CELEX: 62008CJ0091
Pakalpojumu koncesija
Piešķiršanas procedūra
Pārskatāmības pienākums
Apakšuzņēmēja vēlāka nomaiņa

Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu ir par to, kā saistībā ar pakalpojumu koncesijas piešķiršanu interpretēt EKL 12., 43. un
49. pantu, vienlīdzīgas attieksmes principu un nediskriminācijas pilsonības dēļ principu, kā arī no tiem izrietošo pārskatāmības
pienākumu.
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp
Wall

AG
(turpmāk tekstā – “
Wall
”) un Frankfurti pie Mainas (turpmāk tekstā – “Frankfurtes pilsēta”) saistībā ar pakalpojumu koncesijas piešķiršanu sakarā
ar noteiktu publisko tualešu ekspluatēšanu un uzturēšanu šīs pilsētas teritorijā.

Atbilstošās tiesību normas
Komisijas 1980. gada 25. jūnija Direktīvas 80/723/EEK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārskatāmību
(OV L 195, 35. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2000. gada 26. jūlija Direktīvu 2000/52/EK (OV L 193, 75. lpp.; turpmāk tekstā
– “Direktīva 80/723”), 2. pantā ir noteikts:
“1.      Šajā direktīvā:
[..]
b)      “publiskie uzņēmumi” ir uzņēmumi, kuros valsts iestādes var tieši vai netieši īstenot dominējošu ietekmi savu īpašumtiesību
dēļ, finansiālas dalības dēļ vai to noteikumu dēļ, kas attiecas uz šiem uzņēmumiem;
[..]
2.      Uzskata, ka valsts iestādēm ir dominējoša ietekme kādā uzņēmumā, ja šīs iestādes tieši vai netieši:
a)      ir īpašnieces lielākajai daļai uzņēmuma parakstītā kapitāla; vai
b)      kontrolē balsu vairākumu, kas pienākas atbilstīgi uzņēmuma emitētām akcijām; vai
c)      var iecelt vairāk nekā pusi uzņēmuma pārvaldes, vadības vai uzraudzības struktūras locekļu.”
Saskaņā ar Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai
(OV L 209, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2001. gada 13. septembra Direktīvu 2001/78/EK (OV L 285, 1. lpp.; turpmāk tekstā
– “Direktīva 92/50”), 1. panta b) punktu:
“b)      “
līgumslēdzējas iestādes
” ir valsts, reģionālas vai vietējas iestādes, publisko tiesību subjekti vai apvienības, ko izveidojusi viena vai vairākas
šādas iestādes vai publisko tiesību subjekti.
“
Publisko tiesību subjekts
” ir jebkura struktūra:
–        kas nodibināta ar konkrētu mērķi apmierināt vispārējas vajadzības un neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības,
–        kas ir juridiskā persona
un
–        ko galvenokārt finansē valsts, reģionālas vai vietējas iestādes vai citi publisko tiesību subjekti; vai ko šie subjekti pārrauga;
vai kuru vadībā, pārvaldē vai uzraudzības struktūrā vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionālas vai vietējas iestādes
vai citi publisko tiesību subjekti.
[..]”
Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvā 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes
valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 17. pantā ir paredzēts:
“Neierobežojot 3. panta piemērošanu, šī direktīva neattiecas uz pakalpojumu koncesijām, kas noteiktas 1. panta 4. punktā.”
Direktīvas 2004/18 80. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts:
“Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības ne vēlāk
kā 2006. gada 31. janvārī. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 82. panta pirmo daļu:
“Direktīvu 92/50/EEK, izņemot tās 41. pantu, un Direktīvas 93/36/EEK un 93/37/EEK atceļ no 80. pantā norādītās dienas, neierobežojot
dalībvalstu saistības attiecībā uz XI pielikumā paredzētajiem transponēšanas un piemērošanas termiņiem.”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

Wall
izmanto reklāmas laukumus ielās un publiskās vietās un šim nolūkam tostarp veic arī publisko tualešu ražošanu, montāžu, apkopi
un tīrīšanu.

Frankfurter Entsorgungs‑ und Service GmbH
(turpmāk tekstā – “
FES
”) ir sabiedrība ar ierobežotu atbildību, privāto tiesību juridiska persona, kuras pamata saimnieciskā darbība saskaņā ar
statūtiem ir atkritumu savākšana un apsaimniekošana, pilsētas tīrīšana, kā arī satiksmes drošības nodrošināšana valsts iestāžu
un privāto personu vārdā. Frankfurtes pilsētai pieder 51 %
FES
kapitāla daļu, bet atlikušie 49 % pieder privātam uzņēmumam.
FES
sabiedrības dalībnieku kopsapulcē lēmumu pieņemšanai ir nepieciešams trīs ceturtdaļu vairākums. No 16
FES
uzraudzības padomes locekļiem pusi ieceļ sabiedrības dalībnieki. Darbinieki ieceļ astoņus dalībniekus, bet katrs no dalībniekiem
– četrus. Frankfurtes pilsētai ir tiesības izvirzīt kandidātu uzraudzības padomes priekšsēdētāja vietai, kura balss ir izšķirošā
vienāda balsojuma gadījumā.
FES
nodarbina aptuveni 1400 darbiniekus, no kuriem aptuveni 800 veic darbu Frankfurtes pilsētas labā.
Sadarbībā ar Frankfurtes pilsētu
FES
sasniedza neto apgrozījumu aptuveni EUR 92 miljonu apmērā un sadarbībā ar citām publisko un privāto tiesību juridiskajām
personām – EUR 52 miljonu apmērā. No neto apgrozījuma, ko
FES
sasniedza sadarbībā ar Frankfurtes pilsētu 2005. gadā, EUR 51,3 miljoni ir saistīti ar atkritumu iznīcināšanu un EUR 36,2 miljoni
– ar pilsētas tīrīšanu.
2002. gada 18. decembrī Frankfurtes pilsēta savā vēstnesī “brīvprātīga paziņojuma visā ES” veidā aicināja piedalīties publiskā
iepirkuma konkursā par pakalpojumu koncesiju līguma noslēgšanu uz 16 gadiem saistībā ar 11 pilsētas publisko tualešu pārvaldību,
uzturēšanu, apkopi un tīrīšanu. No šīm 11 publiskajām tualetēm divas, proti, tās, kuras atrodas Rēdelhaimas [
Rödelheim
] un Gallusvartes [
Galluswarte
] stacijās, bija jāuzceļ. Atlīdzība par pakalpojumu izpaustos tikai tiesībās ieturēt lietošanas maksu, kā arī tiesībās līguma
darbības laikā izvietot reklāmu reklāmas laukumos tualešu iekšpusē un ārpusē, kā arī citās Frankfurtes pilsētas teritorijas
publiskajās vietās.
2003. gada 4. jūlijā Frankfurtes pilsēta aicināja ieinteresētos uzņēmumus iesniegt piedāvājumus. Pakalpojumu koncesijas līgums
bija pievienots šim uzaicinājumam, kura 18. panta 2. punktā un 30. panta 4. punktā bija noteikts, ka apakšuzņēmēja maiņa ar
notikt vienīgi ar minētās pilsētas piekrišanu.

Wall
,
FES
un trīs citi uzņēmumi, kuru juridiskās adreses arī ir Vācijā, iesniedza piedāvājumus.
No lūguma sniegt prejudiciālo nolēmumu izriet, ka
FES
piedāvājuma projektā šis uzņēmumus sniedza šādas norādes: “Ievads – [..] [Frankfurtes pilsētas] publiskais iepirkums sniedz
FES
iespēju, sadarbojoties ar tādu efektīvu un pieredzējušu partneri kā [
Wall
], atjaunot publiskās tualetes un to apgādes tīklu, kā arī nodrošināt reālu un atbildīgu refinansēšanu attiecībā uz darbiniekiem
[..]. Gallusvarte – [..] Saskaņojot ar iestādēm, zem priekšpilsētas dzelzceļa tilta tiks uzstādīta [
Wall
] pilnībā automatizētā tualete
City‑WC
[..]. Rēdelhaimas stacija – Tā kā Rēdelhaimas stacijas tualetes tiks nojauktas saistībā ar attiecīgās vietas pārbūvēšanu,
saskaņā ar pastāvošajiem plāniem tiks uzstādīta [
Wall
] pilnībā automatizētā tualete
City‑WC
[..]. Projekts drošības jomā – [..]
City‑WC
ir pilnībā automatizēts pašattīrīšanās mehānisms. Projekts reklāmas jomā – [..] Reklāmas laukumu komerciālā izmantošana notiek
ar
FES
partnera [
Wall
] starpniecību, kurš ir pieredzējis reklāmas jomas speciālists, kas darbojas visā pasaulē [..]. Izmantojamie reklāmas materiāli
– Tiks izmantoti moderni un estētiski [
Wall
] materiāli [..].”

Wall
pieder vairāki patenti, kas attiecas uz “City‑WC” darbību.
2004. gada 18. martā
Wall
tika izslēgts no piešķiršanas procedūras un tā piedāvājums tika noraidīts.
2004. gada 9. jūnijā koncesija tika piešķirta
FES
. Atbilstošais līgums starp
FES
un Frankfurtes pilsētu tika noslēgts 2004. gada 20. un 22. jūlijā uz laiku līdz 2019. gada 31. decembrim (turpmāk tekstā
– “koncesijas līgums”). Saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālo nolēmumu par
FES
projektiem, kas izrietēja no pārrunām, tika noslēgta vienošanās, kas ietilpa šajā līgumā. Tomēr rakstveida apsvērumos Frankfurtes
pilsēta apstiprina, ka
FES
projektos iekļautie dati netika integrēti koncesijas līguma saturā. Esot bijusi iekļauta tikai norāde, ka
Wall
ir viens no
FES
apakšuzņēmējiem.
Koncesijas līguma teksta, kas iekļauts iesniegtajos valsts lietas materiālos, izvērtēšana atklāj, ka
Wall
ir norādīts kā apakšuzņēmējs, bet nav norādītas nekādas detaļas par tā precēm vai pakalpojumiem.
Koncesijas līguma 18. panta 2. punktā ir paredzēts, ka
FES
veic publisko tualešu būvniecības darbus ar saviem līdzekļiem un/vai ar apakšuzņēmēju palīdzību, kuru starpā ir
Wall
. Šis noteikums paredz, ka apakšuzņēmēja nomaiņa var notikt vienīgi ar Frankfurtes pilsētas rakstisku atļauju.
Šī paša līguma 30. panta 4. punktā ir precizēts, ka
Wall
ir
FES
apakšuzņēmējs saistībā ar reklāmas pakalpojumiem, kuri paredzēti attiecīgajā koncesijā. Saskaņā ar šo noteikumu apakšuzņēmēja
nomaiņa var notikt vienīgi ar Frankfurtes pilsētas rakstisku atļauju.
2005. gada 5. janvārī
FES
aicināja
Wall
iesniegt piedāvājumu par reklāmas pakalpojumiem, par kuriem
FES
tika piešķirta koncesija.
FES
aicināja arī
Deutsche Städte Medien GmbH
(turpmāk tekstā – “
DSM
”) iesniegt šādu piedāvājumu.
Ar 2005. gada 15. jūnija vēstuli
FES
lūdza Frankfurtes pilsētai, lai tā saistībā ar reklāmas materiālu izmantošanu piekristu apakšuzņēmēja nomaiņai par labu
DSM
. 2005. gada 21. jūnijā šī pilsēta piekrita apakšuzņēmēja nomaiņai.

FES
piešķīra minētos pakalpojumus
DSM
, un 2005. gada 21. jūnijā tā noslēdza ar to līgumu, paredzot, ka
DSM
maksās
FES
ikgadēju atlīdzību EUR 786 206 apmērā.
2005. gada 28. jūlijā
FES
aicināja iesniegt piedāvājumu par divu “Wall‑City‑WC” piegādi.
Wall
iesniedza piedāvājumu, bet 2005. gada 7. septembrī
FES
to informēja, ka bija saņēmis izdevīgāku piedāvājumu un ka līdz ar to nevarēja pieņemt
Wall
piedāvājumu.
Ar 2005. gada 10. oktobra vēstuli
FES
lūdza Frankfurtes pilsētai piekrist apakšuzņēmēja nomaiņai saskaņā ar koncesijas līgumu, lai šīs publiskās tualetes piegādātu
nevis
Wall
, bet citas sabiedrības.
2005. gada 19. decembrī Frankfurtes pilsēta atbildēja
FES
, ka tam nav pie tās jāgriežas jautājumā par apakšuzņēmēja nomaiņu saistībā ar publiskajām tualetēm, jo šī pilsēta uzskatīja,
ka
FES
turpmāk vēlējās veikt darbus ar saviem līdzekļiem un uz savu atbildību. Frankfurtes pilsēta precizēja, ka šajā gadījumā tā
uzskatīja, ka līguma dokumentos noteiktās prasības ir ievērotas.

Wall
cēla prasību iesniedzējtiesā, lūdzot, lai
FES
tiktu uzdots, pirmkārt, atturēties no ar
DSM
noslēgtā līguma izpildes saistībā ar reklāmas pakalpojumiem un, otrkārt, atturēties noslēgt ar trešajām personām līgumu un/vai
izpildīt līgumu par divu publisko tualešu, kuras ir paredzēts būvēt, būvniecību.
Wall
arī lūdza, lai Frankfurtes pilsētai tiktu uzdots atturēties no līguma noslēgšanas starp
FES
un citu līgumslēdzēju, kas nav
Wall
, par šo divu publisko tualešu būvniecību. Pakārtoti
Wall
lūdza, lai Frankfurtes pilsētai un
FES
tiktu solidāri piespriests tai samaksāt summu EUR 1 038 682,18 apmērā, kurai ir pieskaitīti procenti.
Šajos apstākļos
Landgericht Frankfurt am Main
[Frankfurktes pie Mainas apgabaltiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai EKL 12., 43. un 49. pantā noteiktais vienlīdzīgas attieksmes princips un Kopienu nediskriminācijas pilsonības dēļ princips
ir interpretējami tādējādi, ka valsts iestādēm no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums pakalpojumu koncesiju piešķiršanā
nodrošināt konkurenci ar adekvātu atklātību, kas ļautu kontrolēt piešķiršanas procedūras objektivitāti (skat. 2000. gada 7. decembra
spriedumu lietā C‑324/98
Telaustria
un
Telefonadress
,
Recueil
, I‑10745. lpp., 60.–62. punkts; 2005. gada 21. jūlija spriedumu lietā C‑231/03
Coname
, Krājums, I‑7287. lpp., 17.–22. punkts; 2005. gada 13. oktobra spriedumu lietā C‑458/03
Parking Brixen
, Krājums, I‑8585. lpp., 46.–50. punkts; 2006. gada 6. aprīļa spriedumu lietā C‑410/04
ANAV
, Krājums, I‑3303. lpp., 21. punkts, un 2007. gada 13. septembra spriedumu lietā C‑260/04 Komisija/Itālija, Krājums, I‑7083. lpp.,
24. punkts, pieprasa, lai valsts tiesību aktos pretendentam, kura piedāvājums ir noraidīts, tiktu paredzētas tiesības panākt,
lai tiktu izdots rīkojums novērst iespējamo šo pienākumu neievērošanu un/vai izbeigt šo pienākumu neievērošanu?
2)      Gadījumā, ja uz pirmo prejudiciālo jautājumu tiktu atbildēts noraidoši: vai iepriekš minētie pārskatāmības pienākumi pieder
pie Eiropas Kopienu paražu tiesībām tādā izpratnē, ka tie jau tiek ilgstoši, pastāvīgi, vienlīdzīgi un vispārēji piemēroti
un attiecīgie tiesību subjekti tos ir atzinuši par saistošām tiesību normām?
3)      Vai pirmajā prejudiciālajā jautājumā norādītie pārskatāmības pienākumi pieprasa arī, lai gadījumos, kad tiek paredzēts veikt
grozījumus pakalpojumu koncesijas līgumā, ieskaitot konkursa laikā norādīta konkrēta apakšuzņēmuma nomaiņu, par šo jautājumu
ir jāuzsāk jauns konkurss, garantējot adekvātu atklātību, un, pamatojoties uz kādiem kritērijiem, tādā gadījumā šāda konkursa
sākšana būtu obligāta prasība?
4)      Vai pirmajā prejudiciālajā jautājumā norādītie pārskatāmības pienākumi ir interpretējami tādējādi, ka ar pakalpojumu koncesijām
saistīto pienākumu neievērošanas gadījumā ir uzteicams līgums, kas noslēgts pārkāpuma rezultātā un ir vērsts uz ilgstošu saistību
tiesību attiecību pamatojumu vai grozījumu?
5)      Vai pirmajā prejudiciālajā jautājumā norādītie principi un pārskatāmības pienākumi un EKL 86. panta 1. punkts, vajadzības
gadījumā apvienojumā ar Direktīvas [80/723] 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 2. punktu un Direktīvas [2004/18] 1. panta
9. punktu, ir interpretējami tādējādi, ka uzņēmumam kā publiskam uzņēmumam vai līgumslēdzējai iestādei ir jāievēro šie pārskatāmības
pienākumi, ja:
–        to dibinājusi pašvaldība, lai tas īstenotu atkritumu savākšanas un ielu tīrīšanas darbus, bet tas īsteno saimniecisko darbību
arī brīvajā tirgū;
–        šai pašvaldībai pieder 51 % kapitāla daļu no šī uzņēmuma, taču pārvaldības lēmumi var tikt pieņemti tikai ar trīs ceturtdaļu
vairākumu;
–        šī iestāde ieceļ tikai vienu ceturtdaļu no šī uzņēmuma uzraudzības padomes dalībniekiem, ieskaitot uzraudzības padomes priekšsēdētāju,
un
–        tas vairāk nekā pusi no apgrozījuma gūst, pateicoties savstarpējiem līgumiem par atkritumu savākšanu un ielu tīrīšanu minētās
pašvaldības teritorijā, bet tā to finansē no iedzīvotāju maksātām pašvaldības nodevām?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Ievada apsvērums
Pamata tiesvedība attiecas uz diviem gadījumiem: pirmkārt, uz lēmumu, ar kuru
FES
nomainīja apakšuzņēmēju saistībā ar reklāmas pakalpojumiem, saistībā ar kuriem Frankfurtes pilsēta tika piešķīrusi
FES
koncesiju, un uz līgumu, ar kuru tika konkretizēta šī nomaiņa ar tās piekrišanu un kurš tika noslēgts 2005. gada 21. jūnijā
un, otrkārt, uz
FES
nodomu piešķirt citam operatoram, nevis
Wall
divu publisko tualešu rekonstruēšanu. Šis nodoms tika pausts 2005. gada 10. oktobra vēstulē, ar kuru
FES
lūdza Frankfurtes pilsētai piekrist apakšuzņēmēja nomaiņai saistībā ar minēto pakalpojumu sniegšanu. Ar 2005. gada 19. decembra
vēstuli minētā pilsēta atbildēja
FES
, ka tam pie tās nav jāgriežas jautājumā par apakšuzņēmēja nomaiņu saistībā ar publiskajām tualetēm, jo šī pilsēta uzskatīja,
ka
FES
turpmāk vēlējās veikt darbus ar saviem līdzekļiem un uz savu atbildību. Lūgumā sniegt prejudiciālo nolēmumu šī atbilde tika
interpretēta tādējādi, ka Frankfurtes pilsēta piekrita apakšuzņēmēja nomaiņai saistībā ar divu publisko tualešu piegādi. Saistībā
ar šo interpretāciju kā atskaites datums lūguma sniegt prejudiciālo nolēmumu izvērtēšanai ir jānosaka 2005. gada 19. decembris,
kas ir tās vēstules datums, ar kuru tiek uzskatīts, ka Frankfurtes pilsēta ir piekritusi
FES
lūgtajai apakšuzņēmēja nomaiņai.

Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu, kuru ir lietderīgi izskatīt vispirms, iesniedzējtiesa jautā, vai EKL 12., 43. un 49. pantā noteiktais
vienlīdzīgas attieksmes princips un Kopienu nediskriminācijas pilsonības dēļ princips, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības
princips nosaka pienākumu, ja tiek paredzēts veikt grozījumus pakalpojumu koncesijas līgumā, ieskaitot noteikta apakšuzņēmēja
nomaiņu, ka par šo jautājumu ir jāuzsāk jauns konkurss, garantējot adekvātu atklātību, un, pamatojoties uz kādiem kritērijiem,
tādā gadījumā šāda konkursa atklāšanai būtu jānotiek.
Jautājums vispirms ir par iepriekš minēto tiesību normu un principu piemērošanu situācijā, kurā pakalpojumu koncesijas līguma
izpildē ir paredzēts nomainīt vienu no koncesionāra apakšuzņēmējiem.
Tā kā EKL 43. un 49. pants ir konkrēti EKL 12. pantā noteiktā vispārīgā diskriminācijas aizlieguma pilsonības dēļ piemērošanas
gadījumi, lai atbildētu uz minēto jautājumu, nav jāatsaucas uz pēdējo minēto pantu (šajā ziņā skat. 2001. gada 8. marta spriedumu
apvienotajās lietās C‑397/98 un C‑410/98
Metallgesellschaft
u.c.,
Recueil
, I‑1727. lpp., 38. un 39. punkts, kā arī 2008. gada 17. janvāra spriedumu lietā C‑105/07
Lammers & Van Cleeff
, Krājums, I‑173. lpp., 14. punkts).
Pašreizējā Savienības tiesību attīstības stadijā pakalpojumu koncesijas līgumus neregulē neviena direktīva, ar kuru Savienības
likumdevējs ir reglamentējis publiskā iepirkuma jomu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Coname
, 16. punkts, un 2008. gada 17. jūlija spriedumu lietā C‑347/06
ASM Brescia
, Krājums, I‑5641. lpp., 57. punkts). Tomēr valsts iestādēm, kas slēdz šādus līgumus, ir jāievēro EK līguma pamatnoteikumi,
it īpaši EKL 43. un 49. pants, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums (šajā ziņā skat. iepriekš minētos spriedumus
lietā
Telaustria
un
Telefonadress
, 60.–62. punkts; lietā
Coname
, 16.–19. punkts, un lietā
Parking Brixen
, 46.–49. punkts).
Šis pārskatāmības pienākums arī attiecas uz gadījumu, kad attiecīgā pakalpojumu koncesija var interesēt uzņēmumu, kas atrodas
citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā šī koncesija tiek piešķirta (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Coname
, 17. punkts, kā arī pēc analoģijas 2007. gada 13. novembra spriedumu lietā C‑507/03 Komisija/Īrija, Krājums, I‑9777. lpp.,
29. punkts, un 2008. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑412/04 Komisija/Itālija, Krājums, I‑619. lpp., 66. punkts).
Fakts, gluži kā tas ir pamata tiesvedībā, ka pakalpojumu koncesija var interesēt uzņēmumus, kas atrodas dalībvalstī, kura
nav Vācijas Federatīvā Republika, izriet no lūguma sniegt prejudiciālo nolēmumu tādā ziņā, ka valsts tiesa konstatē, ka konkurss
tika izsludināts Frankfurtes pilsētas oficiālajā vēstnesī “Eiropas Savienības mērogā”, un ka tā uzskata, ka pārskatāmības
pienākuma neizpildīšana var būt diskriminācija, vismaz potenciāli, pret uzņēmumiem citās dalībvalstīs.
Pārskatāmības pienākums, kas ir jāizpilda valsts iestādēm, kuras slēdz pakalpojumu koncesijas līgumu, nozīmē garantēt adekvātu
atklātības pakāpi jebkuram potenciālam pretendentam, tādējādi ļaujot īstenot konkurenci attiecībā uz pakalpojumu koncesijām,
kā arī piešķiršanas procedūru objektivitātes kontroli (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Telaustria
un
Telefonadress
, 60.–62. punkts; lietā
Parking Brixen
, 46.–49. punkts, un lietā
ANAV
, 21. punkts).
Lai nodrošinātu procedūru pārskatāmību un vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem, būtiskie grozījumi, kas veikti pakalpojumu
koncesijas līguma būtiskajos noteikumos, var noteiktos gadījumos būt jauna koncesijas līguma piešķiršana, ja to noteikumi
būtiski atšķiras no sākotnējā līguma noteikumiem un līdz ar to liecina par pušu vēlēšanos mainīt būtiskus šī līguma noteikumus
(skat. pēc analoģijas ar publiskā iepirkuma līgumiem 2000. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑337/98 Komisija/Francija,
Recueil
, I‑8377. lpp., 44. un 46. punkts, un 2008. gada 19. jūnija spriedumu lietā C‑454/06
pressetext Nachrichtenagentur
, Krājums, I‑4401. lpp., 34. punkts).
Spēkā esoša pakalpojumu koncesijas līguma grozījumi ir uzskatāmi par būtiskiem, ja ar tiem tiek ieviesti nosacījumi, saskaņā
ar kuriem, ja tie būtu bijuši sākotnējā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, tajā būtu varējuši piedalīties arī
citi pretendenti, nevis tikai sākotnēji atlasītie, vai arī būtu bijusi iespēja pieņemt citu piedāvājumu, nevis sākotnēji pieņemto
(pēc analoģijas skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
pressetext Nachrichtenagentur
, 35. punkts).
Apakšuzņēmēja nomaiņa, pat ja šī iespēja ir paredzēta līgumā, var izņēmuma gadījumos būt šāds grozījums saistībā ar koncesiju
līguma būtiskajiem elementiem, ja vēršanās pie noteikta apakšuzņēmēja, nevis pie cita, ņemot vērā attiecīgā pakalpojuma iezīmes,
bija noteicošais elements līguma slēgšanā, kurš jebkurā gadījumā ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
Iesniedzējtiesa norāda, ka projektā, kas pievienots piedāvājumam, kuru
FES
iesniedza Frankfurtes pilsētai,
FES
norādīja, ka tā izmantos
Wall
“City‑WC”. Šī tiesa uzskata, ka ir iespējams, ka šādā gadījumā koncesija tika piešķirta
FES
sakarā ar apakšuzņēmēja identitāti, kuru tā bija norādījusi.
Valsts tiesas ziņā ir pārbaudīt, vai šī sprieduma 37.–39. punktā aprakstītās situācijas atbilst patiesībai.
Ja šajā vērtējumā iesniedzējtiesa secinātu, ka ir notikusi koncesijas līguma būtisko elementu grozīšana, tad saskaņā ar attiecīgās
dalībvalsts tiesību sistēmu ir jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai atjaunotu procedūras pārskatāmību, ieskaitot jaunas
piešķiršanas procedūras organizēšanu. Vajadzības gadījumā ir jāorganizē jauna piešķiršanas procedūra saskaņā ar kārtību, kas
ir piemērota attiecīgās pakalpojumu koncesijas specifiskumam un kas ļauj uzņēmumiem citu dalībvalstu teritorijā iegūt adekvātu
informāciju par minēto koncesiju pirms tās piešķiršanas.
Līdz ar to uz trešo jautājumu ir jāatbild šādi – ja pakalpojumu koncesijas līguma noteikumos veikto grozījumu iezīmes būtiski
atšķiras no iezīmēm, kuru dēļ tika sākotnēji piešķirts koncesiju līgums, un līdz ar to pierāda pušu gribu pārskatīt līguma
būtiskos noteikumus, tad saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību sistēmu ir jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai atjaunotu
procedūras pārskatāmību, ieskaitot jaunas piešķiršanas procedūras organizēšanu. Vajadzības gadījumā ir jāorganizē jauna piešķiršanas
procedūra saskaņā ar kārtību, kas ir piemērota attiecīgās pakalpojumu koncesijas specifiskumam un kas ļauj uzņēmumiem citu
dalībvalstu teritorijā iegūt adekvātu informāciju par minēto koncesiju pirms tās piešķiršanas.

Par piekto jautājumu
Ar piekto jautājumu, kuru ir lietderīgi izskatīt kā otro pēc kārtas, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai EKL 86. panta 1. punkts,
vajadzības gadījumā apvienojumā ar Direktīvas 80/723 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 2. punktu un Direktīvas 2004/18
1. panta 9. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka koncesionāram uzņēmumam, kuram ir tādas iezīmes kā
FES
, ir jāievēro pārskatāmības pienākums, kas izriet no EKL 43. un 49. panta, kā arī no vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas
pilsonības dēļ principa, ja tas noslēdz līgumu par pakalpojumiem, kuri ietilpst koncesijā, kuru tam ir piešķīrusi valsts iestāde.
Precīzāk, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai EKL 86. panta 1. punkts ir atbilstīgs, lai definētu minētā pārskatāmības pienākuma
piemērošanas jomu.
Saistībā ar EKL 86. panta 1. punktu ir pietiekami atgādināt, ka šī tiesību norma attiecas uz dalībvalstīm, nevis tiešā veidā
uz uzņēmumiem.
Lai konstatētu, vai vienību, kurai ir tādas īpašības kā
FES
, var pielīdzināt valsts iestādei, kurai ir jāpilda pārskatāmības pienākums, ir jāvēršas pie noteiktiem jēdziena “līgumslēdzēja
iestāde” aspektiem, kurš ir izklāstīts Direktīvas 92/50 1. panta b) punktā, kas attiecas uz pakalpojumu publisko iepirkumu,
tiktāl, ciktāl šie aspekti atbilst prasībām, kuras tiek izvirzītas saistībā ar pārskatāmības pienākuma, kas izriet no EKL
43. un 49. panta, piemērošanu attiecībā uz pakalpojumu koncesijām.
Būtībā šiem pantiem un vienlīdzīgas attieksmes principam, un nediskriminācijas pilsonības dēļ principam, kā arī no tiem izrietošajam
pārskatāmības pienākumam ir tieši tādi paši mērķi kā tie, kas paredzēti minētajā direktīvā, it īpaši attiecībā uz pakalpojumu
sniegšanas brīvību un atvērtību netraucētai konkurencei dalībvalstīs.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāpārbauda, vai ir izpildīti divi nosacījumi, proti, pirmkārt, vai attiecīgais uzņēmums tiek
efektīvi kontrolēts no valsts vai valsts iestādes puses un, otrkārt, vai tas neveic darbību tirgus konkurences apstākļos.
Saistībā ar šiem diviem nosacījumiem vispirms ir jānorāda, ka no lūguma sniegt prejudiciālo nolēmumu izriet, ka, lai gan Frankfurtes
pilsētai pieder 51 % no
FES
kapitāla daļām, tas tai neļauj reāli kontrolēt šo uzņēmumu. Lai
FES
varētu tikt pieņemti lēmumi, ir nepieciešamas trīs ceturtdaļas no kopsapulces dalībnieku balsīm.
Turklāt pārējie 49 % no
FES
kapitāldaļām pieder nevis vienai vai vairākām valsts iestādēm, bet vienam privātam uzņēmumam, kuram ir savi privāto interešu
apsvērumi un kuram ir mērķi, kas nav publisko interešu mērķi (šajā ziņā skat. 2005. gada 11. janvāra spriedumu lietā C‑26/03
Stadt Halle
un
RPL Lochau
, Krājums, I‑1. lpp., 50. punkts).
Turklāt
FES
uzraudzības padomē Frankfurtes pilsētai ir tikai ceturtā daļa balsu. Tas, ka šai pilsētai ir tiesības izvirzīt kandidātu šī
uzņēmuma uzraudzības padomes priekšsēdētāja amatam, kura balss ir noteicoša vienāda skaita balsu gadījumā, nav pietiekami,
lai tai ļautu noteicošā veidā ietekmēt
FES
.
Šajos apstākļos nosacījums par valsts vai valsts iestādes efektīvo kontroli nav izpildīts.
Saistībā ar otro nosacījumu, kas minēts šī sprieduma 49. punktā, iesniedzējtiesa norāda, ka vairāk nekā puse no
FES
apgrozījuma izriet no savstarpējiem līgumiem par atkritumu savākšanu un ielu tīrīšanu Frankfurtes pilsētas teritorijā.
Šādas attiecības var tikt pielīdzinātas normālām komerciālām attiecībām, kas izveidojas saistībā ar savstarpējiem līgumiem,
par kuriem notiek brīva vienošanās starp līgumslēdzējiem (šajā ziņā skat. 2000. gada 3. oktobra spriedumu lietā C‑380/98
University of Cambridge
,
Recueil
, I‑8035. lpp., 25. punkts).
Turklāt no lūguma sniegt prejudiciālo nolēmumu var secināt, ka
FES
veic savu darbību tirgus konkurences apstākļos, kā tas, pirmkārt, izriet no fakta, ka tas gūst ievērojamu daļu ienākumu no
komercdarbības ar citām valsts iestādēm, kas nav Frankfurtes pilsēta, un ar citiem privātiem uzņēmumiem, kas veic savu darbību
tirgū, un, otrkārt, no fakta, ka tam bija jākonkurē ar citiem uzņēmumiem, lai saņemtu koncesiju, par kuru ir runa pamata lietā.
Šajos apstākļos otrais nosacījums, kas ir nepieciešams, lai uzņēmumu pielīdzinātu valsts iestādei, arī nav izpildīts.
Iesniedzējtiesa arī jautā Tiesai par iespējamo Direktīvas 80/723 piemērojamību.
Tā kā tā attiecas uz pārskatāmību finanšu attiecībās starp dalībvalstīm un valsts uzņēmumiem, šī direktīva nav piemērojama
saistībā ar piektā jautājuma jomu.
Līdz ar to uz piekto jautājumu ir jāatbild – ja koncesionārs uzņēmums noslēdz līgumu par pakalpojumiem, kuri ietilpst koncesijā,
kuru tam ir piešķīrusi pašvaldība, tad pārskatāmības pienākums, kas izriet no EKL 43. un 49. panta, kā arī no vienlīdzīgas
attieksmes principa un nediskriminācijas pilsonības dēļ principa, neattiecas uz šo uzņēmumu, ja:
–        to dibinājusi pašvaldība, lai tas īstenotu atkritumu savākšanas un ielu tīrīšanas darbus, bet tas īsteno saimniecisko darbību
arī brīvajā tirgū;
–        šai pašvaldībai pieder 51 % kapitāla daļu no šī uzņēmuma, taču pārvaldības lēmumi var tikt pieņemti tikai ar kopsapulces trīs
ceturtdaļu balsu vairākumu;
–        tikai vienu ceturtdaļu no šī uzņēmuma uzraudzības padomes dalībniekiem, ieskaitot uzraudzības padomes priekšsēdētāju, ieceļ
šī pati pašvaldība un
–        tas vairāk nekā pusi no apgrozījuma gūst, pateicoties savstarpējiem līgumiem par atkritumu savākšanu un ielu tīrīšanu tās
teritorijā, bet tā to finansē no iedzīvotāju maksātām pašvaldības nodevām.

Par pirmo, otro un ceturto jautājumu
Ar pirmo, otro un ceturto jautājumu, kurus ir lietderīgi apskatīt kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai vienlīdzīgas attieksmes
princips un nediskriminācijas pilsonības dēļ princips, kas noteikti EKL 43. un 49. pantā, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības
pienākums nosaka, pirmkārt, valsts iestādēm pienākumu lauzt līgumu, kas noslēgts, neievērojot šo pienākumu, un, otrkārt, piešķirt
pretendentam, kura piedāvājums netika pieņemts, tiesības panākt, ka tiek izdots rīkojums novērst paredzamo šo pienākumu neievērošanu
vai izbeigt jau notiekošo šo pienākumu neievērošanu. Valsts tiesa arī jautā, vai šis pārskatāmības pienākums pieder pie Eiropas
Kopienu paražu tiesībām.
Kā uzsvērts šī sprieduma 33. punktā, pašreizējā Savienības tiesību attīstības stadijā pakalpojumu koncesijas līgumus neregulē
neviena direktīva, ar kuru ir reglamentēta publiskā iepirkuma joma.
Saskaņā ar Tiesas judikatūru, ja nav Savienības tiesiskā regulējuma attiecīgajā jautājumā, katras dalībvalsts tiesību sistēmas
ziņā ir noteikt tiesību aizsardzības līdzekļus, kam jānodrošina tiesību, kuras personām piešķir Savienības tiesības, aizsardzība
(šajā ziņā skat. iepriekš 2007. gada 13. marta spriedumu lietā C‑423/05
Unibet
, Krājums, I‑2271. lpp., 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šādi tiesību aizsardzības līdzekļi nedrīkst būt nelabvēlīgāki par noteikumiem, kas attiecas uz līdzīgām prasībām valsts teritorijā
(līdzvērtības princips), ne arī padarīt par praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt to tiesību izmantošanu, kas piešķirtas
ar Savienības tiesību sistēmu (efektivitātes princips) (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Unibet
, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
No tā izriet, ka vienlīdzīgas attieksmes princips un nediskriminācijas pilsonības dēļ princips, kas noteikti EKL 43. un 49. pantā,
kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums nenosaka valsts iestādēm pienākumu paredzēt līgumu laušanu vai valsts tiesām
izdot rīkojumu katrā gadījumā, kad, iespējams, ir pārkāpts šis pienākums saistībā ar pakalpojumu koncesiju piešķiršanu. Valsts
tiesību sistēmai ir jānosaka tiesību aizsardzības līdzekļi, kas paredzēti, lai aizsargātu tiesības, kas personām izriet no
šī pienākuma, tādā veidā, lai tie nav nelabvēlīgāki par noteikumiem, kas attiecas uz līdzīgām prasībām valstī, ne arī padara
par praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtina šo tiesību izmantošanu.
Visbeidzot iesniedzējtiesa izvirza citu jautājumu. Šī tiesa uzskata, ka vienīgi tiesas veikta tiesību tālākveidošana nevar
būt aizsargājošs likums, ar kuru tiek pamatota atbildība saskaņā ar Vācijas Civilkodeksu (
Bürgerliches Gesetzbuch
). Vienīgi paražu tiesību noteikums ir tiesību noteikums šī kodeksa nozīmē. Norādot uz
Bundesverfassungsgericht
(Konstitucionālā tiesa) judikatūru, minētā tiesa apgalvo, ka paražu tiesības atzīšanas nosacījums ir ilgstoša, noturīga un
pastāvīga, līdzvērtīga un vispārēja prakse, kā arī tas, ka to kā saistošu noteikumu ir atzinuši attiecīgie tiesību subjekti.
Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka Tiesas spriedumos formulētais pārskatāmības pienākums ir tik nesens, ka to nevar uzskatīt
par tādu, kam ir paražu tiesību statuss saskaņā ar iepriekšējā punktā izklāstīto definīciju.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka pārskatāmības pienākums izriet no Savienības tiesībām un EKL 43. un 49. panta (šajā ziņā skat.
iepriekš minēto spriedumu lietā
Coname
, 17.–19. punkts). Šīm tiesību normām, kuru ievērošanu nodrošina Tiesa, ir tieša iedarbība dalībvalstu tiesību sistēmās un
tās ir pārākas par jebkuru valsts tiesību normu, kura tām ir pretrunā.
Saskaņā ar it īpaši LES 4. panta 3. punktu visām dalībvalstu iestādēm ir jānodrošina Savienības tiesību normu ievērošana savu
kompetenču ietvaros (šajā ziņā skat. 2008. gada 12. februāra spriedumu C‑2/06
Kempter
, Krājums, I‑411. lpp., 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
Valsts tiesai ir jāinterpretē valsts likums, kurš tai ir jāpiemēro, cik vien iespējams saskaņā ar Savienības tiesību prasībām
un tādā veidā, lai it īpaši nodrošinātu pārskatāmības pienākuma ievērošanu (šajā ziņā skat. 2003. gada 27. februāra spriedumu
lietā C‑327/00
Santex
,
Recueil
, I‑1877. lpp., 63. punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo, otro un ceturto jautājumu ir jāatbild, ka vienlīdzīgas attieksmes princips un nediskriminācijas
pilsonības dēļ princips, kas noteikti EKL 43. un 49. pantā, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums nenosaka valsts
iestādēm pienākumu paredzēt līgumu laušanu vai valsts tiesām izdot rīkojumu katrā gadījumā, kad, iespējams, ir pārkāpts šis
pienākums saistībā ar pakalpojumu koncesiju piešķiršanu. Valsts tiesību sistēmā ir jānosaka tiesību aizsardzības līdzekļi,
kas personām izriet no šī pienākuma, tādā veidā, lai tie nebūtu nelabvēlīgāki par līdzīgiem valsts tiesību aizsardzības līdzekļiem
un nepadarītu praktiski neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtinātu šo tiesību izmantošanu. Pārskatāmības pienākums tieši izriet
no EKL 43. un 49. panta, kuriem ir tieša iedarbība dalībvalstu tiesību sistēmās un kuri ir pārāki par jebkuru valsts tiesību
normu, kura tiem ir pretrunā.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1)
ja pakalpojumu koncesijas līguma noteikumos veikto grozījumu iezīmes būtiski atšķiras no iezīmēm, kuru dēļ tika sākotnēji
piešķirts koncesiju līgums, un līdz ar to pierāda pušu gribu pārskatīt līguma būtiskos noteikumus, tad saskaņā ar attiecīgās
dalībvalsts tiesību sistēmu ir jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai atjaunotu procedūras pārskatāmību, ieskaitot jaunas
piešķiršanas procedūras organizēšanu. Vajadzības gadījumā ir jāorganizē jauna piešķiršanas procedūra saskaņā ar kārtību, kas
ir piemērota attiecīgās pakalpojumu koncesijas specifiskumam un kas ļauj uzņēmumiem citu dalībvalstu teritorijā iegūt adekvātu
informāciju par minēto koncesiju pirms tās piešķiršanas;
2)
ja koncesionārs uzņēmums noslēdz līgumu par pakalpojumiem, kas ietilpst koncesijas jomā, kuru tam ir piešķīrusi pašvaldība,
tad pārskatāmības pienākums, kas izriet no EKL 43. un 49. panta, kā arī vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas
pilsonības dēļ principa, neattiecas uz šo uzņēmumu, ja:
–
to dibinājusi šī pašvaldība, lai tas īstenotu atkritumu savākšanas un ielu tīrīšanas darbus, bet tas īsteno saimniecisko darbību
arī brīvajā tirgū;
–
šai pašvaldībai pieder 51 % kapitāla daļu no šī uzņēmuma, taču pārvaldības lēmumi var tikt pieņemti tikai ar trīs ceturtdaļu
kopsapulces balsu vairākumu;
–
tikai vienu ceturtdaļu no šī uzņēmuma uzraudzības padomes dalībniekiem, ieskaitot uzraudzības padomes priekšsēdētāju, ieceļ
šī pati pašvaldība un
–
tas vairāk nekā pusi no apgrozījuma gūst, pateicoties savstarpējiem līgumiem par atkritumu savākšanu un ielu tīrīšanu minētās
pašvaldības teritorijā, bet tā to finansē no iedzīvotāju maksātām pašvaldības nodevām;
3)
vienlīdzīgas attieksmes princips un nediskriminācijas pilsonības dēļ princips, kas noteikti EKL 43. un 49. pantā, kā arī no
tiem izrietošais pārskatāmības pienākums nenosaka valsts iestādēm pienākumu paredzēt līgumu laušanu vai valsts tiesām izdot
rīkojumu katrā gadījumā, kad, iespējams, ir pārkāpts šis pienākums saistībā ar pakalpojumu koncesiju piešķiršanu. Valsts tiesību
sistēmā ir jānosaka tiesību aizsardzības līdzekļi, kas paredzēti, lai aizsargātu tiesības, kas personām izriet no šī pienākuma,
tādā veidā, lai tie nebūtu nelabvēlīgāki par līdzīgiem valsts tiesību aizsardzības līdzekļiem un nepadarītu praktiski neiespējamu
vai pārmērīgi neapgrūtinātu šo tiesību izmantošanu. Pārskatāmības pienākums tieši izriet no EKL 43. un 49. panta, kuriem ir
tieša iedarbība dalībvalstu tiesību sistēmās un kuri ir pārāki par jebkuru valsts tiesību normu, kura tiem ir pretrunā.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.