CELEX: 62003CJ0378
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Nuosavi Bendrijų ištekliai
Skolininko mokėtinų sumų mokėjimas dalimis
Išieškojimas

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad dėl pavėluoto nuosavų išteklių pervedimo skolininkui
sumokėjusi mokėtiną sumą dalimis, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 2000 m. gegužės 22 d. Tarybos reglamento
(EB, Euratomas) Nr. 1150/2000, įgyvendinančio Sprendimą 94/728/EB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (OL L 130,
p. 1), kuris nuo 2000 m. gegužės 31 d. panaikino ir pakeitė 1989 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentą (EEB, Euratomas) Nr. 1552/89,
įgyvendinantį Sprendimą 88/376/EEB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (OL L 155, p. 1), kurio tikslas buvo
tas pats, 6, 9, 10 ir 11 straipsnius.

Teisinis pagrindas

Nuosavų Bendrijų išteklių sistema
Reglamento Nr. 1992/89 I antraštinėje dalyje „Bendrosios nuostatos“ esantis 2 straipsnis nustato:
„Pagal šį reglamentą Bendrijoms priklausanti nuosavų išteklių, nurodytų Sprendimo 88/376/EB, Euratomas 2 straipsnio 1 dalies
a ir b punktuose, suma nustatoma iš karto, kai kompetentingos valstybės narės institucijos praneša skolininkui apie mokėtinus
mokesčius. Pranešimas pateikiamas iš karto, kai nustatomas skolininkas ir kompetentingos administracijos institucijos gali
apskaičiuoti mokesčio dydį, laikydamosi visų tokiu atveju taikomų Bendrijos teisės nuostatų.“ (Neoficialus vertimas)
1996 m. liepos 8 d. Tarybos reglamentu (Euratomas, EB) Nr. 1355/96 (OL L 175, p. 3) buvo padarytas šios nuostatos pakeitimas,
įsigaliojęs 1996 m. liepos 14 d. Šios nuostatos turinys atkartotas Reglamento Nr. 1150/2000 2 straipsnyje, kuris numato:
„1. Pagal šį reglamentą Bendrijai priklausanti nuosavų išteklių, nurodytų Sprendimo 94/728/EB, Euratomas 2 straipsnio 1 dalies
a ir b punktuose, suma nustatoma iš karto, kai įvykdomos muitinės taisyklėse nustatytos minėtų sumų įskaitymo į sąskaitas
ir skolininko informavimo sąlygos.
2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta suma nustatoma muitinės taisyklėse nurodytą įskaitymo į buhalterines knygas dieną.
<...>“
Reglamento Nr. 1552/89 II antraštinėje dalyje „Nuosavų išteklių sąskaitos“ esančio 6 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies a ir b punktai
(tapę Reglamento Nr. 1150/2000 6 straipsnio 1 dalimi ir 3 dalies a ir b punktais) nustato:
„1.      Nuosavų išteklių sąskaitos atidaromos kiekvienos valstybės narės Ižde arba kiekvienos valstybės narės paskirtoje įstaigoje
ir suskirstomos pagal išteklių rūšį.
2.      a)     Pagal 2 straipsnį nustatytos sumos, laikantis šios dalies b punkto reikalavimų, įskaitomos į sąskaitas (šiuo metu vadinama
„A sąskaita“) ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po devynioliktos antrojo mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį buvo nustatyta
nuosavų išteklių suma, dienos.
b)     Nustatytos mokėtinos sumos, neįskaitytos į šios dalies a punkte nurodytas sąskaitas dėl to, kad dar nebuvo išieškotos ir kad
nebuvo pateikta jokia garantija, per a punkte nurodytą laikotarpį įrašomos į atskiras sąskaitas (šiuo metu vadinama „B sąskaita“).
Valstybės narės šią tvarką gali taikyti, jeigu nustatytos mokėtinos sumos, už kurias buvo pateikta garantija, buvo užginčytos
ir kurios, išsprendus kilusius ginčius, gali būti pakeistos.“
Reglamento Nr. 1552/89 ir Reglamento Nr. 1150/2000 III antraštinėje dalyje „Nuosavų išteklių pervedimas“ esantis 9 straipsnis
nustato:
„1.      10 straipsnyje nustatyta tvarka kiekviena valstybė narė nuosavus išteklius sumoka į sąskaitą, Komisijos vardu atidarytą Ižde
arba savo paskirtoje įstaigoje.
Ši sąskaita tvarkoma nemokamai.
2.      Komisija perskaičiuoja į sąskaitą sumokėtas sumas ir įrašo į savo sąskaitas <...>“
Pagal Reglamento Nr. 1552/89 ir Reglamento Nr. 1150/2000 toje pačioje III antraštinėje dalyje esantį 10 straipsnio 1 dalį:
„Pagal Sprendimo 88/376/EEB, Euratomas (atitinkamai Sprendimo 94/728/EB, Euratomas) 2 straipsnio 3 dalį išskaičius 10 % surinkimo
išlaidų, nuosavi ištekliai, nurodyti (šių sprendimų) 2 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose, įtraukiami į Bendrijų biudžetą
ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po devynioliktos antrojo mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį pagal šio reglamento 2 straipsnį
buvo nustatyta priklausanti mokėti suma, dienos.
Tačiau mokėtinos sumos, pagal (atitinkamai 6 straipsnio 3 dalies b punktą ir 6 straipsnio 3 dalie b punktą) nurodomos (B)
sąskaitoje, turi būti įskaitytos ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po devynioliktos antrojo mėnesio, einančio po mėnesio,
per kurį buvo išieškotos priklausančios mokėti sumos, dienos.“
Pagal Reglamento Nr. 1552/89 ir Reglamento Nr. 1150/2000 taip pat toje pačioje III antraštinėje dalyje esantį 11 straipsnį:
„Už bet kokį pavėluotą įmokos įskaitymą į 9 straipsnio 1 dalyje nurodytą sąskaitą valstybė moka delspinigius, kurie yra dviem
procentais didesni už palūkanų normą, tos valstybės narės pinigų rinkoje galiojančią trumpalaikių valstybinio finansavimo
operacijų atlikimo dieną. Ši palūkanų norma padidinama 0,25 punkto už kiekvieną pavėluotą mėnesį. Padidinti delspinigiai taikomi
visą vėlavimo laikotarpį.“

Nacionalinės teisės aktai
1977 m. liepos 18 d. Bendro muitų ir akcizų įstatymo (1977 m. rugsėjo 21 d.
Moniteur belge
) 263 straipsnis, patvirtintas 1978 m. liepos 6 d. įstatymu (1978 m. rugpjūčio 12 d.
Moniteur belge
) numato:
„Dėl už bet kokį šio ir specialių įstatymų dėl akcizų rinkimo pažeidimą skiriamos baudos, konfiskavimo, fabrikų, gamyklų ar
dirbtuvių uždarymo su muitų ir akcizų įstaiga arba jai leidus galima susitarti visais atvejais ir tiek kartų, kai byloje yra
lengvinančių aplinkybių ir kai pagrįstai galima manyti, kad pažeidimas buvo padarytas daugiau dėl nerūpestingumo ar klaidos
nei dėl tyčios iš anksto suplanavus sukčiauti.“
Minėto įstatymo 264 straipsnis nustato:
„Draudžiama sudaryti bet kokią taikos sutartį, jei pažeidimas gali būti įrodytas teisme ir jei neabejojama dėl iš anksto suplanuoto
tyčinio sukčiavimo.“
Pagal to paties įstatymo 281 straipsnio 1 ir 2 dalis:
„1. Visas bylas dėl nusižengimų, sukčiavimų ar nusikaltimų, už kuriuos įstatymai muitų ir akcizų srityje numato bausmes, vadovaudamiesi
Baudžiamojo proceso kodeksu, nagrinėja
tribunaux correctionnels
, kaip pirmoji instancija, o apeliacinius skundus dėl pastarųjų teismų sprendimų pagal teismingumą nagrinėja apeliacinis teismas.
2. Visas šias pirmiau nurodytas bylas, kuriose siekiama, jog būtų paskirta bauda, konfiskavimas ar fabrikų arba gamyklų uždarymas,
pradeda muitų ir akcizų įstaiga arba jos vardu veikiantys asmenys teismuose, kurie visais atvejais sprendimą priima tik išklausę
Vidaus reikalų ministerijos išvadas. Vis dėlto iš muitų ir akcizų įstaigos pareigūno, užimančio bent jau direktoriaus pareigas,
gavusi raštišką prašymą, prokuratūra gali reikalauti tardytoją pateikti informaciją, tačiau diskrecija pradėti bylą  teisme
priklauso minėtai įstaigai.“

Ikiteisminė procedūra
Iš 1997 m. rugsėjo 29 d. Komisijos ataskaitos Nr. 96‑0‑1 dėl Belgijoje 1996 m. lapkričio 19–23 d. atlikto tradicinių nuosavų
išteklių patikrinimo matyti, kad 1994 m. gegužės 10 d. Belgijos valdžios institucijos surašė protokolą bendrovei, importuojančiai
tekstilės gaminius iš Bangladešo su negaliojančiais kilmės sertifikatais. Belgijos muitinė, 1993 m. pirmąjį pusmetį pranešusi
Komisijai apie sukčiavimą, į 1993 m. antrojo ketvirčio B sąskaitą įskaitė 2011 294 BEF su juo susijusių muitų.
Norėdamos užbaigti šią bylą nepradėjusios teisminio proceso, 1993 m. rugpjūčio 31 d. Belgijos valdžios institucijos leido
skolininkui mokėti savo skolą dalimis, kas mėnesį pervedant 100 000 BEF. Nagrinėjama taikos sutartis apėmė bendrą 2 223 710 BEF
skolos sumą, į kurią buvo įskaičiuoti ir minėti muitai. Taikos sutartyje buvo numatyta sąlyga dėl jos nutraukimo, pagal kurią
buvo palikta teisė pradėti bylą teisme, reiškianti, jog muitinė galėtų pateikti skundą, jei muitų teisės pažeidėjas nesilaikytų
savo įsipareigojimų. Minėta sutartis taip pat numatė, kad skolininko jau pervestas sumas muitinė „saugo depozite“ tam atvejui,
jei suinteresuotasis asmuo daugiau nevykdytų savo įsipareigojimų mokėti, ir kad kompetentingos valdžios institucijos prieš
šį skolininką galėtų pradėti bylą dėl nemokėjimo.
Sutartas mokėjimas dalimis kas mėnesį buvo nutrauktas 1997 m. rugpjūčio mėn. pabaigoje, nors buvo pervesta tik 1 818 710 BEF
bendra suma. Belgijos valdžios institucijos perdavė bylą kompetentingam teismui, siekdamos, kad šis įpareigotų bendrovę importuotoją
vykdyti įsipareigojimus. 1998 m. rugsėjo 30 d. teismas įpareigojo minėtą bendrovę grąžinti skolos likutį, mokant kas mėnesį
dalimis, kurių pirma buvo sumokėta 1998 m. spalio 22 dieną. Minėta 1 818 710 BEF suma 1998 m. sausio 22 d. buvo įskaityta
į A sąskaitą.
1999 m. gegužės 12 d. laišku Komisija priminė Belgijos vyriausybei, kad mokant skolą muitinei dalimis visos gautos sumos į
A sąskaitą turi būti įskaitomos, kai tik jos gaunamos, ir perduodamos Komisijos dispozicijon pagal Reglamento Nr. 1552/89
10 straipsnio 1 dalį. Todėl 1999 m. lapkričio 18 d. laišku Komisija paragino Belgijos valdžios institucijas sumokėti 959 144 BEF
delspinigių.
Kadangi 2000 m. kovo 15 d. ir 2001 m. vasario 12 d. laiškais Belgijos valdžios institucijos atmetė Komisijos reikalavimą,
pastaroji 2001 m. liepos 18 d. Belgijos Karalystei išsiuntė oficialų pranešimą. Kadangi atsakydama į minėtą pranešimą Belgijos
Karalystė laikėsi tos pačios pozicijos, Komisija 2002 m. balandžio 11 d. nusiuntė pagrįstą nuomonę. Šiai valstybei buvo nurodyta
per du mėnesius nuo šios pagrįstos nuomonės gavimo dienos imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
Terminą atsakyti į pagrįstą nuomonę pratęsus dar dviem mėnesiais, Belgijos valdžios institucijos savo 2002 m. rugsėjo 16 d.
atsakyme nurodė besilaikančios anksčiau išdėstytos nuomonės.
Esant šioms aplinkybėms, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio priimtinumo

Šalių argumentai
Belgijos Karalystė mano, kad Komisija šioje byloje negali remtis ieškinio pagrindais, susijusiais su Reglamento Nr. 1150/2000
nuostatų, pagrįstų Reglamentu Nr. 1552/89 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1355/96, taikomu nuo 1996 m. liepos 14 d.,
pažeidimu. Šie ieškinio pagrindai yra nepriimtini tiek, kiek jie nepagrįsti Reglamento Nr. 1552/89 pirminės redakcijos nuostatomis,
kurios buvo taikomos šioje byloje nurodytų faktinių aplinkybių metu, nes mokėjimo reikalavimai dėl kilmės sertifikatų buvo
pateikti iki 1996 m. liepos 14 dienos.
Komisija pastebi, kad Reglamentas Nr. 1150/2000 yra paprasta Reglamento Nr. 1552/89 ir jį keitusių reglamentų kodifikacija.
Reglamentas Nr. 1150/2000 nepakeitė nė vienos nuostatos, kuria remiamasi šioje byloje.

Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, įsipareigojimų neįvykdymas nagrinėjant EB 226 straipsniu grindžiamą ieškinį turi būti
vertinamas vadovaujantis Bendrijos teisės aktais, galiojusiais atitinkamai valstybei narei Komisijos nustatyto termino imtis
būtinų priemonių, kad būtų tinkamai atsižvelgta į jos pagrįstą nuomonę, pabaigoje (žr., be kita ko, 1996 m. rugsėjo 10 d.
Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑61/94, Rink. p. I–3989, 42 punktą ir 1999 m. lapkričio 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑365/97, Rink. p. I‑7773, 32 punktą).
Nors ieškinio reikalavimai iš principo negali apimti daugiau nei oficialiame pranešime ir pagrįstos nuomonės rezoliucinėje
dalyje nurodomi neįvykdyti įsipareigojimai, Komisija gali siekti, kad būtų pripažinta, jog valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų,
numatytų vėliau pakeistoje arba panaikintoje pirminėje Bendrijos teisės akto redakcijoje, kurie naujomis nuostatomis buvo
palikti galioti. Tačiau bylos dalykas negali būti išplėstas įsipareigojimais pagal naujas nuostatas, kurios nėra lygiavertės
pirminei atitinkamo akto formuluotei, priešingu atveju būtų pažeisti esminiai procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo pripažinimo
teisėtumo reikalavimai (žr. šiuo klausimu 2003 m. birželio 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑363/00, Rink. p. I‑5767, 22 punktą).
Akivaizdu, kad Reglamento Nr. 1150/2000 6 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose, 9 straipsnio 1 dalyje, 10 straipsnio 1 dalyje
ir 11 straipsnyje įtvirtintos pareigos jau buvo taikomos ir pagal Reglamento Nr. 1552/89 6 straipsnio 2 dalies a ir b punktus,
9 straipsnio 1 dalį, 10 straipsnio 1 dalį ir 11 straipsnį (dėl minėtų 9 straipsnio 1 dalies ir 11 straipsnio žr. minėto 2003 m.
birželio 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
23 punktą).
Todėl Komisijos ieškinys siekiant, kad būtų pripažinta, jog Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 6,
10 ir 11 straipsnius, yra priimtinas.

Dėl esmės

Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad Reglamento Nr. 1150/2000 6 straipsnio 3 dalies b punktas į B sąskaitą leidžia įskaityti nustatytas
mokėtinas, bet dar nesurinktas sumas, už kurias nebuvo pateikta garantija. Tas pats taikoma, jeigu nustatytos mokėtinos sumos,
už kurias buvo pateikta garantija, buvo užginčytos ir kurios, išsprendus kilusius ginčius, gali būti pakeistos.
Komisija pastebi, kad pagal taikos sutartį, kuria buvo siekiama užbaigti ginčą arba užkirsti kelią ginčui, sutartų nustatytų
mėnesinių įmokų nepervedimas negali būti laikomas mokėtinų sumų užginčijimu minėto 6 straipsnio 3 dalies b punkto prasme,
nes pastarasis turi būti pateiktas raštu. Be to, mokėjimas yra vienas iš pareigos įvykdymo būdų, o skolininkas, kuris kas
mėnesį perveda įmokas pagal taikos sutartį, siekia ne pateikti garantiją, o tik sumažinti savo mokėtiną skolą.
Todėl Reglamento Nr. 1150/2000 6 straipsnio 3 dalies b punktas visiškai netaikomas, net pagal analogiją, skolininko atlikto
dalinio sumokėjimo pagal taikos sutartį, kurioje yra sutikimas mokėti dalimis, atveju. Tokios sumos, išskyrus tą dalį, kuri
atitinka nacionalinės valdžios institucijų paskirtą baudą, Komisijos nuomone, turi būti pervestos iš B sąskaitos į A sąskaitą
iš karto, kiekvieną kartą skolininkui pervedus mokėtinos sumos dalį, o ne, kaip tvirtina Belgijos vyriausybė, gavus visą skolos
sumą. Priešingu atveju delspinigiai turėtų būti mokami pagal Reglamento Nr. 1150/2000 11 straipsnį, nenagrinėjant tokio vėlavimo
priežasčių. Dabartinė Belgijos valdžios institucijų praktika panaikina bet kokį to paties reglamento 6 straipsnio 3 dalies
a punkto, kurio tikslas užtikrinti gerą Bendrijų nuosavų išteklių sistemos veikimą, naudingą poveikį.
B apskaitos sistemos sukūrimo tikslas leisti Komisijai lengviau stebėti valstybių narių veiksmus išieškant nuosavus išteklius
nebūtų pasiektas, jei kiekviena valstybė narė galėtų laisvai savo nacionalinėje teisėje nustatyti momentą, kada suma yra laikoma
„išieškota“ minėto reglamento prasme.
Komisija mano, kad Belgijos teisėje daromas skirtumas tarp „saugojimo depozite“ ir „išieškojimo“ sąvokų neturi jokios reikšmės
pareigoms pervesti nuosavus išteklius pagal Bendrijos teisę. Pačios taikos sutarties tikslas yra išvengti ginčo ar jį galutinai
užbaigti. Jei skolininkas perveda mokėtinas sumas, jis tai daro besąlygiškai ir būtent dėl to, kad jis neginčija skolos muitinei.
Todėl šios mokėtinos sumos turi būti laikomos išieškotomis Reglamento Nr. 1150/2000 10 straipsnio prasme, net jei vėliau taikos
sutartis nebuvo iki galo įvykdyta ir buvo pradėtas teisminis procesas pagal Belgijos teisę. Siekiant greitai perduoti Bendrijos
nuosavus išteklius, Bendrijos teisė turi būti taikoma veiksmingai ir vienodai.
Belgijos Karalystė nurodo, kad B apskaita buvo sukurta siekiant leisti valstybėms narėms atidėti nustatytų mokėtinų sumų perdavimą
iki realaus jų išieškojimo. Ginčijami importo muitai buvo įskaityti į B sąskaitą, nes nebuvo pateikta jokia garantija, o muitai
nebuvo surinkti. Belgijos vyriausybė pastebi, kad Komisija neginčijo šio pirminio nagrinėjamų sumų įskaitymo į B sąskaitą,
ir tvirtina, kad pastaroji neteisingai mano, jog Belgijos valstybė gautas mėnesines įmokas, saugomas depozite nacionalinių
valdžios institucijų, turėjo pervesti į A sąskaitą ir perduoti jas Komisijos dispozicijon.
Belgijos vyriausybė mano, kad Bendrijos teisės aktuose nėra jokios nuostatos dėl pervedimų tarp A ir B sąskaitų, todėl mokėjimas
dalimis galėjo būti įskaitomas į sąskaitą tik visiškai įvykdžius taikos sutartį arba po priverstinio jos įvykdymo.
„Išieškojimo“ sąvoka Bendrijos teisės aktų prasme taikos sutarties atveju reiškia mokėjimą, kuris iš esmės yra besąlygiškas
nuosavybės perleidimas, o tai paaiškinama tuo, kad sumos, pervestos kaip nuosavi ištekliai, sudaro disponuojamą Bendrijų biudžeto
dalį. Todėl muitinės „saugomos depozite“ skolininko pervestos sumos turi būti įskaitomos į B sąskaitą.
Iš tikrųjų, esant taikos sutarčiai, kurioje numatytas sumokėjimo terminas, kaip šioje byloje, nuosavybės perleidimas įvyksta
sumokėjus visą skolą muitinei ir užbaigus bylą arba nustačius skolą muitinei ir teismui, į kurį kreipiamasi nutraukus mokėjimus,
priteisus Belgijos valstybei saugoti depozite sumas. Tai vienintelis atvejis, kai nuosavybė perleidžiama Belgijos valstybei
ir po to realiai išieškoma Reglamento Nr. 1552/89 6 straipsnio prasme.
Tvirtinimas, kad saugoti depozite perduoti mokėjimai yra galutiniai, o ne preliminarūs mokėjimai, neatitinka susitarimo tarp
Belgijos valstybės ir skolininko turinio ir jis reiškia, kad iš dalies užbaigiama byla, o tai yra nesuprantama pagal Belgijos
baudžiamąją teisę, nes byla gali būti užbaigta tik visiškai sumokėjus mokėtiną sumą.
Sąlygos dėl galimybės nutraukti taikos sutartį įtraukimas yra būtinas, nes tai leidžia valdžios institucijoms nebebūti įsipareigojusioms
atsisakyti pradėti bylą. Teismo, į kuri kreipiamasi nutraukus mokėjimus, sprendimas yra vienintelis vykdomasis raštas, galiojantis
mokėtiniems muitams ir baudoms. Jei, remiantis Bendrijos teisės viršenybės principu, sąlyga dėl galimybės nutraukti sutartį
būtų laikoma neegzistuojančia, bet kokia taikos sutartis galiausiai taptų neįmanoma.
Belgijos vyriausybė priduria, kad jei, priešingai jos ir Komisijos nuomonėms, mokėjimas dalimis turėtų būti laikomas garantija
Reglamento Nr. 1552/89 6 straipsnio 2 dalies b punkto prasme, o ne tik preliminariu ir dalinių įsipareigojimų, prisiimtų pagal
taikos sutartį, įvykdymu, ir todėl įskaitymas į B sąskaitą nebūtų pateisinamas pagal šią nuostatą, mokėjimų dalimis nutraukimas,
lemiantis taikos sutarties nutraukimą, bet kuriuo atveju reikštų situaciją, lygiavertę skolos užginčijimui minėtos nuostatos
prasme, ir pateisintų įskaitymą į B sąskaitą, nes tai įpareigotų Belgijos valstybę pradėti bylą dėl visos mokėtinos sumos
išieškojimo.
Galiausiai Belgijos Karalystė tvirtina, kad nagrinėjamu atveju realaus išieškojimo klausimas kilo tik tuo metu, kai buvo priimtas
1998 m. rugsėjo 30 d. sprendimas, t. y. kai skola muitinei buvo galutinai nustatyta. Kadangi nagrinėjamą skolą muitinei atitinkančią
sumą Belgijos valstybė įskaitė į A sąskaitą ir ją perdavė Komisijai 1998 m. sausio mėn., t. y. iki galutinio šios sumos surinkimo,
ši valstybė neveikė pavėluotai, palyginti su Reglamento Nr. 1552/89 11 straipsnyje numatytu terminu, todėl nemokėtini ir delspinigiai.

Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia pažymėti, kad nagrinėjamos skolos muitinei, kurios nei nustatymas, nei suma nebuvo ginčijami, sumokėjimas buvo taikos
sutarties, kuria skolininkui buvo leista skolą mokėti dalimis (žr. šio sprendimo 12 punktą), objektas.
Todėl Komisija siekia įrodyti, kad Belgijos Karalystė, nepervedusi iš B sąskaitos į A sąskaitą dalimis mokamų sumų iš karto,
kai jas gavo, neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 1150/2000 6 ir 10 straipsnius, o neperdavusi Komisijai nagrinėjamų
sumų per nustatytus terminus ir nemokėjusi delspinigių, ji neįvykdė įsipareigojimų pagal to paties reglamento 10 ir 11 straipsnius.
Dėl tariamai klaidingos dalimis mokamų sumų apskaitos
Šioje byloje Komisija nekaltina Belgijos vyriausybės dėl to, kad ši iš karto, nustačiusi skolą muitinei, įskaitė ją į B sąskaitą.
Ji kaltina Belgiją dėl to, kad sumos, susijusios su mokėjimais dalimis, sutartais pagal minėtą taikos sutartį, turėjo būti
pervedamas iš B sąskaitos į A sąskaitą iš karto, kai tik muitinė jas gaudavo.
Dėl nuosavų išteklių įskaitymo į sąskaitas reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 1150/2000 6 straipsnio 1 dalis nustato, jog
valstybės narės turi atidaryti minėtų išteklių sąskaitas kiekvienos valstybės narės Ižde arba kiekvienos valstybės narės paskirtoje
įstaigoje. Pagal to paties straipsnio 3 dalies a ir b punktus, valstybės narės privalo įskaityti į A sąskaitą pagal to paties
reglamento 2 straipsnį nustatytas mokėtinas sumas ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po devynioliktos antrojo mėnesio, einančio
po mėnesio, per kurį buvo nustatyta nuosavų išteklių suma, dienos, nepažeidžiant galimybės įskaityti į B sąskaitą per tą patį
terminą nustatytas sumas, kurios dar nebuvo išieškotos ir dėl kurių nebuvo pateikta jokia garantija, bei nustatytas „mokėtinas
sumas, dėl kurių buvo pateikta garantija, (kurios) buvo užginčytos ir kurios, išsprendus kilusius ginčus, gali būti pakeistos“.
Reglamento Nr. 1150/2000 9 straipsnio 1 dalis nustato, kad siekdama perduoti nuosavus išteklius 10 straipsnyje nustatyta tvarka
kiekviena valstybė narė nuosavus išteklius sumoka į Komisijos vardu atidarytą sąskaitą. Pagal pastarosios nuostatos 1 dalį
išskaičius surinkimo išlaidas, nuosavi ištekliai įtraukiami į Bendrijų biudžetą ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po devynioliktos
antrojo mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį pagal šio reglamento 2 straipsnį buvo „nustatyta“ priklausanti mokėti suma,
dienos, išskyrus pagal to paties reglamento 6 straipsnio 3 dalies b punktą į B sąskaitą įskaitytas sumas, kurios turi būti
įskaitytos ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po devynioliktos antrojo mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį buvo „išieškotos“
priklausančios mokėti sumos, dienos.
Kaip tai teisingai tvirtina Belgijos vyriausybė, Reglamente Nr. 1150/2000 nėra jokios nuostatos, numatančios nuosavų išteklių
pervedimą iš B sąskaitos į A sąskaitą.
Jeigu pirminio skolos muitinei įskaitymo į B sąskaitą sąlygos įvykdomos, o tai šioje byloje pripažįsta Komisija, motyvuodama
tuo, kad už skolą muitinei nebuvo pateikta garantija, nuosavi ištekliai turi būti perduoti Komisijai per Reglamento Nr. 1150/2000
10 straipsnio 1 dalyje nustatytą terminą, kuris pradedamas skaičiuoti nuo šių išteklių „išieškojimo“, o ne nuo mokėtinos sumos
nustatymo, kaip yra sumų, kurios turi būti įskaitomos į A sąskaitą, atveju.
Todėl muitinės įpareigojimas dalimis mokamos skolos muitinei, teisėtai įskaitytos į B sąskaitą, sumas pervesti į A sąskaitą,
kaip to reikalauja Komisija, turėtų paradoksalių pasekmių, t. y. prasidėtų terminas perduoti šias sumas, taikomas į A sąskaitą
įskaitytoms mokėtinoms sumoms, todėl visos po šio termino, kuris pradedamas skaičiuoti nustačius skolą muitinei, gautos sumos
būtų pervestos į Komisijos sąskaitą pavėluotai, nors jos galėjo būti teisėtai įskaitytos į B sąskaitą prieš muitinei jas gaunant.
Todėl ši Komisijos kaltinimo dalis turi būti atmesta.
Dėl tariamo pavėluoto nuosavų išteklių perdavimo
Iš to, kas buvo pasakyta, matyti, kad kadangi šioje byloje skolos muitinei suma buvo teisėtai įskaityta į B sąskaitą, nuosavų
išteklių perdavimas Komisijos dispozicijon turi būti įvykdytas ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po devynioliktos antrojo
mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį buvo „išieškota“ nuosavų išteklių suma, dienos.
Todėl reikia patikrinti, ar, kaip nurodo Komisija, sumos, gautos dėl mokėjimo dalimis pagal taikos sutartį, pavyzdžiui, kokia
nagrinėjama šioje byloje, turi būti laikomos „išieškotomis“ Reglamento Nr. 1150/2000 10 straipsnio 1 dalies prasme ir todėl,
gavus šias sumas, reikia iš karto pervesti į Komisijos sąskaitą per minėtoje nuostatoje numatytą terminą.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad teisės aktai skolos muitinei išieškojimo srityje turi būti aiškinami atsižvelgiant
į tikslą greitai ir veiksmingai pervesti nuosavus Bendrijų išteklius (žr. šiuo klausimu 2002 m. lapkričio 4 d. Sprendimo
SPKR
, C‑112/01, Rink. p. I‑10655, 34 punktą ir 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
, C‑460/01, Rink. p. I‑2613, 60, 63, 69 ir 70 punktus).
Be to, kaip savo išvados 46 ir 47 punktuose paaiškino generalinė advokatė, B apskaitos sukūrimo tikslas, kaip nurodoma Reglamento
Nr. 1552/89 penktoje konstatuojamojoje dalyje (Reglamento Nr. 1150/2000 vienuolikta konstatuojamoji dalis), yra ne tik padėti
Komisijai griežčiau kontroliuoti veiksmus, kurių imasi valstybės narės nuosaviems ištekliams išieškoti, bet taip pat atsižvelgti
į su tuo susijusią valstybių narių finansinę riziką.
Tačiau, kaip matyti iš šio sprendimo 12 punkto, pagal taikos sutartį mėnesinės skolininko įmokos buvo „saugomos depozite“
muitinėje tam atvejui, jei suinteresuotasis asmuo daugiau nevykdytų savo įsipareigojimų mokėti, ir kad kompetentingos valdžios
institucijos šiam skolininkui galėtų pradėti bylą dėl nemokėjimo.
Tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į reikalavimą nuosavus išteklius pervesti greitai ir veiksmingai bei tinkamai atsižvelgiant
į valstybės narės finansinių interesų apsaugą, Reglamento Nr. 1150/2000 1 straipsnį reikia aiškinti taip, kad sumos, gautos
dėl skolos muitinei mokėjimo dalimis pagal taikos sutartį, pavyzdžiui, kokia nagrinėjama šioje byloje, turi būti laikomos
išieškotomis minėtos nuostatos prasme, todėl jas reikia pervesti į Komisijos sąskaitą ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po
devynioliktos antrojo mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį jos buvo gautos, dienos.
Priešingai Belgijos vyriausybės argumentams, apibendrintiems šios sprendimo 33 ir 34 punktuose, šis Bendrijos muitų teisės
aktų nuosavų išteklių išieškojimo srityje išaiškinimas netrukdo muitinei pradėti bylos sutartų mokėjimų nutraukimo atveju,
o taip būtų tik tada, jei minėtas išaiškinimas neturėtų jokios reikšmės minėtų mokėjimų kvalifikavimui Belgijos teisės ir
taikos sutarties prasme.
Dėl delspinigių nemokėjimo
Pagal Reglamento Nr. 1150/2000 11 straipsnį, už bet kokį pavėluotą įmokos įskaitymą į to paties reglamento 9 straipsnio 1 dalyje
nurodytą sąskaitą valstybė moka delspinigius, taikomus už visą vėlavimo laikotarpį. Šie delspinigiai mokėtini, kad ir kokios
būtų šių išteklių pervedimo į Komisijos sąskaitą vėlavimo priežastys (žr., be kita ko, minėto
Komisija prieš Nyderlandus
91 punktą).
Todėl, kadangi iš išdėstytų argumentų matyti, kad mėnesinių įmokų, gautų pagal taikos sutartį, pervedimas į Komisijos sąskaitą
buvo pavėluotas, pagal Reglamento Nr. 1150/2000 11 straipsnį turi būti mokami delspinigiai, kurių nemokėjimo Belgijos Karalystė
neginčija.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, darytina išvada, kad dėl pavėluoto nuosavų išteklių pervedimo, skolininkui sumokėjus mokėtiną
sumą dalimis, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 1150/2000, kuris nuo 2000 m. gegužės 31 d. panaikino
ir pakeitė Reglamentą Nr. 1552/89, kurio tikslas buvo tas pats, 10 ir 11 straipsnius.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti išlaidas ir Belgijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Dėl pavėluoto nuosavų išteklių pervedimo, skolininkui sumokėjus mokėtiną sumą dalimis, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų
pagal 2000 m. gegužės 22 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1150/2000, įgyvendinančio Sprendimą 94/728/EB, Euratomas
dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos, kuris nuo 2000 m. gegužės 31 d. panaikino ir pakeitė 1989 m. gegužės 29 d. Tarybos
reglamentą (EEB, Euratomas) Nr. 1552/89, įgyvendinantį Sprendimą 88/376/EEB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos,
kurio tikslas buvo tas pats, 10 ir 11 straipsnius.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.