CELEX: 62002TJ0059
Kilpailu
Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt
Sitruunahappo
EY 81 artikla
Sakko
Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta
Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat
Yhteistyötiedonanto
Oikeusvarmuuden ja taannehtivuuskiellon periaatteet
Suhteellisuusperiaate
Yhdenvertainen kohtelu
Perusteluvelvollisuus
Puolustautumisoikeudet

Tosiseikat
1       Kantaja, Archer Daniels Midland Co. (jäljempänä ADM), on viljan ja öljysiementen jalostuksen markkinoilla toimivan yritysryhmän
emoyhtiö. ADM tuli sitruunahappomarkkinoille vuonna 1991.
2       Sitruunahappo on maailman eniten käytetty happamuudensäätö- ja säilöntäaine. On olemassa erilaisia sitruunahappotyyppejä,
joita käytetään monenlaisiin käyttötarkoituksiin, erityisesti elintarvikkeissa ja juomissa, kotitalouspesuaineissa ja puhdistusaineissa,
lääkevalmisteissa ja kosmetiikassa sekä eri teollisissa prosesseissa.
3       Vuonna 1995 sitruunahapon maailmanlaajuinen myynti oli noin 894,72 miljoonaa euroa ja Euroopan talousalueella (ETA) toteutettu
myynti noin 323,69 miljoonaa euroa. Vuonna 1996 sitruunahapon maailmanmarkkinoiden markkinaosuuksista noin 60 prosenttia oli
käsiteltävänä olevan kanteen kohteena olevan päätöksen viiden adressaatin hallussa, joita ovat ADM:n lisäksi Jungbunzlauer
AG (jäljempänä JBL), F. Hoffmann-La Roche AG (jäljempänä HLR), Haarmann & Reimer Corp. (jäljempänä H&R), joka kuuluu Bayer
AG ‑konserniin (jäljempänä Bayer), ja Cerestar Bioproducts BV (jäljempänä Cerestar), joita kutsutaan yhteisesti osapuoliksi.
4       Yhdysvaltain oikeusministeriö ilmoitti komissiolle elokuussa 1995, että sitruunahappomarkkinoilla oli aloitettu tutkimus.
Lokakuun 1996 ja kesäkuun 1998 välisenä aikana kaikki osapuolet, mukaan lukien ADM, tunnustivat osallistuneensa kartelliin.
Yhdysvaltain oikeusministeriön kanssa tehdyn sopimuksen perusteella Yhdysvaltain viranomaiset määräsivät näille yrityksille
sakkoja. Lisäksi tietyt syytteen saaneet johtohenkilöt määrättiin henkilökohtaisesti maksamaan sakkoja. Myös Kanadassa toteutettiin
tutkimuksia, joiden yhteydessä tietyille näistä yrityksistä, joiden joukossa oli ADM, määrättiin sakkoja.
5       Komissio lähetti 6.8.1997 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82]
artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) 11 artiklan mukaisen tietojensaantipyynnön Euroopan yhteisön
neljälle suurimmalle sitruunahapon tuottajalle. Tammikuussa 1998 komissio lähetti tietojensaantipyyntöjä myös yhteisön suurimmille
sitruunahapon ostajille ja kesä- ja heinäkuussa 1998 se lähetti vielä lisää tietojensaantipyyntöjä yhteisön suurimmille sitruunahapon
tuottajille.
6       Sen jälkeen, kun Cerestarille oli lähetetty ensimmäinen tietojensaantipyyntö heinäkuussa 1998, Cerestar otti yhteyttä komissioon
ja ilmoitti 29.10.1998 pidetyn kokouksen aikana haluavansa tehdä yhteistyötä komission kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä
tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa 18.7.1996 annetun komission tiedonannon (EYVL C 207, s. 4; jäljempänä yhteistyötiedonanto)
mukaisesti. Samassa tilaisuudessa Cerestar esitti suullisen selvityksen kartellitoiminnasta, johon se oli osallistunut. Cerestar
lähetti komissiolle 25.3.1999 kirjallisen lausunnon, jossa se vahvisti tässä kokouksessa suullisesti antamansa tiedot.
7       Komissio osoitti JBL:lle 28.7.1998 päivätyllä kirjeellä uuden tietojensaantipyynnön, johon tämä vastasi 28.9.1998 päivätyllä
kirjeellä.
8       ADM ilmoitti 11.12.1998 pidetyssä kokouksessa olevansa halukas yhteistyöhön komission kanssa ja esitti suullisen selvityksen
kilpailua rajoittavasta toiminnasta, jossa se oli ollut osallisena. ADM vahvisti suullisen lausuntonsa 15.1.1999 päivätyllä
kirjeellä.
9       Komissio lähetti 3.3.1999 täydentävän tietojensaantipyynnön HLR:lle, JBL:lle ja Cerestarille.
10     Bayer toimitti 28.4.1999 H & R:n nimissä, JBL toimitti 21.5.1999 ja HLR toimitti 28.7.1999 lausunnon yhteistyötiedonannon
nojalla.
11     Komissio osoitti saamiensa tietojen perusteella 29.3.2000 väitetiedoksiannon ADM:lle ja muille osapuolille EY 81 artiklan
1 kohdan ja ETA:sta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA-sopimus) 53 artiklan 1 kohdan rikkomisen vuoksi. ADM ja muut osapuolet
lähettivät kirjalliset huomautuksensa vastaukseksi komission väitteisiin. Yksikään niistä ei pyytänyt kuulemista eikä kiistänyt
väitetiedoksiannossa esitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyttä.
12     Komissio lähetti 27.7.2001 täydentävän tietojensaantipyynnön ADM:lle sekä muille osapuolille.
13     Komissio teki 5.12.2001 päätöksen 2002/742/EY EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta
(Asia COMP/E-1/36 604 – sitruunahappo) (jäljempänä päätös). Päätös annettiin ADM:lle tiedoksi 17.12.2001 päivätyllä kirjeellä.
14     Päätös sisältää erityisesti seuraavat säännökset:
”1 artikla
[ADM], [Cerestar], [HLR], [H & R] ja [JBL] ovat rikkoneet perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan
1 kohtaa osallistumalla jatkuvasti yritysten välisiin sopimuksiin ja/tai yritysten yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin
sitruunahappoalalla.
Rikkominen on kestänyt:
–       [ADM:n], [HLR:n], [H & R:n] ja [JBL:n] tapauksessa maaliskuusta 1991 toukokuuhun 1995;
–       [Cerestarin] tapauksessa toukokuusta 1992 toukokuuhun 1995.
– –
3 artikla
Edellä 1 artiklassa mainituille yrityksille määrätään seuraavat sakot:
a)      [ADM]: 39,69 miljoonaa euroa
b)      [Cerestar]: 170 000 euroa
c)      [HLR]: 63,5 miljoonaa euroa
d)      [H & R]: 14,22 miljoonaa euroa
e)      [JBL]: 17,64 miljoonaa euroa.”
15     Päätöksen 80–84 perustelukappaleessa komissio totesi, että kartelli käsitti myyntikiintiöiden jakamisen jäsenten kesken ja
niissä pysymisen, tavoite- ja/tai minimihintojen sopimisen, hinnanalennusten estämisen sekä yksityiskohtaisten asiakastietojen
vaihdon.
16     Laskiessaan sakkojen määrää päätöksessä komissio sovelsi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen
65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä
suuntaviivat) esitettyä menetelmää sekä yhteistyötiedonantoa.
17     Ensiksi komissio määritti sakon perusmäärän kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella.
18     Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden osalta komissio katsoi aluksi, että osapuolet olivat syyllistyneet erittäin vakavaan
kilpailusääntöjen rikkomiseen, kun otetaan huomioon toiminnan laatu, sen tosiasiallinen vaikutus ETA:n sitruunahappomarkkinoihin
ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus (päätöksen 230 perustelukappale).
19     Tämän jälkeen komissio katsoi, että on otettava huomioon yritysten tosiasialliset taloudelliset mahdollisuudet haitata kilpailua
ja määrättävä sakko niin suureksi, että riittävä ehkäisevä vaikutus on taattu. Tämän vuoksi komissio tukeutui osapuolten sitruunahapon
myynnistä saamaan maailmanlaajuiseen liikevaihtoon rikkomisjakson viimeisenä vuonna eli vuonna 1995 ja jakoi osapuolet eri
luokkiin: ensimmäiseen luokkaan H & R:n, jonka osuus maailmanmarkkinoista oli 22 prosenttia, toiseen luokkaan ADM:n ja JBL:n,
joiden kummankin markkinaosuus oli – –(
) prosenttia, sekä HLR:n, jolla oli 9 prosentin markkinaosuus, ja kolmanteen luokkaan Cerestarin, jonka osuus maailmanmarkkinoista
oli 2,5 prosenttia. Tällä perusteella komissio määritti sakon perusmääräksi 35 miljoonaa euroa ensimmäiseen luokkaan kuuluvalle
yritykselle, 21 miljoonaa euroa toiseen luokkaan kuuluvalle yritykselle ja 3,5 miljoonaa euroa kolmanteen luokkaan kuuluvalle
yritykselle (päätöksen 239 perustelukappale).
20     Jotta sakolla olisi riittävä ehkäisevä vaikutus, komissio tarkisti tätä perusmäärää. Tämän vuoksi komissio otti huomioon osapuolten
koon ja niiden kokonaisresurssit, jotka ilmenivät niiden maailmanlaajuisesta liikevaihdosta, ja sovelsi korotuskerrointa 2
ADM:lle ja HLR:lle määritettyihin perusmääriin ja korotuskerrointa 2,5 H & R:lle määritettyyn perusmäärään (päätöksen 50 ja
246 perustelukappale).
21     Kunkin yrityksen rikkomisen keston osalta näin määritettyä sakon perusmäärää korotettiin 10 prosentilla vuotta kohti, eli
ADM:n, H & R:n, HLR:n ja JBL:n osalta 40 prosenttia ja Cerestarin osalta 30 prosenttia (päätöksen 249 ja 250 perustelukappale).
22     Näin ollen komissio määritti sakkojen perusmääräksi 58,8 miljoonaa euroa ADM:n osalta. Cerestarin osalta sakkojen perusmääräksi
määritettiin 4,55 miljoonaa euroa, HLR:n osalta 58,8 miljoonaa euroa, H & R:n osalta 122,5 miljoonaa euroa ja JBL:n osalta
29,4 miljoonaa euroa (päätöksen 254 perustelukappale).
23     Toiseksi raskauttavien olosuhteiden vuoksi ADM:lle ja HLR:lle määrättyjen sakkojen perusmäärää korotettiin 35 prosentilla,
koska näillä yrityksillä oli johtava rooli kartellissa (päätöksen 273 perustelukappale).
24     Kolmanneksi komissio tutki ja hylkäsi tiettyjen yritysten väitteet, joiden mukaan ne olisivat voineet hyötyä lieventävistä
olosuhteista (päätöksen 274–291 perustelukappale).
25     Neljänneksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio mukautti näin lasketut määrät Cerestarin ja H & R:n
osalta, jotta ne eivät ylittäisi 10 prosentin enimmäismäärää osapuolten kokonaisliikevaihdosta (päätöksen 293 perustelukappale).
26     Viidenneksi komissio myönsi yhteistyötiedonannon B kohdan mukaisesti Cerestarille ”hyvin huomattavan alennuksen” (eli 90 prosenttia)
sakon siitä määrästä, joka sille olisi määrätty ilman yhteistyötä. Komissio myönsi tämän tiedonannon D kohdan mukaisesti ”merkittävän
alennuksen” (eli 50 prosenttia) sakon määrästä ADM:lle, (40 prosenttia) JBL:lle, (30 prosenttia) H & R:lle ja (20 prosenttia)
HLR:lle (päätöksen 326 perustelukappale).

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
27     ADM nosti käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 28.2.2002 toimittamallaan kannekirjelmällä.
28     ADM pyysi erillisellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 28.2.2002 toimittamallaan asiakirjalla kirjelmiin ja tiettyihin
liitteisiin sisältyvien tiettyjen tietojen luottamuksellista käsittelyä.
29     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen
käsittelyn ja esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisina prosessinjohtotoimenpiteinä
asianosaisille kirjallisia kysymyksiä, joihin nämä vastasivat asetetussa määräajassa.
30     Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 9.6.2004 pidetyssä
istunnossa.
31     ADM vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa päätöksen 1 artiklan siltä osin kuin siinä todetaan, että ADM on rikkonut perustamissopimuksen 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen
53 artiklaa osallistumalla merkityksellisten markkinoiden kapasiteetin rajoittamiseen ja sellaisen tuottajan nimeämiseen,
jonka on toteutettava hinnankorotuksia kyseisten merkityksellisten markkinoiden kullakin kansallisilla markkinoilla
–       kumoaa päätöksen 3 artiklan siltä osin kuin se koskee ADM:ää
–       toissijaisesti alentaa sille määrätyn sakon määrää
–       velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
32     Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       velvoittaa ADM:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
I
Suuntaviivojen sovellettavuus
A
Asianosaisten lausumat
33     ADM väittää yhtäältä, että suuntaviivoissa luotu sakkojen laskentatapa eroaa selvästi komission aiemmasta käytännöstä, jonka
mukaan – kuten se on myöntänyt päätöksessä (253 perustelukappale) – se on määritellyt sakon käyttäen perustana tiettyä prosenttiosuutta
yrityksen myynnistä merkityksellisillä yhteisön markkinoilla. Suuntaviivoissa otetaan päinvastoin käyttöön kiinteä sakon määrä,
esimerkiksi 20 miljoonaa euroa erityisen vakavan rikkomisen osalta, riippumatta kyseessä olevan tuotteen myyntimääristä.
34     ADM huomauttaa, että käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan ajanjakson aikana (vuodet 1991–1995) komissio määräsi
vakiintuneen käytäntönsä mukaisesti sakkoja, joiden määrä oli yleensä 2,5–9 prosenttia kyseessä olevan tuotteen myynnistä
yhteisön markkinoilla saadusta liikevaihdosta. Suuntaviivojen mukaisen uuden politiikan soveltaminen sen sijaan johtaa ADM:n
mukaan sakkoihin, joiden määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin aiemman käytännön perusteella määrättyjen sakkojen määrä.
35     ADM myöntää, että komissiolla on harkintavaltaa korottaa sakkoja silloin, kun kilpailupolitiikka edellyttää suurempien pelotteena
toimivien sakkojen määräämistä. Kun komissio on määrännyt sakon, jonka määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin määrä, jonka se
olisi vahvistanut aiemman käytännön perusteella, se on ADM:n mukaan kuitenkin selvästi ylittänyt tämän harkintavallan rajat.
Toisin kuin komissio väittää, tätä toteamusta tukee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-16/99, Lögstör Rör vastaan
komissio, 20.3.2002 antama tuomio (Kok. 2002, s. II-1633, 237 kohta). Yhtäältä ADM korostaa nimittäin, että kyseisessä tuomiossa
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asetti komission mahdollisuudelle korottaa sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 säädetyissä
rajoissa sen edellytyksen, että tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Komissio ei ole ADM:n mukaan
kuitenkaan päätöksessä tai kirjelmissään esittänyt perustelua tai toimittanut todisteita, jotka osoittaisivat, että kilpailupolitiikan
toteuttamiseksi oli tarpeen määrätä sakkoja, joiden määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin määrä, jonka se olisi vahvistanut
aiemman käytännön perusteella. Toisaalta ADM huomauttaa, että mainitussa asiassa sekä kaikissa muissa asioissa, jotka koskivat
kaukolämpöputkikartellia, pois lukien asia, joka koski ABB:tä (asia T-31/99, ABB Asea Brown Boveri v. komissio, tuomio 20.3.2002,
Kok. 2002, s. II-1881), komissio oli määrännyt sakkoja, joiden taso oli sama kuin joka vallitsi komission soveltaessa aiempaa
käytäntöään. ADM väittää, että kyseiseen kartelliin osallisille yrityksille määrättiin sakkoja, joiden määrä vastasi ainoastaan
3–14:ää prosenttia sen myynnin arvosta, johon vaikutukset kohdistuivat, ja ABB:llekin määrättiin ainoastaan sakko, jonka määrä
vastasi 44:ää prosenttia sen liikevaihdon arvosta, johon vaikutukset kohdistuivat.
36     ADM katsoo, että yritysten on voitava toimia ennakoitavissa olevissa olosuhteissa. Suuntaviivojen (1 alakohta) mukaan komission
on sakkojen määrää vahvistaessaan noudatettava yhtenäistä ja syrjimätöntä politiikan linjaa. ADM katsoo, että oikeusvarmuuden
puuttuminen sakkoja määritettäessä on ristiriidassa sakon ehkäisevän vaikutuksen tehokkaan täytäntöönpanon ajatuksen kanssa.
Jotta sakon itsenäinen ehkäisevä vaikutus olisi tehokas, on välttämätöntä, että yritykset tuntevat ennakolta sovellettavat
seuraamukset. ADM toteaa, että täysi sakkovapautus tai tehokas sakkojen alentamispolitiikka edellyttävät, että seuraamukset,
joita sovelletaan, jos yhteistyöstä on kieltäydytty, on määritetty selvästi ennalta. Samoin olisi järjetöntä pitää yllä pysyvää
epävarmuutta niiden sakkojen tason suhteen, joita voidaan määrätä kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, erityisesti jos tämä
johtuu tällaisen rikkomisen tutkinnan huomattavasta kestosta. Tämän vuoksi oikeusvarmuuden periaate edellyttää ADM:n mukaan,
että komission sakkojen laskemiseksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan nojalla käyttämä lähestymistapa voi olla ennakoitavissa
riittävän suurella varmuudella.
37     ADM toteaa myös, että Yhdysvaltojen Sentencing Commissionin suuntaviivoja koskevasta käsikirjasta (1B1.11(b)(1) kohta; jäljempänä
amerikkalaiset suuntaviivat) ja liittovaltion valitustuomioistuimen oikeuskäytännöstä (asia United States v. Kimler, 167 F.
3d 889 (5th Circ. 1999)) ilmenee, että uusien sakkoja koskevien suuntaviivojen soveltaminen taannehtivasti kielletään Yhdysvaltojen
perustuslain ex post facto -määräyksellä, jos se johtaisi raskaamman seuraamuksen määräämiseen kuin mistä oli säädetty kilpailusääntöjen
rikkomisen toteuttamishetkellä.
38     Tämän vuoksi ADM:n mukaan uuden suuntaviivoissa esitetyn politiikan soveltamisella taannehtivasti kilpailusääntöjen rikkomiseen,
joka – kuten käsiteltävänä olevassa asiassa – on tapahtunut ennen näiden suuntaviivojen julkaisemista ja jonka seurauksena
ADM:lle määrätään näin paljon aiemman käytännön nojalla määrättyjen sakkojen tasoa suurempi sakko ilman, että tämä ero olisi
tarpeen kilpailupolitiikan toteuttamiseksi, loukataan oikeusvarmuuden periaatetta, ja tämä soveltaminen on lainvastaista.
39     Toiseksi ADM väittää, että suuntaviivojen soveltamisella loukataan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, sillä se johtaa kilpailuoikeutta
rikkoneiden yritysten erotteluun, ei rikkomisen päivämäärän mukaan, vaan komission päätöksen tekemisen päivämäärän mukaan,
jonka komissio vahvistaa sattumanvaraisesti. ADM:n mukaan esimerkiksi EY:n perustamissopimuksen [82] artiklan mukaisesta menettelystä
14 päivänä toukokuuta 1997 tehdyssä komission päätöksessä 97/624/EY (IV/34.621, 35.059/F-3 – Irish Sugar plc) (EYVL L 258,
s. 1) ja EY:n perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan mukaisesta menettelystä 29 päivänä maaliskuuta 1994 tehdyssä komission
päätöksessä 94/210/EY (IV/33.941 – HOV-SVZ/MCN) (EYVL L 104, s. 34) kyseessä oleville yrityksille määrättiin sakot, joiden
määrä vastasi ainoastaan 6,8:aa ja 5:tä prosenttia niiden merkityksellisillä markkinoilla toteuttaman myynnin määrästä, vaikka
kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset tapahtuivat samanaikaisesti sitruunahappokartellin kanssa.
40     Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää nämä kanneperusteet.
B
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
41     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa aluksi, että rikoslakien taannehtivuuskiellon periaate, jota on Roomassa
4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)
7 artiklassa pidetty perusoikeutena, muodostaa yhteisön oikeuden yleisen periaatteen, jota on kunnioitettava, kun kilpailusääntöjen
rikkomisesta määrätään sakkoja, ja että tämä periaate edellyttää, että teosta määrätyt seuraamukset vastaavat rikkomisen toteuttamishetkellä
lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia (yhdistetyt asiat C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C 213/02 P, Dansk
Rørindustri v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok. 2005, s. I-5425, 202 kohta; asia T-23/99, LR AF 1998 v. komissio, tuomio 20.3.2002,
Kok. 2002, s. II-1705, 218–221 kohta ja asia T‑224/00, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio,
tuomio 9.7.2003, Kok. 2003, s. II-2597, 39 kohta).
42     Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että sellaisten suuntaviivojen, joilla muutetaan komission yleistä
kilpailupolitiikkaa sakkojen osalta, antaminen voi lähtökohtaisesti kuulua taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan.
43     Yhtäältä suuntaviivoilla voi nimittäin olla oikeusvaikutuksia. Nämä oikeusvaikutukset eivät johdu itse suuntaviivojen normatiivisuudesta,
vaan siitä, että komissio on antanut ja julkaissut ne. Antamalla suuntaviivat ja julkaisemalla ne komissio rajoittaa oman
harkintavaltansa käyttämistä eikä se voi poiketa näistä säännöistä sillä uhalla, että sen mahdollisesti katsotaan loukanneen
yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, luottamuksensuojan periaatetta tai oikeusvarmuuden
periaatetta (ks. vastaavasti edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 209–212
kohta).
44     Toisaalta suuntaviivat kilpailupolitiikan välineenä kuuluvat taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan samoin kuin
rikkomisen määrittävän säännöksen uusi tulkinta oikeuskäytännössä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen sen oikeuskäytännön mukaan,
joka koskee ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 7 artiklan 1 kohtaa (ks. erityisesti Euroopan
ihmisoikeustuomioistuimen asiassa S.W. ja C.R. v. Yhdistynyt kuningaskunta, 22.11.1995 antama tuomio, A-sarja, nro 335-B ja
335-C, 34–36 kohta ja 32–34 kohta; asiassa Cantoni v. Ranska, 15.11.1996 antama tuomio, Recueil des arrêts et décisions 1996-V,
29–32 kohta ja asiassa Coëme ym. v. Belgia, 22.6.2000 antama tuomio, Recueil des arrêts et décisions 2000-VII, 145 kohta)
ja jonka mukaan viimeksi mainitussa määräyksessä kielletään rikkomisen määrittävän säännöksen uuden tulkinnan taannehtiva
soveltaminen. Tämän oikeuskäytännön mukaan näin on erityisesti silloin, kun kyse on oikeuskäytännössä tehdystä tulkinnasta,
jonka tulos ei ollut kohtuullisesti ennakoitavissa rikkomisen toteuttamishetkellä, kun otetaan huomioon erityisesti kyseiseen
oikeussäännökseen liittyvässä oikeuskäytännössä tuolloin esitetty tulkinta. On kuitenkin täsmennettävä, että tästä samasta
oikeuskäytännöstä ilmenee, että ennakoitavuuden käsitteen sisältö riippuu suurelta osin kyseessä olevan säännöksen sisällöstä,
sen kattamasta alasta sekä sen adressaattien määrästä ja luonteesta. Lain ennakoitavuuden vastaista ei ole se, että kyseessä
olevan henkilön on käytettävä valistuneita neuvonantajia voidakseen arvioida asian olosuhteissa kohtuullisessa määrin tietystä
toiminnasta mahdollisesti aiheutuvat seuraukset. Erityisesti edellä mainitussa asiassa Cantoni vastaan Ranska annetun tuomion
(35 kohta) mukaan tämä koskee erityisesti ammattilaisia, jotka ovat tottuneet toimimaan erittäin varovaisesti ammattiaan harjoittaessaan.
Heidän voidaan myös odottaa arvioivan erityisen huolellisesti toimintansa sisältämiä riskejä (edellä 41 kohdassa mainitut
yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 215–223 kohta).
45     Edellä esitetyn perusteella on näin ollen tutkittava, oliko suuntaviivojen antamisen aiheuttama muutos kohtuullisesti ennakoitavissa
ajanjaksolla, jolloin kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset toteutettiin.
46     Tältä osin on todettava, että suuntaviivojen pääasiallinen uudistus oli se, että sakkojen laskennan lähtökohdaksi otettiin
perusmäärä, joka määritettiin näissä suuntaviivoissa tätä varten ilmoitettujen sellaisten vaihteluvälien avulla, jotka heijastelevat
rikkomisten eriasteista vakavuutta mutta jotka sellaisinaan eivät ole yhteydessä merkitykselliseen liikevaihtoon. Tämä menetelmä
perustuu näin ollen olennaisesti sakkojen – vaikkakin suhteelliseen ja joustavaan – tariffointiin (edellä 41 kohdassa mainitut
yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 225 kohta).
47     Tämän jälkeen on huomautettava, että se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomisiin,
ei voi merkitä sitä, ettei se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen
yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi, vaan yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä,
että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi (edellä 41 kohdassa mainitut
yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 227 kohta; yhdistetyt asiat 100/80–103/80, Musique diffusion française
ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825, Kok. Ep. VII, s. 133, 109 kohta; asia C-196/99 P, Aristrain v. komissio,
tuomio 2.10.2003, Kok. 2003, s. I-11005, 81 kohta; asia T-12/89, Solvay v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-907,
309 kohta; asia T-304/94, Europa Carton v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II-869, 89 kohta ja edellä 41 kohdassa
mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 56 kohta).
48     Tästä seuraa, että sellaiseen hallinnolliseen menettelyyn osallistuvat yritykset, jonka päätteeksi voidaan määrätä sakkoja,
eivät voi saavuttaa perusteltua luottamusta siihen, ettei komissio ylitä aiemmin käytettyä sakkojen tasoa, eikä sakkojen laskentatapaan
(edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 228 kohta).
49     Tämän vuoksi kyseisten yritysten on otettava huomioon se mahdollisuus, että komissio päättää minä hetkenä hyvänsä korottaa
sakkojen tasoa aiemmin soveltamastaan tasosta. Tämä ei päde ainoastaan silloin, kun komissio korottaa sakkojen tasoa määrätessään
sakkoja yksittäistapauksissa, vaan myös silloin, kun tämä korotus toteutetaan soveltamalla yksittäistapauksiin suuntaviivojen
kaltaisia yleisesti sovellettavia käytännesääntöjä (edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v.
komissio, tuomion 229 ja 230 kohta).
50     Näin ollen ADM on väärässä väittäessään sen, että komissio korottaa sakkojen tasoa kartellin yhteydessä, olevan ilmeisen epäasianmukaisessa
suhteessa kilpailupolitiikan toteuttamista koskevaan tavoitteeseen nähden.
51     Myöskään se ADM:n mainitsema seikka – jos se oletetaan toteennäytetyksi – että uuden politiikan soveltaminen johtaisi sakkoihin,
joiden määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin niiden sakkojen määrä, jotka olisi määrätty aiemman käytännön perusteella, ei voi
merkitä taannehtivuuskiellon periaatteen loukkaamista. Erityisesti edellä tämän tuomion 44 kohdassa mainitun oikeuskäytännön
valossa ADM:lle piti olla kohtuullisesti ennakoitavissa, että komissio voi minä hetkenä hyvänsä tarkistaa sakkojen yleistä
tasoa kilpailupolitiikkaa toteuttaessaan. ADM:n piti voida kohtuullisesti ennakoida tällainen korotus – jos se oletetaan toteennäytetyksi
– ajanjaksolla, jolloin kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset toteutettiin.
52     Siltä osin kuin ADM katsoo, että sakkojen ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi olisi välttämätöntä, että yritykset tuntevat
ennakolta niiden sakkojen tason, jotka ovat odotettavissa, jos ne syyllistyvät yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen, on
riittävää korostaa, että sakkojen ehkäisevä vaikutus ei lainkaan edellytä, että yritykset tuntevat ennakolta niiden sakkojen
täsmällisen tason, jotka ovat odotettavissa tietyn kilpailua rajoittavan toiminnan vuoksi.
53     Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen osalta, johon ADM vetoaa, on korostettava, että oikeuskäytännössä on jo todettu,
että se, että ADM:n sakon suuruutta määritettäessä on sovellettu suuntaviivoissa vahvistettua menettelyä, ei merkitse syrjivää
kohtelua niihin yrityksiin nähden, jotka ovat rikkoneet yhteisön kilpailusääntöjä samana ajanjaksona mutta joille kilpailusääntöjen
rikkomisen paljastumisen ajankohdan tai niitä koskevan hallinnollisen menettelyn kulkuun liittyvien syiden vuoksi on määrätty
seuraamukset jo ennen suuntaviivojen antamista ja julkaisemista (ks. vastaavasti edellä 41 kohdassa mainittu asia Archer Daniels
Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 69–73 kohta; yhdistetyt asiat T-202/98, T-204/98 ja T-207/98,
Tate & Lyle ym. v. komissio, tuomio 12.7.2001, Kok. 2001, s. II-2035, 118 ja 119 kohta).
54     Tämän vuoksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.
II
Muissa maissa jo määrättyjen sakkojen vaikutus
A
Asianosaisten lausumat
55     ADM väittää, että kun komissio on kieltäytynyt vähentämästä päätöksessä määrätyn sakon määrästä ADM:lle Yhdysvalloissa ja
Kanadassa jo määrättyjen sakkojen määrän, se on loukannut periaatetta, jossa kielletään usean seuraamuksen määrääminen samasta
rikkomisesta. Kuten ADM:n mukaan seuraa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 7/72, Boehringer vastaan komissio, 14.12.1972 antamasta
tuomiosta (Kok. 1972, s. 1281, Kok. Ep. II, s. 59), komission on otettava huomioon kolmannen maan viranomaisten määräämä seuraamus,
jos teot, joista toisaalta komissio ja toisaalta kyseiset viranomaiset syyttävät kantajana olevaa yritystä, ovat samanlaiset.
ADM:n mukaan näin on nimenomaan käsiteltävänä olevassa asiassa, sillä päinvastoin kuin edellä mainitussa asiassa Boehringer
vastaan komissio, kartelli, josta Yhdysvaltojen ja Kanadan viranomaiset määräsivät seuraamuksia, oli kantajan mukaan kohteeltaan,
sijainniltaan ja kestoltaan sama kuin kartelli, josta komissio määräsi seuraamuksia, ja komissio tukeutui lisäksi Yhdysvaltojen
viranomaisten keräämiin todisteisiin.
56     Tältä osin ADM riitauttaa päätöksen sisältämän arvion, jonka mukaan Yhdysvalloissa ja Kanadassa määrätyissä sakoissa otettiin
huomioon yksinomaan kartellin kilpailua rajoittavat seuraukset näiden tuomioistuinten alueella (päätöksen 333 perustelukappale).
Yhdysvalloissa ADM:ää vastaan 15.10.1996 annetusta tuomiosta päinvastoin ilmenee, että kielletty kartelli oli maailmanlaajuinen
ja rajoitti kilpailua ”Yhdysvalloissa ja muualla”. Määrätty sakko oli ADM:n mukaan lisäksi erityisen suuri kilpailusääntöjen
rikkomisen maantieteellisen laajuuden vuoksi. Kanadassa käydyssä oikeudenkäynnissä se, että kyse oli maailmanlaajuisesta kartellista,
otettiin ADM:n mukaan myös erityisesti huomioon.
57     Vaikka oletettaisiin, että komission toteamus pitäisi paikkansa, sillä, että muut viranomaiset ovat ottaneet huomioon ainoastaan
rikkomisen paikalliset vaikutukset, ei missään tapauksessa ole merkitystä sovellettaessa monenkertaisten seuraamusten kieltoa
koskevaa periaatetta. Edellä 55 kohdassa mainitussa asiassa Boehringer vastaan komissio annetun tuomion mukaan tältä osin
merkitystä on ainoastaan sillä, että kielletyt menettelytavat ovat samoja. Tämän lähestymistavan vahvistaa komission oma päätöskäytäntö,
kun komissio vuonna 1983 tekemässään päätöksessä vähensi kartelliin osallisille yrityksille määrätyn sakon määrästä saksalaisten
viranomaisten jo määräämän sakon määrän, vaikka se lausui ainoastaan tämän kartellin osatekijöistä, jotka kohdistuivat muualle
kuin Saksaan (ks. EY:n perustamissopimuksen [81] artiklan soveltamisesta 17 päivänä lokakuuta 1983 tehty komission päätös
83/546/ETY (Asia IV/30.064 – Valetut valurauta- ja terässylinterit) (EYVL L 317, s. 1)).
58     ADM katsoo, että komissio on sakon määrää määrittäessään jättänyt huomiotta sen, että ADM:lle oli jo kolmansissa valtioissa
määrätty sakkoja ja vahingonkorvauksia määrä, joka on riittävä estämään sitä rikkomasta kilpailuoikeutta uudelleen. Näin ollen
ADM:lle oli jo määrätty riittävästi seuraamuksia.
59     Lisäksi ADM:n mukaan komissio teki virheen, kun se totesi, että sen Yhdysvalloissa ja Kanadassa käytyjen oikeudenkäyntien
yhteydessä maksamat vahingonkorvaukset olivat puhtaasti korvausluonteisia. ADM korostaa, että sopimusmääräysten nojalla maksetuissa
vahingonkorvauksissa otettiin huomioon kyseessä olevien ostajien vaatimat kolminkertaiset vahingonkorvausvaatimukset (”triple
damages”). Siksi kyseiset vahingonkorvaukset olivat ADM:n mukaan suuremmat kuin pelkästään korvausluonteinen määrä ja sisälsivät
rangaistusluonteisen osan. Tämän vuoksi komission piti ottaa huomioon nämä rangaistusluonteiset määrät sen periaatteen mukaisesti,
jonka mukaan samasta rikkomisesta ei voida määrätä seuraamusta kahteen kertaan.
60     Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.
B
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
61     On huomautettava, että ne bis in idem -periaatteen mukaan seuraamusten määrääminen samalle henkilölle useamman kuin yhden
kerran samasta lainvastaisesta käyttäytymisestä saman oikeushyvän suojelemiseksi on kiellettyä. Tämän periaatteen noudattaminen
edellyttää kolmen kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä: tosiseikkojen, sääntöjen rikkojan ja suojellun oikeudellisen intressin
on oltava samat (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C‑213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P,
Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok. 2004, s. I-123, 338 kohta).
62     Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on siis hyväksytty, että yritystä vastaan voi olla vireillä kaksi rinnakkaista
menettelyä saman lainvastaisen menettelyn vuoksi ja sille voidaan näin ollen määrätä kaksinkertainen seuraamus, joista yhden
määrää kyseessä olevan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ja toisen yhteisö, jos kyseiset menettelyt tähtäävät erilaisiin
tavoitteisiin ja rikotut säännökset eivät ole samat (asia 14/68, Wilhelm ym., tuomio 13.2.1969, Kok. 1969, s. 1, Kok. Ep.
I, s. 377, 11 kohta; asia T-141/89, Tréfileurope v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-791, 191 kohta ja asia T-149/89,
Sotralentz v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-1127, 29 kohta).
63     Näin ollen ne bis in idem -periaatetta ei voida soveltaa varsinkaan käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa asiassa, jossa
komission noudattamalla menettelyllä ja sen määräämillä seuraamuksilla ja toisaalta Yhdysvaltojen ja Kanadan viranomaisten
noudattamilla menettelyillä ja niiden määräämillä seuraamuksilla ei selvästikään ole samoja tavoitteita. Ensin mainitussa
tapauksessa pyritään säilyttämään vääristymätön kilpailu Euroopan unionin alueella tai ETA:ssa, kun taas jälkimmäisessä tapauksessa
pyritään suojelemaan Yhdysvaltojen tai Kanadan markkinoita (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-236/01, T-239/01, T-244/01,
T‑246/01, T-251/01 ja T 252/01, Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomio 29.4.2004, Kok. 2004, s. II-1181, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellytys, jonka mukaan suojatun oikeushyvän on oltava sama ja jonka on täytyttävä, jotta ne bis in idem ‑periaatetta voidaan
soveltaa, ei näin ollen täyty.
64     Tämän vuoksi ADM vetoaa käsiteltävänä olevassa asiassa ne bis in idem -periaatteeseen virheellisesti.
65     Tätä toteamusta ei kyseenalaista edellä 55 kohdassa mainittu asia Boehringer vastaan komissio, johon ADM vetoaa. Tässä asiassa
yhteisöjen tuomioistuin ei ole todennut, että komission pitäisi ottaa vähennyksenä huomioon kolmannen valtion viranomaisten
määräämä seuraamus tilanteessa, jossa teot, joista komissio ja kyseiset viranomaiset syyttävät yritystä, ovat samanlaiset,
vaan se on todennut ainoastaan, että tämä kysymys on tarpeen selvittää, jos tilanne on tällainen (edellä 55 kohdassa mainittu
asia Boehringer vastaan komissio, tuomion 3 kohta).
66     Vaikka yhdenvertaisuusperiaate voisi joissain tietyissä olosuhteissa velvoittaa komission ottamaan huomioon kolmansien valtioiden
viranomaisten määräämät seuraamukset, kun myös ne määräävät seuraamuksia toiminnasta yhteisön alueella, on joka tapauksessa
todettava, ettei ADM ole osoittanut, että näin olisi käsiteltävänä olevassa asiassa ja että Yhdysvaltojen ja Kanadan viranomaiset
olisivat määränneet seuraamuksia kartellista siltä osin kuin se koski yhteisön tai ETA:n aluetta.
67     Pelkällä Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa tehdyssä sopimuksessa esitetyllä viittauksella siihen, että kartelli vaikutti
”Yhdysvalloissa ja muualla”, ei nimittäin näytetä toteen, että Yhdysvaltojen viranomaiset olisivat sakon määrää laskiessaan
ottaneet huomioon muita kartellin soveltamistoimia tai vaikutuksia kuin niitä, jotka koskevat Yhdysvaltoja, ja erityisesti
soveltamistoimia tai vaikutuksia ETA:ssa (ks. vastaavasti edellä 63 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Tokai Carbon ym. v.
komissio, tuomion 143 kohta).
68     Samoin sakon suuruudesta rikkomisen maantieteellisen laajuuden vuoksi on todettava, että tämä pelkkä toteamus ei riitä osoittamaan,
että kartellin vaikutus ETA:n markkinoihin olisi otettu huomioon.
69     Kanadan viranomaisten kanssa tehdyn sopimuksen osalta ADM ei ole toimittanut minkäänlaista todistetta siitä, että nämä viranomaiset
olisivat sakon määrää määrittäessään ottaneet huomioon muita kartellin soveltamistoimia tai vaikutuksia kuin niitä, jotka
koskevat Kanadaa, ja erityisesti ETA:ssa todettuja soveltamistoimia tai vaikutuksia.
70     Jo määrättyjen sakkojen ja vahingonkorvausten, joihin kuuluvat kolminkertaiset vahingonkorvaukset, jotka eivät ole korvausluonteisia,
ehkäisevän vaikutuksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että komission valta määrätä sakkoja sellaisille
yrityksille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY 81 artiklan 1 kohtaa tai EY 82 artiklaa, on yksi niistä komissiolle
annetuista keinoista, joiden avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä. Tähän tehtävään
kuuluu velvollisuus harjoittaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta noudattamaan perustamissopimuksessa
vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden mukaisesti (edellä 47 kohdassa mainitut
yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 105 kohta).
71     Tästä seuraa, että komissiolla on valta päättää sakkojen tasosta vahvistaakseen sakkojen ehkäisevää vaikutusta, kun tietynlaiset
menettelytavat – vaikka ne on säädetty lainvastaisiksi jo yhteisön kilpailupolitiikan alussa – ovat vielä suhteellisen yleisiä
sen voiton vuoksi, jota tietyt yritykset voivat niiden avulla saada (edellä 47 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique
diffusion française ym. v. komissio, tuomion 108 kohta).
72     ADM ei voi pätevästi vedota siihen, että ehkäisevä vaikutus ei olisi sen osalta tarpeen sillä perusteella, että kolmansien
valtioiden tuomioistuimet olivat jo määränneet sille seuraamuksia samoista teoista. Ehkäisevän vaikutuksen päämäärä, jota
komissio tavoitteli, koskee nimittäin yritysten menettelytapoja yhteisön alueella tai ETA:ssa. Tämän vuoksi yhteisön kilpailusääntöjen
rikkomisen vuoksi ADM:lle määrätyn sakon ehkäisevä vaikutus ei määräydy yksinomaan ADM:n erityisen tilanteen perusteella eikä
sen perusteella, onko tämä noudattanut ETA:n ulkopuolisissa kolmansissa valtioissa vahvistettuja kilpailusääntöjä (ks. vastaavasti
edellä 63 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomion 146 ja 147 kohta).
73     Näin ollen on hylättävä väite, jonka mukaan muissa valtioissa määrättyjä sakkoja ei ole otettu huomioon.
III
Rikkomisen vakavuus
A
Johdanto
74     ADM katsoo, että komissio ei ole arvioinut oikein rikkomisen vakavuutta sakon määrää laskiessaan. Tältä osin esitetyt kanneperusteet
koskevat ensinnäkin sitä, ettei kyseessä olevasta tuotteesta saatua liikevaihtoa ole otettu huomioon tai että se on otettu
huomioon riittämättömällä tavalla, toiseksi korotuskertoimen soveltamista sakon perusmäärään ja kolmanneksi kartellin todellisia
vaikutuksia markkinoilla.
75     Ennen kuin käsitellään tässä yhteydessä esitettyjen eri kanneperusteiden perusteltavuutta, on esitettävä yhteenveto komission
käsiteltävänä olevassa asiassa rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi ja huomioon ottamiseksi käyttämästä menetelmästä sellaisena
kuin se ilmenee päätöksen perustelukappaleista.
76     Päätöksestä ilmenee, että rikkomisen vakavuutta arvioidessaan komissio katsoi aluksi, että osapuolet olivat syyllistyneet
erittäin vakavaan rikkomiseen, kun otetaan huomioon sen laatu, sen todellinen vaikutus sitruunahappomarkkinoihin ja merkityksellisten
maantieteellisten markkinoiden laajuus eli koko ETA (päätöksen 204–232 perustelukappale).
77     Tämän jälkeen komissio katsoi, että osapuolia on kohdeltava eri tavoin, jotta voidaan ”ottaa huomioon yritysten tosiasialliset
taloudelliset mahdollisuudet haitata merkittävästi kilpailua, jolloin voidaan varmistaa, että sakot ovat riittävän suuret
vaikuttaakseen rikkomista estävästi”. Tässä yhteydessä komissio mainitsi ottavansa huomioon kunkin yrityksen painoarvon ja
sitä kautta yrityksen lainvastaisen toiminnan todellisen vaikutuksen kilpailuun.
78     Arvioidakseen näitä seikkoja komissio päätti tukeutua osapuolten sitruunahapon myynnistä saamaan maailmanlaajuiseen liikevaihtoon
rikkomisjakson viimeisenä vuonna eli vuonna 1995. Komissio katsoi tässä yhteydessä, että koska sitruunahappomarkkinat ovat
maailmanlaajuiset, ”nämä luvut antavat tarkimman kuvan kartelliin osallistuneiden yritysten kapasiteetista aiheuttaa merkittävää
vahinkoa muille toimijoille yhteismarkkinoilla ja/tai ETA-alueella” (päätöksen 236 perustelukappale). Komissio lisäsi, että
sen mukaan tätä lähestymistapaa tukee se tosiseikka, että kyseessä oli maailmanlaajuinen kartelli, jonka tavoitteena oli muun
muassa jakaa markkinat maailmanlaajuisesti. Se arvioi lisäksi, että kartelliin osallistuneiden yritysten maailmanlaajuinen
liikevaihto antaa myös kuvan niiden painoarvosta suhteessa kartellin kokonaisvaikutukseen tai päinvastaisessa tapauksessa
siihen epävakauteen, joka kartellia olisi vaivannut, ellei kyseinen yritys olisi osallistunut siihen (päätöksen 236 perustelukappale).
79     Näillä perusteilla komissio päätti jakaa yritykset kolmeen luokkaan: se sijoitti ensimmäiseen luokkaan H & R:n todeten, että
”markkinoiden suurin toimija oli [H & R], jonka osuus maailmanmarkkinoista oli 22 prosenttia”. Toiseen luokkaan komissio sijoitti
ADM:n, JBL:n ja HLR:n todeten, että ensin mainittujen ”kummankin markkinaosuus oli – –(
)” ja että viimeksi mainitulla oli 9 prosentin markkinaosuus. Kolmanteen luokkaan komissio sijoitti Cerestarin, koska se oli
”markkinoiden pienin toimija”, kun sen markkinaosuus oli 2,5 prosenttia vuonna 1995. Komissio vahvisti siis sakon perusmääräksi
H & R:lle 35 miljoonaa euroa, ADM:lle, JBL:lle ja HLR:lle 21 miljoonaa euroa ja Cerestarille 3,5 miljoonaa euroa (päätöksen
237–239 perustelukappale).
80     Sen varmistamiseksi, että sakon ehkäisevä vaikutus on riittävä, komissio tarkisti tätä sakon perusmäärää osapuolten koon ja
kokonaisresurssien huomioimiseksi. Komissio sovelsi korotuskerrointa 2 (eli 100 prosentin korotusta) ADM:lle määritettyyn
sakon perusmäärään, joksi tuli siis 42 miljoonaa euroa, ja korotuskerrointa 2,5 (eli 150 prosentin korotusta) HLR:lle määritettyyn
sakon perusmäärään, joksi tuli näin ollen 87,5 miljoonaa euroa (päätöksen 240–246 perustelukappale).
B
Kyseessä olevan tuotteen myynnistä saadun liikevaihdon huomiotta jättäminen
1.     Asianosaisten lausumat
81     ADM väittää, että komissio ei ole sakon perusmäärää laskiessaan ottanut huomioon ADM:n kyseessä olevan tuotteen myynnistä
saamaa liikevaihtoa tai se on ottanut sen huomioon riittämättömällä tavalla.
82     Yhtäältä ADM väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevän, että kyseessä olevan tuotteen osalta
saatu liikevaihto on sakkoja laskettaessa tärkeä tekijä (asia T-77/92, Parker Pen v. komissio, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994,
s. II-549, 92–95 kohta; yhdistetyt asiat T‑24/93–T-26/93 ja T-28/93, Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio,
tuomio 8.10.1996, Kok. 1996, s. II-1201, 233 kohta; asia T-229/94, Deutsche Bahn v. komissio, tuomio 21.10.1997, Kok. 1997,
s. II-1689, 127 kohta ja asia T-327/94, SCA Holding v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑1373, 176 kohta).
83     ADM katsoo, että kyseessä olevan tuotteen osalta ETA:ssa saadun liikevaihdon huomioon ottaminen on asianmukainen lähtökohta
kilpailuvaikutusten arvioimiseksi merkityksellisillä tuotemarkkinoilla yhteisössä ja kartellin osapuolten suhteellisen merkityksen
arvioimiseksi kyseessä oleviin tuotteisiin nähden. Tätä toteamusta tukee ADM:n mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
oikeuskäytäntö (edellä 47 kohdassa mainittu asia Europa Carton v. komissio, tuomion 126 kohta ja asia T-309/94, KNP BT v.
komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II-1007, 108 kohta, joka on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-248/98
P, KNP BT v. komissio, 16.11.2000 antamalla tuomiolla, Kok. 2000, s. I-9641).
84     Lisäksi ADM:n mukaan edellä 41 kohdassa mainitussa asiassa LR AF 1998 vastaan komissio annetussa tuomiossa vahvistetaan, että
yrityksen koon huomioon ottaminen epäsuhtaisella tavalla sakon vahvistamiseksi on lainvastaista.
85     ADM vetoaa myös siihen, että komissio on itsekin käsiteltävänä olevan asian kaltaisia asioita koskevassa viimeisimpien vuosien
päätöskäytännössään (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehty komission päätös
94/601/EY (IV/C/33.833 – Kartonki) (EYVL L 243, s. 1); EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 30 päivänä marraskuuta
1994 tehty komission päätös 94/815/EY (IV/33.126 ja 33.322 – Sementti) (EYVL L 343, s. 1); EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan
soveltamisesta 23 päivänä huhtikuuta 1986 tehty komission päätös 86/398/ETY (IV/31.149 – Polypropyleeni) (EYVL L 230, s. 1);
EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 2 päivänä elokuuta 1989 tehty komission päätös 89/515/ETY (IV/31.553
– Hitsatut säleiköt) (EYVL L 260, s. 1) ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta eurooppalaisten teräspalkkituottajien
sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin 16 päivänä helmikuuta 1994 tehty komission päätös 94/215/EHTY (EYVL
L 116, s. 1)) tukeutunut kyseisen tuotteen myynnin määrään yhteisön markkinoilla, kuten se on lisäksi myöntänyt päätöksessä
(253 perustelukappale). ADM väittää, että kun komissio on näissä päätöksissä tukeutunut tähän laskentakriteeriin, se on vahvistanut
sakkoja, joiden määrä oli 2,5–9 prosenttia osapuolten kyseisestä tuotteesta saamasta liikevaihdosta. ADM korostaa, että jos
komissio olisi noudattanut tätä laskentakriteeriä myös käsiteltävänä olevassa asiassa, komission olisi tullut määrätä sille
sakko, jonka määrä olisi ollut 1,15–4,14 miljoonaa euroa. Sen sijaan kun komissio ei ole käyttänyt tätä laskentakriteeriä,
komissio on ADM:n mukaan määrännyt käsiteltävänä olevassa asiassa sille sakot, joiden määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin
niiden sakkojen määrä, jotka olisi määrätty tällä perusteella.
86     ADM katsoo, että komissio on tehnyt virheen myös, kun se on korostanut ottaneensa huomioon osapuolten liikevaihdon luokittelemalla
ne kolmeen luokkaan niiden markkinaosuuksien perusteella, jotka niillä on sitruunahapon maailmanmarkkinoilla (236 perustelukappale).
ADM:n mukaan komission olisi pitänyt ottaa huomioon myös sitruunahapon myynnin vähäisyys ETA:ssa vuonna 1995.
87     Ensinnäkin, kuten komissio itsekin myöntää, sen on ADM:n mukaan määritettävä kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus ja näin
ollen sakon taso ETA:an kohdistuvien vaikutusten perusteella. Tältä osin komission päätöksen 236 perustelukappaleessa esittämä
väite, jonka mukaan tässä yhteydessä on käytettävä maailmanlaajuista liikevaihtoa, koska kartellin tavoitteena oli ”estää
kilpailumahdollisuudet ETA-alueen markkinoilla”, on ADM:n mukaan perusteeton. Päätöksessä ei väitetä, että osapuolet olisivat
sopineet jättävänsä tekemästä toimituksia ETA-alueen markkinoille. ADM korostaa, että kartellissa vahvistettiin maailmanlaajuisia
kiintiöitä (päätöksen 97–101 perustelukappale) eikä Euroopan osalta vahvistettu erillisiä kiintiöitä. ETA-alueen kuluttajiin
vaikuttavassa kartellissa kuluttajille aiheutuva vahinko on sama, ulottuipa kartelli ETA-alueen ulkopuolelle tai ei. Tältä
osin tämä ei vaikuta rikkomisen vakavuuden arvioimiseen tai määrättävän sakon määrittämiseen.
88     Toiseksi komission päätöskäytäntö on ADM:n mukaan epäyhdenmukainen. Niin kutsutussa saumattomat teräsputket ‑tapauksessa (EY
81 artiklan soveltamisesta 8 päivänä joulukuuta 1999 tehty komission päätös 2003/382/EY (asia IV/E-1/35.860-B – Saumattomat
teräsputket) (EYVL 2003, L 140, s. 1)) ja natriumglukonaattitapauksessa (EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta
(COMP/E-1/36.756 – Natriumglukonaatti) 2 päivänä lokakuuta 2001 tehty komission päätös) komission tarkoituksena oli ottaa
huomioon yksinomaan ETA:ssa toteutunut myynti.
89     Kolmanneksi ADM:n mukaan maailmanlaajuisen liikevaihdon huomioon ottamisen vääristävät vaikutukset ilmenevät hyvin käsiteltävänä
olevassa asiassa, sillä Kanadan ja Yhdysvaltojen viranomaiset ovat jo ottaneet huomioon ADM:n myynnin Kanadassa ja Yhdysvalloissa,
joissa tapahtuu lähes 50 prosenttia sen sitruunahapon myynnistä maailmanmarkkinoilla, seuraamuksia ADM:lle määrätessään. Kun
komissio otti huomioon maailmanlaajuisen liikevaihdon, se määräsi sakon, joka ei ole oikeassa suhteessa ADM:n myyntiin nähden,
jonka osalta sille oli jo määrätty seuraamus.
90     Neljänneksi ADM katsoo, että vaikka oletettaisiin, että sitruunahapon myynnistä saatu maailmanlaajuinen liikevaihto voi olla
merkityksellinen tekijä sakkoa vahvistettaessa, komissio ei ole ottanut sitä huomioon asianmukaisella tavalla. ADM:lle määrätyn
sakon määrä (ennen yhteistyötiedonannon soveltamista) oli sen mukaan 66 prosenttia sitruunahapon myynnistä saadusta maailmanlaajuisesta
liikevaihdosta. Tämä seuraamus oli huomattavasti suurempi kuin ADM:n osallistumisesta kartelliin kuluttajille tai kilpailulle
aiheutuva vahinko, joka ADM:n mukaan vastasi itse asiassa ainoastaan murto-osaa maailmanlaajuisesta liikevaihdosta. Tarkemmin
ottaen komissio tukeutui yksinomaan yrityksen kokonaisliikevaihtoon ja -resursseihin. ADM katsoo kuitenkin, että tukeutuminen
epäsuhtaisella tavalla kokonaisliikevaihtoon johtaa lainvastaisen sakon määräämiseen.
91     Tämän vuoksi ADM katsoo, että komissio on paitsi loukannut oikeuskäytännössä esitettyjä periaatteita, myös loukannut suhteellisuusperiaatetta.
92     Toisaalta ADM väittää, että suuntaviivoissa todetaan, että on ”tarpeen ottaa huomioon se todellinen taloudellinen kapasiteetti,
joka on muille talouden toimijoille ja erityisesti kuluttajille vahinkoa aiheuttaviin rikkomuksiin syyllistyneillä”, ja että
suuntaviivoissa mainitaan lisäksi kartellien osalta mahdollinen painotus, jolla on tarkoitus heijastella ”kunkin yrityksen
rikkomisen todellista vaikutusta kilpailuun”.
93     ADM:n mukaan taloudellista vaikutusta, kohdistuipa se kilpailuun tai muihin toimijoihin, voidaan arvioida ainoastaan suhteessa
kyseessä olevan tuotteen myynnin määrään. Ainoastaan ottamalla huomioon tämä myynti voidaan arvioida kuluttajille tai kilpailulle
mahdollisesti aiheutuva vahinko kilpailun rajoittamisesta saadun hyödyn tai muiden lainvastaisten hyötyjen valossa.
94     Tämän vuoksi ADM katsoo, että kun komissio ei ole ottanut huomioon kyseisen tuotteen myynnistä saatua liikevaihtoa, se ei
ole soveltanut oikein omia suuntaviivojaan.
95     Lopuksi ADM katsoo, että kun komissio ei ole ilmoittanut nimenomaisesti perusteluja päätökselleen olla ottamatta huomioon
ADM:n kyseisen tuotteen markkinoilla ETA:ssa toteuttamaa myyntiä, se on laiminlyönyt perusteluvelvoitettaan.
96     Komissio vaatii, että esitetyt kanneperusteet hylätään.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
97     ADM väittää, että yhtäältä suhteellisuusperiaatetta on loukattu ja suuntaviivoja on rikottu ja toisaalta perusteluvelvollisuutta
on laiminlyöty.
a)     Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen
98     Kuten vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella,
joihin kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä
otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (asia C-137/95 P, SPO ym. v. komissio,
määräys 25.3.1996, Kok. 1996, s. I-1611, 54 kohta; asia C-219/95 P, Ferriere Nord v. komissio, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997,
s. I-4411, 33 kohta; asia T-9/99, HFB ym. v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II-1487, 443 kohta).
99     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin voivat
tapauksesta riippuen kuulua rikkomisen kohteena olevien tavaroiden volyymi ja arvo, yrityksen koko ja taloudellinen valta
ja näin ollen myös se vaikutusvalta, jota yritys on voinut käyttää merkityksellisillä markkinoilla. Tästä seuraa yhtäältä,
että sakon määrittämiseksi on sallittua ottaa huomioon yhtä hyvin yrityksen kokonaisliikevaihto, joka osoittaa – vaikkakin
vain likimääräisesti ja epätäydellisesti – yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa, kuin kyseessä olevien yritysten markkinaosuus
merkityksellisillä markkinoilla, joka on omiaan osoittamaan rikkomisen laajuutta. Tästä seuraa toisaalta, ettei kummallekaan
näistä luvuista pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton verrattuna muihin arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin,
ja että sakon suuruuden määrääminen ei näin ollen voi olla pelkän kokonaisliikevaihtoon perustuvan laskelman tulos (ks. vastaavasti
em. yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 120 ja 121 kohta; edellä 82 kohdassa mainittu asia
Parker Pen v. komissio, tuomion 94 kohta; edellä 82 kohdassa mainittu asia SCA Holding v. komissio, tuomion 176 kohta; edellä
41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 188
kohta ja edellä 98 kohdassa mainittu asia HFB ym. v. komissio, tuomion 444 kohta).
100   Tästä seuraa, että vaikka ei voida kiistää, kuten ADM korostaa, että kyseessä olevan tuotteen liikevaihto voi muodostaa asianmukaisen
perustan merkityksellisillä tuotemarkkinoilla yhteisön alueella ilmenevien kilpailunrajoitusten arvioimiseksi sekä sen arvioimiseksi,
mikä on kartellin osapuolten suhteellinen merkitys kyseessä olevien tuotteiden osalta, on kuitenkin myös totta, että tämä
seikka ei todellakaan muodosta ainoaa kriteeriä, jonka perusteella komission on arvioitava kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta.
101   Tämän vuoksi, toisin kuin ADM väittää, jos sakon oikeasuhteisuutta arvioitaisiin yksinomaan määrätyn sakon ja kyseessä olevan
tuotteen liikevaihdon korrelaation perusteella, kuten ADM näyttää esittävän, tälle seikalle annettaisiin suhteettoman suuri
merkitys. Sitä, onko sakon taso suhteellisuusperiaatteen mukainen, on arvioitava kaikkien niiden tekijöiden valossa, jotka
komission on otettava huomioon arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja joita ovat rikkomisen luonne, sen
konkreettinen vaikutus merkityksellisiin markkinoihin ja maantieteellisten markkinoiden laajuus.
102   Päätöksen pätevyyttä joidenkin näistä kriteereistä suhteen tarkastellaan ADM:n niiden neljän väitteen pohjalta, joiden mukaan
komission olisi käsiteltävänä olevassa asiassa pitänyt soveltaa tässä yhteydessä kyseessä olevien yritysten ETA-alueen liikevaihtoa
eikä maailmanlaajuista liikevaihtoa.
103   Ensimmäisessä väitteessään ADM arvostelee lähinnä sitä, että päätöksen 236 perustelukappaleessa komissio katsoi, että osapuolten
luokittelemiseksi kolmeen luokkaan on käytettävä maailmanlaajuista liikevaihtoa, koska kartellin tavoitteena oli ”estää kilpailumahdollisuudet
ETA-alueen markkinoilla”. ADM:n mukaan päätöksessä ei väitetä, että osapuolet olisivat sopineet jättävänsä tekemästä toimituksia
ETA-alueen markkinoille.
104   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan on todettava, että ADM lainaa tätä päätöksen osaa irti asiayhteydestään. Päätöksen
236 perustelukappaleesta, kun se luetaan kokonaisuudessaan, ilmenee selvästi, että komission mukaan käsiteltävänä olevassa
asiassa kyseessä olevan kaltaisen maailmanlaajuisen kartellin yhteydessä ainoastaan maailmanlaajuisen liikevaihdon perusteella
voidaan arvioida osapuolten tosiasiallista kapasiteettia aiheuttaa vahinkoa merkityksellisillä markkinoilla. Tämän vuoksi
ensimmäinen väite on perusteeton.
105   Toisella väitteellään ADM pyrkii osoittamaan, että komissio on itse viimeaikaisessa hallintokäytännössään käyttänyt ETA-alueelta
saatua liikevaihtoa.
106   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa kuitenkin, että niillä kahdella päätöksellä, joihin ADM vetoaa kyseisen väitteen
tueksi, ei ole merkitystä käsiteltävänä olevassa asiassa. Niin kutsutussa saumattomat teräsputket -tapauksessa (ks. edellä
88 kohta) komissio ei ole luokitellut osapuolia (ks. kyseisessä asiassa kyseessä olevan päätöksen 159–162 perustelukappale).
Niin kutsutussa natriumglukonaattitapauksessa (ks. edellä 88 kohta), kuten käsiteltävänä olevassa asiassa, komissio on käyttänyt
maailmanlaajuista liikevaihtoa yritysten luokittelussa. ADM:n perustelut eivät näin ollen pidä paikkaansa.
107   Kolmannessa väitteessään ADM tuo esiin sen seikan, että Kanadan ja Yhdysvaltojen viranomaiset ovat jo ottaneet huomioon ADM:n
sitruunahapon myynnin Kanadassa ja Yhdysvalloissa, joissa tapahtuu lähes 50 prosenttia sen sitruunahapon myynnistä maailmanmarkkinoilla,
seuraamuksia ADM:lle määrätessään. Sikäli kuin tässä väitteessään ADM toistaa lähinnä väitteen, jonka mukaan monenkertaisten
seuraamusten kieltoa koskevaa periaatetta on loukattu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo hylännyt tämän väitteen
perusteettomana (ks. edellä 61–73 kohta). Sikäli kuin tässä väitteessään ADM katsoo, ettei komission asiana ole vahvistaa
sakkoa yhteisön ulkopuolisilla markkinoilla toteutettujen menettelytapojen perusteella, tämä väite ei pidä paikkaansa. Komissio
ei ole nimittäin käyttänyt maailmanlaajuista liikevaihtoa sakon laskennan perusteena, vaan ainoastaan keinona määrittää kunkin
yrityksen tosiasialliset taloudelliset mahdollisuudet aiheuttaa vahinkoa kilpailulle ja vahvistaakseen sakon tasolle, joka
takaa riittävän ehkäisevän vaikutuksen kunkin yrityksen osalta, mikä on oikeutettua kartellin maailmanlaajuisen luonteen valossa.
108   Neljännellä väitteellään ADM pyrkii osoittamaan, että sitruunahapon maailmanlaajuisesta myynnistä saadun liikevaihdon huomioon
ottaminen johtaa sakkoon, joka on suhteeton kuluttajille ja kilpailulle aiheutettuun vahinkoon nähden.
109   On huomautettava, että käsiteltävänä olevassa asiassa kyse on kartellista, joka yhdistää maailmanlaajuisesti toimivat yritykset,
joilla on 60 prosenttia merkityksellisen tuotteen maailmanmarkkinoista, ja erityisesti joka käsittää hintojen vahvistamisen
lisäksi markkinoiden jakamisen myyntikiintiöiden määrittämisen avulla. Tällaisessa tilanteessa ja osapuolten erilaisen kohtelun
yhteydessä komissio voi pätevästi, kuten se on tehnyt käsiteltävänä olevassa asiassa, tukeutua kunkin kartellin jäsenen maailmanlaajuiseen
liikevaihtoon, joka käsiteltävänä olevassa asiassa on saatu sitruunahapon myynnistä. Tällaisen erilaisen kohtelun tavoitteena
on nimittäin arvioida kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden tosiasiallisia taloudellisia mahdollisuuksia aiheuttaa
vahinkoa kilpailulle kilpailusääntöjä rikkovalla toiminnallaan ja näin ollen ottaa huomioon kunkin yrityksen painoarvo kartellissa.
Tämän vuoksi komissio ei ole ylittänyt laajaa harkintavaltaansa, joka sille on myönnetty tällä alalla, kun se on katsonut,
että kartellin jäsenten osuus maailmanmarkkinoista oli asianmukainen indikaattori.
110   Näin ollen kanneperusteet, joiden mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu, on hylättävä.
b)     Suuntaviivojen rikkominen
111   Suuntaviivojen rikkomisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että suuntaviivoissa ei todeta, että sakkojen
määrä laskettaisiin yritysten kokonaisliikevaihdon tai yritysten merkityksellisillä markkinoilla toteuttaman liikevaihdon
perusteella. Niissä ei kuitenkaan myöskään kielletä sitä, että tällaiset liikevaihdot otetaan huomioon määritettäessä sakon
määrää yhteisön yleisten oikeusperiaatteiden noudattamiseksi ja tilanteen sitä vaatiessa (edellä 41 kohdassa mainittu asia
LR AF 1998 v. komissio, tuomion 283 kohta, joka on vahvistettu muutoksenhakumenettelyssä edellä 41 kohdassa mainituissa yhdistetyissä
asioissa Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 258 kohta ja edellä 41 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja
Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 187 kohta).
112   Näin ollen suuntaviivoissa ei todeta, että kyseessä olevien yritysten liikevaihdot – olipa kyseessä kokonaisliikevaihto tai
kyseessä olevan tuotteen myynnistä saatu liikevaihto – muodostaisivat sakkojen laskennan lähtökohdan tai varsinkaan, että
ne muodostaisivat ainoat merkitykselliset kriteerit rikkomisen vakavuuden määrittämiseksi.
113   Sen sijaan komissio voi ottaa nämä liikevaihdot huomioon yhtenä merkityksellisistä tekijöistä. Näin on erityisesti, kun komissio
mukauttaa sakon määrää suuntaviivojen 1 A kohdan kolmannen, neljännen, viidennen ja kuudennen alakohdan mukaisesti taatakseen
sakkojen riittävän ehkäisevän tason. Tässä yhteydessä komissio ottaa huomioon kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden
tosiasiallisen kapasiteetin aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille toimijoille ja tarpeen taata se, että sakko on riittävän
varoittava (1 A kohdan neljäs alakohta), ja painottaa määritettyjä määriä kunkin yrityksen kilpailua rajoittavan toiminnan
painoarvon ja näin ollen kilpailuun kohdistuvan tosiasiallisen vaikutuksen mukaisesti, erityisesti kun samanlaiseen kilpailusääntöjen
rikkomiseen syyllistyneet yritykset ovat huomattavan erikokoisia (1 A kohdan kuudes alakohta).
114   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio väitti kirjelmissään tukeutuneensa merkityksellisiltä tuotemarkkinoilta saatuun liikevaihtoon
arvioidessaan kunkin yrityksen suhteellista merkitystä. Kuten päätöksen 236 perustelukappaleesta ilmenee, komissio on todellakin
ottanut huomioon kyseessä olevan tuotteen maailmanlaajuisen liikevaihdon ottaakseen huomioon yritysten suhteellisen merkityksen
merkityksellisillä markkinoilla. Kuten edellä 77 ja 78 kohdassa todetaan, komissio on todennut, että osapuolten kohtelemiseksi
eri tavoin, jotta voidaan ottaa huomioon kilpailusääntöjä rikkoneiden yritysten tosiasialliset taloudelliset mahdollisuudet
haitata merkittävästi kilpailua ja varmistaa, että sakot ovat riittävän suuret vaikuttaakseen rikkomista estävästi, se päätti
tukeutua osapuolten sitruunahapon myynnistä saamaan maailmanlaajuiseen liikevaihtoon rikkomisjakson viimeisenä vuonna eli
vuonna 1995.
115   Käsiteltävänä olevassa asiassa kyse on maailmanlaajuisesta kartellista, joka yhdistää yritykset, joilla on hyvin suuri markkinaosuus
maailmanlaajuisilla merkityksellisillä tuotemarkkinoilla. Lisäksi kartelli käsittää hintojen vahvistamisen ja markkinoiden
jakamisen myyntikiintiöiden määrittämisen avulla. Tällaisessa tilanteessa ja kyseessä olevien yritysten erilaisen kohtelun
yhteydessä komissio voi pätevästi tukeutua kunkin kartellin jäsenen maailmanlaajuisesta sitruunahapon myynnistä saamaan liikevaihtoon.
Koska tällaisen erilaisen kohtelun tavoitteena on arvioida kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden tosiasiallisia taloudellisia
mahdollisuuksia aiheuttaa vahinkoa kilpailulle kilpailusääntöjä rikkovalla toiminnallaan ja näin ollen ottaa huomioon kunkin
yrityksen painoarvo kartellissa, komissio ei ole ylittänyt laajaa harkintavaltaansa, kun se on katsonut, että kartellin jäsenten
osuus maailmanmarkkinoista oli asianmukainen indikaattori.
116   Tämän vuoksi suuntaviivojen rikkomista koskeva kanneperuste on hylättävä.
c)     Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen
117   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklassa edellytetyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä
riidanalaisen toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen
syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava
asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja
se tarve, jota niillä, joille päätös on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen.
Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja siltä osin kuin sitä, ovatko
päätöksen perustelut EY 253 artiklan mukaisia, tutkitaan paitsi päätöksen sanamuodon myös asiayhteyden ja kaikkien asiaa koskevien
oikeussääntöjen suhteen (ks. asia C-367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998, s. I-1719,
63 kohta ja asia C-301/96, Saksa v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s. I-9919, 87 kohta).
118   Sellaisen päätöksen osalta, jossa määrätään sakkoja useille yrityksille yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, perusteluvelvollisuuden
laajuus on määritettävä sen valossa, että kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella,
joihin kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä
otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (edellä 98 kohdassa mainittu asia SPO ym.
v. komissio, määräyksen 54 kohta).
119   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio on laskenut yritykselle määrättävän sakon määrän sen kyseessä olevaan tuotteeseen
liittyvän liikevaihdon perusteella, mutta se ei ole ottanut huomioon kyseessä olevaan tuotteeseen liittyvää liikevaihtoa ETA:ssa,
vaan maailmanlaajuisen liikevaihdon (ks. edellä 114 kohta). Toisin kuin ADM väittää, komission ei tarvinnut ottaa huomioon
kyseessä olevaan tuotteeseen liittyvää liikevaihtoa ETA:ssa (ks. edellä 111 kohta). Tämän vuoksi komissiota ei voida arvostella
siitä, ettei se ole ilmoittanut syitä sille, ettei se ole käyttänyt tätä muuttujaa ADM:lle määrättävän sakon laskennassa.
120   Tämän vuoksi myös perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeva kanneperuste on hylättävä.
C
Korotuskertoimen soveltaminen sakon perusmäärään
1.     Asianosaisten lausumat
121   ADM katsoo, että korotuskertoimen 2 soveltaminen sakon perusmäärään (päätöksen 246 perustelukappale) muodostaa ilmeisen suhteettoman
toimenpiteen, joka perustuu lisäksi virheelliseen päättelyyn ja loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
122   Ensinnäkin ADM huomauttaa, että se on Yhdysvalloissa ja Kanadassa kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi aloitettujen menettelyjen
yhteydessä maksanut jo sakkoja (30 miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria (USD) Yhdysvalloissa ja 2 miljoonaa Kanadan dollaria (CAD)
Kanadassa), maksanut korvauksia kuluttajille (83 miljoonaa USD), maksanut noin 34 miljoonaa USD osakkeenomistajien sitä vastaan
nostaman oikeudenkäyntimenettelyn lopettamiseksi, eräs sen työntekijä on jo määrätty vankeusrangaistukseen Yhdysvalloissa
ja se on ottanut käyttöön maailmanlaajuisen kilpailusäännösten mukaisuuspolitiikan. Kaikkien näiden seuraamusten ja toimenpiteiden
vuoksi komission määräämä uusi ehkäisevä seuraamus on tarpeeton ja suhteeton.
123   Toiseksi ADM väittää, että kun otetaan huomioon se, että yritykset ovat rationaalisia taloudellisia yksikköjä, jotta sakko
olisi tosiasiallisesti ehkäisevä, on tarpeen ainoastaan, että sakko vahvistetaan sellaiselle tasolle, että sen odotettu määrä
ylittää kilpailusääntöjen rikkomisesta saadun hyödyn. ADM katsoo, että jos yritykset ymmärtävät, että seuraamukseen liittyvä
menetys kumoaa kartellista saadun hyödyn, sakon vaikutus on jo ehkäisevä. ADM:n mukaan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut
tämän lähestymistavan edellä 47 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Musique diffusion française ym. vastaan komissio
antamassaan tuomiossa (108 kohta). Tämä lähestymistapa on myös suuntaviivojen mukainen, joissa todetaan (1 A kohdan neljäs
alakohta), että ehkäisevää vaikutusta arvioidaan siihen nähden, mikä on kyseiseen kartelliin osallistuneiden kapasiteetti
aiheuttaa vahinkoa kuluttajille, ja joissa tämän vuoksi edellytetään, että määritettäessä sakon asianmukaista ehkäisevää vaikutusta
huomioon otetaan kaikki lainvastaisesta kartellista saadut hyödyt. Lisäksi tällaista lähestymistapaa noudatetaan sen mukaan
myös muissa yhteisön säännöksissä.
124   ADM ei kiistä sitä, että kokonaisliikevaihto voidaan ottaa huomioon sakon laskennassa. Kuitenkin se, että sille annetaan suhteettoman
suuri merkitys, johtaa ADM:n mukaan suhteettomaan sakkoon. Komissio puolusti tältä osin sovellettua korotusta ainoastaan vertailemalla
sitä ADM:n liikevaihtoon. Millään rationaalisella selityksellä ei kuitenkaan voida perustella sitä, että ehkäisevän korotuksen
laskenta keskittyi sen kokonaisliikevaihtoon. Komission valitsema lähestymistapa ei selitä mitenkään, miksi ADM:n sellaisten
tuotteiden, joilla ei ole mitään yhteyttä kyseessä olevaan kilpailusääntöjen rikkomiseen, myynnistä saamat voitot pitäisi
poistaa kokonaan, kun tavoitteena on ehkäistä sitä, että osapuolet jatkaisivat toimintaansa sitruunahappoa koskevassa kartellissa.
125   Kolmanneksi ADM toistaa väitteen, jonka mukaan tehokkaan ehkäisevän seuraamuksen pitäisi poistaa kilpailusääntöjen rikkomisesta
saatu hyöty (ks. edellä 123 kohta). ADM väittää, että käsiteltävänä olevassa asiassa JBL:n vuotuinen myynti ETA:ssa oli suurin
(77 miljoonaa euroa) ja JBL sai kartellista suurimman hyödyn. ADM toteaa, ettei JBL:lle ole kuitenkaan määrätty sakkojen laskennan
tässä vaiheessa ehkäisevää korotusta. Sen sijaan ADM:lle, jonka vuotuinen myynti ETA:ssa oli 46 miljoonaa euroa, määrätyn
sakon perusmäärä kaksinkertaistettiin 21 miljoonan euron korotuksella ehkäisevän vaikutuksen vuoksi. ADM päättelee tästä,
että komissio on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
126   Neljänneksi ADM katsoo, ettei komissio voi pätevästi väittää vastineessaan, että sitruunahappomarkkinoilla toteutetun kartellin
lisäksi ADM oli osallistunut samanaikaisesti kahteen muuhun kartelliin. Tätä seikkaa ei nimittäin ole mainittu päätöksessä.
Lisäksi kussakin näihin kartelleihin liittyvistä päätöksistä komissio sovelsi korotuskerrointa sakon ehkäisevän vaikutuksen
takaamiseksi.
127   Viidenneksi ADM katsoo, että päätöksen perustelut ovat puutteelliset tältä osin. ADM:n mukaan komissio on nimittäin jättänyt
täsmentämättä, millä perusteella näin suurta korotusta voitiin pitää tarpeellisena ehkäisevän vaikutuksen aikaansaamiseksi.
Komissio on ainoastaan todennut, että suuremmille yrityksille oli määrättävä suurempia sakkoja, muttei ilmoittanut syitä sille,
miksi sakon kaksinkertaistamista pidettiin käsiteltävänä olevassa asiassa asianmukaisena ADM:n osalta, eikä sitä, oliko joitakin
tekijöitä, kuten jo määrättyjä sakkoja, jotka ehkäisivät hyötyjen tavoittelua, otettu huomioon. ADM:n mukaan komission piti
käsiteltävänä olevassa asiassa esittää selkeästi ne syyt, joilla voidaan perustella kyseessä olevan toimenpiteen toteuttaminen.
ADM väittää, ettei ole julkaistu asioita, joissa komissio olisi toteuttanut ”riittävän ehkäisevän” korotuksen lisätoimenpiteenä
sakkojen laskentamenettelyssä. Tämä korotus muodostaa ADM:lle lopulta määrätystä sakosta merkittävän osan.
128   Komissio vaatii näiden kanneperusteiden hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
a)     Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen
129   Sikäli kuin ADM väittää, että kun otetaan huomioon se, että yritykset ovat rationaalisia taloudellisia yksikköjä, ja se että,
jotta sakko olisi tosiasiallisesti ehkäisevä, on tarpeen ainoastaan, että sakko vahvistetaan sellaiselle tasolle, että sen
odotettu määrä ylittää kilpailusääntöjen rikkomisesta saadun hyödyn, on huomautettava, että ehkäisevä vaikutus on yksi tärkeimmistä
tekijöistä, jotka komission on otettava huomioon, kun se määrittää sakkojen määrää (asia 41/69, Chemiefarma v. komissio, tuomio
15.7.1970, Kok. 1970, s. 661, Kok. Ep. I, s. 455, 173 kohta ja asia 49/69, BASF v. komissio, tuomio 14.7.1972, Kok. 1972,
s. 713, 38 kohta).
130   Jos sakko pitäisi määrätä tasolle, joka ainoastaan poistaisi kartellista saadun hyödyn, sillä ei olisi ehkäisevää vaikutusta.
Voidaan kohtuudella olettaa, että yritykset ottavat rationaalisesti huomioon taloudellisissa laskelmissaan ja hallinnossaan
paitsi niiden sakkojen tason, jotka niille voidaan määrätä kilpailusääntöjen rikkomistapauksessa, myös kartellin havaitsemisen
riskin tason. Lisäksi jos sakon tehtävä rajoitettaisiin siihen, että pelkästään poistettaisiin odotettavissa oleva voitto
tai hyöty, kyseessä olevan toiminnan rikkomisluonnetta EY 81 artiklan 1 kohdan valossa ei otettaisi riittävästi huomioon.
Jos sakkoa pidettäisiin ainoastaan aiheutetun vahingon kompensoimisena, laiminlyötäisiin paitsi ehkäisevä vaikutus, joka voi
kohdistua ainoastaan tulevaan toimintaan, myös tällaisen toimenpiteen rangaistusvaikutus tosiasiallisesti toteutetun konkreettisen
kilpailusääntöjen rikkomisen suhteen.
131   Samoin ADM:n kaltaisen yrityksen osalta, joka toimii useilla markkinoilla ja jolla on erityisen suuret taloudelliset toimintamahdollisuudet,
merkityksellisillä markkinoilla saadun liikevaihdon huomioon ottaminen ei voi riittää sakon ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi.
Nimittäin mitä suurempi on yritys, jolla on maailmanlaajuisia resursseja, jotka antavat sille mahdollisuuden toimia markkinoilla
itsenäisesti, sitä tietoisempi sen on oltava merkityksestään kilpailun toimimisen kannalta markkinoilla. Tämän vuoksi tosiseikat,
jotka vaikuttavat kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen taloudelliseen voimaan, on otettava huomioon tutkittaessa
rikkomisen vakavuutta. Tämän vuoksi se, että ADM:n kokonaisliikevaihto on otettu huomioon sakon määrää laskettaessa, ei käsiteltävänä
olevassa asiassa johda suhteettomaan sakkoon.
132   Näin ollen suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.
b)     Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen
133   On huomautettava, että yhdenvertaisuusperiaatteen nojalla komissio ei voi kohdella toisiinsa rinnastettavissa olevia tilanteita
eri tavalla tai erilaisia tilanteita samalla tavalla, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua (asia 106/83,
Sermide, tuomio 13.12.1984, Kok. 1984, s. 4209, 28 kohta ja asia T-311/94, BPB de Eendracht v. komissio, tuomio 14.5.1998,
Kok. 1998, s. II-1129, 309 kohta).
134   ADM väittää, että huolimatta JBL:n suuremmasta sitruunahapon myyntimäärästä (77 miljoonaa euroa) kuin minkä ADM on toteuttanut
(46 miljoonaa euroa), komissio ei ole määrännyt JBL:lle samanlaista sakon korotusta kuin ADM:lle.
135   Tältä osin on korostettava, että korotuskertoimen soveltamisen tavoitteena on taata, että sakolla on ehkäisevä vaikutus myös
hyvin suurten yritysten osalta. JBL:n vuonna 2000 toteuttama liikevaihto oli vain 314 miljoonaa euroa, kun taas ADM:n liikevaihto
oli 13 936 miljoonaa euroa. On myös otettava huomioon se, että hyvin suurilla yrityksillä, kuten ADM:llä, on suurempi velvollisuus
ylläpitää vapaata kilpailua markkinoilla, joilla ne toimivat, ja niillä on yleensä enemmän oikeudellisia ja taloudellisia
neuvonantajia, joiden avulla ne voivat arvioida sitä, rikkooko niiden toiminta yhteisön kilpailuoikeutta.
136   Tämän vuoksi myös yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.
c)     Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen
137   Sikäli kuin ADM väittää, että komissio ei ole ilmoittanut syitä sille, miksi sakon kaksinkertaistamista pidettiin asianmukaisena,
eikä sitä, oliko joitakin tekijöitä, kuten jo määrättyjä sakkoja, jotka ehkäisivät kartellista saatavien hyötyjen tavoittelua,
otettu huomioon, on aluksi viitattava edellä 117 ja 118 kohdassa mainittuun oikeuskäytäntöön. Tämän jälkeen on huomautettava,
että komissio on perustellut korotuskertoimen soveltamista erityisesti ADM:n osalta laskettuun sakkoon tarpeella taata se,
että sakko on tarpeeksi ehkäisevä. Komissio on tältä osin tukeutunut osapuolten maailmanlaajuiseen liikevaihtoon (päätöksen
50 ja 241 perustelukappale). Päätöksen 246 perustelukappaleessa komissio totesi, että se katsoo, että korotuskertoimen 2 soveltaminen
oli asianmukaista, jotta voitaisiin taata ADM:lle määrättävän sakon ehkäisevä vaikutus.
138   Siltä osin kuin kyse on erityisesti ADM:ään sovelletun korotuskertoimen suuruudesta, komissio saattoi ainoastaan vedota tämän
yrityksen kokoon, mikä ilmeni likimääräisesti ADM:n maailmanlaajuisesta liikevaihdosta, ja korostaa tarvetta taata sakon ehkäisevä
vaikutus. Komission ei tarvinnut perusteluvelvollisuutta noudattaakseen ilmoittaa tämän valinnan taustalla olevaan sakkojen
laskentatapaan liittyviä numerotietoja (ks. vastaavasti asia C-291/98 P, Sarrió v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok. 2000,
s. I-9991, 80 kohta).
139   Näin ollen komissio on perustellut päätöstä riittävästi tältä osin, ja myös perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä koskeva
kanneperuste on hylättävä.
D
Kartellin todelliseen vaikutukseen markkinoilla liittyvät arviointivirheet
1.     Johdanto
140   Aluksi on huomautettava, että kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin
kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava
huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (edellä 98 kohdassa mainittu asia SPO ym. v. komissio,
määräyksen 54 kohta; edellä 98 kohdassa mainittu asia Ferriere Nord v. komissio, tuomion 33 kohta ja edellä 98 kohdassa mainittu
asia HFB ym. v. komissio, tuomion 443 kohta). Tässä yhteydessä kartellin todellinen vaikutus merkityksellisiin markkinoihin
voidaan ottaa huomioon yhtenä merkityksellisistä tekijöistä.
141   Komissio totesi suuntaviivoissaan (1 A kohdan ensimmäinen alakohta), että rikkomisen vakavuuden arvioinnissa on otettava huomioon
tämän rikkomisen laadun ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuuden lisäksi ”[kilpailusääntöjen rikkomisen]
todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa”.
142   Käsiteltävänä olevassa asiassa päätöksen 210–230 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio on todellakin vahvistanut sakon
määrän, joka on määritetty rikkomisen vakavuuden perusteella, ottaen huomioon nämä kolme kriteeriä. Se on tässä yhteydessä
katsonut erityisesti, että kartellilla on ollut ”tosiasiallinen vaikutus” sitruunahappomarkkinoihin (päätöksen 230 perustelukappale).
143   ADM:n mukaan komissio on tässä yhteydessä tehnyt useita arviointivirheitä arvioidessaan kartellin todellista vaikutusta sitruunahappomarkkinoihin.
ADM:n mukaan nämä virheet vaikuttavat sakkojen määrän laskentaan.
2.     Väite, jonka mukaan komissio on valinnut virheellisen lähestymistavan osoittaakseen, että rikkomisella on ollut todellinen
vaikutus markkinoihin
a)     Asianosaisten lausumat
144   ADM väittää, että komissio on valinnut virheellisen lähestymistavan osoittaakseen, että rikkomisella on ollut todellinen vaikutus
markkinoihin.
145   ADM arvostelee komissiota siitä, ettei se ole osoittanut kartellin todellista vaikutusta sitruunahappomarkkinoihin. ADM väittää,
että komissio on päätöksen 211 perustelukappaleessa itse todennut, että tosiasiallisesti sovellettujen hintojen ja niiden
hintojen, joita olisi sovellettu, jos kartellia ei olisi ollut, välistä erotusta ei voitu mitata luotettavasti. Tässä tilanteessa
sen sijaan, että komissio olisi esittänyt vähintään taloudellisesti perusteltavissa olevan teorian siitä, mitä olisi tapahtunut,
jos kartellia ei olisi ollut, komissio esitti ADM:n mukaan pelkkiä olettamia siitä, että kartellisopimusten täytäntöönpanolla
oli pitänyt olla vaikutuksia merkityksellisillä markkinoilla.
146   ADM katsoo, että huolimatta siitä, että ADM on hallinnollisen menettelyn aikana toimittanut komissiolle 30.6.2000 päivätyn
asiantuntijalausunnon, joka on mainittu erityisesti päätöksen 222 ja 223 perustelukappaleessa, johon ADM viittaa vastauksessaan
väitetiedoksiantoon ja jossa osoitettiin, ettei kartelli ollut vaikuttanut merkityksellisiin markkinoihin (jäljempänä asiantuntijalausunto),
komissio ei ole suorittanut annettujen tietojen osalta asianmukaista taloudellista analyysiä. ADM toteaa, että asiantuntijalausunnossa
todettiin seuraavaa:
”Tämän vuoksi ylikapasiteettia ja ylikysyntää rajoittavat rajoitukset, jotka johtuvat Kiinasta tuodusta sitruunahaposta muodostuvista
yhä kilpailullisemmista toimituksista, yhdessä eri tuottajien toteuttamien merkittävien kapasiteetinlisäysten kanssa tarjoavat
vakuuttavan selityksen vuosien 1991–1995 hintakäyttäytymiselle. – – Se, että rikkomisjakson aikana hinnat eivät saavuttaneet
1980-luvun puolivälin tasoa huolimatta ylikysynnästä sekä siitä, että kartelliin osallistuvat tuottajat eivät voineet valvoa
uusien kilpailijoiden kapasiteettia tai niiden tuloa markkinoille, osoittaa, että on hylättävä oletus, jonka mukaan tuottajat
valvoivat tehokkaasti sitruunahapon hintaa tällä ajanjaksolla.”
147   ADM huomauttaa, että päätöksen 226 perustelukappaleessa komissio on itse myöntänyt, että erityisesti ADM:n selitykset vuosien
1991–1992 hinnankorotuksille ”voivat osittain pitää paikkansa”. ADM arvostelee komissiota kuitenkin siitä, että se on ainoastaan
todennut, ettei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että kartelli tosiasiallisesti vaikutti markkinoihin.
148   Tästä seuraa ADM:n mukaan ensinnäkin, että komissio ei ole osoittanut, että kartellilla oli markkinoihin todellinen vaikutus,
joka on mitattavissa suuntaviivoissa tarkoitetulla tavalla, vaan on päinvastoin lainvastaisesti kääntänyt todistustaakan.
149   Tästä seuraa ADM:n mukaan toiseksi, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on todennut, että hintavaihtelut
sopivat väistämättä yhteen tehokkaan kartellin kanssa. Kun komissio on tukeutunut tällaiseen puhtaasti abstraktiin toteamukseen,
se ei ole ottanut huomioon teollisuuden asiayhteyttä eikä tekijöitä, jotka tukevat toteamusta, jonka mukaan hinnat eivät olleet
nousseet kartellin vahvistamien tasojen yläpuolelle asiantuntijalausunnossa yksityiskohtaisesti esitetyistä syistä.
150   Kolmanneksi ADM katsoo, että komissio on erehtynyt, kun se on esittänyt kantanaan, että lyhyen aikavälin hinnannousut johtuvat
väistämättä tehokkaasta kartellista. On olemassa tiettyjä tuotemarkkinoita, joilla on kilpailua ja joilla vastaavan alikapasiteetin
ja ylikysynnän vuoksi olisi toteutettu vähintään 40 prosentin hinnankorotuksia lyhyellä aikavälillä.
151   Lisäksi ADM väittää, että osoittaakseen, että kartellilla on ollut todellinen vaikutus merkityksellisiin markkinoihin, komissio
ei voinut pätevästi tukeutua siihen, että kartellin jäsenillä oli 60 prosentin osuus sitruunahapon maailmanmarkkinoista ja
70 prosentin osuus Euroopan markkinoista, ja siihen, että ne osallistuivat pitkään ja monitahoiseen kartelliin.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
152   Kun otetaan huomioon ADM:n väitteet, jotka koskevat komission valitsemaa lähestymistapaa sen osoittamiseksi, että kartellilla
on ollut todellinen vaikutus sitruunahappomarkkinoihin, on esitettävä yhteenveto komission analyysistä, joka ilmenee päätöksen
210–228 perustelukappaleesta, ennen kuin lausutaan ADM:n esittämien väitteiden pätevyydestä.
Yhteenveto komission analyysistä
153   Aluksi komissio totesi, että ”rikkomiseen syyllistyneiden yritysten keskimääräinen osuus oli tarkastelujaksolla yli 60 prosenttia
sitruunahapon maailmanmarkkinoista ja noin 70 prosenttia sitruunahapon Euroopan markkinoista” (päätöksen 210 perustelukappale).
154   Tämän jälkeen komissio totesi, että ”koska nämä järjestelyt pantiin täytäntöön, ne vaikuttivat tosiasiallisesti sitruunahappomarkkinoihin”
(päätöksen 210 perustelukappale). Päätöksen 212 perustelukappaleessa komissio viittasi päätöksensä tosiseikkoja koskevaan
osaan ja toisti väitteen, jonka mukaan kartellisopimukset ”pantiin huolellisesti täytäntöön”, ja lisäsi, että ”yksi osallistujista
huomautti olleensa ’yllättynyt siitä, miten muodolliseksi ja organisoiduksi muut osallistujat olivat kehittäneet toimintansa
saadakseen tämän järjestelyn onnistumaan’”. Päätöksen 216 perustelukappaleessa komissio totesi, että ”edellä esitetyn perusteella
täytäntöönpanon tehokkuutta ei voida kyseenalaistaa, kun lisäksi otetaan huomioon, miten paljon kukin osallistuja panosti
kartellin monimutkaiseen organisointiin”.
155   Lisäksi komissio katsoi, ettei ollut tarpeen ”määritellä tarkasti, miten paljon hinnat poikkesivat siitä, mitä ne olisivat
voineet olla ilman näitä järjestelyjä” (päätöksen 211 perustelukappale). Komissio nimittäin väitti, että ”tätähän ei aina
voida arvioida luotettavasti, koska tuotteen hintakehitykseen voivat samanaikaisesti vaikuttaa monet ulkoiset tekijät, joten
on erittäin vaikea tehdä mitään johtopäätöksiä kaikkien mahdollisten kausaalisten tekijöiden suhteellisesta merkityksestä”
(ibidem). Päätöksen 213 perustelukappaleessa komissio kuitenkin kuvasi sitruunahapon hintojen kehitystä maaliskuusta 1991
vuoteen 1995 ja totesi, että maaliskuun 1991 ja vuoden 1993 puolivälin välisenä aikana sitruunahapon hinta oli noussut 40
prosenttia ja että tämän jälkeen se pysyi käytännössä tällä tasolla. Päätöksen 214 ja 215 perustelukappaleessa komissio huomautti,
että kartellin jäsenet olivat vahvistaneet myyntikiintiöt ja soveltaneet raportointi-, seuranta- ja korvausjärjestelmää varmistaakseen
kiintiöiden soveltamisen.
156   Lopuksi päätöksen 217–228 perustelukappaleessa komissio esitti yhteenvetona osapuolten hallinnollisen menettelyn aikana esittämät
väitteet, analysoi niitä ja hylkäsi tietyt niistä. Se esitti yhteenvetona erityisesti asiantuntijalausunnon, jonka mukaan
havaittu hintakehitys olisi toteutunut joka tapauksessa, vaikka kartellia ei olisi ollut. Päätöksen 226 perustelukappaleessa
komissio katsoi kuitenkin seuraavin sanakääntein, että ADM:n asiantuntijalausuntoon tukeutuen esittämiä väitteitä sekä muiden
osapuolten esittämiä väitteitä ei voida hyväksyä:
”ADM:n, [H & R:n ja JBL:n] selitykset vuosien 1991–1992 hinnankorotuksille voivat osittain pitää paikkansa, mutta ne eivät
vakuuttavasti osoita, ettei kartellisopimuksen täytäntöönpano vaikuttanut mitenkään hintavaihteluihin. Vaikka edellä kuvailtuja
ilmiöitä voi toki tapahtua ilman kartelliakin, ne toisaalta sopivat täydellisesti yhteen kartellitilanteen kanssa. Sitä seikkaa,
että sitruunahapon hinnat nousivat 40 prosenttia 14 kuukaudessa, ei voida selittää yksin kilpailureaktiona, vaan sitä on tulkittava
ottaen huomioon, että osallistujat olivat sopineet yhteisesti hinnankorotuksista ja markkinoiden jakamisesta ja perustaneet
raportointi- ja seurantajärjestelmän. Kaikki nämä tekijät nimittäin edistivät hinnankorotusten onnistumista.”
Arviointi
157   Aluksi on huomautettava, että suuntaviivojen 1 A kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan komission on laskiessaan sakkoa kilpailusääntöjen
rikkomisen vakavuuden osalta otettava huomioon ”[kilpailusääntöjen rikkomisen] todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on
mitattavissa”.
158   Tältä osin on arvioitava ilmaisun ”jos se [eli todellinen vaikutus] on mitattavissa” täsmällistä merkitystä. Erityisesti on
määritettävä, voiko komissio tämän sanamuodon mukaan ottaa sakkoja laskiessaan huomioon kilpailusääntöjen rikkomisen todellisen
vaikutuksen yksinomaan, jos se voi mitata tämän vaikutuksen ja siinä määrin kuin se voi sen tehdä.
159   Kuten komissio on oikeutetusti väittänyt, kartellin markkinoihin kohdistuvan vaikutuksen tutkiminen edellyttää väistämättä
tukeutumista olettamuksiin. Tässä yhteydessä komission on erityisesti tutkittava, mikä kyseessä olevan tuotteen hinta olisi
ollut ilman kartellia. Tutkittaessa hintojen tosiasiallisen kehityksen syitä on kuitenkin uskallettua spekuloida kunkin syyn
osuudella asiassa. On otettava huomioon se objektiivinen seikka, että hintakartellin vuoksi osapuolet ovat nimenomaan luopuneet
vapaudestaan kilpailla hinnoilla. Muiden tekijöiden kuin tämän kartellin osapuolten vapaaehtoisen luopumisen vaikutuksen arviointi
perustuu näin ollen väistämättä kohtuullisiin todennäköisyyksiin, joita ei voida täsmällisesti mitata.
160   Näin ollen komissiota ei voida ilman, että suuntaviivojen 1 A kohdan ensimmäisen alakohdan kriteeriltä poistettaisiin tehokas
vaikutus, arvostella siitä, että se on tukeutunut hintakartellin tai kiintiöitä koskevan kartellin kaltaisen kartellin, jonka
tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, todellisiin vaikutuksiin markkinoilla siten, että se ei ole mitannut tätä vaikutusta
tai arvioinut sitä numeromääräisesti.
161   Tämän vuoksi kartellin todellinen vaikutus markkinoihin on katsottava riittävästi toteen näytetyksi, jos komissio kykenee
esittämään konkreettisia ja uskottavia aihetodisteita, jotka osoittavat kohtuullisella todennäköisyydellä, että kartelli on
vaikuttanut markkinoihin.
162   Käsiteltävänä olevassa asiassa komission tekemän analyysin yhteenvedosta (ks. edellä 153–156 kohta) ilmenee, että komissio
on tukeutunut kahteen aihetodisteeseen todetakseen, että kartellilla on ollut ”todellinen vaikutus” markkinoihin. Yhtäältä
komissio totesi, että kartellin jäsenet ovat panneet kartellisopimukset täytäntöön huolellisesti (ks. erityisesti päätöksen
210, 212, 214 ja 215 perustelukappale) ja että tarkastelujaksolla kartellin jäsenillä oli yli 60 prosentin osuus sitruunahapon
maailmanmarkkinoista ja 70 prosentin osuus Euroopan markkinoista (päätöksen 210 perustelukappale). Toisaalta komissio arvioi,
että osapuolten hallinnollisen menettelyn aikana toimittamat tiedot osoittivat tietyn yhtäläisyyden kartellin vahvistamien
hintojen ja kartellin jäsenten tosiasiallisesti käyttämien hintojen välillä (päätöksen 213 perustelukappale).
163   Vaikka on totta, että päätöksen 210 ja 216 perustelukappaleen sanamuodon sellaisenaan voitaisiin ymmärtää tarkoittavan, että
komissio on tukeutunut kartellin täytäntöönpanon ja sen markkinoihin kohdistuvan todellisen vaikutuksen väliseen syy-seuraus-suhteeseen,
on myös selvää, että komission analyysi, kun sitä tarkastellaan kokonaisuutena, osoittaa, toisin kuin ADM väittää, ettei komissio
ole päätellyt pelkästään kartellin täytäntöönpanon perusteella, että kartellilla on ollut todellisia vaikutuksia markkinoihin.
164   Komissio on tukeutunut sen lisäksi, että kartellisopimukset on pantu täytäntöön ”huolellisesti”, myös sitruunahapon hintakehitykseen
kartellin toteuttamisjaksolla. Päätöksen 213 perustelukappaleessa komissio kuvasi kartellin jäsenten vahvistamia, asiakkaille
ilmoittamia ja osapuolten suurelta osin käyttämiä sitruunahapon hintoja vuosina 1991–1995. Jäljempänä tutkitaan, tekikö komissio
virheitä, kuten ADM väittää, arvioidessaan tosiseikkoja, joihin se perusti toteamuksensa. Näin ollen, kuten edellä 160 kohdassa
todetaan, komissiota ei voida arvostella siitä, ettei se ole pyrkinyt mittaamaan kartellin vaikutusta markkinoihin tai arvioimaan
sitä numeromääräisesti.
165   Tässä yhteydessä komissiota ei voida arvostella myöskään siitä, että se on katsonut sen, että kartellin jäsenillä oli erittäin
suuri markkinaosuus sitruunahapon markkinoilla (60 prosentin osuus maailmanmarkkinoista ja 70 prosentin osuus Euroopan markkinoista),
muodostavan tärkeän tekijän, joka sen on otettava huomioon tutkiessaan kartellin todellista vaikutusta markkinoihin. Ei nimittäin
voida kiistää, että hintojen ja myyntikiintiöiden vahvistamista koskevan kartellin tehokkuuden todennäköisyys kasvaa sen myötä,
mitä suuremmat ovat tämän kartellin jäsenten markkinaosuudet. Vaikka tämä seikka ei yksinään osoita todellisen vaikutuksen
olemassaoloa, on kuitenkin todettava, ettei komissio ole päätöksessä millään lailla osoittanut tällaista syy-seuraus -suhdetta,
vaan on yksinomaan ottanut sen huomioon yhtenä seikkana muiden joukossa.
166   Komissio on lisäksi voinut pätevästi todeta, että tämän aihetodisteen painoarvo kasvaa kartellin keston myötä. Kun otetaan
huomioon monitahoisen kartellin, joka koskee – kuten käsiteltävänä olevassa asiassa – hintojen vahvistamista, markkinoiden
jakamista ja tietojen vaihtoa, toimintaan liittyvät hallinnointi- ja johtamiskulut tällaiseen lainvastaiseen toimintaan liittyvien
riskien valossa, komissio on voinut kohtuudella arvioida sen, että yritykset ovat jatkaneet kilpailusääntöjen rikkomista pitkän
aikaa, osoittavan, että kartellin jäsenet ovat saaneet tästä kartellista jotain hyötyä ja että kartellilla on tämän vuoksi
ollut todellinen vaikutus merkityksellisiin markkinoihin.
167   Lopuksi se, että komissio on päätöksen 226 perustelukappaleessa myöntänyt, että asiantuntijalausunnon analyysi saattoi ”osittain
pitää paikkansa”, arvioiden kuitenkin samalla, ettei se osoittanut vakuuttavasti, ettei kartellin täytäntöönpanolla olisi
ollut mitään merkitystä sitruunahapon hintavaihteluiden kannalta, ei merkitse todistustaakan kääntämistä. Analyysin tämä osa
osoittaa pikemminkin, että komissio on huolellisesti punninnut eri väitteitä kartellin todellisen vaikutuksen olemassaolon
puolesta ja sitä vastaan.
168   Edellä esitetystä seuraa, että komissio ei ole käyttänyt virheellistä lähestymistapaa arvioidessaan kartellin todellista vaikutusta
sitruunahapon markkinoihin.
3.     Sitruunahapon hintakehityksen arviointi
a)     Asianosaisten lausumat
169   ADM väittää, että komission kartellin täytäntöönpanon osalta esittämät todisteet ovat niukat eivätkä näytä toteen todellisen
vaikutuksen olemassaoloa.
170   Ensinnäkin ADM kiistää sitruunahapon hintakehitystä koskevan komission analyysin todistusvoiman. ADM arvostelee sitä, että
komissio on analysoinut ainoastaan ilmoitettuja hintoja eikä ole tutkinut tosiasiallisesti laskutettuja hintoja. ADM kuitenkin
korostaa, että tosiasiallisesti suurin osa sen asiakkaidensa suhteen käyttämistä hinnoista oli alempia kuin kartellin määräämä
hinta koko kyseessä olevalla ajanjaksolla. Myös Cerestar ja JBL ovat ilmoittaneet, etteivät ne kiinnittäneet huomiota sovittuun
hintojen vahvistamiseen (päätöksen 217 perustelukappale). ADM lisää, että keskimääräistä kuukausittaista myyntiä Euroopassa
koskevat tiedot, jotka ADM, H & R ja JBL toimittivat komissiolle (ks. päätöksen 95 perustelukappale ja JBL:n 28.9.1998 päivätty
kirje, H & R:n (Bayer) 23.9.1997 päivätty kirje ja ADM:n 5.12.1998 päivätty kirje), tukevat myös toteamusta, jonka mukaan
tosiasiallisesti käytetyt hinnat olivat yleisesti ottaen alemmat kuin sovitut hinnat.
171   Lisäksi ADM kiinnittää huomiota useisiin otteisiin H & R:n myyntiraporteista, jotka on laadittu maaliskuun 1991 ja syyskuun
1994 välisenä aikana ja joista ilmenee ADM:n mukaan, että hintoihin kohdistui painetta koko kyseessä olevan ajanjakson ajan.
172   ADM korostaa lisäksi, että tämän toteamuksen vahvistavat asiakkaiden kertomukset hintojen kilpailullisesta vahvistamisesta.
173   ADM väittää, että komissio myönsi päätöksen 91, 116 ja 217–226 perustelukappaleessa, että vähintään vuoden 1993 puolivälistä
toukokuuhun 1995 asti kartellisitoumuksia jätettiin noudattamatta laajamittaisesti, mikä vaikutti välittömästi kartellissa
sovittuun hintatasoon, ja että Kiinasta tapahtuneen tuonnin vuoksi näitä hintoja ei ollut mahdollista noudattaa.
174   Toiseksi ADM kiistää myyntikiintiöitä koskevan komission analyysin todistusvoiman. ADM arvostelee sitä, että komissio on analysoinut
ainoastaan sovittuja kiintiöitä sekä valvonta- ja korvausjärjestelmän käyttöönottoa eikä ole tutkinut eri osapuolten tosiasiallisesti
myymiä sitruunahapon määriä.
175   Tältä osin ADM huomauttaa ensiksi, että päätöksen 97 perustelukappaleesta ilmenee, mikä vahvistetaan asiantuntijalausunnossa,
että kysynnän nopea kasvu erityisesti vuosina 1991 ja 1992 teki tonnimääräisten kiintiöiden vahvistamisjärjestelmästä toimimattoman,
että osapuolet hylkäsivät 6.3.1991 pidetyssä kokouksessa sopimansa tonnimääriin perustuvien kiintiöiden vahvistamisjärjestelmän
kahden kuukauden jälkeen, että ne korvasivat sen myyntiosuuksiin perustuvien kiintiöiden järjestelmällä ja että tämän järjestelmän
avulla kukin osapuoli saattoi myydä huomattavasti suurempia tonnimääriä kuin aiempina vuosina hyötyäkseen kysynnän kasvusta.
176   Toiseksi ADM huomauttaa, että päätöksen 106 ja 107 perustelukappaleesta ja asiantuntijalausunnosta (35–40 kohta) ilmenee,
että osapuolten myynti oli kunakin vuonna suurempi tai pienempi kuin niiden kiintiöt, mikä aiheutti jatkuvia kiistoja. JBL
totesi jopa ilman, että komissio olisi sitä kiistänyt, ”ettei se käytännössä koskaan kiinnittänyt huomiota alun perin sovittuihin
markkinaosuuksiin”. Se, että kartellin osapuolet eivät noudattaneet sopimusta, oli ADM:n mukaan sopusoinnussa ADM:n, JBL:n
ja HLR:n kyseessä olevana ajanjaksona rajoituksetta toteuttamien kapasiteetin lisäysten kanssa.
177   Kolmanneksi ADM korostaa, että päätöksen 106 perustelukappaleesta ilmenee, että korvaus- ja valvontajärjestelmät eivät olleet
aiotulla tavalla tehokkaita pakottamaan osapuolet noudattamaan kiintiöitä ja muodostivat merkittävän kiistelyn aiheen kartellin
jäsenten kesken.
178   ADM väittää, että vastaavissa asioissa komissio on katsonut, että kartellisopimuksen lausekkeiden noudattamatta jättäminen
oli johtanut siihen, että kartellin vaikutus oli rajallinen. ADM:n mukaan komissio myönsi niin kutsutussa kreikkalaiset laivurit
-tapauksessa tekemässään päätöksessä, että alennusten antaminen kartellissa sovitusta hinnasta johti toteamukseen, että kartellin
todellinen vaikutus markkinoihin oli rajallinen, ja niin kutsutussa lauttayhtiöiden ylihinnat -tapauksessa tekemässään päätöksessä,
että asiakkaiden vastustus hinnankorotuksia kohtaan johti toteamukseen, että kartellin todellinen vaikutus merkityksellisiin
markkinoihin oli rajallinen. ADM katsoo, että käsiteltävänä olevassa asiassa kartellissa vahvistettujen hintojen alennuksia
koskevilla todisteilla ja sillä, ettei sovittuja kiintiöitä noudatettu, olisi pitänyt katsoa olevan vastaava merkitys.
179   Komissio kiistää ADM:n väitteet.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
180   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kartellin todellisia vaikutuksia markkinoihin koskevan komission arvioinnin lainmukaisuuden
valvomiseksi on ennen kaikkea tutkittava kartellin vaikutuksia hintoihin koskevaa komission arviointia (edellä 41 kohdassa
mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 148 kohta ja vastaavasti asia
T‑308/94, Cascades v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II-925, 173 kohta ja asia T-347/94, Mayr-Melnhof v. komissio,
tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II-1751, 225 kohta).
181   Lisäksi oikeuskäytännössä huomautetaan, että kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta määritettäessä on otettava huomioon tutkittavana
olevan toiminnan normatiivinen ja taloudellinen asiayhteys (yhdistetyt asiat 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73
ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663, 612 kohta ja edellä 98 kohdassa mainittu asia
Ferriere Nord v. komissio, tuomion 38 kohta) ja että arvioidakseen rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin komission
on viitattava kilpailuun, joka olisi normaalisti vallinnut ilman kilpailusääntöjen rikkomista (ks. vastaavasti em. yhdistetyt
asiat Suiker Unie ym. v. komissio, tuomion 619 ja 620 kohta; edellä 180 kohdassa mainittu asia Mayr-Melnhof v. komissio, tuomion
235 kohta ja asia T-141/94, Thyssen Stahl v. komissio, tuomio 11.3.1999, Kok. 1999, s. II-347, 645 kohta).
182   Yhtäältä tästä seuraa, että hintakartelleiden osalta on todettava – kohtuullisella todennäköisyydellä (ks. edellä 161 kohta)
– että osapuolet ovat sopimusten avulla voineet tosiasiallisesti saavuttaa korkeamman hintatason kuin olisi vallinnut ilman
kartellia. Toisaalta tästä seuraa, että komission on arvioinnissaan otettava huomioon kaikki merkityksellisten markkinoiden
objektiiviset olosuhteet vallitsevan taloudellisen ja mahdollisesti normatiivisen asiayhteyden valossa. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen kartonkikartelliin liittyvässä asiassa antamista tuomioista (edellä 180 kohdassa mainittu asia Mayr-Melnhof
v. komissio, tuomion 234 ja 235 kohta) ilmenee, että on otettava huomioon mahdollisten ”objektiivisten taloudellisten tekijöiden”
olemassaolo, joista ilmenee, että ”vapaan kilpailun” vallitessa hintataso ei olisi kehittynyt samalla tavoin kuin nyt käytettyjen
hintojen taso (ks. myös edellä 41 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio,
tuomion 151 ja 152 kohta ja edellä 180 kohdassa mainittu asia Cascades v. komissio, tuomion 183 ja 184 kohta).
183   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio tukeutui ADM:n ja JBL:n hallinnollisen menettelyn aikana toimittamiin asiakirjoihin
ja analysoi sitruunahapon hintakehitystä maaliskuun 1991 ja vuoden 1995 välisenä aikana sekä liitännäisinä toimenpiteinä,
joilla pyrittiin ylläpitämään painetta hinnankorotuksiin, myyntikiintiöiden vahvistamista ja korvausjärjestelmän käyttöönottoa.
184   Päätöksen 213 perustelukappaleessa komissio kuvaili kartellin jäsenten sopimaa ja soveltamaa sitruunahapon hintakehitystä
seuraavasti:
”Kartellissa sovitut hinnat ilmoitettiin asiakkaille maaliskuusta 1991 vuoden 1993 puoliväliin ja niitä noudatettiin laajalti
etenkin kartellin alkuvuosina. Hinnan korottamisesta 2,25 Saksan markkaan [(DEM)] kilolta (CAA) huhtikuuhun 1991 mennessä
päätettiin maaliskuussa 1991 pidetyssä kartellitapaamisessa, ja se saatiin helposti toteutettua. Sitä seurasi heinäkuussa
puhelimitse tehty päätös nostaa hintaa vielä 2,70 markkaan kilolta (CAA) elokuuhun mennessä. Myös tämä hinnankorotus pantiin
menestyksekkäästi täytäntöön. Toukokuussa 1992 pidetyssä kokouksessa sovittiin viimeisestä korotuksesta 2,80 Saksan markkaan
kilolta (CAA), joka toteutettiin kesäkuussa 1992. Tämän jälkeen hintoja ei enää korotettu, ja kartelli keskittyi säilyttämään
tämän hintatason.”
185   Komissio huomautti myös, että vuosina 1991–1994 kartellin jäsenet vahvistivat kullekin valvontajärjestelmän alaiselle kartellin
jäsenelle tonnimääräisiä myyntikiintiöitä. Komissio totesi, että näitä kiintiöitä sovellettiin tosiasiallisesti ja että ohjeiden
noudattamista valvottiin jatkuvasti. Komissio huomautti myös, että kartellin jäsenet sopivat korvausjärjestelmästä, jonka
tarkoituksena oli määrätä seuraamus kartellin jäsenille, jotka myivät niille määrättyjä myyntikiintiöitä suurempia tonnimääriä,
ja myöntää korvaus niille, jotka eivät saaneet myyntikiintiötään täyteen, ja panivat sen tosiasiallisesti täytäntöön (päätöksen
214 ja 215 perustelukappale, jossa viitataan päätöksen tosiseikkoja koskevaan osaan).
186   ADM ei kiistä sellaisinaan komission tosiseikkoja koskevia toteamuksia, jotka liittyvät hintakehitykseen ja myyntikiintiöiden
vahvistamiseen, vaan ainoastaan vetoaa siihen, että tosiasiallisesti hintoja ja kiintiöitä ei noudatettu täysimääräisesti.
187   Näin ollen sitruunahapon hintakehityksen osalta ADM toteaa, että useiden komissiolle hallinnollisen menettelyn aikana toimitettujen
kirjeiden sekä asiantuntijalausunnon mukaan suurin osa tosiasiallisesti käytetyistä hinnoista oli sovittuja hintoja alhaisempia.
188   ADM:n toimittamista luvuista ilmenee kuitenkin, että sovitut hinnat ja tosiasiallisesti käytetyt hinnat olivat yhdensuuntaiset.
Näiden lukujen mukaan erityisesti, kun kartellin jäsenet päättivät maaliskuun 1991 ja toukokuun 1992 välisenä aikana korottaa
elintarvikealalla käytettävän sitruunahapon hintoja 2,25 DEM:sta kilolta noin 2,8 DEM:aan kilolta, asiakkailta tosiasiallisesti
pyydetyt hinnat, jotka olivat huhtikuussa 1991 1,9–2,1 DEM kilolta, nousivat 2,3–2,7 DEM:aan kilolta. Näistä luvuista ilmenee
myös, että koko sen ajanjakson ajan, jolloin kartellin jäsenet olivat vahvistaneet hinnaksi 2,8 DEM kilolta, asiakkailta tosiasiallisesti
pyydetyt hinnat olivat pysyvästi ennen vuosina 1991 ja 1992 toteutettuja hinnankorotuksia sovellettuja hintoja korkeammat.
189   Se, että osapuolet eivät ole noudattaneet sopimustaan eivätkä ole täysimääräisesti soveltaneet sopimiaan hintoja, ei merkitse
sitä, että tällöin ne olisivat käyttäneet hintoja, joita ne olisivat voineet käyttää ilman kartellia. Kuten komissio on oikeutetusti
korostanut päätöksen 219 perustelukappaleessa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo todennut lieventävien olosuhteiden
osalta, että yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä
politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen (edellä 180 kohdassa mainittu asia Cascades,
tuomion 230 kohta). Lisäksi kuten komissio on todennut päätöksen 226 perustelukappaleessa, kartellin jäsenet ovat kartellin
ansiosta voineet koordinoida hintakehitystä markkinoilla.
190   Sama koskee väitettyä myyntikiintiöjärjestelmän tehottomuutta. Tältä osin ADM väittää ainoastaan, että kartellin toiminta-aikana
järjestelmää oli muutettu siten, että se salli kunkin kartellin jäsenen myydä enemmän tonneja kuin niille oli myönnetty, jotta
ne voisivat hyötyä kysynnän kasvusta. Tätä väitettä ei voida kuitenkaan hyväksyä. Sillä ei osoiteta, että kartellin jäsenten
tosiasiallisesti myymät tonnimäärät vastaisivat niitä määriä, jotka ne olisivat myyneet ilman kartellia, ja ettei järjestelmä,
vaikka sitä sovellettiin tehottomammin kuin osapuolet olivat sopineet, aiheuttanut painetta hintoihin. Ei voida myöskään sulkea
pois sitä mahdollisuutta, että hintakehitys olisi ollut vielä voimakkaampaa, jos kartellia, joka esti osapuolia kilpailemasta
hinnoilla, ei olisi ollut.
191   Edellä esitetyn valossa komissio saattoi pätevästi todeta, että sillä oli tiedossaan konkreettisia ja uskottavia seikkoja,
jotka osoittavat, että kartellin yhteydessä käytetyt sitruunahapon hinnat olivat kohtuullisella todennäköisyydellä korkeammat
kuin hinnat, joita olisi käytetty ilman kartellia.
192   Vaikka oletettaisiin, kuten ADM väittää tukeutuen asiantuntijalausunnon sisältämään taloudelliseen analyysiin, että kartellin
jäsenten käyttämät hinnat olivat varsin samanlaisia kuin hinnat, joita olisi käytetty ilman kartellia, on kuitenkin totta,
että komissio saattoi oikeutetusti väittää päätöksen 226 perustelukappaleessa, että kartellin jäsenet ovat kartellin ansiosta
voineet koordinoida hintakehitystä markkinoilla. Vaikka markkinoiden toiminta on suosinut hintakehitystä huomattavasti siten,
ettei voida väittää, että hintataso olisi kehittynyt samalla tavoin kuin käytettyjen hintojen taso, on myös totta, että osapuolet
ovat voineet vähintään koordinoida hintakehitystä.
193   Tämän vuoksi ADM:n väitteitä ei voida hyväksyä.
4.     Merkityksellisten tuotemarkkinoiden määrittäminen
a)     Asianosaisten lausumat
194   ADM katsoo, että komissio on tehnyt virheitä määrittäessään merkityksellisiä markkinoita. ADM korostaa kuitenkin, että merkityksellisten
markkinoiden määrittäminen on välttämätöntä kartellin näihin markkinoihin kohdistuvan vaikutuksen arvioimiseksi ja että näin
ollen nämä virheet vaikuttivat sakon laskentaan. ADM väittää, että merkityksellisten tuotemarkkinoiden määrittäminen on analyysin
olennainen osa, joka komission on väistämättä toteutettava, jos se aikoo ottaa huomioon kartellin mitattavan taloudellisen
vaikutuksen merkityksellisiin tuotemarkkinoihin sakon määrää määrittäessään. Jos tätä analyysiä ei toteuteta, vaikutuksen
olemassaoloa koskeva komission toteamus rajoittuu kilpailua rajoittaviin toimenpiteisiin mahdollisesti liittyvien, kilpailuun
kohdistuvien vaikutusten teoreettiseen arviointiin, mikä ei muodosta kilpailusääntöjen rikkomisen seurauksena havaittujen
kilpailua rajoittavien vaikutusten analyysiä, jota konkreettiset tiedot tukevat (yhdistetyt asiat T-25/95, T‑26/95, T-30/95–T-32/95,
T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T‑50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ja T-104/95, Cimenteries
CBR ym. v. komissio, tuomio 15.3.2000, Kok. 2000, s. II-491, 4866 kohta).
195   ADM väittää, että päätöksen 8–14 perustelukappaleesta seuraa, että 90 prosentissa käyttökohteista sitruunahappo voidaan korvata
jollakin muulla tuotteella. ADM väittää myös asiantuntijalausunnosta ilmenevän, että ”kartellianalyysin kannalta merkitykselliset
tuotemarkkinat ovat sitruunahapon ja fosfaattien sekä erittäin todennäköisesti myös mineraalihappojen markkinat”. Lisäksi
muut sitruunahapon tuottajat esittivät hallinnollisen menettelyn aikana vastaavanlaiset huomiot. ADM väittää lopuksi, että
sitruunahapon korvattavuutta muilla tuotteilla selvitetään myös R. Bradleyn, H. Janshekarin ja Y. Yoshikawan muistiossa, jonka
otsikko on ”CEH Marketing Research Report, Citric Acid” (jäljempänä CEH-muistio), joka on julkaistu vuonna 1996 ”Chemical
Economics Handbook – SRI International” ‑nimisessä julkaisussa ja johon komissio on itsekin tukeutunut päätöksessään (ks.
erityisesti 72 perustelukappale).
196   ADM korostaa kuitenkin, että näistä seikoista huolimatta komissio on jättänyt tutkimatta, oliko sitruunahapon sellaisenaan
katsottava muodostavan merkitykselliset markkinat vai oliko sen katsottava olevan osa suurempia markkinoita, jotka käsittävät
nämä korvaavat tuotteet.
197   Komissio kiistää ADM:n väitteet.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
198   Aluksi on todettava, että komissio ei ole päätöksessä analysoinut, pitikö merkitykselliset tuotemarkkinat rajoittaa sitruunahappoon
vai oliko ne ymmärrettävä, kuten ADM väittää, laajemmin siten, että ne käsittävät sitruunahapon korvaavat tuotteet. Otsikoiden
”Tuote” (päätöksen 4–14 perustelukappale) ja ”Sitruunahappomarkkinat” (päätöksen 38–53 perustelukappale) alla komissio ainoastaan
kuvaili sitruunahapon eri käyttötapoja sekä sitruunahappomarkkinoiden volyymiä.
199   ADM:n hallinnollisen menettelyn aikana komissiolle toimittamassa asiantuntijalausunnossa merkityksellisiä tuotemarkkinoita
analysoidaan laajempina markkinoina ja ne määritetään laajemmiksi markkinoiksi, jotka käsittävät korvaavat tuotteet, erityisesti
fosfaatit ja mineraalihapot. Komissio ei ole päätöksessä kuitenkaan tutkinut ADM:n väitteitä, joiden mukaan on tarpeen käyttää
merkityksellisten tuotemarkkinoiden laajempaa määritelmää.
200   Näin ollen on katsottava, että ADM:n väitteet voidaan hyväksyä yksinomaan, jos se osoittaa, että jos komissio olisi määrittänyt
merkitykselliset tuotemarkkinat ADM:n väitteiden mukaisesti, sen olisi pitänyt todeta, että kilpailusääntöjen rikkomisella
ei ollut vaikutusta markkinoihin, joihin on määritelty kuuluvan sitruunahappo ja sitä korvaavat tuotteet. Kuten edellä 161
kohdassa todetaan, yksinomaan tällaisessa tilanteessa komissio ei olisi voinut perustellakseen sakon laskentaa rikkomisen
vakavuuden osalta tukeutua kartellin markkinoihin kohdistuvan todellisen vaikutuksen kriteeriin.
201   Komission päätöksen 213 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa esittämän hintakehityksen ja myyntikiintiöiden
analyysin osalta ADM ei ole kyennyt näyttämään toteen eikä edes esittämään seikkoja, jotka yhdessä muodostaisivat johdonmukaisen
aihetodisteiden joukon, joka osoittaisi kohtuullisella todennäköisyydellä, että sitruunahappokartellin vaikutus suurempiin
markkinoihin, jotka käsittävät sitruunahapon korvaavat tuotteet, olisi ollut olematon tai vähintään vähämerkityksellinen.
Myös asiantuntijalausunnon, jossa tosin esitetään, että markkinat on määritettävä laajemmin, sisältämässä analyysissä siitä,
ettei kartelli väitteen mukaan vaikuttanut hintakehitykseen, rajoitutaan sitruunahapon markkinoihin.
202   Lopuksi ADM vetoaa virheellisesti edellä 194 mainituissa yhdistetyissä asioissa Cimenteries CBR ym. vastaan komissio annetun
tuomion 4866 kohtaan. Vaikka on totta, että tuomion tässä kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että komission
piti toteuttaa konkreettisiin tietoihin perustuva analyysi eikä rajoittua teoreettisiin arviointeihin, on myös totta, että
tuomion tämä kohta ei koskenut merkityksellisten tuotemarkkinoiden määrittämistä vaan rikkomisen todellisia vaikutuksia markkinoihin
sellaisinaan.
203   Tämän vuoksi väite, jonka mukaan merkitykselliset tuotemarkkinat on määritetty virheellisesti, on hylättävä.
204   Edellä esitetyn perusteella on todettava, ettei ADM ole osoittanut, että komissio olisi tehnyt ilmeisiä arviointivirheitä
kartellin markkinoihin kohdistuvan todellisen vaikutuksen osalta.
IV
Rikkomisen kesto
205   ADM huomauttaa, että komissio myönsi päätöksen 91, 116 ja 217–226 kohdassa, että vähintään vuoden 1993 puolivälistä toukokuuhun
1995 asti kartellisitoumuksia jätettiin noudattamatta laajamittaisesti, mikä vaikutti välittömästi kartellissa sovittuun hintatasoon,
ja että Kiinasta tapahtuneen tuonnin vuoksi näitä hintoja ei ollut mahdollista noudattaa (ks. edellä 173 kohta).
206   Tässä yhteydessä ADM väittää, että komissio ei voinut soveltaa ADM:ään 10 prosentin korotusta rikkomisvuotta kohti (päätöksen
249 perustelukappale). Kun komissio teki näin, se loukkasi ADM:n mukaan suhteellisuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun
periaatetta, koska se poikkesi tällöin päätöskäytännöstään (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä
28 päivänä tammikuuta 1998 tehty komission päätös 98/273/EY (Asia IV/35.733 – VW) (EYVL L 124, s. 60)) määrätä alempi korotus
ajanjaksoilla, joina sopimusta ei ole noudatettu tai pantu täytäntöön.
207   Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.
208   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että suuntaviivojen B kohdassa komissio totesi, että keskipitkän ajan kestävien
kilpailusääntöjen rikkomisten eli rikkomisten, jotka ovat kestäneet yleensä yhdestä viiteen vuotta, osalta se voi korottaa
rikkomisen vakavuuden perusteella määrätyn sakon määrää jopa 50 prosentilla.
209   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio totesi päätöksen 249 perustelukappaleessa, että ADM:n rikkominen kesti neljä vuotta,
mikä vastaa suuntaviivoissa tarkoitettua keskipitkää kestoa, ja korotti sakkoa rikkomisen keston vuoksi 40 prosentilla. Tästä
seuraa, että komissio on noudattanut itselleen suuntaviivoissa asettamiaan sääntöjä. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
arvioi, että tämä 40 prosentin korotus rikkomisen keston vuoksi ei käsiteltävänä olevassa asiassa ole ilmeisen suhteeton.
210   Sen osalta, että ADM vetoaa komission asiassa VW tekemään päätökseen (ks. edellä 206 kohta), on todettava, että kyseisen asian
tosiseikat olivat erilaiset kuin käsiteltävänä olevan asian tosiseikat. On siis riittävää todeta, että kyseisessä asiassa
kyse oli yli kymmenen vuotta kestäneestä kartellista ja että suuntaviivojen mukaisesti komissio käytti vuosittaista prosenttiosuutta
korottaakseen sakkoa eikä, kuten käsiteltävänä olevassa asiassa, yhtä ainoaa prosenttiosuutta. On myös todettava, että toisin
kuin ADM väittää, kyseisessä asiassa tehdyn päätöksen perustelukappaleista ei millään lailla ilmene, että komissio olisi tuossa
päätöksessä pyrkinyt ottamaan käyttöön yleisen käytännön, jota sen olisi noudatettava kaikissa tulevissa päätöksissä.
211   Tämän vuoksi kanneperuste on hylättävä.
V
Raskauttavat olosuhteet
A
Johdanto
212   Päätöksen 267 ja 273 perustelukappaleessa komissio totesi, että HLR ja ADM olivat kartellin johtajia, ja korotti tämän vuoksi
molempien yritysten sakon määrää 35 prosentilla.
213   ADM kiistää olleensa kartellin johtaja ja katsoo, että komissio ei voinut pätevästi korottaa sakon määrää, kuten se on tehnyt.
Tässä yhteydessä ADM esittää neljä väitettä, jotka koskevat sakon korottamista raskauttavien olosuhteiden perusteella. Ensiksi
ADM väittää, että komissio on virheellisesti luokitellut sen kartellin johtajaksi. Toiseksi ADM väittää, että komissio on
loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se on korottanut ADM:n sakkoa samalla prosenttimäärällä kuin HLR:n sakkoa.
Kolmanneksi ADM katsoo, että komissio on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, kun se
on poikennut päätöskäytännöstään ADM:lle määrätyn korotusprosentin osalta. Neljänneksi ADM väittää, että päätöstä rasittaa
perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen.
B
ADM:n luokitteleminen kartellin johtajaksi
1.     Johdanto
214   Päätöksen 263–266 perustelukappaleesta ilmenee, että ennen kuin komissio totesi, että HLR:ää ja ADM:ää oli pidettävä kartellin
johtajina, se esitti, että ADM:llä oli ratkaiseva rooli kartellin perustamisessa ja liikkeellepaneva rooli kartellin eri kokousten
järjestämisessä. Tältä osin komissio tukeutui kolmeen eri seikkaan.
215   Ensinnäkin komissio mainitsi päätöksen 263 ja 264 perustelukappaleessa sen seikan, että sen jälkeen, kun ADM tuli näille markkinoille
joulukuussa 1990, se järjesti tammikuussa 1991 useita kahdenvälisiä kokouksia tiettyjen sitruunahapon suurimpien tuottajien
eli H & R:n, HLR:n ja JBL:n kanssa (jäljempänä ADM:n tammikuussa 1991 järjestämät kahdenväliset kokoukset). Toiseksi komissio
tukeutui päätöksen 265 perustelukappaleessa lausuntoon, jonka kartellikokouksiin osallistunut entinen ADM:n edustaja (jäljempänä
entinen ADM:n edustaja) antoi FBI:lle amerikkalaisten viranomaisten kartellimenettelyn aikana, joka esitetään FBI:n laatimassa
kertomuksessa (jäljempänä FBI:n kertomus) ja joka koskee erityisesti kartellikokouksiin myös osallistuneen toisen ADM:n edustajan
(jäljempänä toinen ADM:n edustaja) toimintaa. Kolmanneksi komissio viittasi päätöksen 266 perustelukappaleessa Cerestarin
hallinnollisen menettelyn aikana antamaan lausuntoon (jäljempänä Cerestarin lausunto).
216   ADM väittää, että komissio on tehnyt virheitä arvioidessaan kutakin näistä kolmesta seikasta eikä ole perustellut päätöstä
riittävästi tältä osin. Näitä väitteitä tutkitaan yksitellen kunkin kolmen seikan osalta. Lisäksi ADM väittää, että näiden
seikkojen perusteella ei missään tapauksessa voida päätellä, että ADM:llä olisi ollut kartellissa johtajan rooli.
2.     Komission väitetyt virheet ADM:n johtajan roolin osalta
a)     ADM:n tammikuussa 1991 järjestämät kahdenväliset kokoukset
Asianosaisten lausumat
217   ADM katsoo, että sen käyttäytymistä tammikuussa 1991 pidetyissä kokouksissa, joihin osallistuivat sen lisäksi H & R, HLR ja
JBL, ei voida pitää seikkana, joka osoittaisi sen johtajan roolin kartellissa. ADM lainaa tältä osin päätöksen 264 perustelukappaleen
sitä osaa, jossa komissio totesi, että ”se, että ADM:n ja sen kilpailijoiden välillä pidettiin useita kahdenvälisiä kokouksia
juuri ennen monenvälistä kartellitapaamista, ei vielä osoita ADM:n yllyttäneen muita kartelliin”.
218   Joka tapauksessa ADM katsoo, että päätöstä rasittaa perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen. Komission oma toteamus, jonka
mukaan näiden kahdenvälisten kokousten pitäminen ei riitä sen toteamiseen, että ADM olisi yllyttänyt muita kartelliin, on
ristiriidassa 263 perustelukappaleessa esitetyn, näitä kokouksia koskevan komission analyysin kanssa.
219   Komissio vaatii, että ADM:n väitteet hylätään.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
220   On huomautettava, että komissio mainitsi päätöksen 263 perustelukappaleessa ADM:n tammikuussa 1991 järjestämien kahdenvälisten
kokousten osalta tukeutuneensa kahteen asiakirjaan. Ensinnäkin komissio tukeutui ADM:n laatimaan 15.1.1999 päivättyyn muistioon,
joka koski ADM:n entisen edustajan tapaamista komission virkamiesten kanssa 11.12.1998. Toiseksi komissio tukeutui FBI:n kertomukseen.
221   ADM:n sitruunahapon suurimpien tuottajien eli H & R:n, HLR:n ja JBL:n kanssa tammikuussa 1991 järjestämien kahdenvälisten
kokousten osalta komissio piti – huolimatta siitä, että ADM katsoi näiden kokousten olleen pelkkiä esittäytymisiä muille kilpailijoille
– ”hyvin todennäköisenä, että tapaamiset vaikuttivat ratkaisevasti sitruunahappokartellin perustamiseen (tai palauttamiseen)
maaliskuussa 1991”. Komission mukaan nimittäin ”koska näistä tapaamisista kului hyvin lyhyt aika 6 päivänä maaliskuuta 1991
pidettyyn ensimmäiseen kartellitapaamiseen, on hyvin todennäköistä, että niissä keskusteltiin mahdollisuudesta tai aikomuksesta
perustaa järjestäytynyt kartelli. Tätä tukee etenkin erään ADM:n työntekijän selonteko keskustelujen sisällöstä: itse keskustelujen
kuvaus on epämääräinen, mutta työntekijä kertoo, että ainakin kahdessa tilanteessa erästä kilpailijaa ’pilkattiin’ tavasta,
jolla se hoiti sitruunahappoliiketoimintaansa.” Komissio katsoi, että ”pilkkaava lausunto kilpailijasta, jota moitittiin epäasianmukaisesta
käyttäytymisestä markkinoilla, on selvä osoitus siitä, että ADM:n kilpailunvastaisena tarkoituksena oli lisätä markkinakuria”
(päätöksen 74, 75 ja 263 perustelukappale).
222   Lisäksi komissio totesi päätöksen 264 perustelukappaleessa, että ”se, että ADM:n ja sen kilpailijoiden välillä pidettiin useita
kahdenvälisiä kokouksia juuri ennen monenvälistä kartellitapaamista, ei vielä osoita ADM:n yllyttäneen muita kartelliin vaikka
kaikki vahvasti tähän viittaakin”.
223   Siltä osin kuin ADM vetoaa arviointivirheisiin kahdenvälisten kokousten osalta on todettava aluksi, ettei se kiistä järjestäneensä
näitä kokouksia. Se ei myöskään arvostele komissiota siitä, että se olisi tehnyt virheelliset yhteenvedot asiakirjoista, joihin
se tukeutui tältä osin. Sen sijaan ADM väittää, että näiden kahdenvälisten kokousten tarkoituksena oli yksinomaan esittäytyminen
kartellin muille jäsenille.
224   Vaikka on totta, kuten komissio korostaa päätöksen 264 perustelukappaleessa, että pelkästään komission hallussa olleet tiedot
näistä kahdenvälisistä kokouksista eivät ole riittäviä, jotta voitaisiin todeta ADM:n yllyttäneen muita kartelliin näissä
kokouksissa, on myös totta, että komissio saattoi oikeutetusti katsoa, että tällaisten ADM:n järjestämien kahdenvälisten kokousten
pitäminen juuri ennen monenvälistä kartellitapaamista ”viittaa vahvasti” siihen, että ADM yllytti muita kartelliin.
225   Pelkästään se, että komissio epäili päätöksen 264 perustelukappaleessa näiden kahdenvälisten kokousten todistusvoimaa sen
suhteen, yllyttikö ADM muita kartelliin, ei merkitse sitä, että komissio olisi analysoinut näitä kokouksia virheellisesti.
Päinvastoin komission valitsema lähestymistapa osoittaa, että se on analysoinut huolellisesti esitettyjä asiakirjoja ja todennut
tämän jälkeen, että näiden kahdenvälisten kokousten olemassaolo muodosti ainoastaan vahvan viittauksen siihen, että ADM on
yllyttänyt muita kartelliin, mutta ei riittänyt siihen, että tästä olisi voitu tehdä lopullisia päätelmiä.
226   Tämän vuoksi komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä, kun se on vedonnut näihin kokouksiin ylimääräisenä aihetodisteena
niihin kahteen muuhun tekijään nähden, joihin se tukeutui todetakseen, että ADM:llä oli ollut kartellissa johtajan rooli.
227   Siltä osin kuin ADM vetoaa perusteluvelvollisuuden laiminlyömiseen, on huomautettava, että päätöksen 263 ja 264 perustelukappaleesta
ilmenee selvästi ja yksiselitteisesti komission päättely. Vaikka komissio katsoi päätöksen 263 perustelukappaleessa, että
ADM:n tammikuussa 1991 H & R:n, HLR:n ja JBL:n kanssa pitämillä peräkkäisillä kokouksilla on ollut hyvin todennäköisesti ratkaiseva
merkitys sitruunahappokartellin perustamisessa maaliskuussa 1991, se täsmensi 264 perustelukappaleessa tästä toteamuksesta
ADM:lle aiheutuvia seurauksia todeten, että se, että ADM:n ja sen kilpailijoiden välillä pidettiin useita kahdenvälisiä kokouksia
juuri ennen monenvälistä kartellitapaamista, ei vielä osoita ADM:n yllyttäneen muita kartelliin, mutta viittaa tähän vahvasti.
Tämä täsmennys ei ole ristiriitainen eikä vaikuta komission päättelyn johdonmukaisuuteen. Komissiota ei näin ollen voida tältä
osin arvostella perusteluvelvollisuuden laiminlyönnin vuoksi.
228   Tästä seuraa, että komissio ei ole tehnyt tältä osin ilmeistä arviointivirhettä eikä laiminlyönyt perusteluvelvollisuutta.
b)     ADM:n entisen edustajan FBI:lle antama lausunto
Tosiseikat ja päätöksen sanamuoto
229   ADM:n entinen edustaja antoi 11. ja 12.10.1996 lausunnon ”grand juryn” kuulustelussa Yhdysvalloissa käydyn kartellimenettelyn
yhteydessä, joka johti syytettä koskeneen sopimuksen (plea agreement) tekemiseen. Tämä kuulustelu, jonka aikana ADM:n entistä
edustajaa edustivat hänen asianajajansa, toteutettiin tätä koskeneen määräyksen (compulsion order) antamisen jälkeen. Tämän
kuulustelun perusteella laadittiin 5.11.1996 päivätty FBI:n kertomus.
230   Yhdysvaltojen toimivaltaisten viranomaisten ADM:n entisen edustajan asianajajalle 11.10.1996 osoittamasta kirjeestä ilmenee,
että tämä kuulustelu toteutettiin ADM:n pyynnöstä, joka suostui kuulusteluun sillä edellytyksellä, että se voi käyttää Yhdysvaltojen
perustuslain sille myöntämää oikeutta olla vastaamatta kysymyksiin, jotka voivat johtaa siihen, että se katsotaan syylliseksi
(viides muutos). Tässä kirjeessä mainitaan myös, että ennen tätä kuulustelua Yhdysvaltojen toimivaltaiset viranomaiset myönsivät
ADM:n entiselle edustajalle rikosoikeudellisen immuniteetin hänen lausunnossaan myöntämien seikkojen osalta, mikäli hän vastaa
kysymyksiin rehellisesti ja totuudenmukaisesti ja välittää kaikki hallussaan olevat tiedot. Yhdysvaltojen toimivaltaiset viranomaiset
totesivat myös, että ADM:n entisen edustajan kuulustelun aikana antamaa lausuntoa ei voida käyttää suoraan tai epäsuorasti
ADM:ää taikka yhtäkään sen työntekijää, tytäryhtiötä tai siihen yhteydessä olevaa yhtiötä vastaan rikosoikeudenkäynnin yhteydessä.
231   Kyseisen 11. ja 12.10.1996 pidetyn kuulustelun aikana ADM:n entinen edustaja kuvasi yksityiskohtaisesti kartellin toimintaa
ja siihen osallisia. Hän kuvasi erityisesti säännöllisiä korkeimman tason kokouksia (ns. ”Masters”- tai ”G-4/5”-kokouksia)
sekä teknisempiä kokouksia (ns. ”Sherpa”‑kokouksia), joista suurimpaan osaan hän oli itse osallistunut. Erityisesti FBI:n
kertomuksen sivulla 21 ja 22 esitetään osa ADM:n entisen edustajan lausunnosta, jota komissio on lainannut osittain päätöksen
265 perustelukappaleessa.
232   Komissiossa vireillä olleen hallinnollisen menettelyn yhteydessä Bayer toimitti komissiolle FBI:n kertomuksen. Lisäksi komissio
teki kysymyksiä ADM:n entiselle edustajalle myös hallinnollisen menettelyn aikana 11.12.1998 eräässä komission virkamiesten
ja ADM:n edustajien välisessä kokouksessa (ks. päätöksen 57 kohta). Tämän kokouksen jälkeen ADM toimitti komissiolle päiväämättömän
muistion, jonka otsikkona on ”[ADM:n entisen edustajan] haastatteluun komissiossa 11.12.1998 perustuva muistio”.
233   Tämän jälkeen komissio tukeutui väitetiedoksiannossa erityisesti FBI:n kertomuksesta ilmenevään ADM:n entisen edustajan lausuntoon.
Lisäksi komissio liitti tämän kertomuksen väitetiedoksiantoon.
234   Vastauksessaan väitetiedoksiantoon ADM viittasi entisen edustajansa FBI:lle antamaan lausuntoon korostaakseen ADM:n yhteistyön
merkitystä paitsi komissiossa vireillä olevassa menettelyssä myös Yhdysvaltojen viranomaisissa. Lisäksi ADM on itse viitannut
useaan otteeseen FBI:n kertomukseen väittääkseen, että se toimi täysimääräisesti yhteistyössä komissiossa vireillä olevassa
menettelyssä, että kartellilla oli ainoastaan vähäinen vaikutus sitruunahappomarkkinoihin ja että sen hyväksi olisi luettava
lieventäviä olosuhteita sakkojen laskennassa. Erityisesti ADM tukeutui tässä yhteydessä FBI:n kertomukseen osoittaakseen,
että se ei mielestään ollut toiminut kartellin johtajana, vaikka näillä perusteluilla se oli pyrkinyt osoittamaan komissiolle,
että sen hyväksi olisi luettava lieventäviä olosuhteita.
235   Päätöksen 265 perustelukappaleessa komissio viittasi FBI:n kertomukseen seuraavasti:
”Ollessaan FBI:n kuultavana vuonna 1996 [entisenä] ADM:n edustajana kartellitapaamisissa ollut henkilö mainitsi erään samoihin
kokouksiin osallistuneen toisen ADM:n edustajan nimen ja totesi, että ’koko G-4/5-järjestelyn mekanismi näytti olevan [tämän
toisen ADM:n edustajan] idea, ja [tämä toinen ADM:n edustaja] toimi varsin aktiivisessa roolissa Baselissa 6 päivänä maaliskuuta
1991 pidetyssä kokouksessa, jossa sitruunahappojärjestely suunniteltiin’. Hän toteaa vielä samasta kollegasta, että ’[tätä
toista ADM:n edustajaa] pidettiin ´viisaana vanhana miehenä´, ja [Jungbunzlauerin edustajan nimi] nimitti häntä jopa ´saarnaajaksi´.”
Asianosaisten lausumat
236   ADM väittää, että komissio on tehnyt virheen, kun se on tukeutunut FBI:n kertomukseen ADM:n ”johtajuuden” osoittavana asiakirjana.
237   Ensinnäkin ADM väittää, ettei komissio voinut pätevästi tukeutua FBI:n kertomukseen, koska tämä kertomus kuului kolmannen
valtion tutkinnasta vastaavien viranomaisten kokoamiin todisteisiin, joihin ei sovelleta yhteisön oikeudessa taattua menettelyllistä
suojaa. ADM korostaa, että ADM:n entisellä edustajalla tai hänen asianajajallaan ei kummallakaan ole ollut mahdollisuutta
korjata, hyväksyä tai allekirjoittaa lausuntoa.
238   Yhdysvaltojen tuomioistuimissa vastaavia lausuntoja olisi pidetty luonteeltaan epäluotettavina. Lisäksi ADM huomauttaa, että
yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-60/92, Otto, 10.11.1993 antamassaan tuomiossa (Kok. 1993, s. I-5683, Kok. Ep. XIV, s.
I-443, 20 kohta) myöntänyt, että erityisesti asianosainen voi saattaa komission tietoon kansallisen menettelyn yhteydessä
saadut tiedot, jotka eivät liity yhteisön tunnustamaan oikeuteen olla ilmoittamatta itseään vastaan puhuvia seikkoja. Yhteisöjen
tuomioistuin totesi ADM:n mukaan kuitenkin, että sen asiassa 374/87, Orkem vastaan komissio, 18.10.1989 antamasta tuomiosta
(Kok. 1989, s. 3283, Kok. Ep. X, s. 231) ilmenee, ettei komissio eikä myöskään kansallinen viranomainen saa käyttää kyseisiä
tietoja todisteena kilpailusääntöjen rikkomisesta menettelyssä, joka voi johtaa seuraamuksiin, tai perusteena sille, että
tällaista menettelyä edeltävä tutkimus aloitetaan.
239   ADM korostaa, ettei se väitä, että Yhdysvaltojen viranomaiset eivät olisi soveltaneet menettelyllisiä takeita. ADM toteaa,
että ADM:n entistä edustajaa avusti hänen asianajajansa ja että hänelle oli myönnetty seuraamusimmuniteetti. ADM katsoo kuitenkin,
ettei kolmannessa maassa käydyssä menettelyssä koottuihin todisteisiin voida soveltaa yhteisön oikeudessa myönnettyjä takeita.
240   Toiseksi ADM katsoo, ettei komissio voinut tukeutua FBI:n kertomukseen, koska ADM:llä ei ollut mahdollisuutta vedota edellä
238 kohdassa mainitussa asiassa Orkem vastaan komissio annetussa tuomiossa tunnustettuun oikeuteensa olla ilmoittamatta itseään
vastaan puhuvia seikkoja. ADM lisää, ettei merkitystä ole sillä, että pidättäytyminen ADM:ää koskevista kanteista koskee ainoastaan
rikosoikeudenkäyntiä.
241   ADM huomauttaa, että kyseessä olevan lausunnon on laatinut ADM:n entinen edustaja ja että sen osalta on luovuttu oikeudesta
olla ilmoittamatta itseään vastaan puhuvia seikkoja sillä edellytyksellä, että Yhdysvaltojen viranomaiset eivät käytä kyseistä
lausuntoa erityisesti ADM:n entistä edustajaa tai ADM:ää vastaan. ADM väittää, että komissio – toisin kuin Yhdysvaltojen viranomaiset
– ei ole aloittamansa menettelyn aikana antanut sille mahdollisuutta vedota oikeuteensa olla ilmoittamatta itseään vastaan
puhuvia seikkoja ADM:n entisen edustajan lausunnon osalta. ADM ei kiistä sitä, että komissio on voinut vedota FBI:n kertomuksen
osiin, jotka vastaavat ADM:n entisen edustajan suoraan komissiolle antamaa lausuntoa. ADM korostaa kuitenkin, että sen entisen
edustajan suoraan komissiolle antama lausunto ei koske johtajuuteen liittyviä kysymyksiä, joihin komissio on tukeutunut viitatessaan
FBI:n kertomukseen. ADM väittää, että komissio on kuulustellut sen entistä edustajaa henkilökohtaisesti ja että sillä on ollut
useita mahdollisuuksia kuulustella häntä sekä suoraan että esittämällä hänelle kirjallisia kysymyksiä, mutta että se ei ole
esittänyt kysymyksiä siitä, oliko ADM kartellin johtaja, eikä se ole tehnyt näin myöhemminkään tutkintamenettelyn missään
vaiheessa.
242   Kolmanneksi ADM väittää, että FBI:n kertomus ei ole luonteeltaan luotettava kolmesta syystä.
243   Ensinnäkin ADM huomauttaa, että kertomuksen ovat laatineet FBI:n toimihenkilöt ja yhdysvaltalaiset sisäasiainministeriön viranomaiset
asiaansa edistääkseen. Yhdysvaltojen tuomioistuimet ovat jättäneet menettelyn ulkopuolelle vastaavanlaisia kertomuksia kuulopuheisiin
perustuvina todisteina, joita ei tämän vuoksi voida hyväksyä, sillä perusteella, että tutkijat, jotka pyrkivät laatimaan rikosoikeudenkäyntiä
varten vankan asiakirja-aineiston, saattavat jättää esittämättä tyhjentävää selvitystä kuulustellun henkilön lausumista.
244   Toiseksi ADM toistaa väitteen, jonka mukaan ADM:n entisellä edustajalla tai hänen oikeudellisella neuvonantajallaan ei kummallakaan
ole ollut mahdollisuutta korjata, hyväksyä tai allekirjoittaa lausuntoa ja jonka mukaan ADM:n entinen edustaja totesi kaksi
vuotta myöhemmin kontradiktorisessa kuulustelussa, joka koski todistajanlausuntoa, jonka ADM:n entinen edustaja oli antanut
istunnossa esiintyessään Yhdysvaltojen viranomaisten haastamana todistajana, ettei hän ollut nähnyt FBI:n kertomusta aiemmin.
Lisäksi ADM huomauttaa, että tämän kontradiktorisen kuulustelun aikana ADM:n entinen edustaja kyseenalaisti sen kertomuksen
osan paikkansapitävyyden, joka hänelle oli esitetty tässä yhteydessä.
245   Kolmanneksi ADM katsoo, että FBI:n kertomus on sisäisesti ristiriitainen sen ADM:n johtajan roolin osalta, joka sillä väitteen
mukaan oli. ADM väittää, että komissio on nimittäin tukeutunut kertomuksen sivulla 22 esiintyvään osaan, jonka mukaan ADM:n
entisen edustajan esimies oli laatinut järjestelyn ja oli aktiivinen 6.3.1991 pidetyssä aloituskokouksessa, kun taas kertomuksen
sivulla 7 tästä samasta 6.3.1991 pidetystä kokouksesta todetaan, että ”kokousta ’johti ilmiselvästi [HLR:n edustaja]’, jota
ADM:n entinen edustaja kuvaa ’asian pääasialliseksi edistäjäksi’”.
246   ADM toteaa myös, että päivän 11.12.1998 tapahtumia koskevasta muistiosta (ks. edellä 232 kohta) ilmenee, että ”[HLR:n edustaja]
toimi tämän epävirallisen ryhmän puheenjohtajana”, että ”ADM ei juurikaan esittänyt puheenvuoroja” ja että ”[ADM:n edustajat]
etupäässä vain kuuntelivat” (s. 3).
247   Neljänneksi ADM vetoaa ADM:n entisen edustajan ja hänen asianajajansa tätä oikeudenkäyntiä varten 26.2.2002 antamiin lausuntoihin.
248   ADM huomauttaa, että ADM:n entisen edustajan asianajajan antamassa lausunnossa todetaan, että muistiinpanot, jotka hän itse
teki ADM:n entisen edustajan FBI:n kuulustelun aikana antamista vastauksista, osoittavat, että FBI:n kertomus poikkeaa vähäisellä
mutta merkittävällä tavalla ADM:n entisen edustajan antamien vastausten tosiasiallisesta sisällöstä nimenomaan kartellin johtajuuden
osalta. ADM huomauttaa, että sen entisen edustajan asianajajan tekemät muistiinpanot olivat yhtäpitävät sen asiakkaan lausuntojen
kanssa, kun taas FBI:n kertomuksessa toistettiin jälkikäteen ADM:n entisen edustajan puheenvuoro.
249   Yhtäältä ADM:n entisen edustajan asianajajan tekemistä muistiinpanoista ilmenee ADM:n mukaan, että tämä oli sanonut, että
ADM:n toisen edustajan rooli 6.3.1991 pidetyssä kokouksessa oli ollut ”kohtuullisen aktiivinen” mutta että tällä ei ollut
koskaan ”tarkoitusta toimia puheenjohtajana”. FBI:n kertomuksessa tätä osallistumista kuvaillaan ilmaisulla ”aktiivinen rooli”,
mutta siinä ei käytetä edellä mainittua tärkeää rajoittavaa adverbiä.
250   Toiseksi ADM:n entisen edustajan asianajajan tekemistä muistiinpanoista ilmenee ADM:n mukaan, että FBI ei ole kysynyt tältä,
oliko ”G-4/G-5”-järjestelyn mekanismi toisen ADM:n edustajan idea. ADM:n mukaan ADM:n entiseltä edustajalta kysyttiin kartellia
koskevien kysymysten yhteydessä, ”vaikuttiko siltä, että kyse oli [ADM:n toisen edustajan] ideasta”, mihin ADM:n entinen edustaja
vastasi ”kyllä”. Kysymykset koskivat siis sitä, oliko ADM:n liittyminen kartelliin ADM:n toisen edustajan idea, eivätkä sitä,
oliko järjestelyn mekanismi kyseisen edustajan idea. Kysymys ja vastaus ovat ADM:n mukaan vähintään erittäin moniselitteiset
eikä niitä voida samastaa FBI:n kertomuksen sisältämään myöntävään lausuntoon, jonka mukaan ”koko G-4/5-järjestelyn mekanismi
näytti olevan [toisen ADM:n edustajan] idea”. ADM väittää, että päinvastoin ADM:n entisen edustajan asianajajan tekemistä
muistiinpanoista ilmenee 6.3.1991 pidetyssä kokouksessa muotoiltua kartellin mekanismia koskevien keskustelujen osalta, että
ADM:n entinen edustaja on todennut täysin yksiselitteisesti, että HLR:n edustaja oli pääasiallinen osanottaja ja suositteli
kiintiöjärjestelmää. Lisäksi näistä muistiinpanoista ilmenee ADM:n mukaan, että toinen ADM:n edustaja ”ei käyttänyt paljon
puheenvuoroja” ja että tällä oli ”kokouksissa tapana kuunnella ja katsella, mitä tapahtui”. ADM korostaa, että nämä lausumat
ovat yhdenmukaisia ADM:n entisen edustajan sen lausunnon kanssa, jonka mukaan toinen ADM:n edustaja ”ei pyrkinyt koskaan toimimaan
puheenjohtajana” ja ”muut olivat aiemmin toimineet puheenjohtajina”.
251   Kolmanneksi ADM huomauttaa, että sen entisen edustajan asianajajan tekemissä muistiinpanoissa todetaan, ettei kyseinen edustaja
ole käyttänyt toisen ADM:n edustajan osalta ilmaisua ”viisas vanha mies”.
252   ADM:n entisen edustajan lausunnon osalta ADM väittää, että hän on todennut myös, että lausumat, jotka hän muistaa, eroavat
FBI:n kertomuksessa hänen esittämikseen väitetyistä lausumista kolmessa suhteessa.
253   Ensinnäkin ADM:n entisen edustajan lausunnosta ilmenee ADM:n mukaan, ettei toinen ADM:n edustaja juurikaan esittänyt puheenvuoroja
6.3.1991 pidetyssä kokouksessa eikä häntä voida pitää kokouksen puheenjohtajana.
254   Lisäksi ADM:n entisen edustajan lausunnosta ilmenee, että HLR:n edustaja oli kutsunut ADM:n entisen edustajan ja toisen ADM:n
edustajan 6.3.1991 pidettyyn kokoukseen, oli toiminut kokouksen puheenjohtajana ja oli suositellut kartellin mekanismiin liittyvää
tietojenvaihto- ja valvontajärjestelmää.
255   ADM:n entisen edustajan lausunnosta ilmenee, että ADM:n entinen edustaja ei muista, että toista ADM:n edustajaa olisi kutsuttu
”viisaaksi vanhaksi mieheksi”, mutta että hän muistaa, että JBL:n edustaja, joka toimi kartellikokousten puheenjohtajana toukokuusta
1994 lähtien, kutsui toista ADM:n edustajaa ”saarnaajaksi” Lisäksi tästä lausunnosta ilmenee, että ADM:n entinen edustaja
oletti, että näitä nimityksiä käytettiin, koska ”[toisen ADM:n edustajan] käytös oli yleensä varautunutta ja koska hän käytti
yleensä puheenvuoron ainoastaan, jos hänellä oli suhteellisen tärkeää sanottavaa”. Tästä lausunnosta ilmenee myös, että ilmaisua
”viisas vanha mies” ei ole käytetty toisen ADM:n edustajan osalta.
256   Viidenneksi ADM väittää, että FBI:n kertomus on ristiriidassa komission omien toteamusten kanssa. ADM huomauttaa, että päätöksen
265 perustelukappaleessa komissio pyrkii FBI:n kertomukseen tukeutuen kuvaamaan toisen ADM:n edustajan henkilönä, jolla oli
johtajan rooli 6.3.1991 pidetyssä ensimmäisessä kartellikokouksessa, kun taas päätöksen 78 perustelukappaleessa komissio toteaa,
että tämän kokouksen ”järjesti [HLR:n] edustaja, joka myös toimi sen puheenjohtajana”.
257   Lisäksi ADM väittää, että tämä 6.3.1991 pidetyn kokouksen kuvaus poikkeaa siitä kuvauksesta, jonka komissio esitti väitetiedoksiannossa.
Väitetiedoksiannon 62 kohdassa komissio totesi, että tämän kokouksen ”järjesti [HLR:n edustaja], joka myös johti sitä”.
258   ADM toteaa lisäksi, että HLR:n edustajan keskeinen rooli 6.3.1991 pidetyssä kokouksessa ilmenee myös päätöksen 85 ja 89 perustelukappaleesta.
259   Komissio vaatii, että kaikki ADM:n väitteet hylätään
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
–       Johdanto
260   ADM esittää kahdenlaisia väitteitä. Ensiksi se väittää, että kun komissio tukeutui FBI:n kertomukseen, se loukkasi yhteisön
oikeudessa taattuja menettelyllisiä takeita. Toiseksi ADM katsoo, että komissio ei arvioinut oikein FBI:n kertomuksen sisältöä.
–       Se, että komissio loukkasi yhteisön oikeudessa taattuja menettelyllisiä takeita
261   On kiistatonta, ettei missään säännöksessä kielletä komissiota tukeutumasta todisteena, jonka perusteella voidaan todeta EY
81 ja EY 82 artiklan rikkominen ja määrätä sakko, asiakirjaan, joka – kuten käsiteltävänä olevassa asiassa FBI:n kertomus
– on laadittu muussa kuin komission itsensä käynnistämässä menettelyssä.
262   Oikeuskäytännössä on kuitenkin tunnustettu yhteisön oikeuden yleisinä oikeusperiaatteina, joihin perusoikeudet kuuluvat olennaisena
osana ja joiden valossa kaikkia yhteisön oikeuden säännöksiä ja määräyksiä on tulkittava, yritysten oikeus siihen, että komissio
ei pakota niitä asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla tunnustamaan osallisuuttaan kilpailusääntöjen rikkomiseen (ks. edellä
238 kohdassa mainittu asia Orkem v. komissio, tuomion 35 kohta). Tämän oikeuden suojaaminen edellyttää siinä tapauksessa,
että jonkin kysymyksen laajuus riitautetaan, että varmistetaan, merkitseekö sen, jolle kysymys on osoitettu, vastaus tosiasiallisesti
rikkomisen tunnustamista, jolloin puolustautumisoikeuksia loukataan (ks. yhdistetyt asiat C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99
P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P ja C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, Kok.
2002, s. I-8375, 273 kohta ja asia T-112/98, Mannesmannröhren-Werke v. komissio, tuomio 20.2.2001, Kok. 2001, s. II-729, 64
kohta).
263   On totta, että käsiteltävänä olevan asian tosiseikasto on erilainen kuin edellä mainituissa asioissa, joissa komissio esitti
kysymyksiä yrityksille, joilla oli oikeus kieltäytyä vastaamasta niihin.
264   Kun komissio arvioidessaan vapaasti hallussaan olevia todisteita tukeutuu, kuten käsiteltävänä olevassa asiassa, eri yhteydessä
kuin komissiossa käynnissä olevassa menettelyssä annettuun lausuntoon ja kun tämä lausunto sisältää mahdollisesti tietoja,
jotka kyseessä olevalla yrityksellä olisi ollut oikeus olla antamatta komissiolle edellä 238 kohdassa mainitussa asiassa Orkem
vastaan komissio annetun tuomion nojalla, komission on taattava kyseessä olevalle yritykselle tässä tuomiossa taattuja menettelyllisiä
oikeuksia vastaavat oikeudet.
265   Näiden menettelyllisten oikeuksien noudattaminen edellyttää käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tilanteessa sitä, että
komission on tutkittava viran puolesta, onko ensi näkemältä vakavia epäilyjä siitä, onko kyseessä olevien osapuolten menettelyllisiä
oikeuksia noudatettu menettelyssä, jonka aikana ne ovat antaneet tällaisia lausuntoja. Jos tällaisia vakavia epäilyjä ei ole,
on katsottava, että kyseessä olevien osapuolten menettelylliset oikeudet on taattu riittävällä tavalla, jos komissio toteaa
väitetiedoksiannossa selvästi, että se aikoo tukeutua kyseisiin lausuntoihin, ja mahdollisesti liittää siihen kyseiset asiakirjat.
Tällöin komissio antaa kyseessä oleville osapuolille mahdollisuuden esittää kantansa paitsi näiden lausuntojen sisällöstä
myös mahdollisista niiden laatimiseen tai toimittamiseen komissiolle liittyvistä lainvastaisuuksista tai erityisolosuhteista.
266   Käsiteltävänä olevassa asiassa on ensinnäkin otettava huomioon se, että FBI:n kertomuksen on toimittanut komissiolle ADM:n
kilpailija, Bayer, joka oli myös osallistunut kartelliin (ks. edellä 232 kohta), ja se, ettei ADM ole väittänyt, että Bayer
tai komissio olisivat saaneet tämän asiakirjan lainvastaisesti.
267   Toiseksi on todettava, että FBI:n kertomus on Yhdysvaltojen toimivaltaisen viranomaisen salaisten kartellien toteamiseksi
laatima asiakirja, joka on esitetty Yhdysvaltojen tuomioistuimissa menettelyssä, joka koski samaa kartellia. Siinä ei ollut
minkäänlaista ulkoista merkkiä, jonka perusteella komission olisi pitänyt viran puolesta epäillä sen todistusvoimaa. Siltä
osin kuin ADM vetoaa tässä yhteydessä siihen, että Yhdysvaltojen toimivaltaisen viranomaisen ADM:n entisen edustajan asianajajalle
11.10.1996 osoittamassa kirjeessä korostettiin, että sen tässä kertomuksessa mainitsemia tietoja ei voida käyttää häntä eikä
ADM:ää vastaan, on todettava, että tässä varauksessa viitattiin nimenomaisesti Yhdysvaltojen oikeuden mukaisiin rikosoikeudellisiin
menettelyihin eikä komissiossa käynnissä olevan menettelyn kaltaisiin menettelyihin.
268   Kolmanneksi perustavanlaatuisemmin on huomautettava, että komissio totesi väitetiedoksiannossa aikovansa tukeutua tähän kertomukseen
ja että se liitti tämän asiakirjan väitetiedoksiantoon. Se antoi näin ollen ADM:lle mahdollisuuden esittää kantansa paitsi
tämän asiakirjan sisällöstä myös sen laatimiseen tai sen toimittamiseen komissiolle liittyvistä mahdollisista lainvastaisuuksista
tai erityisolosuhteista, joihin on vedottu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa (ks. erityisesti edellä 243 ja 244 kohta)
ja joiden vuoksi komissio ei ADM:n mukaan voinut tukeutua tähän asiakirjaan loukkaamatta yhteisön oikeudessa taattuja menettelyllisiä
oikeuksia.
269   ADM ei ole kuitenkaan vastauksessaan väitetiedoksiantoon arvostellut lainkaan sitä, että komissio on ottanut huomioon tämän
asiakirjan. Se on päinvastoin itse tukeutunut nimenomaisesti tähän asiakirjaan tukeakseen väitteitään myös sen osalta, oliko
se toiminut kartellin johtajana. ADM ei myöskään väitä kiinnittäneensä komission huomiota muulloin hallinnollisen menettelyn
aikana siihen, että FBI:n kertomus ei ole luotettava, tai pyytänyt komissiota kysymään ADM:n entiseltä edustajalta tässä kertomuksessa
esitettyjen lausumien paikkansapitävyydestä.
270   Näissä olosuhteissa komissio ei ole loukannut yhteisön oikeudessa taattuja menettelyllisiä oikeuksia, kun se on arvioidessaan
vapaasti hallussaan olevia todisteita tukeutunut FBI:n kertomukseen.
–       Se, että komissio ei ole arvioinut oikein FBI:n kertomuksen sisältöä
271   Siltä osin kuin ADM väittää, että FBI:n kertomus on sisäisesti ristiriitainen (ks. edellä 245 kohta), on todettava, että FBI:n
kertomuksen siinä osassa, johon komissio on tukeutunut päätöksen 265 perustelukappaleessa, ADM:n entinen edustaja ilmoitti,
että järjestely oli toisen ADM:n edustajan idea ja että tämä toimi aktiivisessa roolissa 6.3.1991 pidetyssä ensimmäisessä
kartellikokouksessa. Hän totesi myös, että toista ADM:n edustajaa pidettiin ”viisaana vanhana miehenä” ja että JBL:n edustaja
nimitti häntä jopa ”saarnaajaksi”. Kyseisen kertomuksen sivulla 7 todetaan tästä 6.3.1991 pidetystä kokouksesta, että ”kokousta
’johti ilmiselvästi [HLR:n edustaja]’, jota ADM:n entinen edustaja kuvaa ’asian pääasialliseksi edistäjäksi’”.
272   Tästä seuraa, että ADM:n entisestä edustajasta vaikutti siltä, että ADM:n ja HLR:n edustajilla oli ollut tässä kokouksessa
ratkaiseva rooli, koska heistä toinen (HLR:n edustaja) järjesti kokouksen ja johti sitä ja toinen (ADM:n edustaja) toimi merkittävässä
roolissa sopimuksia määriteltäessä.
273   Näin komissio on myös tulkinnut tätä asiakirjaa. Päätöksen 268–272 perustelukappaleesta nimittäin ilmenee komission katsoneen,
että sekä ADM että HLR toimivat kartellin johtajina. Päätöksen 269 perustelukappaleessa komissio tukeutui tältä osin FBI:n
kertomukseen, vaikka se viittasi toiseen kohtaan kuin minkä ADM mainitsi.
274   Tämän vuoksi ADM vetoaa virheellisesti FBI:n kertomuksen sisäisiin ristiriitoihin.
275   Siltä osin kuin ADM huomauttaa FBI:n kertomuksen ja ADM:n entisen edustajan komissiolle antaman lausunnon, sellaisena kuin
se ilmenee ADM:n laatimasta muistiosta (edellä 246 kohta), välisistä ristiriidoista, on todettava, että vaikka oletettaisiin,
että kuvaus ADM:n edustajien roolista kyseisissä kokouksissa olisi erilainen kuin FBI:n kertomuksen sisältämä kuvaus, on kuitenkin
niin, kuten edellä 270 kohdassa on todettu, että komissio saattoi pätevästi tukeutua FBI:n kertomukseen eikä komissiota voida
arvostella siitä, että se piti FBI:n kertomusta luotettavampana kuin ADM:n laatimaa muistiota ADM:n entisen edustajan kuulustelusta
komissiossa, joka oli toteutettu in tempore suspecto.
276   Siltä osin kuin ADM väittää, että komission päätöksessä ja väitetiedoksiannossa esittämien toteamusten välillä on ristiriitaisuuksia
(edellä 256–258 kohta), on huomautettava, että päätöksen 78, 85 ja 89 perustelukappaleessa sekä väitetiedoksiannon 62 kohdassa
todetaan, että HLR:n edustaja järjesti 6.3.1991 pidetyn kokouksen ja myös toimi sen puheenjohtajana. Tämä seikka ei kuitenkaan
mitätöi komission toteamusta ADM:n yhteisestä johtajan asemasta. Mikään ei nimittäin estä sitä, että yksi osapuoli johtaa
kokousta ja järjestää sen ja toinen osapuoli toimii siinä aktiivisessa ja johtavassa roolissa, kuten käsiteltävänä olevassa
asiassa, mikä ilmenee päätöksen 265 perustelukappaleesta, ja että molempia osapuolia pidetään kartellin johtajina rooliensa
vuoksi.
277   Siltä osin kuin ADM vetoaa ADM:n entisen edustajan ja hänen asianajajansa tätä oikeudenkäyntimenettelyä varten 26.2.2002 laatimiin
lausuntoihin, jotka sisältävät ADM:n mukaan erilaisen kuvauksen kuin ADM:n entisen edustajan FBI:lle antamat lausunnot (edellä
247–255 kohta), on riittävää huomauttaa, ettei ADM ole lainkaan väittänyt komission hallinnollisen menettelyn aikana, että
FBI:n kertomus ei sisältäisi täsmällistä kuvausta ADM:n entisen edustajan antamista lausunnoista (ks. edellä 234 kohta). Komissio
ei ole myöskään tehnyt ilmeistä arviointivirhettä, kun se on pitänyt FBI:n kertomusta, joka on laadittu hallinnollisen menettelyn
aikana, todistusvoimaisempana kuin myöhempiä lausuntoja, jotka on annettu in tempore suspecto tätä oikeudenkäyntimenettelyä
varten.
278   Tämän vuoksi ADM ei ole osoittanut, että komissio olisi arvioinut virheellisesti FBI:n kertomuksen sisältöä.
279   Edellä esitetystä seuraa, ettei komissio ole tehnyt ilmeistä virhettä arvioidessaan FBI:n kertomusta.
c)     Cerestarin lausunto
Asianosaisten lausumat
280   ADM katsoo ensiksi, että vaikka myönnettäisiin, että komissio voi tukeutua Cerestarin toimittamaan todisteeseen, Sherpa-kokousten
puheenjohtajuus merkitsee korkeintaan aktiivista osallistumista kartelliin mutta ei kartellin johtajana toimimista.
281   ADM väittää, että Sherpa-kokoukset olivat kunkin osapuolen hierarkiassa alempana olleiden henkilöiden kokouksia. Niitä pidettiin
vasta kesäkuusta 1993 lähtien ja niissä käsiteltiin ainoastaan teknisiä kysymyksiä (päätöksen 117 perustelukappale). ADM toteaa,
että tietyt kokoukset eivät itse asiassa koskeneet lainvastaista sopimusta, vaan kaupallisen yhteisön laillista toimintaa,
kuten sitruunahapon muiden käyttötarkoitusten arviointia markkinoiden laajentamiseksi ja kiinalaisia tuottajia vastaan esitetyn
polkumyyntikantelun huomioon ottamista. Nämä kokoukset poikkesivat ADM:n mukaan ”Masters”-kokouksista, joita järjestettiin
kartellin koko toimintakauden ajan ja joissa päätettiin olennaisista kysymyksistä (kiintiöiden vahvistaminen, hintojen korotukset,
valvontamekanismit, korvausten maksaminen).
282   Toiseksi ADM väittää, että Cerestarin toimittamaan todisteeseen on yleisesti ottaen suhtauduttava varauksellisesti, sillä
Cerestarin muistikuva kokouksista on epätarkka: yksityiskohtia esitetään 17 kokouksesta, jotka Cerestar yksilöi ”mahdollisiksi”
kartellikokouksiksi, ainoastaan kolmen osalta eikä kuutta Cerestarin muistamaa kokousta ole pidetty, mikäli tukeudutaan muilta
osapuolilta peräisin oleviin todisteisiin ja komission toteamuksiin.
283   Kolmanneksi ADM katsoo, että Cerestarin erityisesti Sherpa-kokousten osalta toimittama todiste sisältää virheellisiä tietoja.
ADM:n mukaan Cerestar yksilöi varmasti ainoastaan yhden näistä kokouksista koko sen kartelliin osallistumisen ajalta (eli
15.4.1994 Chicagon O’Haren lentokentällä pidetyn kokouksen) ja toteaa, että ”D:llä ei ole siitä tarkkaa muistikuvaa”. Muiden
osapuolten todistuksen mukaan tätä kokousta ei kuitenkaan pidetty. Lisäksi Cerestar mainitsi kolme muuta kokousta. ADM korostaa,
että Cerestar totesi lisäksi, ettei se ole osallistunut muihin kokouksiin 2.11.1994 jälkeen, mikä ei ole yllättävää, sillä
tietyt Sherpa-kokoukset koskivat myös muita kuin kartelliin liittyviä kysymyksiä eikä komissio ole erottanut toisistaan näitä
Sherpa-kokouksia ja muita kokouksia.
284   Neljänneksi ADM väittää, että Cerestarin lausunto on ristiriidassa ADM:n entisen edustajan komission menettelyä varten antaman
lausunnon kanssa. Kun otetaan huomioon Cerestarin lausunnon epäluotettavuus ja se, ettei Cerestar kykene täsmentämään Sherpa-kokousten
tosiasiallisia päivämääriä tai paikkoja, kyseistä ADM:n entisen edustajan komissiossa käytyä menettelyä varten antamaa lausuntoa
on pidettävä uskottavampana. ADM väittää myös, että ADM:n entisen edustajan lausunnon mukaan osallistuvien yritysten hierarkiassa
alempana olevien edustajien kokouksia varten ei ollut sovittu tai virallisesti nimetty puheenjohtajaa ja että on harhaanjohtavaa
väittää, että ADM ehdotti voivansa valmistella kokousasioita ja ehdottaa listahintoja. ADM myöntää, että sen entinen edustaja
toimitti kokouksiin satunnaisesti valmisteltuja tietoja, mutta näin tekivät myös muut osapuolet. Kaikki osapuolet osallistuivat
myös hintojen ehdottamiseen. ADM:n entinen edustaja muistaa valmistelleensa hintoja muille osapuolille ainoastaan sovittujen
vaihtokurssien osalta, mitä tapahtui kuitenkin vain harvoin.
285   Komissio kiistää ADM:n väitteet.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
286   Aluksi on todettava, että päätöksen 266 perustelukappaleessa komissio totesi Cerestarin lausunnosta seuraavaa:
”Maaliskuun 25 päivänä 1999 antamassaan lausunnossa Cerestar – – ilmoitti myös, että ’vaikka Masters-kokousten puheenjohtajina
toimivat tavallisesti [HLR:n ja JBL:n edustajat], [Cerestarilla] on se selvä käsitys siitä, että [ADM:n edustaja] toimi johtajana.
[ADM:n edustaja] toimi Sherpa-kokousten puheenjohtajana ja hänellä oli tapana valmistella kokousasiat ja ehdottaa listahintoja
muiden hyväksyttäväksi’.”
287   Sen osalta, että Cerestarin lausunnon mukaan ADM:n entinen edustaja ”toimi johtajana” korkeimman tason kartellikokouksissa
(ns. ”Masters-kokoukset”), on huomautettava, että ADM väitti ainoastaan, että sen omista lausunnoista ilmenee, ettei se ole
”toiminut johtajana” näissä kokouksissa, ja että sen omilla lausunnoilla on sama oikeudellinen painoarvo kuin Cerestarin lausunnoilla.
288   On kuitenkin todettava, että Cerestarin kuvaus vastaa tältä osin ADM:n entisen edustajan FBI:n kertomuksessa antamaa kuvausta.
Cerestarin lausunnon uskottavuuden osalta on huomautettava, että on kiistatonta, ettei Cerestar ole toiminut aktiivisesti
kartellissa, vaikka tätä ei ole otettu huomioon lieventävänä olosuhteena (ks. päätöksen 282 ja 283 perustelukappale).
289   ADM:n entisen edustajan toiminnasta teknisissä kokouksissa (ns. Sherpa-kokoukset) on huomautettava, että Cerestar on ilmoittanut,
että yleensä ADM:n entinen edustaja järjesti kokoukset ja toimi niiden puheenjohtajana sekä teki teknisiä ehdotuksia. Näin
ollen merkitystä ei ole sillä, että Cerestar esitti lausunnossaan yksityiskohtia ainoastaan tiettyjen kartellikokousten osalta.
290   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo todennut, ettei ADM voinut pätevästi vedota siihen, että Cerestarin lausunto on
väitteen mukaan ristiriidassa ADM:n entisen edustajan komissiossa käytyä menettelyä varten antaman lausunnon kanssa. Komissio
ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä, kun se on pitänyt tätä lausuntoa todistusvoimaisempana kuin lausuntoja, jotka on
annettu in tempore suspecto tätä oikeudenkäyntimenettelyä varten.
291   Tämän vuoksi komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä arvioidessaan Cerestarin lausuntoa.
3.     ADM:n luokittelu kartellin johtajaksi
a)     Asianosaisten lausumat
292   ADM tukeutuu komission päätöskäytäntöön ja väittää, että vaikka oletettaisiin, ettei komissio ole tehnyt virhettä tukeutuessaan
FBI:n kertomukseen ja Cerestarin lausuntoon, komission näiden asiakirjojen perusteella esiin tuomien seikkojen avulla voidaan
korkeintaan todeta, että ADM on toiminut kartellissa aktiivisesti, mutta ei, että ADM olisi toiminut johtajana.
293   ADM:n mukaan komissio nimittäin myöntää, ettei ADM yllyttänyt muita kartelliin (päätöksen 264 perustelukappale), ei toiminut
sihteerinä, jonka tehtäviin olisi kuulunut myyntitietojen kokoaminen, valvonta ja välitys (päätöksen 272 perustelukappale),
ei toiminut välittäjänä osallistujien välisissä sisäisissä erimielisyyksissä (päätöksen 270 perustelukappale) eikä pakottanut
tai kutsunut muita yrityksiä osallistumaan kartelliin (päätöksen 271 perustelukappale). Komissio katsoi päinvastoin HLR:n
syyllistyneen näihin seikkoihin sekä lisäksi toimineen puheenjohtajana 6.3.1991 pidetyssä kokouksessa ja järjestäneen sen
ja toimineen myöhemminkin kokousten puheenjohtajana keskeytyksettä toukokuuhun 1994 saakka (päätöksen 120 ja 268 perustelukappale).
294   Näin ollen komissio on ADM:n mukaan rikkonut omaa päätöskäytäntöään sekä loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
295   Komissio kiistää ADM:n väitteiden paikkansapitävyyden.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
296   Usean yrityksen rikottua kilpailusääntöjä on sakkojen suuruutta määrättäessä tutkittava kunkin yrityksen osuuden suhteellinen
vakavuus (edellä 181 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Suiker Unie ym. v. komissio, tuomion 623 kohta), mikä edellyttää erityisesti
sitä, että on määritettävä kunkin yrityksen osuus rikkomisessa sen ajan osalta, jona se osallistui siihen (ks. asia C-49/92
P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I-4125, 150 kohta ja asia T-6/89, Enichem Anic v. komissio,
tuomio 17.12.1991, Kok. 1991, s. II-1623, Kok. Ep. XI, s. II-1, 264 kohta).
297   Tästä seuraa muun muassa, että yhden tai useamman yrityksen toiminta kartellin ”johtajina” on otettava huomioon sakon määrää
laskettaessa, sillä tällaisessa asemassa olleilla yrityksillä on tämän perusteella oltava erityinen vastuu muihin yrityksiin
verrattuna (asia C-298/98 P, Finnboard v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok. 2000, s. I-10157, 45 kohta ja edellä 180 kohdassa
mainittu asia Mayr-Melnhof v. komissio, tuomion 291 kohta).
298   Näiden periaatteiden mukaisesti suuntaviivojen 2 kohdassa, otsikolla ”Raskauttavat olosuhteet”, vahvistetaan luettelo, joka
ei ole tyhjentävä, raskauttavista olosuhteista, joiden perusteella sakon perusmäärää voidaan korottaa, ja näihin kuuluu muun
muassa ”toiminta rikkomusten johtajana tai yllyttäjänä”.
299   Käsiteltävänä olevassa asiassa edellä esitetystä analyysistä seuraa, että komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä,
kun se on todetakseen, että HLR ja ADM toimivat kartellin johtajina, vedonnut kolmeen eri seikkaan, joita ovat ensinnäkin
ADM:n tammikuussa 1991 järjestämät kokoukset, toiseksi FBI:n kertomus ja kolmanneksi Cerestarin lausunto. Nämä komission mainitsemat
kolme aihetodistetta johtavat samaan päätelmään eli siihen, että kartellin alkuvaiheessa ADM toimi kartelliin yllyttäjänä
ja kartellin toimintavaiheessa sillä oli johtava rooli kartellin muihin jäseniin nähden.
300   Vaikka on totta, että johtoasemaan liittyviä tehtäviä hoitivat myös muut kartellin jäsenet, kuten komissio on myöntänyt päätöksen
273 perustelukappaleessa, on kuitenkin myös selvää, ettei ADM vetoa mihinkään perusteeseen, josta ilmenisi, että näiden muiden
jäsenten rooli olisi ollut yhtä merkittävä kuin sen ja HLR:n rooli. Päätöksen 273 perustelukappaleesta ilmenee lisäksi, että
komissio on ottanut huomioon sen, että johtoasemaan liittyviä tehtäviä hoitivat myös muut kartellin jäsenet, kun se määräsi
35 prosentin korotuksesta.
301   Se ADM:n mainitsema seikka, että komissio on katsonut myös HLR:n toimineen johtajana, ei voi muuttaa tätä toteamusta (ks.
edellä 276 kohta). Myöskään se, että tietyt osapuolet, kuten JBL, olivat jo yrittäneet perustaa kartellia sitruunahappomarkkinoille
ennen kuin ADM teki komission mainitsemat aloitteet, kuten komissio on todennut päätöksen 77 perustelukappaleessa, ei voi
horjuttaa toteamusta siitä, että ADM on toiminut johtavassa roolissa päätöksen kohteena olevan kartellin perustamisen yhteydessä.
302   Näin ollen komissio ei ole tehnyt arviointivirhettä, kun se on katsonut, että ADM toimi kartellin johtajana.
C
Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen, kun komissio sovelsi ADM:n osalta samaa korotusprosenttia kuin HLR:n osalta
1.     Asianosaisten lausumat
303   ADM väittää, että vaikka hyväksyttäisiin ADM:n roolia koskeva komission kanta, joka poikkeaa sen tosiasiallisesta roolista
kartellissa, HLR:llä on ollut sopimuksessa olennainen rooli, joka vastaa komission muissa asioissa yleensä johtajuutta ilmentävinä
seikkoina pitämiä piirteitä. ADM:llä oli sen sijaan ainoastaan vähäinen rooli, jota voidaan sen mukaan verrata korkeintaan
JBL:n, jota pidettiin kartellin aktiivisena jäsenenä, rooliin (ks. päätöksen 120 ja 284 perustelukappale). ADM väittää, että
komissio ei ole todennut JBL:n osalta raskauttavia olosuhteita ja on näin ollen loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
304   Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
305   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että päätöksen 268–272 perustelukappaleesta ilmenee, että todetakseen, että
HLR toimi kartellin johtajana, komissio tukeutui siihen, että tämän yrityksen edustaja järjesti ensimmäisen kartellikokouksen
ja toimi sen puheenjohtajana ja toimi muiden kokousten puheenjohtajana 18.5.1994 saakka (ks. päätöksen 120 perustelukappale)
ja sitoutui kartelliin osallistumisensa aikana turvaamaan sen toiminnan kiinnittämällä muiden kartellin jäsenten huomion tarpeeseen
pitää kartellin toiminta salassa ja selittämällä Cerestarille jäsenten välisten sopimusten toimintaperiaatteet Cerestarin
liittyessä kartelliin.
306   Komissio on ottanut huomioon ADM:n edustajien ratkaisevan roolin kartellin perustamisessa ja aktiivisena jäsenenä kartellin
toiminnan ajan (ks. edellä 299 kohta).
307   Komissio on voinut pätevästi todeta, että ADM:n rooli kartellin alkuvaiheessa oli vähintään yhtä merkittävä kuin HLR:n rooli.
308   Tämän vuoksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.
D
Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen, kun komissio poikkesi päätöskäytännöstään ADM:ään
sovelletun korotusprosentin osalta
1.     Asianosaisten lausumat
309   ADM väittää, että vaikka ADM:n roolia koskeva komission kanta hyväksyttäisiin, päätöstä rasittaa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen
ja suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen, kun komissio on poikennut päätöskäytännöstään aiemmissa asioissa soveltamalla käsiteltävänä
olevassa asiassa johtajuuden vuoksi yli 25 prosentin korotusprosenttia.
310   ADM väittää, että niin kutsutussa kreikkalaiset laivurit -tapauksessa, seostelisätapauksessa sekä – ennen suuntaviivojen antamista
käsitellyissä – kartonkitapauksessa ja propyleenitapauksessa komissio sovelsi ainoastaan 20–25 prosentin korotusprosenttia.
Suuremmat korotukset ovat ADM:n mukaan asianmukaisia ainoastaan useamman raskauttavan olosuhteen, kuten johtajuuden, läsnä
ollessa. Kaukolämpöputkitapauksessa komissio asetti ABB:lle 50 prosentin korotuksen useamman tekijän vuoksi.
311   Komissio vaatii, että nämä kanneperusteet hylätään.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
312   On huomautettava, että komissiolla on harkintavaltaa sakon suuruuden määräämisessä (asia T-150/89, Martinelli v. komissio,
tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-1165, 59 kohta). Se, että komissio on aiemmin soveltanut raskauttavien olosuhteiden perusteella
tiettyä sakon korotusprosenttia, ei voi estää sitä korottamasta näitä prosentteja asetuksessa N:o 17 ja suuntaviivoissa asetetuissa
rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi.
313   Siltä osin kuin ADM vetoaa suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen, on katsottava – kun otetaan huomioon se, että komission
on määrättävä sakko riittävän ehkäisevälle tasolle – ettei komissio ole ylittänyt harkintavaltansa rajoja, kun se on todennut,
että ADM:n ja HLR:n toimiminen kartellin johtajina oikeutti niille määrättävien sakkojen määrien korottamisen 35 prosentilla.
314   Siltä osin kuin ADM vetoaa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen, on huomautettava, että komission päätöskäytäntö
ei muodosta kilpailuasioissa tapahtuvan sakkojen määräämisen oikeusperustaa, sillä tämän oikeusperustan muodostaa asetuksen
N:o 17 15 artiklan 2 kohta.
315   Tämän lisäksi on kuitenkin huomautettava myös, että soveltaessaan tätä säännöstä yksittäistapauksiin komission on noudatettava
yleisiä oikeusperiaatteita, joihin kuuluu myös yhdenvertaisen kohtelun periaate, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuimet
ovat niitä tulkinneet (ks. edellä 133 kohta).
316   Siltä osin kuin kyse on ADM:n suorittamista vertailuista muihin komission sakkopäätöksiin, näistä oikeusperiaatteista seuraa,
että näillä päätöksillä voi olla merkitystä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattamisen kannalta ainoastaan, jos osoitetaan,
että näihin muihin päätöksiin liittyvien asioiden olosuhteet, kuten markkinat, tuotteet, maat, yritykset ja kyseessä olevat
ajankohdat, ovat verrattavissa käsiteltävänä olevan asian olosuhteisiin (ks. vastaavasti asia T-67/01, JCB Service v. komissio,
tuomio 13.1.2004, Kok. 2004, s. II-49, 187 kohta).
317   Kantaja ei ole kuitenkaan toimittanut riittäviä tietoja, jotta niiden perusteella voitaisiin todeta, että nämä edellytykset
täyttyivät käsiteltävänä olevassa asiassa. Erityisesti on todettava, ettei ADM vetoa päätöksiin, jotka koskevat samaa ajanjaksoa
kuin sitruunahappoasia. Joka tapauksessa on korostettava, että komission on sakon määrää vahvistaessaan taattava toimintansa
ehkäisevyys. Erityisesti kartellin johtajien osalta huomattavaakin sakkojen määrän korottamista raskauttavien olosuhteiden
vuoksi voidaan pitää oikeutettuna kilpailusääntöjen noudattamisen takaamiseksi.
318   Näin ollen on hylättävä kanneperusteet, joiden mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta on loukattu.
E
Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen raskauttavia olosuhteita arvioitaessa
319   ADM:n mukaan päätöksen perustelut ovat riittämättömät, sillä päätöksessä ei ilmoiteta, millä perusteilla komissio on ottanut
sitä vastaan huomioon raskauttavia olosuhteita ja katsonut tarpeelliseksi määrätä 35 prosentin korotuksesta.
320   Komissio katsoo perustelleensa päätöstään riittävästi 263–267 perustelukappaleessa.
321   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin palauttaa mieliin edellä 117 ja 118 kohdassa mainitun oikeuskäytännön ja huomauttaa,
että käsiteltävänä olevassa asiassa päätöksen 263–265 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio on ilmoittanut ne arviointiin
vaikuttaneet seikat, joiden perusteella se katsoi ADM:n toimineen kartellin johtajana. Komissio on ottanut huomioon tämän
osapuolen edustajien ratkaisevan roolin kartellin perustamisessa ja erittäin aktiivisena jäsenenä kartellin toiminnan aikana.
Lisäksi päätöksen 273 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio on ottanut huomioon sen, että johtoasemaan liittyviä tehtäviä
hoitivat myös muut kartellin jäsenet.
322   Näissä olosuhteissa komissiota ei voida arvostella siitä, ettei se olisi esittänyt riittäviä perusteluja raskauttavien olosuhteiden
vuoksi sovelletun 35 prosentin korotuksen osalta.
323   Tämän vuoksi perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä koskeva kanneperuste on hylättävä.
324   Edellä esitetyn perusteella on todettava, että kanneperusteet, jotka ADM on esittänyt sen osalta, että sakon määrää on korotettu
raskauttavien olosuhteiden vuoksi, on hylättävä.
VI
Lieventävät olosuhteet
A
Alustava huomautus
325   Komission suorittaman lieventävien olosuhteiden arvioinnin osalta ADM vetoaa arviointivirheisiin, jotka koskevat ensinnäkin
sitä, että osallistuminen kartelliin päättyi heti toimivaltaisten viranomaisten ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen, toiseksi
sitä, että vahingonkorvauksia ei otettu huomioon, ja kolmanneksi sitä, että ADM otti käyttöön käytännesäännöt.
B
Se, että osallistuminen kartelliin päättyi heti toimivaltaisten viranomaisten ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen
1.     Asianosaisten lausumat
326   ADM vetoaa siihen, että suuntaviivojen 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa lieventäväksi olosuhteeksi katsotaan se, että
yritys on lopettanut kilpailusääntöjen rikkomisen heti komission ensimmäisen toimenpiteen jälkeen, mutta että käsiteltävänä
olevassa asiassa tätä ei ole luettu ADM:n hyväksi.
327   ADM väittää lisäksi, että käsiteltävänä olevan asian tosiseikat ovat lähes samanlaiset kuin niin kutsutussa aminohappotapauksessa
(EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta 7 päivänä kesäkuuta 2000 tehty komission
päätös 2001/418/EY (Asia COMP/36.545/F3 – aminohapot) (EYVL 2001, L 152, s. 24; jäljempänä aminohappotapaus), jossa komissio
alensi sakon määrää 10 prosentilla. Lisäksi ADM vetoaa asiassa ABB Asea Brown Boveri vastaan komissio annettuun tuomioon (edellä
35 kohdassa mainittu asia, tuomion 238 kohta), jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi ADM:n mukaan, että sakkojen
alennus on myönnettävä yrityksille, jotka olivat aiemmin toimineet yhteistyössä komission kanssa kartellin lopettamiseksi.
328   Toisin kuin komissio väittää, ADM:n mukaan on olemassa tilanteita, joissa kartellit ovat jatkaneet toimintaansa toimivaltaisten
viranomaisten toimenpiteiden jälkeen.
329   ADM päättelee tämän perusteella, että komissio on loukannut suhteellisuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
330   Komissio katsoo, että salaisen kartellin lopettaminen sen jälkeen, kun se on havaittu, ei ansaitse minkäänlaista palkkiota
eikä tämän vuoksi ole olemassa oikeutta siihen, että tämä lopettaminen otetaan huomioon sakon määrää määritettäessä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
331   Suuntaviivojen 3 kohdassa, jonka otsikkona on ”Lieventävät olosuhteet”, todetaan, että sakon perusmäärää voidaan alentaa,
kun komissio katsoo, että on olemassa erityisiä lieventäviä olosuhteita, kuten esimerkiksi se, että yritys on lopettanut kilpailusääntöjen
rikkomisen heti komission ensimmäisen toimenpiteen jälkeen (erityisesti tarkastukset).
332   Tältä osin on kuitenkin aluksi huomautettava, että kilpailukykyisten yhteismarkkinoiden toteuttamiseksi EY 3 artiklassa määrätään,
että komission toiminta sisältää järjestelmän, jolla taataan, ettei kilpailu sisämarkkinoilla vääristy. EY 81 artiklan 1 kohta,
jossa kielletään sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut
menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa
tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla,
on yksi tämän järjestelmän toimeenpanon pääasiallisista välineistä.
333   Tämän jälkeen on huomautettava, että komission on sekä harjoitettava sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden
osalta noudattamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden
mukaisesti, että selvitettävä yksittäisiä kilpailusääntöjen rikkomisia ja määrättävä niistä seuraamuksia. Tällöin komissiolla
on valta määrätä sakkoja sellaisille yrityksille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY 81 artiklan 1 kohtaa (ks.
vastaavasti edellä 47 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 105 kohta).
334   Tästä seuraa, että kun komissio arvioi kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sakon suuruuden määrittämistä varten, sen on
otettava huomioon kyseisen tapauksen erityisolosuhteiden lisäksi se asiayhteys, johon kilpailusääntöjen rikkominen sijoittuu,
ja huolehdittava siitä, että sen toiminnalla on ehkäisevä vaikutus (ks. vastaavasti edellä 47 kohdassa mainitut yhdistetyt
asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 106 kohta). Ainoastaan ottamalla huomioon nämä tekijät voidaan
nimittäin taata komission toiminnan täysimääräinen tehokkuus vääristymättömän kilpailun säilyttämiseksi yhteismarkkinoilla.
335   Suuntaviivojen 3 kohdan kolmannen luetelmakohdan sisältämän määräyksen puhtaasti sanamuodon mukainen tulkinta voisi antaa
vaikutelman, että yleisesti ja varauksetta lieventävän olosuhteen muodostaa pelkästään se, että kilpailusääntöjen rikkoja
lopettaa rikkomisen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen. Tämän määräyksen tällainen tulkinta vähentäisi kuitenkin
tehokkaan kilpailun takaavien määräysten tehokasta vaikutusta, sillä se heikentäisi sekä seuraamusta, joka voidaan määrätä
EY 81 artiklan rikkomisen vuoksi, että tällaisen seuraamuksen ehkäisevää vaikutusta.
336   Muista lieventävistä olosuhteista poiketen tämä olosuhde ei liity kilpailusääntöjen rikkojan henkilökohtaisiin ominaisuuksiin
eikä kyseessä olevan asian tosiseikkoihin, koska se on seurausta lähinnä ulkopuolisesta komission toimenpiteestä. Sitä, että
kilpailusääntöjen rikkominen lopetetaan yksinomaan komission toimenpiteiden vuoksi, ei näin ollen voida samastaa kilpailusääntöjen
rikkojan itsenäisestä aloitteesta johtuviin ansioihin, vaan se on ainoastaan asianmukainen ja normaali reaktio kyseiseen toimenpiteeseen.
Lisäksi tämä olosuhde merkitsee ainoastaan kilpailusääntöjen rikkojan palaamista lailliseen käyttäytymiseen eikä auta tehostamaan
komission toimenpiteitä. Tämän olosuhteen väitetyn lieventävän vaikutuksen perusteena ei voi olla pelkkä sen sisältämä kannustaminen
rikkomisen lopettamiseen varsinkaan edellä esitettyjen toteamusten valossa. Tältä osin on todettava, että se, että rikkomisen
jatkaminen komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen katsotaan raskauttavaksi olosuhteeksi (ks. vastaavasti asia T-28/99,
Sigma Tecnologie v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II‑1845, 102 kohta ja sitä seuraavat kohdat), kannustaa jo oikeutetusti
rikkomisen lopettamiseen, mutta se, toisin kuin kyseessä oleva lieventävä olosuhde, ei alenna seuraamusta tai tämän seuraamuksen
ehkäisevää vaikutusta.
337   Sen, että yritys lopettaa kilpailusääntöjen rikkomisen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen, katsominen lieventäväksi
olosuhteeksi heikentäisi perusteettomasti EY 81 artiklan 1 kohdan tehokasta vaikutusta sekä vähentämällä seuraamusta että
seuraamuksen ehkäisevää vaikutusta. Tämän vuoksi komissio ei voinut velvoittautua pitämään pelkkää rikkomisen lopettamista
sen ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen lieventävänä olosuhteena. Näin ollen suuntaviivojen 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa
esitettyä määräystä on tulkittava suppeasti siten, ettei se ole ristiriidassa EY 81 artiklan 1 kohdan tehokkaan vaikutuksen
kanssa.
338   Tämän vuoksi tätä määräystä on tulkittava siten, että ainoastaan yksittäistapaukselle ominaiset olosuhteet, joissa rikkomisen
lopettaminen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen konkretisoituu, voivat oikeuttaa tämän olosuhteen huomioon
ottamisen lieventävänä olosuhteena (ks. vastaavasti edellä 35 kohdassa mainittu asia ABB Asea Brown Boveri v. komissio, tuomion
213 kohta). ADM katsoo näin ollen virheellisesti, että komissio on toiminut päätöksessä lainvastaisesti siksi, että sen olisi
pitänyt ottaa viran puolesta huomioon se, että ADM lopetti kilpailusääntöjen rikkomisen suuntaviivojen mukaisesti heti komission
ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen.
339   Lainvastaisuuden, johon ADM vetoaa, voidaan kuitenkin tulkita tarkoittavan sitä, ettei huomioon otettu sitä, että se lopetti
kilpailusääntöjen rikkomisen käsiteltävänä olevalle asialle ominaisessa asiayhteydessä.
340   Käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin huomautettava, että kyseessä oleva kilpailusääntöjen rikkominen koskee salaista
kartellia, jonka tarkoituksena on hintojen vahvistaminen ja markkinoiden jakaminen. Tällainen kartelli kielletään nimenomaisesti
EY 81 artiklan 1 kohdassa ja se muodostaa erityisen vakavan kilpailusääntöjen rikkomisen. Osapuolten piti näin ollen olla
tietoisia käyttäytymisensä lainvastaisuudesta. Kartellin salassapito vahvistaa sen, että osapuolet olivat tietoisia toimintansa
lainvastaisuudesta. Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, ettei ole epäilystä siitä, että kyseessä olevat
osapuolet ovat toteuttaneet tämän rikkomisen tahallisesti.
341   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo todennut nimenomaisesti, ettei tahallisen kilpailusääntöjen rikkomisen lopettamista
voida pitää lieventävänä olosuhteena, kun se on johtunut siitä, että komissio on puuttunut asiaan (asia T‑156/94, Aristrain
v. komissio, tuomio 11.3.1999, Kok. 1999, s. II-645, 138 kohta ja asia T-157/94, Ensidesa v. komissio, tuomio 11.3.1999, Kok.
1999, s. II‑707, 498 kohta).
342   Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että käsiteltävänä olevassa asiassa se, että ADM
on lopettanut kilpailusääntöjen rikkomisen kilpailuviranomaisen ensimmäisen toimenpiteen jälkeen, ei voi merkitä lieventävää
olosuhdetta.
343   Tähän päätelmään ei vaikuta se, että käsiteltävänä olevassa asiassa ADM lopetti kyseisen kilpailua rajoittavan toiminnan Yhdysvaltojen
viranomaisten eikä komission toimenpiteen jälkeen (ks. päätöksen 128 ja 193 perustelukappale). Se, että ADM lopetti kilpailusääntöjen
rikkomisen Yhdysvaltojen kilpailuviranomaisten ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen, ei merkitse sitä, että tämä lopettaminen
olisi ollut vapaaehtoisempaa kuin jos se olisi tapahtunut komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen.
344   ADM vetoaa väitteidensä tueksi vielä asiassa ABB Asea Brown Boveri vastaan komissio annettuun tuomioon (edellä 35 kohdassa
mainittu asia, tuomion 238 kohta) siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi siinä, että sakkojen alennus
on myönnettävä yrityksille, jotka olivat aiemmin toimineet yhteistyössä komission kanssa kartellin lopettamiseksi. Tältä osin
on riittävää korostaa, että kyseisen tuomion perusteella ei voida todeta sen, että kantaja on lopettanut kilpailusääntöjen
rikkomisen heti kilpailuviranomaisen ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen, merkitsevän kaikissa tapauksissa lieventävää olosuhdetta.
Lisäksi ADM:n mainitsemassa tuomion kohdassa esitetään periaate, jonka mukaan tämä olosuhde on otettava huomioon, kun syytetyn
yrityksen käyttäytyminen on auttanut komissiota toteamaan rikkominen helpommin ja mahdollisesti lopettamaan se. Tämä olosuhde
edellyttää kuitenkin syytetyn yrityksen aloitteellisuutta, joka ylittää pelkän rikkomisen lopettamisen komission toimenpiteiden
jälkeen. Tämän vuoksi tämä oikeuskäytäntö ei voi kyseenalaistaa edellä esitettyä analyysiä.
345   Aminohappotapauksen (ks. edellä 327 kohta) osalta, johon ADM vetoaa osoittaakseen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen
loukkaamisen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo aluksi, että hallintokäytäntö ei voi koostua yhdestä ainoasta tapauksesta.
Lisäksi on huomautettava, että pelkästään se seikka, että komissio on aiemmassa päätöskäytännössään arvioinut tiettyä käyttäytymistä
tietyllä tavalla, ei velvoita sitä tekemään samaa arviota myöhemmässä päätöksessään (ks. analogisesti asia T‑7/89, Hercules
Chemicals v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok. 1991, s. II‑1711, Kok. Ep. XI, s. II-79, 357 kohta; edellä 180 mainittu asia
Mayr-Melnhof, tuomion 368 kohta ja edellä 41 kohdassa mainittu asia LR AF 1998 v. komissio, tuomion 234 ja 337 kohta). Joka
tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämä tapaus ei voi kyseenalaistaa edellä esitettyä yhdestä
yhteisön keskeisestä tavoitteesta johtuvaa analyysiä eikä edellä 341 kohdassa mainituissa asioissa Aristrain vastaan komissio
ja Ensidesa vastaan komissio annetuista tuomioista ilmenevää oikeuskäytäntöä, koska siinä esitetään ainoastaan komission arvio.
346   Edellä esitetyillä perusteilla virheelliseksi ei näin ollen voida katsoa sitä, ettei käsiteltävänä olevassa asiassa otettu
huomioon lieventävänä olosuhteena sitä, että kilpailusääntöjen rikkominen lopetettiin heti Yhdysvaltojen kilpailuviranomaisten
ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen.
C
Se, ettei vahingonkorvauksia otettu huomioon
1.     Asianosaisten lausumat
347   ADM arvioi maksaneensa muille kuin yhdysvaltalaisille ostajille vahingonkorvauksia noin 15,7 miljoonaa USD. Se arvioi, että
tästä määrästä 6,8–11,7 miljoonaa USD liittyy ostoihin Euroopan unionissa. ADM katsoo, että komissio on ilmoittanut virheellisesti,
ettei sen tarvitse ottaa huomioon siviilikanteiden yhteydessä maksettuja vahingonkorvauksia (päätöksen 335 perustelukappale).
ADM:n mukaan komission olisi pitänyt ottaa ne huomioon lieventävänä olosuhteena.
348   Komissio vaatii tämän kanneperusteen hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
349   Maksut, joihin ADM vetoaa lieventävänä olosuhteena, koskevat sen muille kuin yhdysvaltalaisille ostajille maksamia vahingonkorvauksia,
joista osa liittyy ostoihin Euroopan unionissa. Koska ADM:n tuomioon Yhdysvalloissa sisältyy kolminkertaisten vahingonkorvausten
maksaminen, vahingonkorvaukset, joihin ADM vetoaa, sisältävät mahdollisesti pelkän vahingonkorvauksen lisäksi myös seuraamuksen.
350   Siltä osin kuin nämä vahingonkorvaukset merkitsevät seuraamusta (kolminkertaiset vahingonkorvaukset) ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin katsoo, että näiden vahingonkorvausten maksaminen ei merkitse sellaista lieventävää olosuhdetta, joka komission
olisi otettava huomioon käsiteltävänä olevassa asiassa. Se, että ADM on maksanut seuraamuksen Yhdysvalloissa, on ainoastaan
seuraus Yhdysvalloissa käydyistä menettelyistä. Tämän seuraamuksen maksaminen ei liity ADM:n erityispiirteisiin eikä riittävästi
tosiseikkoihin, joista komission on oltava tietoinen. Tämän vuoksi tämän seuraamuksen maksaminen ei voi kyseenalaistaa rikkomista
ja sen vakavuutta.
351   Siltä osin kuin kyseiset vahingonkorvaukset merkitsevät vahingonkorvausten maksamista Euroopan unionin ostajille, ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kyseessä olevien menettelyjen ja yhtäältä komission ja toisaalta Yhdysvaltojen viranomaisten
vaatimien maksujen tavoitteet eivät selvästikään ole samat. Komissio pyrkii sakon avulla määräämään seuraamuksen kilpailuoikeuden
rikkomisesta yhteisössä tai ETA:ssa, kun taas Yhdysvaltojen viranomaiset pyrkivät myöntämään korvauksia ADM:n toiminnan uhreille.
Tämän vuoksi näiden vahingonkorvausten maksaminen ei liity riittävästi tosiseikkoihin, joista komission on oltava tietoinen.
352   Tämän vuoksi komission ei tarvinnut sakon määrää vahvistaessaan ottaa huomioon sitä, että ADM oli jo maksanut vahingonkorvauksia
Yhdysvalloissa nostettujen kanteiden yhteydessä.
353   ADM katsoo kuitenkin, että kun komissio ei ole ottanut ETAan sijoittautuneille sitruunahapon ostajille maksettuja vahingonkorvauksia
huomioon lieventävinä olosuhteina, se on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta poikkeamalla samankaltaisissa asioissa
noudattamastaan käytännöstä.
354   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tältä osin, että ADM perustaa tällaisen käytännön yhteen ainoaan asiaan eli niin
kutsuttuun esieristetyt kaukolämmitysputket -tapaukseen (EY [81] artiklan soveltamismenettelyssä (Asia N:o IV/35.691/E-4 –
Esieristettyjen kaukolämmitysputkien alan kartelli) 21 päivänä lokakuuta 1998 tehty komission päätös 1999/60/EY (EYVL 1999,
L 24, s. 1)). Vetoamalla yhteen ainoaan asiaan ei kuitenkaan voida osoittaa komission käytännön olemassaoloa, eikä ADM ole
osoittanut näiden kahden asian olevan toisiinsa verrattavissa. ADM ei ilmoita lainkaan, miten sen käsiteltävänä olevassa asiassa
maksamat korvaukset vastaisivat edellä mainitussa asiassa kyseessä olleita korvauksia, jotka olivat huomattavat ja rajoittuivat
alan yhteen tuottajaan ja sen omistajaan. Lisäksi kuten edellä 345 kohdassa huomautetaan, pelkästään se seikka, että komissio
on aiemmassa päätöskäytännössään arvioinut tiettyä käyttäytymistä tietyllä tavalla, ei velvoita sitä tekemään samaa arviota
myöhemmässä päätöksessään.
355   Tämän vuoksi väite, jonka mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu, kun päätöksessä poiketaan käytännöstä, jonka
mukaan kyseessä olevien markkinoiden ostajille maksetut vahingonkorvaukset muodostavat lieventävän olosuhteen, on hylättävä.
D
Se, että ADM on ottanut käyttöön käytännesäännöt
1.     Asianosaisten lausumat
356   ADM väittää, että komission olisi pitänyt sakkoa laskiessaan ottaa huomioon se, että ADM on ottanut käyttöön tiukan pysyvän
ohjelman kilpailusääntöjen noudattamiseksi, joka sisältää erityisesti kaikille yrityksen toimihenkilöille osoitettujen käytännesääntöjen
laatimisen ja erikoisosaston perustamisen.
357   Lisäksi kilpailusääntöjen noudattamisohjelman käyttöönottaminen, uuden johdon nimeäminen ja rikkomiseen osallistuneiden johtajien
irtisanominen osoittavat ADM:n mukaan yrityksen vilpittömän katumuksen. ADM korostaa myös, ettei sen ollut tähän mennessä
todettu rikkoneen yhteisön kilpailuoikeutta. ADM päättelee tämän perusteella, että komissio on loukannut suhteellisuusperiaatetta.
358   Komissio vaatii tämän kanneperusteen hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
359   Kilpailusääntöjen noudattamisohjelman käyttöönoton osalta on jo todettu, että vaikka on merkityksellistä, että yritys toteuttaa
toimenpiteitä estääkseen sen, että sen henkilöstö rikkoo vastaisuudessa uudelleen yhteisön kilpailuoikeutta, tämä ei kuitenkaan
muuta sitä tosiasiaa, että rikkominen on todettu tapahtuneeksi. Komissiolla ei näin ollen ole velvollisuutta pitää tätä seikkaa
lieventävänä olosuhteena, varsinkin kun kyseessä oleva rikkominen merkitsee, kuten käsiteltävänä olevassa asiassa, EY 81 artiklan
1 kohdan ilmeistä rikkomista (edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 373
kohta; edellä 41 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion
280 ja 281 kohta ja edellä 35 kohdassa mainittu asia ABB Asea Brown Boveri v. komissio, tuomion 221 kohta).
360   Näin ollen myös tämä kanneperuste on hylättävä.
VII
ADM:n yhteistyö hallinnollisen menettelyn aikana
A
Johdanto
361   ADM esittää hallinnollisen menettelyn aikana toteuttamansa yhteistyön osalta neljä väitettä. Ensinnäkin ADM vetoaa yhteistyötiedonannon
rikkomiseen, joka aiheuttaa luottamuksensuojan periaatteen loukkaamisen siltä osin kuin komissio ei ole todennut, että ADM
esitti ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta. Toiseksi ADM vetoaa luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen
siltä osin kuin komissio sai aikaan ADM:ssä perustellun luottamuksen siihen, että komissio soveltaisi siihen yhteistyötiedonannon
B kohtaa. Kolmanneksi ADM väittää, että komissio on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se on kohdellut ADM:ää
ja Cerestaria eri tavoin. Neljänneksi ADM katsoo, että komissio on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta,
kun se on alentanut sakkoa vain 50 prosenttia.
362   Ennen ADM:n kanneperusteiden perusteltavuuden arviointia on tehtävä yhteenveto komission arviosta, joka koski yritysten yhteistyötä
hallinnollisen menettelyn aikana ja joka esitetään päätöksen 294–326 perustelukappaleessa.
363   Aluksi komissio myönsi Cerestarille yhteistyötiedonannon B kohdan mukaisesti (ks. edellä 6 kohta) ”hyvin huomattavan” eli
90 prosentin alennuksen sen sakon määrästä, joka sille olisi määrätty ilman yhteistyötä. Tässä yhteydessä komissio myönsi,
että Cerestar oli ensimmäinen yritys, joka toimitti ratkaisevia tietoja kartellin olemassaolosta komission virkamiesten kanssa
29.10.1998 pidetyssä tapaamisessa. Komissio totesi, että ”[Cerestarin] 29 päivänä lokakuuta 1998 pidetyssä kokouksessa suullisesti
esittämät tiedot, jotka vastaavat sen myöhemmässä 25 päivänä maaliskuuta 1999 antamassa kirjallisessa lausunnossa toimitettuja
tietoja, riittivät kartellin olemassaolon toteamiseen, ja ne toimitettiin komissiolle ennen ADM:ää” (päätöksen 306 perustelukappale).
Näin ollen komissio hylkäsi ADM:n väitteet, joiden mukaan se täytti yhteistyötiedonannon B kohdassa asetetut edellytykset
voidakseen hyötyä sakon määrän ”hyvin huomattavasta alentamisesta”, ja totesi, että ”ADM oli kartellin johtaja” (päätöksen
305–308 perustelukappale).
364   Lisäksi komissio myönsi ADM:lle yhteistyötiedonannon D kohdan mukaisesti sakon määrän ”merkittävän” eli 50 prosentin alennuksen.
Tässä yhteydessä komissio otti huomioon sen, että 11.12.1998 pidetyssä kokouksessa ADM esitti komissiolle suullisen selvityksen
kartellista ja että se vahvisti selvityksensä komissiolle 15.1.1999 toimittamallaan kirjallisella lausunnolla. Komissio myönsi,
että ”ADM:n toimittamat tiedot olivat yksityiskohtaisia, minkä vuoksi komissio käytti niitä laajasti jatkotutkimuksissaan”.
Niitä käytettiin yhdessä Cerestarilta saadun aineiston kanssa laadittaessa tietojensaantipyyntöjä, joista oli erittäin paljon
apua, koska ne saivat muut osapuolet myöntämään osallistumisensa kartelliin. Lisäksi komissio katsoi, että ”ADM kykeni toimittamaan
komissiolle rikkomisen ajoilta peräisin olevia asiakirjoja, kuten kartellitapaamisista tehtyjä käsinkirjoitettuja muistiinpanoja
ja kartellin tekemiin päätöksiin liittyviä hinnoitteluohjeita” (päätöksen 312–315 perustelukappale).
B
Väite, jonka mukaan ADM esitti ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta
1.     Asianosaisten lausumat
365   ADM katsoo, että komissio ei ole soveltanut oikein antamaansa yhteistyötiedonantoa ja on siten loukannut luottamuksensuojan
periaatetta. Se väittää, että sille yhteistyötiedonannon D kohdan säännösten nojalla myönnetty 50 prosentin alennus sakon
määrästä on riittämätön. ADM esitti omien sanojensa mukaan, toisin kuin komissio totesi päätöksen 308 perustelukappaleessa,
ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta yhteistyötiedonannon B kohdan b alakohdan mukaisesti. Toisin kuin
komissio katsoi päätöksen 305 perustelukappaleessa, Cerestarin komission virkamiesten kanssa 29.10.1998 pidetyssä kokouksessa
esittämä näyttö ei sen sijaan ollut yhteistyötiedonannon kyseisessä määräyksessä tarkoitetulla tavalla ratkaisevaa.
366   ADM:n mukaan Cerestar ei ensinnäkään toimittanut mitään tietoja kartellista ennen 12.5.1992, jolloin se liitettiin ensimmäistä
kertaa kartelliin. Komissio oli tullut tietoiseksi kartellista ennen 12.5.1992 ennen kaikkea ADM:n toimittamien tietojen avulla.
367   Toiseksi Cerestarin 18.3.1999 toimittama lausunto ei ollut ADM:n mukaan ratkaiseva eikä täsmällinen kokousten päivämäärien
ja kartellin osapuolten osalta. Siinä mainittiin 32 kokousta, jotka pidettiin eri päivinä 14.11.1991 (ennen Cerestarin liittymistä
kartelliin) ja 17.7.1996 (kartellin lopettamisen jälkeen) välisenä aikana. Cerestar ilmoitti, että näistä yhdeksän oli varmasti
pidettyjä kartellikokouksia, kahdeksan oli ”mahdollisia” kokouksia ja viisitoista eivät olleet kartellikokouksia tai olivat
”hyvin epätodennäköisesti kartellikokouksia”. Osallistujien nimet oli annettu kolmen kokouksen osalta niistä 17 kokouksesta,
jotka olivat ”varmoja” tai ”mahdollisia” kartellikokouksia. Kuutta mainituista kokouksista ei ollut muiden osapuolten lausuntojen
ja komission toteamusten mukaan tosiasiallisesti pidetty.
368   Kolmanneksi Cerestar myönsi myöhemmin komissiolle osoitetussa 7.5.1999 päivätyssä kirjeessä, että näistä mainituista kokouksista
tiettyjä ei tarkemman tarkastelun perusteella ollut pidetty.
369   Neljänneksi Cerestarin lausunto oli ADM:n mukaan epämääräinen eikä ratkaiseva kokousten tarkoituksen suhteen. Täsmällisiä
tietoja ei ollut annettu hinnoista ja (muista kuin Cerestarin itse vahvistamista) kiintiöistä.
370   Viidenneksi ei ole selvää, toimittiko Cerestar ADM:n tapaan komissiolle ensi käden lausunnon. Cerestar katsoi kuitenkin tarpeelliseksi
kehittää ja selventää 29.10.1998 antamaansa suullista lausuntoa.
371   Kuudenneksi komissio pyysi Cerestarilta itseltään tarkempia tietoja 3.3.1999 ADM:n toteamusten perusteella. Cerestarilla oli
ADM:n mukaan mahdollisuus tutkia tietojensaantipyyntöä, jossa viitattiin tiettyihin kokousten aikoihin ja paikkoihin ja joka
perustui ADM:n yhteistyöhön, ennen kuin se toimitti 25.3.1999 komissiolle lopullisen (18.3.1999 päivätyn) lausuntonsa.
372   ADM väittää, että sen sijaan sen toimittamat todisteet olivat ratkaisevia. ADM korostaa, että se esitti 11.12.1998 pidetyssä
kokouksessa komissiolle ensi käden lausunnon, tuoreen asiakirjatodisteen ja asiakirjoja, jotka osoittivat kartellisopimuksen
puitteet ja täytäntöönpanon. ADM:n toimittamat todisteet sisälsivät useita täsmällisiä yksityiskohtia kokouksista, osallistujista,
korvaus- ja valvontamekanismeista, hinnoista ja kiintiöistä, kuten komissio itsekin myönsi päätöksen 313 ja 314 perustelukappaleessa.
373   Komissio vaatii näiden kanneperusteiden hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
374   Yhteistyötiedonannon B kohdassa, jonka otsikkona on ”Sakkojen määräämättä jättäminen tai sakkojen määrän hyvin huomattava
alentaminen”, määrätään seuraavaa:
”Yrityksen, joka
a)      ilmoittaa komissiolle salaisesta kartellista ennen kuin komissio on päättänyt aloittaa kartelliin kuuluvia yrityksiä koskevan
tutkimuksen, ja jos komissiolla ei jo ole riittäviä todisteita ilmoitetun kartellin olemassaolon todistamiseksi,
b)      ensimmäisenä esittää ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta,
c)      on lopettanut osallistumisensa tähän laittomaan toimintaan viimeistään kartellin ilmoittamishetkellä,
d)      antaa komissiolle kaikki tarvittavat tiedot kartellista sekä kaikki sen hallussa olevat kartellia koskevat asiakirjat ja todisteet
sekä on valmis jatkuvaan ja täydelliseen yhteistyöhön koko tutkimuksen ajan,
e)      ei ole pakottanut toista yritystä osallistumaan kartelliin eikä ole ollut tämän laittoman toiminnan aloittaja tai ratkaiseva
toimija,
sakon määrää, joka sille olisi määrätty, jos se ei olisi toiminut yhteistyössä, alennetaan vähintään 75 prosentilla, tai sakko
voidaan jättää kokonaan määräämättä.”
375   Yhteistyötiedonannon B kohdan sanamuodosta ilmenee, että yritys voi hyötyä tässä kohdassa tarkoitetusta sakkojen määrän hyvin
huomattavasta alentamisesta tai varsinkin sakkojen määräämättä jättämisestä ainoastaan, jos se täyttää kaikki tämän tiedonannon
B kohdan a–e alakohdassa asetetut edellytykset.
376   Käsiteltävänä olevassa asiassa on riittävää todeta, että kuten komissio toteaa päätöksen 308 perustelukappaleessa, ADM ei
missään tapauksessa voinut hyötyä sakon alennuksesta tai varsinkaan sakkojen määräämättä jättämisestä yhteistyötiedonannon
B kohdan nojalla. ADM ei nimittäin täyttänyt yhtä asetetuista kumulatiivisista edellytyksistä eli yhteistyötiedonannon B kohdan
e alakohdassa asetettua edellytystä, jonka mukaan tällaisesta alennuksesta tai varsinkaan sakkojen määräämättä jättämisestä
ei voi hyötyä yritys, joka on ollut ”laittoman toiminnan aloittaja tai ratkaiseva toimija”.
377   Kuten edellä 302 kohdassa todetaan, komissio ei ole tehnyt arviointivirhettä, kun se on katsonut, että ADM toimi kartellin
johtajana. Vaikka yhteistyötiedonannossa, suuntaviivoissa ja päätöksessä ei tältä osin käytetä samaa sanamuotoa, yhteistyötiedonannon
B kohdan e alakohdan hengestä ilmenee, ettei komissio aio myöntää sakkojen määrän hyvin huomattavaa alentamista tai varsinkaan
sakkojen määräämättä jättämistä, jos kyseessä oleva osapuoli on toiminut kartellissa erityisen ratkaisevassa roolissa, kuten
johtajana tai yllyttäjänä.
378   Näin ollen on todettava, että kanneperusteet, joiden mukaan yhteistyötiedonantoa on rikottu ja luottamuksensuojan periaatetta
on loukattu, koska ADM on esittänyt ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta, ovat tehottomia, eikä ole tarpeen
tutkia, onko komissio katsonut oikeutetusti, että Cerestar esitti ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta.
379   Tämän vuoksi kanneperusteet, joiden mukaan yhteistyötiedonantoa on rikottu ja luottamuksensuojan periaatetta on loukattu,
on hylättävä.
C
Luottamuksensuojan periaatteen loukkaaminen
1.     Asianosaisten lausumat
380   ADM väittää, että komission virkamiesten kanssa käydyissä eri kokouksissa ja kirjeenvaihdossa, jota on käyty ennen sitä, kun
ADM toimitti todisteita 11.12.1998, ja sen jälkeen, komissio on vahvistanut, että ADM oli toiminut ensimmäisenä yhteistyössä
sen kanssa yhteistyötiedonannon B kohdassa tarkoitetulla tavalla.
381   ADM:n, sen oikeudellisen neuvonantajan ja komission virkamiesten välillä 10.12.1998 pidetyssä kokouksessa asiasta vastaavan
yksikön päällikkö vahvisti ADM:n mukaan ADM:lle, että se oli toiminut ensimmäisenä yhteistyössä komission kanssa, mikä ilmenee
ADM:n oikeudellisen neuvonantajan samana päivänä laatimasta muistiosta. Lisäksi komissio viittasi 19.1.1999 päivätyssä kirjeessään
ADM:n mukaan yhteistyötiedonannon B kohtaan. ADM:n neuvonantaja vahvisti tämän vastauksessaan. Komissio viittasi 5.2.1999
päivätyssä kirjeessään uudelleen yhteistyötiedonannon B kohdan b alakohtaan.
382   ADM väittää, että komissio muutti arviotaan ADM:n yhteistyöstä päätöksen 308 perustelukappaleessa, vaikka hallinnollisen menettelyn
aikana ADM luotti komission lausuntoihin ja toimitti sille todisteita 11.12.1998 ja myöhemmän, jatkuvan ja varauksettoman
komission kanssa toteuttamansa yhteistyön aikana. Näissä olosuhteissa on ADM:n mukaan todettava, että komissio on loukannut
luottamuksensuojan periaatetta.
383   Komissio vaatii tämän kanneperusteen hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
384   Kaikilla oikeussubjekteilla, jotka ovat sellaisessa tilanteessa, josta ilmenee, että heille on sen vuoksi, että yhteisön toimielin
on antanut heille täsmällisiä vakuutuksia, syntynyt perusteltuja odotuksia, on oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen,
joka on yksi yhteisön oikeuden yleisistä periaatteista (asia 265/85, Van den Bergh en Jurgens ja Van Dijk Food Products v.
komissio, tuomio 11.3.1987, Kok. 1987, s. 1155, 44 kohta ja asia T-220/00, Cheil Jedang v. komissio, tuomio 9.7.2003, Kok.
2003, s. II-2473, 33 kohta).
385   On tutkittava, onko komissio antanut ADM:lle, kuten tämä väittää, täsmällisiä vakuutuksia, joiden mukaan se hyötyisi yhteistyötiedonannon
B kohdan mukaisesta sakon alennuksesta.
386   Ensinnäkin käsinkirjoitetuista muistiinpanoista, jotka ADM:n asianajaja teki ADM:n edustajien ja komission virkamiesten välillä
10.12.1998 pidetyn kokouksen aikana, ilmenee, että komission virkamies totesi tässä yhteydessä, että ADM oli ensimmäinen,
joka toimi komission kanssa yhteistyössä sitruunahappoasiassa (”[Virkamiehen nimi] vahvisti, että olimme ensimmäisiä yhteistyötä
tekeviä osapuolia sitruunahappoasiassa”). Vaikka tämä lause on todellakin sensuuntainen kuin ADM väittää, se ei ole kuitenkaan
yhtä yksiselitteinen kuin ADM uskoo.
387   Toiseksi asiasta vastaavan yksikön päällikkö totesi ADM:n asianajajalle 19.1.1999 osoitetussa kirjeessä viitaten 11.12.1998
pidettyyn kokoukseen seuraavaa:
”Kokouksessa [ADM] lupautui tätä asiaa koskevan syvällisen keskustelun jälkeen toimittamaan komissiolle kirjallisen lausunnon,
joka sisältää kaikki [sen] hallussa olevat tiedot – – lainvastaisesta kartellista sitruunahappomarkkinoilla, johon se oli
osallistunut, mikä täyttää [yhteistyötiedonannossa] ja erityisesti [B kohdan d alakohdassa] asetetut edellytykset.”
388   Tämän kirjeen lopussa asiasta vastaavan yksikön päällikkö painotti uudelleen ”[yhteistyötiedonannon B kohdan d alakohdassa]
asetetun edellytyksen merkitystä”.
389   ADM:n asianajaja vahvisti 1.2.1999 päivätyssä vastauksessaan, että ”[hänen] asiakkaa[nsa] oli valmis jatkuvaan ja täydelliseen
yhteistyöhön [yhteistyötiedonannon B kohdan d alakohdan] mukaisesti”.
390   ADM:n asianajajalle 5.2.1999 osoitetussa kirjeessä asiasta vastaavan yksikön päällikkö viittasi sen komissiolle 15.1.1999
toimittamaan muistioon ja totesi seuraavaa:
”Komissiolle [yhteistyö]tiedonannon mukaisesti tehdyn yhteistyötä koskevan vapaaehtoisen tarjouksen tarkoituksena on se, että
toimitetut tiedot muodostavat (ratkaisevan) todisteen kartellin muita osapuolia vastaan.”
391   Edellä esitetystä ilmenee, että komissio on todellakin pyrkinyt kannustamaan osapuolia toimimaan mahdollisimman täysimääräisesti
yhteistyössä kanssaan tekemällä tästä mahdollisimman houkuttelevaa viittaamalla yhteistyötiedonannon B kohtaan.
392   Tässä yhteydessä komissio totesi ADM:lle, että lähtökohtaisesti sillä oli ”edellytykset” hyötyä sakon hyvin huomattavasta
alentamisesta yhteistyötiedonannon B kohdan mukaisesti, ja se sitoutui tutkimaan ADM:n toimittamat asiakirjat selvittääkseen,
täyttikö se tosiasiallisesti yhteistyötiedonannossa ja erityisesti sen B kohdan d alakohdassa asetetut edellytykset.
393   Sen sijaan komissio ei ole missään kirjeessä, jotka on lähetetty ennen väitetiedoksiannon lähettämistä ja päätöksen tekemistä,
antanut mitään täsmällistä vakuutusta – eikä se voinut niin tehdäkään – siitä, että se myöntäisi ADM:lle sakon alennuksen
yhteistyötiedonannon B kohdan mukaisesti.
394   Komissio voi päättää siitä, voiko jokin yrityksistä hyötyä sakon alentamisesta yhteistyötiedonannon B kohdan mukaisesti, ainoastaan
arvioimalla kaikkia yritysten hallinnollisen menettelyn aikana toimittamia tietoja, kuten komissio korosti yksiselitteisesti
väitetiedoksiannon 159 kohdassa.
395   Tämän vuoksi luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.
D
Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen, kun komissio on kohdellut ADM:ää ja Cerestaria eri tavoin
1.     Asianosaisten lausumat
396   ADM:n mukaan Cerestarin ja sen erilainen kohtelu merkitsee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, koska se ja Cerestar
ovat toimineet yhteistyössä samankaltaisissa olosuhteissa menettelyn samassa vaiheessa ja saman ajanjakson aikana.
397   ADM katsoo nimittäin, että molemmat ovat toimineet yhteistyössä sen jälkeen, kun komissio osoitti kaikille tuottajille tietojensaantipyynnön
kesä–heinäkuussa 1998, kumpikaan niistä ei tiennyt toisen yhteistyöstä ja yhteistyön ajankohdan osalta ADM:n yhteistyö on
kartelliin osallistumisen alkuperäisestä myöntämisestä täydellisen kirjallisen selvityksen lähettämiseen komissiolle saakka
tapahtunut vastaavana aikana sekä alkoi ja päättyi ennen Cerestarin yhteistyötä.
398   ADM huomauttaa kuitenkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut yhdistetyissä asioissa T-45/98 ja T-47/98,
Krupp Thyssen Stainless ja Acciai speciali Terni vastaan komissio, 13.12.2001 antamassaan tuomiossa (Kok. 2001, s. II-3757,
246–248 kohta), että yritysten harjoittaman yhteistyön asteen arviointi ei saa riippua puhtaasti sattumanvaraisista tekijöistä,
kuten siitä, missä järjestyksessä komissio kuulee niitä. Näin on kuitenkin ADM:n mukaan ollut käsiteltävänä olevassa asiassa.
ADM korostaa, että se päivämäärä, jona kyseessä olevat yritykset ovat sopineet komission kanssa sellaisen kokouksen päivämäärästä,
jossa komissiolle annetaan suullinen kuvaus kartellista, on puhtaasti sattumanvarainen tekijä. ADM:n ei pitäisi omasta mielestään
kärsiä vahinkoa tältä osin siksi, että se tutki pitkään syvällisesti asiakirjoja Yhdysvalloissa toimittaakseen komissiolle
välittömiä todistajanlausuntoja, jotta sillä olisi käytössään yhteistyötiedonannon B kohdan b alakohdassa tarkoitettua ratkaisevaa
näyttöä kartellin olemassaolosta. ADM:n mukaan Cerestarin toimittamat korjaukset, uudelleenmuotoillut lausunnot ja lisätiedot
osoittavat sen, että ADM:n huoli siitä, että komissiolle toimitetaan täsmällisiä, yksityiskohtaisia ja runsaita tietoja, on
aiheellinen.
399   Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
400   ADM:n väite perustuu olennaisilta osiltaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä 398 kohdassa mainituissa yhdistetyissä
asioissa Krupp Thyssen Stainless ja Acciai speciali Terni vastaan komissio antaman tuomion 238–248 kohdassa esittämiin periaatteisiin.
Tältä osin on huomautettava, että kyseisessä tuomiossa, samoin kuin asiassa T-48/98, Acerinox vastaan komissio, 13.12.2001
antamassaan tuomiossa (Kok. 2001, s. II-3859, 132–141 kohta), ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki sitä, kuinka komissio
sovelsi yhteistyötiedonannon D kohtaa. Se totesi, että jotta yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukata, yhteistyötiedonantoa
on sovellettava siten, että komission on sakkojen alentamisen osalta kohdeltava samalla tavoin yrityksiä, jotka toimittavat
sille menettelyn samassa vaiheessa ja samanlaisten olosuhteiden vallitessa samankaltaista tietoa niistä tosiseikoista, joista
niitä syytetään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi myös, että pelkästään sitä seikkaa, että toinen näistä yrityksistä
oli tunnustanut tosiseikat, joista sitä oli syytetty, vastaamalla ensimmäisenä komission menettelyn samassa vaiheessa esittämiin
kysymyksiin, ei voida pitää objektiivisena perusteena yritysten erilaiselle kohtelulle.
401   On todettava, että näissä asioissa, toisin kuin käsiteltävänä olevassa asiassa, oli kiistatonta, ettei kyseessä olleiden yritysten
yhteistyö kuulunut yhteistyötiedonannon B ja C kohdan soveltamisalaan. Kuten edellä 398 kohdassa mainituissa yhdistetyissä
asioissa Krupp Thyssen Stainless ja Acciai speciali Terni vastaan komissio annetun tuomion 219 kohdasta ilmenee, komissio
on soveltanut kaikkiin riidanalaisessa päätöksessä kyseessä oleviin yrityksiin tämän tiedonannon D kohtaa. Näissä asioissa
oli siis kyse yksinomaan siitä, oliko komissio loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se oli kohdellut kantajia
eri tavalla kuin muuta kyseessä ollutta yritystä sen harkintavallan puitteissa, joka sillä on soveltaessaan tämän tiedonannon
D kohtaa.
402   Käsiteltävänä olevassa asiassa sen sijaan ADM pyrkii osoittamaan, että Cerestar on puhtaasti sattumanvaraisten tekijöiden
vuoksi ollut ensimmäinen yritys, jota on kannustettu toimimaan yhteistyössä komission kanssa, ja että tästä syystä Cerestarille
on myönnetty yhteistyötiedonannon B kohdan mukainen alennus. ADM vihjaa, että jos se olisi sopinut komission kanssa ensimmäisenä
kokouspäivämäärästä kartellia koskevan kuvauksen antamiseksi komissiolle, se olisi voinut hyötyä sakon määrän suuremmasta
alennuksesta vähintään tämän tiedonannon C kohdan mukaisesti, sillä se olisi voinut toimittaa Cerestarin välittämät tiedot
ensimmäisenä. ADM ei näin ollen vetoa edellä 398 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Krupp Thyssen Stainless ja Acciai
speciali Terni vastaan komissio annettuun tuomioon osoittaakseen, että komissio on soveltanut siihen yhteistyötiedonannon
D kohtaa syrjivästi muihin kartellin jäseniin nähden.
403   On kuitenkin huomautettava, että toisin kuin yhteistyötiedonannon B ja C kohdassa, sen D kohdassa ei määrätä kyseessä olevien
yritysten erilaisesta kohtelusta sen suhteen, missä järjestyksessä ne aloittavat yhteistyön komission kanssa. Tämän vuoksi
komissio on edellä 398 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Krupp Thyssen Stainless ja Acciai speciali Terni vastaan
komissio ja edellä 400 kohdassa mainitussa asiassa Acerinox vastaan komissio ottanut tämän seikan huomioon, vaikka siitä ei
ole nimenomaisesti määrätty kyseisen tiedonannon D kohdassa.
404   Näin ollen vaikka komissiolla on oltava laaja harkintavalta menettelyn järjestämisessä, jotta voidaan varmistaa kyseessä olevien
yritysten yhteistyötä komission kanssa salaisten kartellien yhteydessä koskevan järjestelmän toimivuus, komissio ei voi kuitenkaan
toimia sattumanvaraisesti.
405   Tältä osin on huomautettava komission todenneen päätöksen 54 ja 55 perustelukappaleessa, että sen jälkeen, kun Yhdysvaltojen
viranomaiset aloittivat tutkimukset sitruunahappomarkkinoilla, komissio lähetti elokuussa 1997 tietojensaantipyyntöjä EY:n
neljälle suurimmalle sitruunahapon valmistajalle. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisesta pyynnöstä komissio
vahvisti, että tämä pyyntö oli lähetetty myös ADM:lle. Kesä- ja heinäkuussa 1998 lähetettiin vielä lisää tietojensaantipyyntöjä
EY:n suurimmille sitruunahapon valmistajille, myös ADM:lle. Lisäksi ensimmäinen tietojensaantipyyntö osoitettiin Cerestarille.
Näiden tietojensaantipyyntöjen lähettämisen vahvistaa sekä komissio vastauksessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
kysymyksiin että ADM itse (ks. edellä 397 kohta). Tämän viimeisimmän tietojensaantipyynnön jälkeen Cerestar pyysi saada tavata
komission 29.10.1998 ja ilmoitti tämän kokouksen aikana haluavansa toimia yhteistyössä komission kanssa ja antoi tietoja ETA:n
sitruunahappomarkkinoihin vaikuttavan kartellin olemassaolosta. Komissiota ei näin ollen voida arvostella siitä, että se olisi
toiminut mielivaltaisesti ADM:ään nähden menettelyn järjestämisen osalta, joka käsittää tietojensaantipyyntöjen lähettämisen.
E
Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen, kun komissio alensi sakon määrää ainoastaan
50 prosentilla
1.     Asianosaisten lausumat
406   ADM viittaa edellä 365–372 kohdassa esitettyihin väitteisiin ja väittää, ettei komission antama yhteistyötiedonanto sido sitä
ja että komission olisi pitänyt myöntää ADM:lle samansuuruinen tai suurempi alennus kuin Cerestarille. ADM toteaa myös, että
sen yhteistyö hallinnollisen menettelyn aikana on ollut vähintään vastaavaa kuin Stora Kopparbergs Bergslags AB -nimisen yhtiön
yhteistyö niin kutsutussa kartonkitapauksessa, jossa komissio alensi sakkoa kahdella kolmasosalla.
407   Näin ollen komissio on ADM:n mukaan loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta.
408   Komissio vaatii tämän kanneperusteen hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
409   On huomautettava, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa, joka muodostaa oikeusperustan sakkojen määräämiselle yhteisön
kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen vuoksi, myönnetään komissiolle harkintavaltaa sakkojen määrän vahvistamisessa (asia
T-229/94, Deutsche Bahn v. komissio, tuomio 21.10.1997, Kok. 1997, s. II-1689, 127 kohta), joka on komission yleisen kilpailupolitiikan
väline (edellä 47 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 105 ja 109 kohta).
Näissä puitteissa komissio antoi ja julkaisi vuonna 1996 yhteistyötiedonannon sakkopäätöstensä läpinäkyvyyden ja objektiivisuuden
takaamiseksi. Kyse on välineestä, jonka tarkoituksena on täsmentää ylemmänasteisia oikeussääntöjä noudattaen ne kriteerit,
joita se aikoo soveltaa harkintavaltaansa käyttäessään; tämän seurauksena komissio on itse rajoittanut harkintavaltaansa (ks.
analogisesti asia T-214/95, Vlaams Gewest v. komissio, tuomio 30.4.1998, Kok. 1998, s. II-717, 89 kohta ja edellä 63 kohdassa
mainitut yhdistetyt asiat Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomion 157 kohta), koska komission on noudatettava itselleen asettamia
ohjesääntöjä (ks. analogisesti asia T-380/94, AIUFFASS ja AKT v. komissio, tuomio 12.12.1996, Kok. 1996, s. II-2169, 57 kohta).
410   Toisin kuin ADM väittää, komission oli noudatettava kriteerejä, jotka se oli vahvistanut yhteistyötiedonannossa (edellä 63
kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomion 157 kohta). Yhteistyötiedonannossa vahvistettujen
kriteerien soveltamiseen ei käsiteltävänä olevassa asiassa vaikuta se suuntaviivojen määräys, jonka mukaan yrityksen todellinen
yhteistyö menettelyssä muodostaa lieventävän olosuhteen. Suuntaviivojen 3 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa todetaan nimittäin
nimenomaisesti, että ainoastaan sellainen todellinen yhteistyö, joka koskee yhteistyötiedonannon soveltamisalaan kuulumattomia
tapauksia, muodostaa lieventävän olosuhteen. Käsiteltävänä olevassa asiassa ADM:n yhteistyö tapahtui kuitenkin alusta lähtien
yhteistyötiedonannon nojalla, mikä estää sen, että tämä yhteistyö voitaisiin ottaa huomioon lieventävänä olosuhteena. Lisäksi
siltä osin kuin kyse on sakon määrän alentamisesta ADM:n osalta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että ADM:n
yhteistyönsä yhteydessä toimittamiin tietoihin nähden tämä alennus ei ole suhteeton. Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen
osalta, kun otetaan huomioon niin kutsutussa kartonkitapauksessa tehty päätös (edellä 406 kohta), ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin toteaa, että kyseinen päätös on tehty vuonna 1994 eli ennen yhteistyötiedonannon soveltamista ja että ADM ei
osoita Storan niin kutsutussa kartonkitapauksessa toimittamien yksityiskohtaisten todisteiden ja ADM:n päätöstä varten toimittamien
todisteiden vastaavuutta. Näin ollen tältä osin ei voida vedota yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen.
411   Tämän vuoksi kanneperusteet, joiden mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta on loukattu, on
hylättävä.
VIII
Hallinnollista menettelyä rasittavat virheet
A
Sen kilpailusääntöjen rikkomisen laajuus, josta osapuolia syytetään
1.     Asianosaisten lausumat
412   ADM väittää, että komissio mainitsi päätöksen 158 perustelukappaleessa ne seikat, jotka kartellin yhteydessä tehtyjen sopimusten
ja järjestelyjen joukosta olivat merkityksellisiä sen toteamisessa, onko EY 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan
3 kohtaa rikottu. ADM väittää kuitenkin, että väitetiedoksiannossa ei ollut mainittu kahta näistä seikoista eli ensinnäkään
sitä, että osapuolet olivat rajoittaneet tuotantokapasiteettia (toinen luetelmakohta), ja toiseksi sitä, että osapuolet olivat
nimenneet joukostaan tuottajan, jonka oli määrä johtaa hinnankorotuksia kansallisilla markkinoilla (neljäs luetelmakohta).
413   ADM kiistää väitteen, jonka mukaan tämä puute ei vaikuttanut millään tavalla aineellisesti tosiseikkojen ja todisteiden arviointiin
tai sakon laskentaan. ADM väittää todenneensa hallinnollisen menettelyn aikana, että nimenomaan se, että kapasiteettia ei
rajoitettu, vähensi kartellin vaikutuksia, minkä toteamuksen komissio hylkäsi ja katsoi päinvastoin, että kartellilla oli
todellisia vaikutuksia markkinoilla.
414   ADM päättelee tämän perusteella, että sen vaatimusten mukaisesti päätöksen 1 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä todetaan,
luettuna yhdessä päätöksen 158 perustelukappaleen kanssa, että osapuolet ovat rajoittaneet tuotantokapasiteettia ja nimenneet
joukostaan tuottajan, jonka oli määrä johtaa hinnankorotuksia merkityksellisten markkinoiden kansallisilla osamarkkinoilla.
415   Komissio väittää, että vaikka on totta, että kyseistä kahta tekijää ei mainittu väitetiedoksiannossa, on myös totta, että
kyseessä oli yksinomaan kaksi seikkaa kahdeksasta seikasta, jotka voitiin yksilöidä kyseisen kilpailusääntöjen rikkomisen
osalta ja jotka esitettiin esimerkkeinä eikä tyhjentävänä luettelona. Nämä tekijät eivät olisi muuttaneet väitetiedoksiannon
sisältämiä kuvauksia ja todisteita aineellisesti eikä niillä olisi ollut pienintäkään vaikutusta ADM:lle määrätyn sakon määrän
laskentaan.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
a)     Johdanto
416   On huomautettava, että oikeuskäytännön mukaan väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu – vaikka
vain tiivistelmän muodossa esitetty – selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon siitä,
mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tällä edellytyksellä väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän,
joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille ja yritysten yhteenliittymille kaikki sellaiset
tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen (yhdistetyt
asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85–C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993,
Kok. 1993, s. I-1307, Kok. Ep. XIV, s. I‑123, 42 kohta; asia T-352/94, Mo och Domsjö v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998,
s. II-1989, 63 kohta, joka on vahvistettu muutoksenhakumenettelyssä asiassa C-283/98 P, Mo och Domsjö v. komissio, tuomio
16.11.2000, Kok. 2000, s. I-9855; yhdistetyt asiat T-191/98, T-212/98–T-214/98, Atlantic Container Line ym. v. komissio, tuomio
30.9.2003, Kok. 2003, s. II-3275, 138 kohta).
417   Näin ollen on tutkittava, onko komissio esittänyt väitetiedoksiannossa väitteistä, jotka päätöksessä on esitetty ADM:ää vastaan,
mukaan lukien ADM:n mainitsemat kaksi väitettä, riittävän selvästi muotoillun – vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetyn
– selvityksen, jotta ADM saattoi tosiasiallisesti saada tiedon siitä, mihin toimintaan komissio väitti sen syyllistyneen.
418   Tältä osin on huomautettava, että komissio mainitsi päätöksen 158 perustelukappaleessa EY 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen
53 artiklan 1 kohdan rikkomiseen liittyen seuraavat seikat:
–       ”sovittiin markkinoiden jakamisesta ja myyntikiintiöistä
–       jäädytettiin/ rajoitettiin/ poistettiin tuotantokapasiteettia,
–       sovittiin yhteisesti hinnankorotuksista,
–       osoitettiin tuottaja, jonka oli määrä ’johtaa’ hinnankorotuksia kansallisilla markkinoilla,
–       kierrätettiin luetteloita nykyisistä ja tulevista tavoitehinnoista hinnankorotusten koordinoimiseksi,
–       laadittiin ja toteutettiin raportointi- ja seurantajärjestelmä, jolla varmistettiin rajoitussopimusten noudattaminen,
–       jaettiin asiakkaita tai sovittiin niistä,
–       osallistuttiin säännöllisiin kokouksiin ja harjoitettiin muuta yhteydenpitoa, jotta voitiin sopia rajoituksista ja panna ne
tarpeen mukaan täytäntöön ja/tai muuttaa niitä.”
419   On kiistatonta, että väitetiedoksiannon 134 kohdassa, joka sisältää päätöksen 158 perustelukappaleen tapaan yhteenvedon osapuolia
vastaan esitetyistä väitteistä, komissio ei ole maininnut nimenomaisesti päätöksen 158 perustelukappaleen toisen ja neljännen
luetelmakohdan sisältämiä seikkoja.
420   Näin ollen on arvioitava, kun väitetiedoksiantoa tarkastellaan kokonaisuutena, ilmenivätkö nämä seikat riittävän selvästi,
jotta osapuolet saattoivat käyttää puolustautumisoikeuttaan.
b)     Väite, joka koskee sitruunahapon tuotantokapasiteetin jäädyttämistä, rajoittamista ja poistamista
421   Päätöksen 158 perustelukappaleen toisessa luetelmakohdassa komissio moittii osapuolia siitä, että ne ovat jäädyttäneet, rajoittaneet
ja poistaneet tuotantokapasiteettia. On totta, että tämä väite liittyy päätöksen 158 perustelukappaleen ensimmäisessä luetelmakohdassa
esitettyyn väitteeseen (tai on sen seuraus), jossa komissio moittii osapuolia markkinaosuuksien jakamisesta.
422   Nämä väitteet, kuten komissio itsekin myöntää, eivät kuitenkaan ole täysin samanlaiset, sillä toinen niistä koskee tuotantokapasiteettia
ja toinen pikemminkin myyntikiintiöitä. Tältä osin on myös huomautettava, että EY 81 artiklan 1 kohdassa erotetaan toisistaan
yhtäältä tuotannon rajoittaminen tai valvonta (b alakohta) ja toisaalta markkinoiden jakaminen (c alakohta).
423   Väitetiedoksiannossa komissio viittasi kuitenkin yksinomaan myyntikiintiöiden vahvistamiseen (ks. erityisesti 63, 70, 79–82,
86 ja 87 kohta).
424   Näin ollen ADM väittää perustellusti, että väitettä, joka koskee tuotantokapasiteetin jäädyttämistä, rajoittamista ja poistamista,
ei ole mainittu väitetiedoksiannossa eikä sitä näin ollen voida esittää ADM:ää vastaan päätöksessä.
425   Tämän vuoksi on kumottava päätöksen 1 artikla siltä osin kuin siinä, luettuna yhdessä 158 perustelukappaleen kanssa, todetaan,
että ADM ja kartellin muut jäsenet ovat jäädyttäneet, rajoittaneet ja poistaneet sitruunahapon tuotantokapasiteettia.
c)     Väite, joka koskee sellaisen tuottajan nimeämistä, jonka on toteutettava hinnankorotuksia merkityksellisten markkinoiden kullakin
kansallisilla osamarkkinoilla
426   Päätöksen 158 perustelukappaleen neljännessä luetelmakohdassa komissio moittii osapuolia siitä, että ne ovat nimenneet tuottajan,
jonka on toteutettava hinnankorotuksia merkityksellisten markkinoiden kullakin kansallisilla osamarkkinoilla.
427   Tältä osin on todettava, että väitetiedoksiannossa komissio ei esittänyt väitteen tätä osaa, joka liittyy hinnankorotuksia
koskevan sopimuksen tekemiseen, siten, että ne, joita asia koskee, voivat tosiasiallisesti saada tiedon siitä, mihin toimintaan
komissio väitti niiden syyllistyneen.
428   Näin ollen ADM väittää perustellusti, että väitettä, joka koskee sellaisen tuottajan nimeämistä, jonka on toteutettava hinnankorotuksia
merkityksellisten markkinoiden kullakin kansallisilla osamarkkinoilla, ei ole mainittu väitetiedoksiannossa eikä sitä näin
ollen voida esittää ADM:ää vastaan päätöksessä.
429   Tämän vuoksi on kumottava päätöksen 1 artikla siltä osin kuin siinä, luettuna yhdessä 158 perustelukappaleen kanssa, todetaan,
että ADM ja kartellin muut jäsenet ovat nimenneet tuottajan, jonka on toteutettava hinnankorotuksia merkityksellisten markkinoiden
kullakin kansallisilla osamarkkinoilla.
B
Ehkäisytekijän soveltaminen ja ADM:n luokitteleminen yhdeksi kartellin johtajista
1.     Asianosaisten lausumat
430   ADM väittää ensiksi, ettei se ole voinut esittää näkemystään siitä, että FBI:n kertomusta ja Cerestarin 18.3.1999 päivättyä
lausuntoa on käytetty todisteina.
431   Toiseksi ADM arvostelee komissiota siitä, ettei tämä ole ilmoittanut sille hallinnollisen menettelyn aikana, että sitä pidetään
kartellin johtajana, eikä ole maininnut niitä todisteita, joihin tämä komission näkemys perustuu.
432   Kolmanneksi ADM väittää, että sen puolustautumisoikeuksia on loukattu, kun sille ei ole annettu tilaisuutta esittää hallinnollisen
menettelyn aikana huomautuksiaan korotuskertoimen 2 soveltamisesta sakon perusmäärään ehkäisevän vaikutuksen vuoksi; tätä
korotuskerrointa ei ADM:n mukaan mainita suuntaviivoissa.
433   Komissio vaatii esitettyjen kanneperusteiden hylkäämistä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
434   On huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kun komissio on väitetiedoksiannossaan nimenomaisesti ilmoittanut,
että se aikoo tutkia, onko yrityksille määrättävä sakkoja, ja se on myös ilmoittanut ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset
seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen,
että rikkomiseen on syyllistytty ”tahallaan tai tuottamuksesta”, se on täyttänyt velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta
tulla kuulluiksi. Näin tehdessään komissio on antanut yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua
paitsi sitä vastaan, että niiden todetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan (edellä 47 kohdassa
mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 21 kohta).
435   Tästä seuraa, että kyseessä olevien yritysten puolustautumisoikeudet, siltä osin kuin on kysymys sakon määrän määrittämisestä,
on taattu sillä, että yritykset voivat esittää komissiolle huomautuksia rikkomisen kestosta, vakavuudesta ja kilpailunvastaisen
luonteen ennakoitavuudesta (asia T-83/91, Tetra Pak v. komissio, tuomio 6.10.1994, Kok. 1994, s. II-755, Kok. Ep. XVI, s.
II-1, 235 kohta ja edellä 98 kohdassa mainittu asia HFB ym. v. komissio, tuomion 312 kohta). Tämä toteamus pätee varsinkin,
kun komissio on julkaisemalla suuntaviivat ilmoittanut niille, joita asia koskee, yksityiskohtaisesti mahdollisen sakon määrän
laskentatavan ja sen, miten se ottaisi huomioon nämä tekijät. Tätä toteamusta ei kyseenalaista se, että suuntaviivoissa ei
mainita nimenomaisesti korotuskerrointa, sillä niissä todetaan, että on tarpeen ottaa huomioon kilpailusääntöjä rikkovien
todellinen taloudellinen kapasiteetti aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille talouden toimijoille ja erityisesti kuluttajille
ja määrittää sakon määrä tasolle, joka on riittävän ehkäisevä.
436   Käsiteltävänä olevan asian osalta on todettava, että komissio ilmoitti väitetiedoksiannossa pääasialliset tosiseikat ja oikeudelliset
seikat, joilla voidaan perustella sakko, jonka se aikoi määrätä ADM:lle ja jonka määrän se aikoi määrittää erityisesti rikkomisen
vakavuuden ja keston perusteella.
437   Lisäksi komissio ilmoitti väitetiedoksiannon 160 kohdassa, että se aikoi vahvistaa sakon määrän riittävän ehkäisevälle tasolle.
Se totesi väitetiedoksiannon 161 kohdassa, että rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi se aikoi ottaa huomioon sen, että kyse
oli erittäin vakavasta rikkomisesta, jonka tarkoituksena oli kilpailun rajoittaminen ja jolla oli, kun otetaan huomioon sopimusten
luonne, vakavia vaikutuksia kilpailuun.
438   Kyseessä olevien yritysten puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen ei velvoita komissiota ilmoittamaan väitetiedoksiannossa
täsmällisemmin, miten se aikoo mahdollisesti käyttää näitä tekijöitä sakon tasoa määrittäessään. Erityisesti komission ei
tarvinnut ilmoittaa sitä, että se saattoi pitää ADM:ää kartellin johtajana, eikä sen korotuksen suuruutta, jonka se mahdollisesti
tekisi ADM:lle määrättävään sakkoon tämän vuoksi (ks. vastaavasti asia 322/81, Michelin v. komissio, tuomio 9.11.1983, Kok.
1983, s. 3461, Kok. Ep. VII, s. 339, 20 kohta).
439   Siltä osin kuin ADM väittää, ettei se ole voinut esittää näkemystään siitä, että FBI:n kertomusta ja Cerestarin 18.3.1999
päivättyä lausuntoa on käytetty todisteina, on huomautettava, että komissio on liittänyt nämä asiakirjat väitetiedoksiantoon
ja että osapuolet ovat näin ollen voineet ilmoittaa näkemyksensä tältä osin, myös siltä osin, että niitä on käytetty todisteina.
440   Lopuksi on todettava, että kartellin jäsenten jakaminen ryhmiin on komission suuntaviivojen pohjalta kehittämä käytäntö. Päätös
on siis tehty asiayhteydessä, jonka ADM tunsi hyvin ja joka on vakiintuneen päätöskäytännön mukainen (ks. vastaavasti yhdistetyt
asiat C-57/00 P ja C-61/00 P, Freistaat Sachsen ym. v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s. I‑9975, 77 kohta).
441   Tämän vuoksi väite, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista, on hylättävä.

Täyden harkintavallan käyttäminen
442   Kun on arvioitu kaikkia ADM:n esittämiä kanneperusteita, ilmenee, että ainoastaan ADM:n ne väitteet, jotka koskevat sitä,
ettei komissio ilmoittanut väitetiedoksiannossaan tiettyjä seikkoja, joihin se on vedonnut ADM:ää vastaan, ovat perusteltuja.
Edellä 424 kohdassa todetaan, että ADM väittää perustellusti, että väitettä, joka koskee tuotantokapasiteetin jäädyttämistä,
rajoittamista ja poistamista, ei ole mainittu väitetiedoksiannossa eikä sitä näin ollen voida esittää ADM:ää vastaan. Lisäksi
edellä 428 kohdassa todetaan, että ADM väittää perustellusti, että väitettä, joka koskee sellaisen tuottajan nimeämistä, jonka
on toteutettava hinnankorotuksia merkityksellisten markkinoiden kullakin kansallisilla osamarkkinoilla, ei ole mainittu väitetiedoksiannossa
eikä sitä näin ollen voida esittää ADM:ää vastaan.
443   Kun tämä lainvastaisuus on todettu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana on lausua päätöksen muuttamisen tarpeellisuudesta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tältä osin, että huomioon on otettava se, että kartelli, joka koski lähinnä hintojen
vahvistamista, myyntikiintiöiden jakamista ja kartellin jäsenten kartellin tehokkuuden takaamiseksi käyttöön ottamaa korvausjärjestelmää,
muodostaa yhteisön kilpailusääntöjen erittäin vakavan rikkomisen. Kilpailusääntöjen rikkominen on ollut jatkuvaa ja muodostaa
yhden ainoan rikkomisen.
444   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tämän jälkeen, että päätöksen perustelukappaleista, erityisesti niistä perustelukappaleista,
jotka koskevat rikkomisen vakavuuden arviointia sen luonteen ja sen sitruunahappomarkkinoille aiheuttamien todellisten vaikutusten
vuoksi, ilmenee, että ne kaksi väitettä, joita komissio ei maininnut väitetiedoksiannossa, olivat hintojen vahvistamista,
myyntikiintiöiden jakamista ja kartellin jäsenten käyttöön ottamaa korvausjärjestelmää koskevien sopimusten kannalta ylimääräisiä
väitteitä.
445   Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa täyden harkintavaltansa puitteissa, että huolimatta siitä, että komissio
ei ilmoittanut kaikkia tekijöitä väitetiedoksiannossa, komission vahvistamaa sakon määrää ei ole tarpeen muuttaa.

Oikeudenkäyntikulut
446   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Tämän artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi jakaa oikeudenkäyntikulut, jos molemmat asianosaiset häviävät yhden tai useamman
väitteensä osalta.
447   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio on hävinnyt ainoastaan siltä osin, ettei se ole maininnut väitetiedoksiannossa niistä
väitteistä, jotka on esitetty päätöksessä ADM:ää vastaan (ks. edellä 425 ja 429 kohta), kahta väitettä, jotka olivat komission
muihin väitteisiin nähden ylimääräisiä väitteitä. ADM on hävinnyt muiden vaatimustensa osalta.
448   Tässä tilanteessa asian olosuhteita arvioidaan oikein, kun päätetään, että komissio korvaa kymmenesosan ADM:lle aiheutuneista
oikeudenkäyntikuluista ja että ADM vastaa lopuista omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaa komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (Asia COMP/E-1/36 604 – sitruunahappo)
5 päivänä joulukuuta 2001 tehdyn komission päätöksen 2002/742/EY 1 artikla kumotaan siltä osin kuin siinä, luettuna yhdessä
158 perustelukappaleen kanssa, todetaan, että Archer Daniels Midland Co. on jäädyttänyt, rajoittanut ja poistanut sitruunahapon
tuotantokapasiteettia.
2)
Päätöksen 2002/742 1 artikla kumotaan siltä osin kuin siinä, luettuna yhdessä 158 perustelukappaleen kanssa, todetaan, että
Archer Daniels Midland Co. on nimennyt tuottajan, jonka on toteutettava hinnankorotuksia merkityksellisten markkinoiden kullakin
kansallisilla osamarkkinoilla.
3)
Kanne hylätään muilta osin.
4)
Komissio velvoitetaan korvaamaan kymmenesosa Archer Daniels Midland Co:lle aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.
5)
Archer Daniels Midland Co. vastaa lopuista omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan komissiolle aiheutuneet
oikeudenkäyntikulut.
Azizi
Jaeger
Dehousse
Julistettiin Luxemburgissa 27 päivänä syyskuuta 2006.
E. Coulon

J. Azizi
kirjaaja

kolmannen jaoston puheenjohtaja
Sisällys
Tosiseikat
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
I  Suuntaviivojen sovellettavuus
A  Asianosaisten lausumat
B  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
II  Muissa maissa jo määrättyjen sakkojen vaikutus
A  Asianosaisten lausumat
B  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
III  Rikkomisen vakavuus
A  Johdanto
B  Kyseessä olevan tuotteen myynnistä saadun liikevaihdon huomiotta jättäminen
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
a)  Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen
b)  Suuntaviivojen rikkominen
c)  Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen
C  Korotuskertoimen soveltaminen sakon perusmäärään
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
a)  Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen
b)  Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen
c)  Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen
D  Kartellin todelliseen vaikutukseen markkinoilla liittyvät arviointivirheet
1.  Johdanto
2.  Väite, jonka mukaan komissio on valinnut virheellisen lähestymistavan osoittaakseen, että rikkomisella on ollut todellinen
vaikutus markkinoihin
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Yhteenveto komission analyysistä
Arviointi
3.  Sitruunahapon hintakehityksen arviointi
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
4.  Merkityksellisten tuotemarkkinoiden määrittäminen
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
IV  Rikkomisen kesto
V  Raskauttavat olosuhteet
A  Johdanto
B  ADM:n luokitteleminen kartellin johtajaksi
1.  Johdanto
2.  Komission väitetyt virheet ADM:n johtajan roolin osalta
a)  ADM:n tammikuussa 1991 järjestämät kahdenväliset kokoukset
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
b)  ADM:n entisen edustajan FBI:lle antama lausunto
Tosiseikat ja päätöksen sanamuoto
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
–  Johdanto
–  Se, että komissio loukkasi yhteisön oikeudessa taattuja menettelyllisiä takeita
–  Se, että komissio ei ole arvioinut oikein FBI:n kertomuksen sisältöä
c)  Cerestarin lausunto
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
3.  ADM:n luokittelu kartellin johtajaksi
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
C  Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen, kun komissio sovelsi ADM:n osalta samaa korotusprosenttia kuin HLR:n
osalta
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
D  Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen, kun komissio poikkesi päätöskäytännöstään
ADM:ään sovelletun korotusprosentin osalta
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
E  Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen raskauttavia olosuhteita arvioitaessa
VI  Lieventävät olosuhteet
A  Alustava huomautus
B  Se, että osallistuminen kartelliin päättyi heti toimivaltaisten viranomaisten ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
C  Se, ettei vahingonkorvauksia otettu huomioon
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
D  Se, että ADM on ottanut käyttöön käytännesäännöt
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
VII  ADM:n yhteistyö hallinnollisen menettelyn aikana
A  Johdanto
B  Väite, jonka mukaan ADM esitti ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
C  Luottamuksensuojan periaatteen loukkaaminen
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
D  Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen, kun komissio on kohdellut ADM:ää ja Cerestaria eri tavoin
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
E  Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen, kun komissio alensi sakon määrää ainoastaan
50 prosentilla
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
VIII  Hallinnollista menettelyä rasittavat virheet
A  Sen kilpailusääntöjen rikkomisen laajuus, josta osapuolia syytetään
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
a)  Johdanto
b)  Väite, joka koskee sitruunahapon tuotantokapasiteetin jäädyttämistä, rajoittamista ja poistamista
c)  Väite, joka koskee sellaisen tuottajan nimeämistä, jonka on toteutettava hinnankorotuksia merkityksellisten markkinoiden
kullakin kansallisilla osamarkkinoilla
B  Ehkäisytekijän soveltaminen ja ADM:n luokitteleminen yhdeksi kartellin johtajista
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Täyden harkintavallan käyttäminen
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.
Luottamuksellinen tieto poistettu.
Luottamuksellinen tieto poistettu.