CELEX: 61993CJ0443
Fortolkning og gyldighed af artikel 4, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 1408/71 samt fortolkning af traktatens artikel 48 og 51
særlige ordninger for tjenestemænd
beskæftigelse udøvet af en græsk læge på et tysk hospital

1 Ved dom af 28. juni 1993 indgaaet til Domstolens Justitskontor den 16. november 1993 har Elegktiko Sinedrio i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 4, stk. 4, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter "forordning nr. 1408/71").
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag, som en graesk statsborger, Vougioukas, har anlagt mod Idrima Kinonikon Asfalisseon (social sikringsinstitution, herefter "IKA"), fordi sidstnaevnte ved fastsaettelsen af Vougioukas' alderspension havde afslaaet at tage hensyn til perioder mellem 1964 og 1969, i hvilke Vougioukas havde arbejdet paa offentlige hospitaler i Forbundsrepublikken Tyskland.
3 Det fremgaar af sagens akter, at Vougioukas er fastansat laege ved IKA, som er en offentligretlig juridisk person. Med denne status er hans ret til pension reguleret af lov nr. 3163/1955 om pensioner til ansatte i IKA og lovdekret nr. 4277/1962 om pensioner til laeger ansat i IKA og visse andre grupper arbejdstagere. I henhold til denne lovgivning finder bestemmelserne om pension til tjenestemaend i civilforvaltningen, medmindre andet er fastsat, tilsvarende anvendelse paa pensioner til fastansatte laeger ved IKA.
4 Det fremgaar af naevnte lovgivning, at der ved fastsaettelse af pensionsretten foruden beskaeftigelsesperioderne ved IKA kan tages hensyn til de perioder, i hvilke der er udoevet laegevirksomhed, saafremt der betales et saerligt tilbagekoebsbidrag paa 5% af den normale maanedsloen, som oppebaeres ved indgivelse af pensionsbegaeringen. Det saerlige tilbagekoebsbidrag betales for samme periode, som varigheden af de anerkendte tjenesteydelser.
5 Vougioukas indgav i 1988 en begaering til Pensionskontoret i IKA med henblik paa, at de perioder mellem 1964 og 1969, i hvilke han havde vaeret beskaeftiget som laege ved offentlige tyske hospitaler, blev taget i betragtning ved fastsaettelsen af hans pensionsrettigheder. Ved begaeringens indgivelse var medregningen af disse perioder noedvendig for sagsoegerens ret til alderspension.
6 Pensionskontoret i IKA afslog hans begaering under henvisning til, at den beskaeftigelse, Vougioukas havde haft i udlandet, ikke omfattedes af de beskaeftigelsesforhold, som udtrykkeligt er angivet i bestemmelserne for laegerne ved IKA. Denne afgoerelse blev stadfaestet af udvalget til proevelse af klager vedroerende pensionsforhold.
7 Vougioukas ankede denne afgoerelse til Anden Afdeling i Elegktiko Sinedrio. Ved dom nr. 2101/1991 forkastede afdelingen anken under henvisning til, at de nationale pensionsregler for fastansatte laeger ved IKA ikke indeholder hjemmel for, at beskaeftigelse i udlandet stifter ret til pension, og at forordning nr. 1408/71 desuden efter artikel 4, stk. 4, ikke finder anvendelse paa "saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer", og derfor heller ikke paa den saerlige forsikringsordning, som de fastansatte laeger ved IKA er omfattet af.
8 Vougioukas rejste kassationsanke af denne dom til plenum ved Elegktiko Sinedrio. Til stoette for anken anfoerte han bl.a. foerst, at forordning nr. 1408/71 fandt anvendelse paa ham, da artikel 4, stk. 4, var uforenelig med artikel 48 og 51 i EOEF-traktaten, nu EF-traktaten, dernaest, at forordningens artikel 4, stk. 4, maatte fortolkes snaevert og derfor ikke burde finde anvendelse paa hans tilfaelde, og endelig, at de beskaeftigelsesperioder, han havde tilbagelagt paa de tyske hospitaler, ifoelge EF-traktatens artikel 48 og 51 burde sidestilles med perioder, i hvilke han havde haft lignende beskaeftigelse i Graekenland.
9 Da plenum ved Elegktiko Sinedrio er i tvivl om fortolkningen af faellesskabsretten, har denne ret besluttet at udsaette sagen paa Domstolens besvarelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Naar henses til, at de fastansatte laeger ved IKA under deres karriere undertiden kan udpeges til chef for de forskellige laegetjenester ved IKA, som de ogsaa leder, eller kan vaere medlem af laegeudvalg af foerste eller anden instans i institutionen, og altsaa inden for rammerne af disse opgaver, der er blevet tillagt dem som ovenfor anfoert, kan traeffe beslutninger, som vedroerer formaalet og styringen af IKA, opstaar det spoergsmaal
a) om disse laeger af denne grund skal anses for 'tjenestemaend' i den i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 angivne forstand, og navnlig, om de udoever offentlig myndighed, og
b) om det for at blive anset for 'tjenestemaend' er tilstraekkeligt, at den mulighed bestaar, at de kan indtage saadanne stillinger, eller om de reelt skal have indtaget en saadan stilling, om end kun én enkelt gang under deres karriere.
2) For saa vidt naevnte laegers pensionsretlige stilling ° uden hensyn til, om de reelt har indtaget de ovenfor naevnte stillinger, er reguleret af en pensionsordning, der hovedsagelig er baseret paa de pensionsregler, som gaelder for tjenestemaend samt oevrige offentligt ansatte i den offentlige civile forvaltning og militaeret, opstaar det spoergsmaal, om dette er tilstraekkeligt til, at den paagaeldende ordning kan anses for en 'saerlig' ordning om sikringsydelser til tjenestemaend som angivet i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 i dens gaeldende version; eller rettere sagt om det, for at denne ordning om specielle sikringsydelser skal anses for 'saerlig' , da er tilstraekkeligt, at ordningen omfatter tjenestemaend, eller er baseret paa en eksisterende social sikringsordning for en medlemsstats tjenestemaend. Eller indebaerer udtrykket 'saerlig' , at der ogsaa skal foreligge andre elementer eller bestemmelser, som ikke i noget tilfaelde kan vaere ufordelagtigere end de i forordningen angivne principper, bl.a. princippet i EOEF-traktatens artikel 51, som vedroerer sammenlaegning af anfoerte tidsrum, der i de forskellige nationale lovgivninger tages i betragtning med henblik paa at indroemme og opretholde ret til ydelser og paa beregning af disse?
3) Saafremt en 'saerlig' tilsluttet ordning om ydelser til 'tjenestemaend' i medlemsstaterne i henhold til artikel 4, stk. 4, i naevnte forordning maa anses for ikke at udelukke bestemmelser, hvorefter der ikke foreskrives eller ikke hjemles muligheder for sammenlaegning med henblik paa at indroemme og opretholde ret til ydelser og paa beregning af disse, der er tilbagelagt af en nuvaerende tjenestemand efter en anden medlemsstats lovgivning, opstaar spoergsmaalet, om denne forordnings bestemmelser ikke strider mod EOEF-traktatens artikel 51, litra a), naar henses til, at selv om EOEF-traktatens artikel 48, stk. 4, fastsaetter, at 'Bestemmelserne i denne artikel gaelder ikke for ansaettelse i den offentlige administration' og vedroerer adgang til stillinger i den offentlige administration, synes den ikke udtrykkeligt at sigte paa en social sikringsordning i en saadan grad, at en person, der er undergivet en saerlig social sikringsordning for tjenestemaend i en medlemsstat, beroeves den ovenfor naevnte ret til sammenlaegning af tidligere beskaeftigelsesperioder i en anden medlemsstat med henblik paa at erhverve og opretholde retten til ydelser og paa beregning af disse, isaer naar henses til, at den samme nationale sikringsordning for tjenestemaend hjemler ret til ovennaevnte sammenlaegning, idet tidligere tilbagelagte beskaeftigelsesperioder paa nationalt omraade efter ordningen kan sammenlaegges, saafremt de har fundet sted i tilsvarende offentlige institutioner."
Faellesskabsretlige bestemmelser
10 Indledningsvis bemaerkes, at EF-traktatens artikel 48 indeholder princippet om arbejdskraftens frie bevaegelighed. Denne frihed forudsaetter i henhold til stk. 2 afskaffelse af enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling af medlemsstaternes arbejdstagere for saa vidt angaar beskaeftigelse, afloenning og oevrige arbejdsvilkaar.
11 I henhold til artikel 48, stk. 4, gaelder bestemmelserne i artiklen ikke for ansaettelse i den offentlige administration.
12 Traktatens artikel 51 lyder saaledes:
"Paa forslag af Kommissionen vedtager Raadet med enstemmighed de foranstaltninger vedroerende social tryghed, der er noedvendige for at gennemfoere arbejdskraftens frie bevaegelighed, isaer ved at indfoere en ordning, som goer det muligt at sikre vandrende arbejdstagere og deres ydelsesberettigede paaroerende:
a) sammenlaegning af alle tidsrum, der i de forskellige nationale lovgivninger tages i betragtning med henblik paa at indroemme og opretholde retten til ydelser og paa beregning af disse
..."
13 Raadet har i henhold til denne artikel udstedt forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og som samordner de forskellige nationale lovgivninger paa omraadet med henblik paa at sikre, at de arbejdstagere, der udnytter retten til den frie bevaegelighed, ikke diskrimineres i forhold til dem, som udoever deres beskaeftigelse i en enkelt medlemsstat.
14 I henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 finder forordningen ikke anvendelse paa saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer.
15 Hvad naermere angaar alderspensioner bestemmer artikel 45, at der med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser skal medregnes perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, mens artikel 46 fastsaetter, at den kompetente institution ved ydelsernes fastsaettelse skal beregne det faktiske beloeb efter forholdet mellem laengden af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning, og den samlede laengde af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de beroerte medlemsstater.
Foerste spoergsmaal
16 Den nationale rets foerste spoergsmaal drejer sig hovedsagelig om, hvorvidt artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 udelukkende omhandler de tjenestemaend, som omfattes af undtagelsen i traktatens artikel 48, stk. 4, saaledes som denne er blevet fortolket af Domstolen, og i bekraeftende fald om de laeger, der arbejder ved IKA, skal anses for saadanne tjenestemaend.
17 Vougioukas har herved gjort gaeldende, at artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 maa fortolkes i overensstemmelse med traktatens artikel 48, stk. 4, og derfor kun boer finde anvendelse paa de tjenestemaend, som omfattes af denne fravigelse af princippet om arbejdskraftens frie bevaegelighed.
18 Dette argument kan ikke tiltraedes.
19 Det bemaerkes hertil, at indholdet af disse to bestemmelser er forskelligt. Traktatens artikel 48, stk. 4, fastsaetter alene, at en medlemsstat kan udelukke andre medlemsstaters statsborgere fra ansaettelse i den offentlige administration (jf. dom af 15.3.1989, forenede sager 389/87 og 390/87, Echternach og Moritz, Sml. s. 723, praemis 14), mens artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 generelt undtager de saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer fra samordningen af forordningens sociale sikringsordninger.
20 Formaalet med de to bestemmelser er ogsaa forskelligt. Traktatens artikel 48, stk. 4, tager hensyn til medlemsstaternes legitime interesse i at forbeholde deres egne statsborgere en raekke stillinger, der har forbindelse med udoevelsen af offentlig myndighed og varetagelsen af almene interesser (jf. dom af 17.12.1980, sag 149/79, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 3881, praemis 19), mens formaalet med artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 er at tage hensyn til saeregenhederne ved de ordninger, der gaelder for tjenestemaend i medlemsstaterne.
21 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at udtrykket "tjenestemaend" i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 ikke udelukkende tager sigte paa de tjenestemaend, der omfattes af undtagelsen i traktatens artikel 48, stk. 4, saaledes som denne er blevet fortolket af Domstolen, men tager sigte paa alle tjenestemaend, der er ansat i en offentlig administration, og paa dermed ligestillede personer.
22 Henset til besvarelsen af spoergsmaalets foerste del findes det unoedvendigt at behandle spoergsmaalet, om undtagelsen i traktatens artikel 48, stk. 4, i dette tilfaelde gaelder for de ved IKA ansatte laeger.
Andet spoergsmaal
23 Med sit andet spoergsmaal anmoder den nationale ret Domstolen om at fortolke begrebet "saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer" i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71.
24 Vougioukas har haevdet, at dette begreb maa fortolkes snaevert. Den omstaendighed, at en social sikringsordning udelukkende finder anvendelse paa tjenestemaend og dermed ligestillede personer, er ikke tilstraekkeligt til, at ordningen kan opfattes som "saerlig" efter betydningen i forordning nr. 1408/71. En saadan opfattelse maa ogsaa bero paa andre objektive kriterier, saasom muligheden for eller vanskeligheden ved ° paa grund af den saerlige karakter af den paagaeldende ordning ° at lade den vaere omfattet af reglerne i forordning nr. 1408/71.
25 Denne fortolkning kan ikke tiltraedes.
26 Som generaladvokaten har anfoert i punkt 15 i forslaget til afgoerelse, har faellesskabslovgiver med vedtagelsen af artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 oensket, at de sociale sikringsordninger, som medlemsstaterne har indfoert for hele eller en del af deres personale i deres offentlige administrationer, ikke omfattes af samordningen af de almindelige ordninger for arbejdstagere.
27 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at det, for at en ordning kan henfoeres under begrebet "saerlig ordning" i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71, er tilstraekkeligt, at den paagaeldende sociale sikringsordning adskiller sig fra den almindelige sociale sikringsordning for arbejdstagere i den medlemsstat, i hvilken ordningen bestaar, og at den direkte regulerer alle eller visse tjenestemandsgrupper, eller at den henviser til en i medlemsstaten allerede eksisterende social sikringsordning for tjenestemaend, uden at det herved er noedvendigt at tage andre forhold i betragtning.
Tredje spoergsmaal
28 Den nationale rets tredje praejudicielle spoergsmaal er hovedsagelig, om artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71, for saa vidt som den udelukker saerlige ordninger for tjenestemaend fra forordningens anvendelsesomraade, skal anses for at stride mod traktatens artikel 48 og 51, idet artikel 4, stk. 4, indebaerer, at der ved fastsaettelsen af pensionsrettigheder ikke kan tages hensyn til beskaeftigelsesperioder, som en person omfattet af en saerlig ordning for tjenestemaend eller dermed ligestillede personer, saasom en fastansat laege ved IKA, har tilbagelagt ved et offentligt hospital i en anden medlemsstat, skoent den nationale lovgivning muliggoer hensyntagen hertil, naar perioderne er blevet tilbagelagt paa nationalt omraade i tilsvarende institutioner.
29 Ifoelge Vougioukas strider artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 mod traktatens artikel 48 og 51, eftersom dens anvendelsesomraade er videre end anvendelsesomraadet for artikel 48, stk. 4. En anden fortolkning ville indebaere, at Raadet kunne begraense udoevelsen af retten til fri bevaegelighed til visse grupper arbejdstagere.
30 Herom bemaerkes, at med henblik paa at sikre, at den ved traktatens artikel 48 knaesatte ret til fri bevaegelighed faktisk kan udoeves, er Raadet i medfoer af traktatens artikel 51 pligtigt til at indfoere en ordning, hvorefter arbejdstagerne kan overvinde de vanskeligheder, de eventuelt stilles overfor paa grund af nationale regler om social sikring. Raadet har principielt opfyldt denne pligt med vedtagelsen af forordning nr. 1408/71 (jf. dom af 18.5.1989, sag 368/87, Hartmann Troiani, Sml. s. 1333, praemis 20).
31 Det maa dog fastslaas, at faellesskabslovgiver endnu ikke har truffet de foranstaltninger, der er noedvendige for at udvide det saglige anvendelsesomraade for forordning nr. 1408/71 til saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer, hvorfor forordningens artikel 4, stk. 4, indebaerer, at der eksisterer en stor lakune i faellesskabssamordningen af de sociale sikringsordninger.
32 Som generaladvokaten har anfoert i punkt 21 i forslaget til afgoerelse, kunne udelukkelsen af de saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer fra forordningens saglige anvendelsesomraade, da forordning nr. 1408/71 blev vedtaget, begrundes med, at der da forelaa saa dybtgaaende forskelle mellem de nationale ordninger, at vanskelighederne herved forekom uoverstigelige for faellesskabslovgiver, da man ville samordne dem.
33 Forekomsten af saadanne tekniske vanskeligheder kan imidlertid ikke uendeligt begrunde den fuldstaendige mangel paa samordning af de saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer, naar henses til den opgave, traktatens artikel 51 tillaegger Raadet. Dette gaelder saa meget mere, som Kommissionen i december 1991 forelagde Raadet et forslag til forordning om aendring af forordning nr. 1408/71, der bl.a. skal bringe saadanne ordninger ind under forordningens saglige anvendelsesomraade (EFT 1992 C 46, s. 1).
34 Under alle omstaendigheder maa det fastslaas, at Raadet ved ikke at have truffet nogen samordningsforanstaltning paa omraadet siden udloebet af overgangsperioden for arbejdskraftens frie bevaegelighed ikke fuldstaendig har opfyldt den forpligtelse, som paahviler det i henhold til traktatens artikel 51.
35 Disse omstaendigheder kan imidlertid ikke paavirke gyldigheden af artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 for saa vidt som Raadet, i betragtning af dets vide skoen ved valget af de mest egnede foranstaltninger for at naa det i traktatens artikel 51 tilsigtede resultat, for at sikre samordningen af de saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer i hvert fald delvis kan fravige de fremgangsmaader, som paa nuvaerende tidspunkt fremgaar af forordning nr. 1408/71.
36 Den saaledes fastlagte gyldighed af artikel 4, stk. 4, indebaerer dog ikke, at en begaering om sammenlaegning maa afslaas, naar begaeringen uden videre i medfoer af traktatens artikel 48-51 kan imoedekommes uden anvendelse af samordningsregler vedtaget af Raadet.
37 Vougioukas og Kommissionen har herved gjort gaeldende, at i medfoer af traktatens artikel 48 og 51 maa beskaeftigelsesperioder tilbagelagt ved offentlige tyske hospitaler sidestilles med tilsvarende perioder tilbagelagt i Graekenland. Ifoelge deres opfattelse er det en alvorlig hindring for den frie bevaegelighed for personer, at alene beskaeftigelsesperioder tilbagelagt ved de offentlige graeske hospitaler medregnes ved fastsaettelsen af pensionsretten og altsaa ikke perioder, som er tilbagelagt ved tilsvarende institutioner i andre medlemsstater.
38 Indledningsvis bemaerkes, at den omstaendighed, at sagsoegeren i hovedsagen er graesk statsborger, er uden betydning for anvendelsen af princippet om arbejdskraftens frie bevaegelighed i traktatens artikel 48. Enhver statsborger i en medlemsstat, som har gjort brug af sin ret i henhold til arbejdskraftens frie bevaegelighed, og som har haft beskaeftigelse i en anden medlemsstat, er saaledes omfattet af de naevnte bestemmelsers anvendelsesomraade uanset sin bopael og sit statsborgerskab (jf. dom af 23.2.1994, sag C-419/92, Scholz, Sml. I, s. 505, praemis 9).
39 Dernaest bemaerkes, at i henhold til Domstolens praksis skal alle traktatens bestemmelser vedroerende den frie bevaegelighed for personer goere det lettere for EF-borgere at udoeve erhvervsmaessig virksomhed af enhver art paa hele Faellesskabets omraade og indeholder et forbud mod enhver national ordning, som kan skade disse borgere, saafremt de oensker at udvide deres aktiviteter uden for en enkelt medlemsstats omraade (jf. dom af 7.7.1988, sag 143/87, Stanton, Sml. s. 3877, praemis 13). Formaalet med traktatens artikel 48-51 ville ikke naas, saafremt arbejdstagere, som har gjort brug af deres ret til fri bevaegelighed, skulle miste de sociale fordele, som sikres dem ved en medlemsstats lovgivning. Dette ville kunne afholde EF-arbejdstagere fra at udoeve deres ret til fri bevaegelighed, hvilket vil vaere en hindring for at virkeliggoere dette princip (jf. dom af 20.9.1994, sag C-12/93, Drake, Sml. I, s. 4337, praemis 22).
40 En arbejdstager vil muligvis afholde sig fra at udoeve sin ret til fri bevaegelighed, naar en national lovgivning bestemmer, at alene beskaeftigelsesperioder tilbagelagt ved indenlandske offentlige hospitaler, kan anerkendes som pensionsgivende, mens tilsvarende perioder, der er tilbagelagt ved andre medlemsstaters offentlige hospitaler, ikke anerkendes.
41 Saadanne lovbestemmelser skaber en forskelsbehandling mellem de arbejdstagere, som ikke har udoevet deres ret til fri bevaegelighed, og de vandrende arbejdstagere, til skade for de sidstnaevnte, eftersom problemet om anerkendelse af perioder, der er tilbagelagt i andre medlemsstater i Faellesskabet, alene opstaar for arbejdstagere, som har udnyttet deres ret til fri bevaegelighed.
42 I sagens akter foreligger der ingen oplysninger, der objektivt kan berettige denne forskelsbehandling mellem vandrende arbejdstagere og arbejdstagere, som ikke har udnyttet deres ret til fri bevaegelighed, saaledes at forskellen maa anses for diskriminerende og derfor i strid med traktatens grundlaeggende regler om sikring af arbejdskraftens frie bevaegelighed.
43 Dette gaelder saa meget mere, som anvendelsen af nationale regler af den art, der er tvist om i denne sag, foerer til, at princippet om sammenlaegning i traktatens artikel 51 ikke kan anvendes i en situation, hvor afslag paa sammenlaegning af relevante perioder er begrundet i, at disse perioder er blevet tilbagelagt i en anden medlemsstat og ikke i den paagaeldende medlemsstat, og hvor denne begraensning i de vandrende arbejdstageres ret til sammenlaegning ikke er begrundet i noget forhold i de for Domstolen forelagte oplysninger.
44 Paa grundlag af det ovenfor anfoerte maa den nationale rets spoergsmaal besvares med, at traktatens artikel 48 og 51 skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for, at der ved fastsaettelsen af ret til pension ikke tages hensyn til beskaeftigelsesperioder, som en person omfattet af en saerlig ordning for tjenestemaend eller dermed ligestillede personer, saasom en fastansat laege ved IKA, har tilbagelagt ved et offentligt hospital i en anden medlemsstat, skoent den nationale lovgivning muliggoer hensyntagen hertil, naar de er blevet tilbagelagt paa nationalt omraade ved tilsvarende institutioner.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
45 De udgifter, der er afholdt af den graeske, tyske og franske regering samt af Raadet for Den Europaeiske Union og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Elegktiko Sinedrio ved dom af 28. juni 1993, for ret:
1) Udtrykket "tjenestemaend" i artikel 4, stk. 4, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, tager ikke udelukkende sigte paa tjenestemaend, der omfattes af undtagelsen i traktatens artikel 48, stk. 4, saaledes som denne er blevet fortolket af Domstolen, men paa alle tjenestemaend, der er ansat i en offentlig administration, og paa dermed ligestillede personer.
2) For at en ordning kan henfoeres under begrebet "saerlig ordning" i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71, er det tilstraekkeligt, at den paagaeldende sociale sikringsordning adskiller sig fra den almindelige sociale sikringsordning for arbejdstagere i den medlemsstat, i hvilken ordningen bestaar, og at den direkte regulerer alle eller visse tjenestemandsgrupper, eller at den henviser til en i medlemsstaten allerede eksisterende social sikringsordning for tjenestemaend, uden at det herved er noedvendigt at tage andre forhold i betragtning.
3) EF-traktatens artikel 48 og 51 skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for, at der ved fastsaettelsen af ret til pension ikke tages hensyn til beskaeftigelsesperioder, som en person omfattet af en saerlig ordning for tjenestemaend eller dermed ligestillede personer, saasom en fastansat laege ved IKA, har tilbagelagt ved et offentligt hospital i en anden medlemsstat, skoent den nationale lovgivning muliggoer hensyntagen hertil, naar beskaeftigelsesperioderne er blevet tilbagelagt paa nationalt omraade ved tilsvarende institutioner.