørende overførsel af referencemængder, finder tillige anvendelse
ved forpagtning eller salg af hele bedriften eller en del af denne mellem beslægtede eller ægtefæller, overdragelse af en
landbrugsejendom ved gave og ved overladelse af retten til at drive ejendommen eller en del af denne i henhold til lovbestemt
arvefølge eller testamente, såfremt overførslen er sket i tiden mellem den 1. januar 1983 og den 1. april 1984.
1a. Ved overdragelse, overladelse af brugen eller tilbagegivelse af en samlet bedrift i henhold til en salgs- eller forpagtningsaftale
tillægges en tilhørende referencemængde, der er blevet tildelt i henhold til artikel 3a, stk. 1, sidste led, og stk. 3, første
punktum, andet led, i forordning (EØF) nr. 857/84, den reserve, der tilkommer Forbundsrepublikken Tyskland, såfremt overførslen
sker inden udløbet af den frist, der fremgår af de i § 1 nævnte retsakter.
2. Ved overdragelse eller overladelse af brugen efter den 1. april 1984 af en del af en bedrift, der benyttes til mælkeproduktion,
i henhold til en salgs- eller forpagtningsaftale, overføres der, uanset bestemmelsen i stk. 3, en forholdsmæssig del af bedriftens
referencemængde, dog højest 12 000 kg pr. ha, til køberen eller forpagteren.
[…]
3a. Såfremt dele af en bedrift, der benyttes til mælkeproduktion, i henhold til en forpagtningsaftale, der er indgået inden
den 2. april 1984, tilbagegives bortforpagteren efter den 30. september 1984, overføres der for arealer på indtil 5 ha ikke
nogen referencemængde; […] overførsel af referencemængder i henhold til første punktum omfatter ikke referencemængder, som
er blevet frigjort i henhold til § 2a, stk. 4, femte punktum, sammenholdt med § 2a, stk. 3, i Milchaufgabevergütungsgesetz,
og som mod vederlag er blevet tildelt forpagteren.
3b. Såfremt en del af en bedrift tilbagegives bortforpagteren efter den 30. juni 1986 i henhold til en forpagtningsaftale,
der er indgået efter den 1. april 1984, overføres referencemængden, såfremt overførslen ved overdragelsen af det forpagtede
gode er blevet attesteret i henhold til § 9, stk. 2, første punktum, nr. 3, såfremt den ikke er blevet oplagt inden tilbagegivelsen
af det forpagtede gode eller er blevet frigjort mod en godtgørelse ved endeligt ophør af mælkeproduktion; til forpagteren
kan der maksimalt overføres den referencemængde, som han var berettiget til inden tilbagegivelsen.
4. Stk. 1, 2 og 3 finder anvendelse på retsforhold med tilsvarende retsvirkninger.«

Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
8       Udlejeren bortforpagtede i 1980 4,01 ha mælkeproduktionsareal til sagsøgerens far i hovedsagen. Sagsøgeren, der i mellemtiden
havde succederet i faderens rettigheder, opsagde forpagtningsaftalen den 30. november 1992.
9       Herefter bortforpagtede udlejeren dette areal til en tredjemand, som ikke var mælkeproducent.
10     Udlejeren anmodede i 2002 Amt für Landwirtschaft, Landschafts- und Bodenkultur Ravensburg (herefter »ALLB«) i Ravensburg om
et certifikat for den referencemængde for mælk, der efter tilbagegivelsen af det bortforpagtede areal i november 1992, var
blevet tilbageført til ham. I anmodningen oplyste han, at han ikke selv var mælkeproducent, og at han ikke agtede at påbegynde
mælkeproduktion.
11     I 2003 udstedte ALLB et certifikat til udlejeren, hvori det dels var angivet, at referencemængden fra den 1. april 2003 for
et areal på 4 391,28 kg pr. ha. på grund af tilbagegivelsen af 4,0166 ha til mælkeproduktion var blevet tildelt udlejeren,
dels blev der udstedt et midlertidigt certifikat for en referencemængde til levering på 11 817 kg med et referencefedtindhold
på 4,08%.
12     Sagsøgeren i hovedsagen og udlejeren indgav særskilte klager over de nævnte certifikater, hvorimod M. Ott fremsendte en skrivelse
til ALLB, hvori han meddelte, at referenceindholdet var forkert angivet.
13     Klagen fra sagsøgeren i hovedsagen, hvorved denne havde anfægtet det certifikat, som blev udstedt til udlejeren, blev afslået
ved afgørelse truffet af Regierungspräsidium Tübingen den 27. april 2004. Regierungspräsidium Tübingen begrundede sin afgørelse
med, at vurderingen af sagen skulle ske på grundlag af de fællesskabsbestemmelser, som var gældende den 30. november 1992,
dvs. forordning nr. 857/84, og at Domstolens dom af 20. juni 1992 (sag C-401/99, Thomsen, Sml. I, s. 5775) ikke vedrører fortolkningen
af forordning nr. 857/84 og derfor ikke kunne anvendes i det foreliggende tilfælde.
14     Sagsøgeren i hovedsagen har anlagt sag til prøvelse af denne afgørelse ved Verwaltungsgericht Sigmaringen. Til støtte for
påstanden har sagsøgeren anført, at hverken bortforpagteren eller efterfølgeren til sagsøgeren var mælkeproducenter på det
tidspunkt, hvor det forpagtede areal blev givet tilbage. Ifølge sagsøgeren i hovedsagen bør artikel 7, stk. 1, i forordning
nr. 857/84 fortolkes i overensstemmelse med Thomsen-dommen, eftersom det følger af baggrunden og formålet med bestemmelserne
om tillægsafgift på mælk, at der kun kan indrømmes en landbrugsproducent en referencemængde, såfremt han er producent. Skønt
Thomsen-dommen vedrører fortolkningen af forordning nr. 3950/92, adskiller »producentbegrebet« i denne forordning sig ikke
fra begrebet i forordning nr. 857/84. Sagsøgeren i hovedsagen har endelig nedlagt påstand om annullation af ALLB’s og Regierungspräsidium
Tübingens afgørelser.
15     Sagsøgte i hovedsagen har nedlagt påstand om frifindelse. Sagsøgte har præciseret, at ifølge forordning nr. 857/84 er status
som mælkeproducent ikke afgørende for erhververen af referencemængden, når en forpagtningsaftale udløber. En forbindelse,
hvorefter det kræves, at erhververen af en referencemængde skal være mælkeproducent, forekommer først i artikel 7, stk. 2,
i forordning nr. 3950/92. Endvidere skal landbrugere ifølge Domstolens og Bundesverwaltungsgerichts relevante praksis udelukkende
have producentstatus, når en referencemængde tildeles første gang.
16     Under disse omstændigheder har Verwaltungsgericht Sigmaringen besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle
spørgsmål:
»1)      Er nationale forskrifter i en medlemsstat, i henhold til hvilke det bestemmes, at den referencemængde, der svarer til de af
bedriftens arealer, der har været benyttet til mælkeproduktion af forpagteren, tilbageføres til bortforpagteren, når et forpagtet
areal af en bedrift tilbagegives til bortforpagteren, uanset at denne ikke længere på tidspunktet for tilbagegivelsen er mælkeproducent,
ikke længere agter at påbegynde mælkeproduktion og heller ikke agter at indgå en bortforpagtningsaftale med en mælkeproducent,
i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, i forordning […] nr. 857/84 […] samt med artikel 7, nr. 2, 3 og 4, i forordning
[…] nr. 1546/88?
2)      Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Er nationale forskrifter i en medlemsstat, i henhold til hvilke det bestemmes, at
referencemængden i tilfælde af et forpagtningsforholds ophør i det hele forbliver hos forpagteren af bedriften, i overensstemmelse
med artikel 7, stk. 1, i forordning […] nr. 857/84, […] samt med artikel 7, nr. 4, i forordning […] nr. 1546/88, også for
det tilfælde, at forpagtningsaftalen ophører frivilligt?«

Det første spørgsmål
17     Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om den referencemængde, der svarer til de af
bedriftens arealer, der har været benyttet af forpagteren, i henhold til ordlyden af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84
og artikel 7, stk. 1, nr. 2, 3 og 4, i forordning nr. 1546/88, kan tilbageføres til bortforpagteren, når dette areal tilbagegives
til bortforpagteren, uanset at denne ikke længere er mælkeproducent, ikke længere agter at påbegynde mælkeproduktion og heller
ikke agter at indgå en bortforpagtningsaftale med en mælkeproducent.
18     Det bemærkes for det første, at bortforpagteren den 30. juni 2002, dvs. på dagen for opsigelsen af forpagtningsaftalen i hovedsagen,
ikke længere var mælkeproducent, ikke længere agtede at påbegynde mælkeproduktion og heller ikke agtede at indgå en bortforpagtningsaftale
med en mælkeproducent.
19     Det må derfor undersøges, om den referencemængde, der er tilknyttet den pågældende bedrift, under disse omstændigheder alligevel
kan overgå til bortforpagteren på grundlag af de fællesskabsbestemmelser, der var gældende på tidspunktet for de faktiske
omstændigheder i hovedsagen.
20     Det bemærkes, at forordning nr. 1546/88 udgør en gennemførelsesforanstaltning til forordning nr. 857/84, som skal fortolkes
i overensstemmelse med denne forordning, skønt denne anvendelse i den forstand, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, i forordning
nr. 587/84, skal reguleres »ifølge betingelser, der skal fastsættes«. Det bemærkes herved, at artikel 7, stk. 1, første afsnit,
i forordning nr. 857/84 ikke nævner ordet »producent«, hvorimod dette begreb indeholdes i artikel 7, stk. 1, nr. 2, 3 og 4,
i forordning nr. 1546/88.
21     Det skal endvidere bemærkes, at det fremgår af den generelle opbygning af fællesskabsbestemmelserne om tillægsafgift på mælk
som helhed, og som forordning nr. 857/84 er en integrerende del af, at en landmand kun kan få tildelt en referencemængde,
såfremt han er producent (jf. dom af 15.1.1991, sag C-341/89, Ballmann, Sml. I, s. 25, præmis 9), og at Domstolen har bekræftet
dette princip i retspraksis efter ændringerne til forordning nr. 857/84, ved flere gange at fastslå, at i tilfælde af overdragelse
af en allerede tildelt referencemængde skal en erhverver, som overtager arealerne, være producent for at have ret til en overdragelse
af den tilknyttede referencemængde (jf. bl.a. dom af 17.4.1997, sag C-15/95, EARL de Kerlast, Sml. I, s. 1961, præmis 24,
og Thomsen-dommen, præmis 33). Der kan følgelig ikke kræves en udtrykkelig henvisning til »producentbegrebet« i artikel 7,
stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 857/84.
22     Den tyske regerings argumenter, hvorefter dels referencemængden altid overføres med bedriften, selv i tilfælde, hvor bortforpagteren
ikke har producentstatus, medmindre medlemsstaterne har gjort brug af muligheden for at tildele den afgående forpagter referencemængden
helt eller delvis, som omhandlet i artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84, dels hvorefter bortforpagteren i sagen, som
gav anledning til dom af 13. juli 1989, Wachauf (sag 5/88, Sml. s. 2609), og som overtog bedriften, ikke var producent, er
ikke til hinder for denne fortolkning. Det følger imidlertid af begrebet »bedrift« i artikel 12, stk. 1, litra d), i forordning
nr. 857/84, at Domstolen i øvrigt i præmis 11 i Wachauf-dommen har fortolket begrebet bedrift i forordningen som en samling
af produktionsenheder, hvis drift ledes af producenten. Da det samme begreb er omhandlet i artikel 7, stk. 1, i forordning
nr. 857/84 og artikel 7, stk. 1, nr. 2, 3 og 4, i forordning nr. 1546/88, bør disse bestemmelser fortolkes ensartet. Da disse
bestemmelser i øvrigt forfølger det samme formål, og idet den anden bestemmelse er en foranstaltning til gennemførelse af
den første bestemmelse, må det fastslås, at disse bestemmelser ud fra retssikkerhedshensyn bør fortolkes ensartet.
23     I det omfang, det følgelig i forordning nr. 857/84 og nr. 1546/88 er fastsat, at en overførsel af referencemængder altid skal
foretages mellem producenter samt vedrøre mælkeproduktion, kan der ikke tillades en udtrykkelig undtagelse til artikel 7,
stk. 1, i forordning nr. 857/84, hvorefter referencemængden overgår til den nationale reserve, eller til en anden end bortforpagteren,
som foreslået af den tyske regering.
24     På grundlag af det anførte skal spørgsmålet besvares med, at artikel 7, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 857/84 og
artikel 7, stk. 1, nr. 2, 3 og 4, i forordning nr. 1546/88 skal fortolkes således, at når et forpagtet areal af en bedrift
tilbagegives til bortforpagteren, kan referencemængden ikke tilbageføres til bortforpagteren, når denne ikke længere er mælkeproducent,
ikke længere agter at påbegynde mælkeproduktion og heller ikke agter at indgå en bortforpagtningsaftale med en mælkeproducent.

Det andet spørgsmål
25     Med sit andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84
og artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning nr. 1546/88 er til hinder for, at referencemængden i tilfælde af et forpagtningsforholds
ophør i det hele forbliver hos forpagteren af bedriften, for så vidt som forpagtningsaftalen ophører frivilligt.
26     Som fastslået af den forelæggende ret, kan sagsøgeren i hovedsagen ikke påberåbe sig den i artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning
nr. 1546/88 fastsatte beskyttelse, da forpagtningsaftalen er ophørt frivilligt. Som anført af generaladvokaten i punkt 32
i forslaget til afgørelse, kommer ingen anden bestemmelse i forordningerne, der gør det muligt at lade referencemængden forblive
hos forpagteren i tilfælde af et forpagtningsforholds ophør, i betragtning i det foreliggende tilfælde. Da den pågældende
referencemængde ikke kan tildeles, bør den, som anført af den tyske regering og Kommissionen, overgå til den nationale reserve.
27     Dette resultat er – som den forelæggende ret selv har bemærket – ikke i strid med ejendomsretten som grundlæggende rettighed,
eftersom ejendomsretten, således som den er sikret i Fællesskabets retsorden, ikke indebærer en ret til økonomisk at udnytte
en fordel – som f.eks. referencemængder, der er tildelt i henhold til en fælles markedsordning – som ikke stammer fra den
pågældendes ejendom eller erhvervsmæssige virksomhed (jf. dom af 24.3.1994, sag C-2/92, Bostock, Sml. I, s. 955, præmis 19).
28     Det andet spørgsmål skal herefter besvares med, at artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84 og artikel 7, stk. 1, nr. 4,
i forordning nr. 1546/88 er til hinder for, at referencemængden i tilfælde af et forpagtningsforholds ophør forbliver hos
forpagteren af bedriften, såfremt forpagtningsaftalen ophører frivilligt.

Sagens omkostninger
29     Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1)
Artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel
5c i forordning (EØF) nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 590/85
af 26. februar 1985, og artikel 7, stk. 1, nr. 2, 3 og 4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om
gennemførelsesbestemmelserne for den tillægsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68, skal fortolkes
således, at når et forpagtet areal af en bedrift tilbagegives til bortforpagteren, kan referencemængden ikke tilbageføres
til bortforpagteren, når denne ikke længere er mælkeproducent, ikke længere agter at påbegynde mælkeproduktion og heller ikke
agter at indgå en bortforpagtningsaftale med en mælkeproducent.
2)
Artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som ændret ved forordning nr. 590/85, og artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning
nr. 1546/88 er til hinder for, at referencemængden i tilfælde af et forpagtningsforholds ophør forbliver hos forpagteren af
bedriften, såfremt forpagtningsaftalen ophører frivilligt.
Underskrifter
*
Processprog: tysk.