CELEX: 61994TJ0267
Ændret ordning for olivenolie
Ingen overgangsperiode
Erstatningssøgsmål

Dommens præmisser
De relevante forordninger
1 Ved forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 (EFT 1965-1966, s. 193, herefter »forordning nr. 136/66«), som er blevet aendret flere gange siden, oprettede Raadet en faelles markedsordning for fedtstoffer . I forordningens artikel 35a, der blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1915/87 af 2. juli 1987 (EFT L 1983, s. 7, herefter »forordning nr. 1915/87«), er det bestemt, at de i artikel 1 omhandlede produkter, herunder olier, kun kan bringes i handel i Faellesskabet paa visse betingelser.
2 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2568/91 af 11. juli 1991 om kendetegnene for olivenolie og olie af olivenpresserester og de i den forbindelse anvendte metoder (EFT L 248, s, 1, herefter »forordning nr. 2568/91«) indeholder i artikel 1, stk. 2, en angivelse af de kendetegn, som bomolie skal besidde. Uden for forordningens anvendelsesomraade er udtrykkeligt holdt olivenolie, der er aftappet inden datoen for forordningens ikrafttraeden, og som bringes i handelen inden den 31. oktober 1992.
3 Den i sagen anfaegtede forordning er Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1429/92 af 26. maj 1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2568/91 om kendetegnene for olivenolie og olivenpresserester og de i den forbindelse anvendte metoder (EFT L 150, s. 17, herefter »forordning nr. 1429/92«), der traadte i kraft den 5. juni 1992. Kommissionen aendrede ved denne retsakt bilagene til forordning nr. 2568/91, der fastlaegger de kendetegn, som de forskellige slags olivenolie skal besidde, og navnlig hoejesteindholdet af transisomerer. Efter ikrafttraedelsen af forordning nr. 1429/92 har olier med et indhold af transisomerer herover ikke mere kunnet bringes paa markedet i Faellesskabet. Imidlertid indfoerte Kommissionen »for ikke at paafoere handelen skade« en adgang til i en begraenset periode at afsaette olie aftappet foer denne forordnings ikrafttraeden (anden betragtning til forordning nr. 1429/92). Den bestemte derfor, at olivenolier, der var aftappet foer forordningens ikrafttraeden, dvs. den 5. juni 1992, og som var bragt i handelen senest den 31. oktober 1992, ikke var omfattet af forordningens anvendelsesomraade (artikel 2, andet afsnit, i forordning nr. 1429/92).
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
4 Det sagsoegende selskab indfoerte i juli 1991 6 500 tons bomolie fra Tunesien. For at man kunne faa fordel af proceduren for aktiv foraedling, blev olien fra den 29. oktober 1991 i flere omgange indfoert med midlertidig toldfritagelse med henblik paa raffinering af den. Da det var umuligt at saelge den hurtigt, blev en vis maengde uaftappet olivenolie lagt paa toldoplag fra den 1. april 1992. 920 tons blev derefter genudfoert til tredjelande.
5 Da forordning nr. 1429/92 traadte i kraft, kunne den olie, der befandt sig paa toldoplag, ikke laengere som saadan afsaettes paa faellesmarkedet, da den ikke laengere var i overensstemmelse med de nye kriterier, der var blevet indfoert ved forordning nr. 1429/92.
6 Ved skrivelse af 21. december 1993 anmodede det sagsoegende selskab sagsoegte om for selskabets vedkommende at vedtage en afgoerelse om erstatning for den skade, der var forvoldt selskabet ved forordning nr. 1429/92. Selskabet meddelte ogsaa Kommissionen, at det agtede at rejse passivitetssoegsmaal, saafremt en loesning ikke kunne findes.
7 Sagsoegte udarbejdede derefter et forslag til forordning om aendring med tilbagevirkende gyldighed af forordning nr. 1429/92, saaledes at forordningen derefter ikke fandt anvendelse paa de partier olivenolie, der var indfoert efter reglerne om midlertidig toldfritagelse, saafremt toldbehandlingen af dem var endeligt afsluttet inden den 31. december 1994.
8 Ved skrivelse af 20. januar 1994 meddelte det sagsoegende selskab sagsoegte, at det ikke ville anlaegge sag, saafremt de paataenkte foranstaltninger kunne traede i kraft i rimelig god tid.
9 Den 29. april 1994 var forslaget til forordning endnu ikke blevet optaget paa forvaltningskomitéens dagsorden. Ved skrivelse af samme dato opfordrede det sagsoegende selskab i medfoer af EF-traktatens artikel 175 formeligt sagsoegte til at traeffe foranstaltninger for at erstatte selskabet det tab, det havde lidt som foelge af vedtagelsen af forordning nr. 1429/92.
10 Ved skrivelse af 5. maj 1994 meddelte sagsoegte det sagsoegende selskab, at institutionen ikke kunne paatage sig noget ansvar for de paastaaede tab, og at afsaetningen af den paagaeldende olie skulle ske i overensstemmelse med de gaeldende regler.
11 Det sagsoegende selskab har anlagt naervaerende sag ved staevning indleveret den 18. juli 1994.
12 Ved skrivelse af 13. februar 1995 meddelte sagsoegte det italienske Finansministerium, at det var de nationale myndigheder, der havde kompetencen til eventuelt at give tilladelse til salget af den omhandlede olie.
13 Efter at de italienske myndigheder havde givet en saadan tilladelse, udfoerte det sagsoegende selskab i loebet af 1995 og 1996 stoerstedelen af den olivenolie, der laa paa toldoplag, til tredjelande.
14 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og at traeffe foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse i medfoer af procesreglementets artikel 64, idet den har anmodet parterne om inden datoen for det fastsatte retsmoede skriftligt at besvare visse spoergsmaal.
15 Repraesentanter for parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten i retsmoedet den 4. februar 1997.
Parternes paastande
16 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
- Det fastslaas i medfoer af traktatens artikel 175, at sagsoegte har gjort sig skyldig i en retsstridig undladelse ved ikke for det sagsoegende selskab at udstede de saerlige retsakter, hvormed den skade, dette selskab har lidt som foelge af forordning nr. 1429/92, kan afhjaelpes.
- Sagsoegte tilpligtes i medfoer af traktatens artikel 178 og 215 at erstatte det tab, sagsoegeren har lidt som foelge af undladelsen af i forordning nr. 1429/92 at indfoere en overgangsordning for uaftappet olivenolie, der er lagt paa toldoplag, hvilket tab fastsaettes til 18 473 mio. LIT, svarende til indkoebsprisen for den i sagen omhandlede olivenolie med tillaeg af renter samt oplagrings-, forsikrings- og raffineringsomkostninger (16 083 mio. LIT), samt tabt fortjeneste som foelge af, at varerne ikke har kunnet afsaettes (2 359 mio. LIT).
- Sagsoegte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
17 Sagsoegeren har ved skrivelse af 16. september 1996 nedsat erstatningskravet til 7 345 mio. LIT, der svarer til oplagringsomkostninger med tillaeg af renter samt omkostninger i forbindelse med sikkerhedsstillelse.
18 Det sagsoegende selskab har i retsmoedet frafaldet paastanden om retsstridig passivitet.
19 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse for sagsoegerens paastande i henhold til traktatens artikel 178 og 215.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Erstatningssoegsmaalet
20 Det bemaerkes indledningsvis, at efter fast retspraksis forudsaetter ansvar for Faellesskabet, at sagsoegeren beviser, at den adfaerd, der laegges den beroerte institution til last, har vaeret retsstridig, at der foreligger et virkeligt tab, og at der er aarsagssammenhaeng mellem denne adfaerd og det paastaaede tab (Domstolens dom af 29.9.1982, sag 26/81, Oleifici Mediterranei mod EOEF, Sml. s. 3057, praemis 16, og Rettens dom af 13.12.1995, forenede sager T-481/93 og T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2941, praemis 80, af 11.7.1996, sag T-175/94, International Procurement Services mod Kommissionen, Sml. II, s. 729, praemis 44, og af 16.10.1996, sag T-336/94, Efisol mod Kommissionen, Sml. II, s. 1343, praemis 30).
21 Saafremt den kritiserede adfaerd bestaar i en faellesskabsinstitutions undladelse, kan denne kun begrunde ansvar for Faellesskabet, saafremt den paagaeldende institution ikke har overholdt en i en faellesskabsretlig bestemmelse fastsat retlig forpligtelse til at handle (jf. f.eks. Domstolens dom af 15.9.1994, sag C-146/91, KYDEP mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 4199, praemis 58).
22 Naar der er tale om generelle retsakter, kan Faellesskabet kun ifalde ansvar, saafremt der foreligger en kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private. Hvis institutionen har udstedt retsakten under udoevelsen af en vid skoensbefoejelse, kraeves det desuden - for at Faellesskabet kan ifalde erstatningsansvar - at overtraedelsen er tilstraekkelig kvalificeret, dvs. at den er aabenbar og grov (jf. Domstolens dom af 2.12.1971, sag 5/71, Schoeppenstedt mod Raadet, Sml. 1971, s. 275, org. ref.: Rec. s. 975, praemis 11, af 25.5.1978, forenede sager 83/76 og 94/76, 4/77, 15/77 og 40/77, HNL m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 1209, praemis 6, af 19.5.1992, forenede sager C-104/89 og C-37/90, Mulder m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 3061, praemis 12, og Rettens dom af 6.7.1995, sag T-572/93, Odigitria mod Raadet og Kommissionen, Sml. II, s. 2025, praemis 34, samt ovennaevnte dom Exporteurs in Levende Varkens m.fl. mod Kommissionen, praemis 81).
23 Retten skal foerst undersoege, om det sagsoegende selskab har paavist en retsstridig adfaerd fra sagsoegtes side.
Den paastaaede retsstridige adfaerd
24 Det sagsoegende selskab har for det foerste stillet sig tvivlende med hensyn til, om forordning nr. 1429/92 kan anses for en generel retsakt, der bygger paa et oekonomisk-politisk valg, men har imidlertid gjort gaeldende, at de kriterier, som er fastlagt i Faellesskabets retsinstansers praksis vedroerende ansvar for Faellesskabet i forbindelse med en generel retsakt, under alle omstaendigheder er opfyldt i det foreliggende tilfaelde (jf. ovenfor, praemis 22).
25 Sagsoegte har, ved at undlade indsaettelse i den anfaegtede forordning af bestemmelser om en overgangsperiode for uaftappet olivenolie paa toldoplag, tilsidesat forbuddet mod forskelsbehandling, proportionalitetsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og princippet om beskyttelse af velerhvervede rettigheder.
1. Tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
Parternes argumenter
26 Det sagsoegende selskab har gjort gaeldende, at sagsoegte har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning af to grunde. For det foerste er forordning nr. 1429/92, som indeholder regler om overgangsperioden, hjemlet ved artikel 35a i Raadets forordning nr. 136/66, der blev indfoert ved Raadets forordning nr. 1915/87 (jf. praemis 1). Forordning nr. 1915/87 traadte imidlertid i kraft fire maaneder efter dens vedtagelse. Desuden indeholdt de andre kommissionsforordninger, hvori der udtrykkelig henvises til naevnte artikel 35a, ogsaa overgangsbestemmelser for de forskellige typer olivenolie efter moensteret i forordning nr. 1915/87 med undtagelse af de forordninger, der vedroerer detailhandelen, som f.eks. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1860/88 af 30. juni 1988 om fastsaettelse af saerlige handelsnormer for olivenolie og om aendring af forordning (EOEF) nr. 938/88 om saerlige bestemmelser for afsaetning af olivenolie med indhold af uoenskede stoffer (EFT L 166, s. 16). Forordning nr. 1429/92 adskiller sig saaledes, for saa vidt som den ikke indeholder regler om en overgangsordning for uaftappet olie, fra de andre naevnte forordninger og udgoer derfor en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
27 For det andet fremgaar det af praksis ved Faellesskabets retsinstanser, at det efter princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er paakraevet at undgaa, at erhvervsdrivende, der har foretaget store investeringer og endeligt over for det offentlige har forpligtet sig til at gennemfoere bestemte transaktioner, udsaettes for, at deres oekonomiske interesser kraenkes ved ikrafttraedelsen af regler, hvis vedtagelse ikke kunne forudses. I saadanne tilfaelde er de paagaeldende institutioner derfor forpligtet til at vedtage en overgangsordning af hensyn til disse erhvervsdrivendes interesser, medmindre vedtagelsen af en saadan ordning er udelukket af tvingende grunde (Domstolens dom af 27.4.1978, sag 90/77, Stimming mod Kommissionen, Sml. s. 995, praemis 6, af 16.5.1979, sag 84/78, Tomadini, Sml. s. 1801, praemis 20, og af 11.7.1991, sag C-368/89, Crispoltoni, Sml. I, s. 3695, praemis 21). I det foreliggende tilfaelde foretog det sagsoegende selskab ikke blot en investering for at indkoebe og raffinere olien, det forpligtede sig ogsaa uigenkaldeligt over for det offentlige ved at acceptere forskellige krav i forbindelse med fortoldningen. Sagsoegte har imidlertid ikke paaberaabt sig en overordnet offentlig interesse, som kunne hindre vedtagelse af en overgangsordning. Rent faktisk har sagsoegte ikke noget grundlag for at haevde, at en overgangsordning var udelukket for at hindre svigagtigheder. Tilstedevaerelsen af transisomerer betyder ikke noedvendigvis, at der er tale om ulovlige transaktioner, den kan ogsaa vaere et resultat af lovlige raffineringsprocesser. Desuden var den i sagen omhandlede olie hele tiden efter indfoerslen under toldvaesenets kontrol.
28 Sagsoegte har fremhaevet den vaesentlige forskel mellem forordning nr. 1915/87 og forordning nr. 1429/92. For den foerstnaevnte forordning aendrede grundforordning nr. 136/66, bl.a. ved indfoerelsen af artikel 35a. Forordning nr. 1429/92 indeholder derimod kun bestemmelser til gennemfoerelse af grundforordningen. Forordning nr. 2568/91, der var gaeldende, da det sagsoegende selskab indfoerte olien, indeholdt lige saa lidt som forordning nr. 1429/92 en overgangsordning for uaftappet olie.
29 Sagsoegte goer desuden gaeldende, at det sagsoegende selskab fra juli 1991 var bekendt med, at Kommissionen agtede at vedtage forordning nr. 1429/92, som foerst traadte i kraft den 5. juni 1992.
30 Desuden ville indfoerelsen af en overgangsperiode for uaftappet olie have truet gennemfoerelsen af hovedformaalet med forordning nr. 1429/92, dvs. beskyttelsen af oliens renhed. Muligheden for en vis tid efter forordning nr. 1429/92's ikrafttraeden at saelge en uaftappet olie, der ikke opfyldte forordningens renhedskriterier, ville have oeget den risiko for forfalskning, som netop skulle fjernes med forordningen.
31 I oevrigt traadte den toldnomenklatur, der var afpasset efter forordning nr. 1429/92, foerst i kraft den 19. februar 1993 for olie i transit til tredjelande, saaledes at forordning nr. 1429/92 foerst havde kunnet finde anvendelse fra denne dato, og det sagsoegende selskab kunne derfor helt frit genudfoere den i sagen omhandlede olie under betegnelsen raffineret olivenolie indtil da.
Rettens bemaerkninger
32 Selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er et af Faellesskabets grundlaeggende principper, kan de erhvervsdrivende dog ikke have nogen berettigede forventninger om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabets institutioner kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen paa et omraade som de faelles markedsordninger, hvis formaal netop kraever en konstant tilpasning efter aendringer i den oekonomiske situation (jf. bl.a. Domstolens dom af 21.5.1987, forenede sager 133/85-136/85, Rau m.fl., Sml. s. 2289, praemis 18, og af 5.10.1994, forenede sager C-133/93, C-300/93 og C-362/93, Crispoltoni m.fl., Sml. I, s. 4863, praemis 57). En erhvervsdrivende kan heller ikke goere gaeldende, at han har en velerhvervet rettighed eller blot en berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som kan aendres ved beslutninger truffet af faellesskabsinstitutionerne inden for rammerne af deres skoen (Domstolens dom af 5.10.1994, sag C-280/93, Tyskland mod Raadet, Sml. I, s. 4973, praemis 80).
33 Det maa ud fra de hermed beskrevne principper undersoeges, om det sagsoegende selskab i det foreliggende tilfaelde kunne naere begrundede forhaabninger om, at der ville blive indfoert en overgangsperiode for uaftappet olie.
34 Det maa foerst fastslaas, at det sagsoegende selskab ikke kan stoette sit krav paa, at forordning nr. 1915/87 indeholder en bestemmelse, hvorefter forordningen traeder i kraft ca. fire maaneder efter offentliggoerelsen. For mens formaalet med forordning nr. 1915/87 var at tilpasse betegnelserne og definitionerne for olivenolie for at lette afsaetningen heraf, har forordning nr. 1429/92, som en foranstaltning til gennemfoerelse af grundforordningen, til formaal at aendre kendetegnene for olivenolie for bedre at sikre renheden.
35 Faellesskabets lovgivende myndighed kan - inden for rammerne af sine vide skoensbefoejelser - ved fastlaeggelsen af den faelles landbrugspolitik retmaessigt give det formaal, som bestaar i bedre at sikre et bestemt produkts renhed, og dermed ogsaa uden udtrykkelig angivelse heraf, forbrugerbeskyttelsen, forrangen for det formaal, der eventuelt laa bag en tidligere forordning, og som var at lette afsaetningen af dette produkt.
36 Den anfaegtede forordning maa hvad en eventuel overgangsperiode angaar bedoemmes ved en sammenligning med forordning nr. 2568/91, som den aendrer, og som derfor har den samme juridiske karakter som aendringsforordningen. Sidstnaevnte forordning indeholdt i lighed med forordning nr. 1429/92 kun regler om en overgangsperiode for aftappet olivenolie.
37 Desuden kunne det sagsoegende selskab som en fagkyndig virksomhed i sektoren ikke vaere ubekendt med, at forordning nr. 1429/92 sandsynligvis ville blive vedtaget efter datoen for indfoerslen af den omhandlede olie, og at indfoerslen tidsmaessigt ville ligge i perioden inden denne forordnings ikrafttraeden. I oevrigt har selskabet i retsmoedet erkendt at vaere klar over, at de tekniske bestemmelser i forordning nr. 1429/92 var resultatet af tidligere internationale forhandlinger og var blevet vedtaget af Det Internationale Olivenraad (COI), foer sagsoegte tog dem i brug.
38 For det andet maa det fastslaas, at den af det sagsoegende selskab paaberaabte retspraksis konkret er helt irrelevant. Selskabet har for det foerste paaberaabt sig Domstolens dom af 26. juni 1990 (sag C-152/88, Sofrimport mod Kommissionen, Sml. I, s. 2477), hvori Domstolen fastslog, at den paagaeldende institution havde tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet den havde truffet en beskyttelsesforanstaltning uden overhovedet under henvisning til overordnede offentlige interesser at tage hensyn til situationen for de erhvervsdrivende, herunder Sofrimport, hvis varer var undervejs til Faellesskabet, skoent den ifoelge en saerlig bestemmelse var forpligtet hertil. Heroverfor staar, at de i det foreliggende tilfaelde relevante forordninger ikke indeholder nogen saerlig bestemmelse, i henhold til hvilken sagsoegte skulle tage hensyn til den saerlige situation for erhvervsdrivende, der paa tidspunktet for vedtagelsen af forordning nr. 1429/92 havde uaftappet olivenolie paa toldoplag.
39 Det sagsoegende selskab har desuden paaberaabt sig Domstolens dom af 14. maj 1975 (sag 74/74, CNTA mod Kommissionen, Sml. s. 533, praemis 28-44) og den i praemis 27 naevnte dom i Tomadini-sagen. I dommen i sagen CNTA mod Kommissionen fastslog Domstolen, at CNTA, der havde faaet udstedt eksportlicenser med forudfastsaettelse af eksportrestitutionsbeloebet, retmaessigt kunne naere tiltro til, at der for de eksportforretninger, som selskabet bindende havde forpligtet sig til, ikke ville blive indfoert nogen uventet aendring, som ville paafoere det uundgaaelige tab. I Tomadini-dommen fastlagde Domstolen indholdet af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i tilfaelde, hvor der foreligger en saerlig ordning, der goer det muligt for de erhvervsdrivende ved endeligt indgaaede forretninger at sikre sig mod virkningerne af aendrede gennemfoerelsesbestemmelser for en faelles ordning. I et saadant tilfaelde forbyder dette princip faellesskabsinstitutionerne at aendre den paagaeldende lovgivning uden at vedtage overgangsregler, medmindre overordnede offentlige interesser er til hinder herfor.
40 Det sagsoegende selskab kan ikke i det foreliggende tilfaelde henvise til bindende indgaaede forretninger, idet henlaeggelse paa toldoplag af et produkt kun er en etape forud for dets afsaetning. Ingen er forpligtet til at lade en vare forblive paa toldoplag efter én gang at have placeret den dér, og det kan derfor ikke anerkendes, at der med henlaeggelsen paa toldoplag, som haevdet af sagsoegeren, er tale om en »endeligt indgaaet forretning«.
41 Det sagsoegende selskab har ikke paavist omstaendigheder, hvoraf det foelger, at der har bestaaet en berettiget forventning, og anbringendet om tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af en saadan forventning skal derfor forkastes.
2. Tilsidesaettelse af forbuddet mod forskelsbehandling
Parternes argumenter
42 Det sagsoegende selskab har gjort gaeldende, at sagsoegte ved at indfoere en overgangsperiode for aftappet, men ikke for uaftappet olivenolie uden objektiv begrundelse har stillet indehaverne af uaftappet olie ringere end indehaverne af aftappet olie. Det formaal at forhindre ulovligheder kan under alle omstaendigheder ikke begrunde denne forskellige behandling.
43 Desuden har sagsoegte gjort sig skyldig i en ugrundet forskelsbehandling ved at stille indehaverne af uaftappet olivenolie, der er i fri omsaetning, og indehaverne af samme slags olie, som har lagt denne paa toldoplag, paa samme maade. Ifoelge det sagsoegende selskab kan der nemlig ikke for den sidstnaevnte olie blive tale om ulovligheder, idet denne olie er under toldvaesenets kontrol.
44 Efter sagsoegtes opfattelse er en forskellig behandling af henholdsvis aftappet og uaftappet olivenolie objektivt begrundet i formaalet med forordning nr. 1429/92, som er at sikre olivenoliens renhed. For naar olien har et hoejt indhold af transisomerer, kan den lettere blandes med olie af ringere kvalitet. Sagsoegte har i en besvarelse af det skriftlige spoergsmaal, Retten har stillet den 15. januar 1997, samt i retsmoedet begrundet denne forskellige behandling med, at aftappet olie ikke kan forfalskes saa let som uaftappet olie. Saafremt sagsoegte havde vedtaget en bestemmelse om adgang til at afsaette uaftappet olie i en overgangsperiode, ville der i laengere tid have bestaaet en risiko for forfalskning af denne olie. Saaledes forholder det sig ikke med aftappet olie, for aftapningen forhindrer enhver ulovlig aendring af kvaliteten.
Rettens bemaerkninger
45 Ifoelge fast retspraksis er forbuddet mod forskelsbehandling et af faellesskabsrettens grundlaeggende principper (jf. naevnte dom i sagen Tyskland mod Raadet, praemis 67; Rettens dom af 11.12.1996, sag T-521/93, Atlanta m.fl. mod EF, Sml. II, s. 1707, praemis 46). Dette princip kraever, at ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet.
46 Det skal i oevrigt paapeges, at faellesskabslovgiver paa landbrugspolitikkens omraade har en skoensfrihed, der modsvarer det politiske ansvar, som denne er tillagt ved traktatens artikel 40-43 (ovennaevnte dom af 5.10.1994, i sagen Crispoltoni m.fl., praemis 42, og Rettens dom af 13.7.1995, forenede sager T-466/93, T-469/93, T-473/93, T-474/93 og T-477/93, O'Dwyer m.fl. mod Raadet, Sml. II, s. 2071, praemis 107 og 113). Det foelger heraf, at en foranstaltning paa omraadet kun vil kunne kendes ulovlig, saafremt den er aabenbart uhensigtsmaessig i forhold til det maal, som vedkommende institution forfoelger (naevnte dom i sagen O'Dwyer m.fl. mod Raadet, praemis 107).
47 Den anfaegtede forordning er jo et led i den faelles landbrugspolitik. Afgoerelsen af, om der foreligger forskelsbehandling, maa derfor ske paa grundlag af en undersoegelse af, om forordningen behandler ensartede situationer forskelligt, og, i bekraeftende fald, om dette er objektivt begrundet, idet der herved maa tages hensyn til sagsoegtes vide skoensmaessige befoejelser med hensyn til den objektive begrundelse for en eventuel forskelsbehandling.
48 I den anfaegtede forordnings artikel 2, stk. 2, sondres der mellem uaftappet olivenolie og aftappet olivenolie, idet der kun for sidstnaevnte olie fastsaettes en overgangsperiode. Som det fremgaar af betragtningerne til forordningen, er dennes formaal foerst og fremmest at sikre olivenoliens renhed. Det fremgaar imidlertid af sagen, at olien, saafremt den er blevet staerkt opvarmet, har et hoejt indhold af transisomerer, hvilket goer det muligt at blande den med andre olier af ringere kvalitet. Denne forfalskningsrisiko, der i princippet ikke bestaar for aftappet olie som foelge af aftapningen, kan ikke udelukkes for uaftappet olivenolie, heller ikke selv om denne befinder sig paa toldoplag.
49 Sagsoegte skulle kun have indsat en undtagelsesbestemmelse i den anfaegtede forordning, saafremt en anbringelse paa toldoplag i medlemsstaterne gav sikkerhed for, at det var umuligt at forfalske de saaledes oplagrede, uaftappede produkter. I betragtning af sagsoegtes vide skoensbefoejelser bestod der kun en pligt for sagsoegte til at indfoere en saadan undtagelsesbestemmelse, saafremt det blev godtgjort, at det var umuligt at forfalske den uaftappede olie, der var lagt paa toldoplag i en medlemsstat i Faellesskabet. Men faellesskabsbestemmelserne om toldoplag tager foerst og fremmest sigte paa fortoldning og kan derfor ikke fuldstaendigt udelukke muligheden for, at der begaas ulovligheder eller disponeres over varerne paa en maade, som ikke har med fortoldningen at goere.
50 Da det ikke har kunnet udelukkes, at der bestod en risiko for forfalskning af uaftappet olie, selv om denne var placeret paa toldoplag, maa det antages, at sagsoegte paa grundlag af sine vide skoensbefoejelser paa det landbrugspolitiske omraade har kunnet traeffe foranstaltninger, hvorved oliens renhed bedre kunne sikres. Sagsoegte har med henblik herpaa retmaessigt kunnet undlade at vedtage en bestemmelse om, at indehaverne af uaftappet olivenolie, der var anbragt paa toldoplag, for at kunne saelge denne olie skulle raade over en ekstra frist.
51 Heraf foelger, at anbringendet om tilsidesaettelse af forbuddet mod forskelsbehandling skal forkastes.
3. Tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet
Parternes argumenter
52 Det sagsoegende selskab har under henvisning til Domstolens dom af 11. juli 1989 (sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237, praemis 21) gjort gaeldende, at sagsoegte ved ikke at vedtage bestemmelser om en overgangsperiode for uaftappet olivenolie har skabt en hindring for handelen, som er uforholdsmaessig i forhold til det formaal at sikre oliens renhed og samtidig tilfoeje handelen mindst mulig skade. Den olie, der var under toldvaesenets kontrol, kunne under alle omstaendigheder ikke forfalskes, og noedvendigheden af at hindre ulovligheder har derfor ikke kunnet begrunde, at der ikke for dets vedkommende blev tale om en overgangsordning.
53 Sagsoegte har anfoert, at noedvendigheden af at hindre ulovligheder udelukkede enhver mulighed for at traeffe overgangsforanstaltninger for uaftappet olie. I den foreliggende sag var det sagsoegende selskab ikke som sagsoegeren Schraeder i naevnte dom af samme navn noedt til at baere oekonomiske byrder.
Rettens bemaerkninger
54 Ifoelge Domstolens praksis er det ved afgoerelsen af, om en faellesskabsbestemmelse er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, afgoerende, om de midler, der bringes i anvendelse, er egnede til at virkeliggoere det tilstraebte maal og ikke gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at virkeliggoere dette (Domstolens dom af 11.3.1987, forenede sager 279/84, 280/84, 285/84 og 286/84, Rau m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1069, praemis 34, og af 9.11.1995, sag C-426/93, Tyskland mod Raadet, Sml. I, s. 3723, praemis 42).
55 Som tidligere naevnt (praemis 46), vil en foranstaltning paa landbrugsomraadet kun kunne kendes ulovlig, saafremt den er aabenbart uhensigtsmaessig i forhold til det maal, som vedkommende institution forfoelger.
56 I det foreliggende tilfaelde betyder det sagsoegende selskabs anbringende, at sagsoegte kritiseres for at have prioriteret det formaal at sikre oliens renhed, der betones i anden betragtning til den anfaegtede forordning, i forhold til det formaal ikke at paafoere handelen skade, som er naevnt i tredje betragtning til den anfaegtede forordning.
57 Der skal i den forbindelse henvises til Domstolens praksis, hvorefter faellesskabsinstitutionerne ved forfoelgelsen af den faelles landbrugspolitiks maal til stadighed skal soerge for at udjaevne en eventuel indbyrdes modstrid mellem disse maal betragtet saerskilt, samt, om noedvendigt, give det ene eller det andet af dem midlertidig forrang, hvis de oekonomiske forhold eller omstaendigheder, med henblik paa hvilke de traeffer afgoerelse, kraever det (Domstolens dom af 20.9.1988, sag 203/86, Spanien mod Raadet, Sml. s. 4563, praemis 10, og af 19.3.1992, sag C-311/90, Hierl, Sml. I, s. 2061, praemis 13).
58 Heraf foelger, at sagsoegte i det foreliggende tilfaelde har kunnet afveje de modstaaende interesser og give renhedsformaalet, der navnlig tager sigte paa forbrugerbeskyttelse, forrangen. Det sagsoegende selskab har ikke i den forbindelse godtgjort, at sagsoegtes argumentation har vaeret aabenbart fejlagtig, eller at sagsoegte har overskredet graenserne for sit skoen paa omraadet. Det sagsoegende selskab har heller ikke godtgjort, at de foranstaltninger, sagsoegte traf, har udgjort en hindring for handelen eller i det mindste har staaet i et misforhold til det tilstraebte formaal.
59 Det skal tilfoejes, at selv om Kommissionen ved udoevelsen af sine befoejelser skal overvaage, at de byrder, der paalaegges de erhvervsdrivende, ikke overstiger, hvad er noedvendigt for, at myndighederne kan naa de maal, der er sat, foelger det dog ikke heraf, at omfanget af denne forpligtelse skal ses i forhold til en bestemt gruppe erhvervsdrivendes specielle situation (jf. Domstolens dom af 24.10.1973, sag 5/73, Balkan, Sml. s. 1091, praemis 22, og Rettens dom af 15.12.1994, sag T-489/93, Unifruit Hellas mod Kommissionen, Sml. II, s. 1201, praemis 74).
60 Af det anfoerte foelger i det hele, at det sagsoegende selskab ikke har godtgjort, at sagsoegte med vedtagelsen af forordning nr. 1429/92 har tilsidesat proportionalitetsprincippet.
4. Tilsidesaettelse af velerhvervede rettigheder
Parternes argumenter
61 Det sagsoegende selskab har anfoert, at det, da det anbragte den omhandlede olie paa toldoplag, ansoegte om, at varen efter at have vaeret omfattet af reglerne for indfoersel maatte blive omfattet af ordningen for varer bestemt til udfoersel. Dette skulle have medfoert, at det for saa vidt angaar varernes fortoldning blev lagt til grund, at varerne allerede formelt havde forladt Faellesskabets omraade. Selskabet ville ogsaa have faaet ret til at udfoere varen til tredjelande uden tilladelse efter de regler, der var gaeldende ved anbringelsen af olien paa toldoplag. Sagsoegte har kraenket denne ret ved at vedtage forordning nr. 1429/92 uden deri at indsaette passende overgangsregler.
62 At der bestaar en velerhvervet ret for det sagsoegende selskab, kan ogsaa udledes af artikel 121, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indfoerelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1, herefter »forordning nr. 2913/92«), hvorefter de beskatningselementer skal laegges til grund, som gaelder for indfoerselsvarerne paa tidspunktet for antagelse af angivelsen om de paagaeldende varers indfoersel under proceduren for aktiv foraedling, idet der ses bort fra senere aendringer. Efter sagsoegerens opfattelse maa dette kriterium, naar det gaelder for fastsaettelse af toldskylden, ogsaa gaelde for udoevelsen af retten til at udfoere en vare, som denne toldskyld paahviler.
63 Ifoelge sagsoegte har det sagsoegende selskab ikke erhvervet en ret til opretholdelse uden begraensninger af de regler, der var gaeldende, da det lagde olien paa toldoplag. Det bevarede retten til at udfoere den under overholdelse af de nye regler. Ifoelge retspraksis (Domstolens naevnte dom af 21.5.1987, Rau m.fl., praemis 18, og af 7.5.1991, sag C-69/89, Nakajima mod Raadet, Sml. I, s. 2069, praemis 119) kan ingen paaberaabe sig en velerhvervet ret til bevarelse af en fordel, som den paagaeldende paa et givet tidspunkt har haft. Endelig finder artikel 121, stk. 1, i forordning nr. 2913/92 ikke anvendelse, saafremt den vare, der skal genudfoeres, ikke opfylder de gaeldende regler.
Rettens bemaerkninger
64 Ingen bestemmelse giver indehaveren af varer, der er lagt paa toldoplag, en individuel ret til at afsaette disse varer i henhold til den lovgivning, der var gaeldende, da varerne blev lagt paa toldoplag. Endvidere har ejerne af saadanne varer efter bestemmelsen i artikel 109 i forordning nr. 2913/92 - om adgangen til at underkaste indfoerselsvarer de saedvanlige behandlinger, som tjener til at sikre deres bevarelse eller til at forbedre deres udseende eller handelskvalitet eller til at forberede deres distribution eller videresalg - mulighed for at tilpasse varerne for at efterkomme eventuelle nye bestemmelser. De erhvervsdrivende kan foelgelig ikke goere krav paa, at de bestemmelser, der var gaeldende paa tidspunktet for varernes henlaeggelse paa toldoplag, bevarer deres gyldighed.
65 Det sagsoegende selskab kan heller ikke paaberaabe sig en velerhvervet rettighed paa grundlag af artikel 121, stk. 1, i forordning nr. 2913/92. Det hedder i denne bestemmelse: »Naar der opstaar toldskyld, fastsaettes denne paa grundlag af de beskatningselementer, der gaelder for indfoerselsvarerne paa tidspunktet for en antagelse af angivelsen om de paagaeldende varers henfoersel under proceduren for aktiv foraedling, jf. dog artikel 122.«
66 For det foerste sker der ikke ved forordning nr. 1429/92 nogen som helst aendring af toldskylden efter fastsaettelsen heraf i henhold til artikel 121, stk. 1, i forordning nr. 2913/92. For det andet kan det ikke af det sagsoegende selskabs ret til at faa toldskylden fastsat efter naevnte artikel 121 udledes, at det har krav paa, at reglerne om fastlaeggelse af kendetegnene for den olivenolie, der er bragt i handelen, fortsat finder anvendelse. For det tredje er naevnte artikel 121 helt irrelevant i det foreliggende tilfaelde, for saa vidt som det sagsoegende selskab, allerede foer varen var henlagt paa toldoplag, havde forarbejdet den efter proceduren for aktiv foraedling.
67 Af det anfoerte foelger, at anbringendet om tilsidesaettelse af velerhvervede rettigheder skal forkastes.
5. Rettens konklusion vedroerende kravet om, at der har foreligget en retsstridig adfaerd
68 Af det anfoerte foelger i det hele, at det sagsoegende selskab ikke har godtgjort, at sagsoegte har handlet retsstridigt. Det er foelgelig ufornoedent at undersoege, om den i sagen omtvistede akt er en generel retsakt, eller om de paastaaede overtraedelser har vaeret tilstraekkeligt kvalificerede.
69 Selv om erstatningspaastanden allerede af denne grund ikke kan tages til foelge, finder Retten det i betragtning af de specielle forhold i det foreliggende tilfaelde hensigtsmaessigt at undersoege spoergsmaalet om det tab, der paastaas at vaere lidt.
Det paastaaede tab
Parternes argumenter
70 Det sagsoegende selskab har opgjort sit tab til 7 345 mio. LIT, hvilket beloeb svarer til oplagringsomkostninger og rente heraf samt udgifter i forbindelse med sikkerhedsstillelse. Tabet var oprindeligt paa 18 473 mio. LIT (jf. praemis 16 og 17), men er blevet nedbragt ved salget af den omhandlede olie under retssagen, efter at sagsoegte var ophoert med at modsaette sig, at det italienske toldvaesen gav tilladelse til salg af olien.
71 Sagsoegte har gjort gaeldende, at det sagsoegende selskab efter at have solgt olien i 1995 og 1996, hvor det havde fordel af de stigende olivenoliepriser paa verdensmarkedet, ikke har lidt noget tab som foelge af en eventuel standsning af olien paa toldoplag, men tvaertimod har haft en fortjeneste paa 10 929 648 626 LIT. Og det tab, der muligvis er forvoldt ved forordningen, kan i hvert fald hoejst udgoere forskellen mellem prisen paa den omhandlede olie paa markedet i tredjelande umiddelbart foer forordning nr. 1429/92's ikrafttraeden og samme vares pris umiddelbart efter denne forordnings ikrafttraeden. Det sagsoegende selskab har imidlertid slet ikke godtgjort, at der er tale om et saadant forskelsbeloeb.
72 Det sagsoegende selskab har i retsmoedet anfoert, at det, saafremt det havde kunnet geninvestere hele provenuet fra salget af de 4 788,809 tons olie, ville have opnaaet en fortjeneste, der var langt hoejere end den af sagsoegte naevnte.
Rettens bemaerkninger
73 Det sagsoegende selskab bestrider ikke, at det faktisk solgte olivenolien i 1995 og 1996, eller at olivenolieprisen paa verdensmarkedet steg i dette tidsrum, saaledes at det kunne saelge olien til en hoejere pris end den, det ville have faaet, hvis det havde solgt den i 1992, og dermed opnaa en fortjeneste, som var hoejere end den erstatning, der endeligt blev fremsat krav om (jf. praemis 17). Det argument, at det sagsoegende selskab ville have opnaaet en meget hoejere fortjeneste, saafremt det tidligere havde kunnet geninvestere hele provenuet fra salget af den omhandlede olie, er uden betydning, for det har for det foerste ikke paastaaet sig tilkendt erstatning for lucrum cessans, og for det andet er tabet som foelge af umuligheden af at kunne reinvestere provenuet fra salget paa et tidligere tidspunkt ikke blot rent hypotetisk, men ogsaa ubestemt.
74 Heraf foelger, at det tab, der kraeves erstattet, reelt ikke foreligger.
75 Det sagsoegende selskab har saaledes ikke bevist, at det har lidt et tab som paastaaet.
Konklusion
76 Da det sagsoegende selskab ikke har godtgjort, at der er handlet retsstridigt, eller at der som paastaaet foreligger et reelt tab, skal sagsoegte i det hele frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
77 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da det sagsoegende selskab har tabt sagen, og sagsoegte har nedlagt paastand om, at selskabet tilpligtes at betale sagens omkostninger, skal der afsiges dom i overensstemmelse hermed.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Femte Afdeling)
1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Det sagsoegende selskab betaler sagens omkostninger.