CELEX: 62005CJ0167
Fördragsbrott
Artikel 90 andra stycket EG
Interna skatter på varor från andra medlemsstater
Skatter och avgifter som är av sådan art att de indirekt skyddar andra varor
Förbud mot att importerade varor diskrimineras i förhållande till konkurrerande inhemska varor
Punktskatter
Skillnad i beskattningen av öl och vin
Bevisbörda

Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen ska fastställa att Konungariket Sverige har underlåtit att uppfylla
sina skyldigheter enligt artikel 90 andra stycket EG genom att tillämpa interna punktskatter som är av sådan art att de indirekt
skyddar öl, som huvudsakligen är tillverkat i Sverige, i förhållande till vin, som huvudsakligen är importerat från andra
medlemsländer.

Tillämpliga bestämmelser

Lagen (1994:1564) om alkoholskatt
Den svenska lagstiftning om punktskatt på alkoholdrycker som avses med förevarande talan återfinns i lagen 1994:1564 om alkoholskatt
av den 15 december 1994, i dess lydelse enligt SFS 2001:822 (nedan kallad alkoholskattelagen).
2 § alkoholskattelagen har följande lydelse:
”Skatt skall betalas för öl som hänförs till KN-nr 2203 om alkoholhalten överstiger 0,5 volymprocent.
Skatt skall även betalas för produkter innehållande en blandning av öl och icke alkoholhaltig dryck hänförlig till KN nr 2206
om alkoholhalten i blandningen överstiger 0,5 volymprocent.
Skatt tas ut per liter med 1,47 kronor för varje volymprocent alkohol.
För öl med en alkoholhalt om högst 2,8 volymprocent tas skatt ut med 0 kronor.”
3 § i samma lag har följande avfattning:
”Skatt skall betalas för vin som hänförs till KN-nr 2204 och 2205 om alkoholhalten uppkommit enbart genom jäsning och
1.      alkoholhalten överstiger 1,2 volymprocent men uppgår till högst 15 volymprocent, eller
2.      alkoholhalten överstiger 15 volymprocent men uppgår till högst 18 volymprocent och vinet producerats utan tillsatser.
Skatt tas ut per liter för
drycker med en alkoholhalt över 2,25 men inte över 4,5 volymprocent med 7,58 kronor,
drycker med en alkoholhalt över 4,5 men inte över 7 volymprocent med 11,20 kronor,
drycker med en alkoholhalt över 7 men inte över 8,5 volymprocent med 15,41 kronor,
drycker med en alkoholhalt över 8,5 men inte över 15 volymprocent med 22,08 kronor, och för
drycker med en alkoholhalt över 15 men inte över 18 volymprocent med 45,17 kronor.
För vin med en alkoholhalt om högst 2,25 volymprocent tas skatt ut med 0 kronor.”

Det administrativa förfarandet
Efter det att kommissionen hade mottagit klagomål om att det svenska skattesystemet, när det gäller punktskatt på vin, innebär
en diskriminering i förhållande till bestämmelserna avseende punktskatt på öl, valde kommissionen att undersöka den ifrågavarande
svenska lagstiftningen. Den fann då att Konungariket Sverige tillämpade interna skatter som indirekt skyddar öl, som huvudsakligen
tillverkas i Sverige, till nackdel för vin, som huvudsakligen importeras från andra medlemsstater, vilket står i strid med
artikel 90 andra stycket EG.
Efter att två gånger, genom skrivelser av den 28 februari 2000 och den 1 juli 2002, ha berett denna medlemsstat tillfälle
att yttra sig, avgav kommissionen till följd av dessa skrivelser ett motiverat yttrande och ett kompletterande motiverat yttrande
den 19 juni 2001 respektive den 7 juli 2004.
Eftersom de ändringar i lagstiftningen som införts efter den 19 juni 2001 genom SFS 2001:517 och SFS 2001:822 inte var tillräckliga
enligt kommissionen, och då Konungariket Sverige å sin sida inte delade den uppfattning som kommissionen uttryckt i det kompletterande
motiverade yttrandet, beslutade kommissionen att väcka förevarande talan.
Genom beslut av domstolens ordförande den 16 september 2005 tilläts Republiken Lettland att intervenera till stöd för Konungariket
Sveriges yrkanden.

Talan

Inledande anmärkningar
Kommissionen och den svenska regeringen är eniga om att följande gäller i Sverige:
–        Öl är en huvudsakligen inhemsk vara och vin är huvudsakligen en importvara.
–        De viner som är föremål för den största konsumtionen, vilka vanligtvis är de billigaste, har tillräckligt många gemensamma
kännetecken med öl för att kunna utgöra en ersättningsvara för konsumenterna och kan alltså anses konkurrera med öl i den
mening som avses i artikel 90 andra stycket EG.
–        Beskattningen av öl och vin är traditionellt knuten till dryckernas alkoholstyrka, vilket innebär att den är proportionell
i förhållande till deras alkoholstyrka mätt i volymprocent.
–        Det finns en skillnad i volymbeskattningen av öl och vin.
–        Skatten inverkar på konsumenternas beteende.
När det gäller påståendena i andra och femte strecksatserna ovan finns det dock vissa nyansskillnader mellan Konungariket
Sveriges ståndpunkt och kommissionens ståndpunkt. Nämnda medlemsstat anser sålunda att öl och vin endast i viss mån konkurrerar
med varandra och att beskattningen bara utgör en av de faktorer som kan påverka konsumenternas beteende.
Kommissionen och Konungariket Sverige är också överens om att när denna medlemsstat anslöt sig till Europeiska unionen den
1 januari 1995 var skatteuttaget per volymprocent alkohol på starköl, varmed enligt alkohollagen (1994:1738) avses öl med
en alkoholhalt över 3,5 volymprocent, och skatteuttaget per volymprocent alkohol på vin med en alkoholhalt på cirka 11 volymprocent
i stort sett identiskt.
Från och med den 1 januari 1997 sänktes punktskatten på öl med cirka 40 procent.
Konungariket Sverige har förklarat att dess regering år 1996 konstaterade att den skillnad i beskattning av öl som förelåg
mellan Sverige och Danmark ledde till att gränshandeln med Danmark avseende öl fick sådana proportioner att det blev nödvändigt
att sänka skatten på öl.
Konungariket Sverige har vidare preciserat att det inte hade uppstått någon gränshandel med vin motsvarande den med öl, trots
att det svenska skatteuttaget på vin även det var väsentligen mer betungande än det danska. Något motsvarande behov av att
justera punktskatten på vin föreligger alltså inte och det saknades därför anledning att överväga skatten på denna vara i
samband med sänkningen av punktskatten på öl. Nämnda medlemsstat har dock tillagt att den till följd av påtryckningar från
kommissionen sänkte punktskatten på vin med 18,8 procent från och med den 1 december 2001 genom SFS 2001:822, och att det
tidigare förhållandet mellan beskattningen av starköl och beskattningen av vin har återställts till följd av denna sänkning.
Starköl och vin beskattas därefter således lika.
I Sverige omfattas detaljhandel med vin, starköl och spritdrycker av ett monopol. Innehavare av monopolet är det av svenska
staten helägda Systembolaget AB (nedan kallat Systembolaget). Av Konungariket Sveriges förklaringar, vilka inte bestritts
av kommissionen, framgår att detta system utgör det viktigaste instrumentet i denna medlemsstats alkoholpolitik. Syftet med
monopolet är att kanalisera detaljhandeln med alkoholdrycker på ett sätt som medger att konsumenternas ålder kan kontrolleras
och att gällande förbud vid försäljningen iakttas, samtidigt som tillgången till de aktuella varorna säkerställs.

Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att svenskt öl, som utgör den dominerande försäljningen av alkohol på den svenska marknaden,
påförs en punktskatt som är lägre än punktskatten på vin i den konkurrerande kategorin. Enligt kommissionen inverkar skillnaden
i beskattning på konsumenternas val eftersom den ifrågavarande skattelagstiftningens struktur och särdrag stärker de svenska
konsumenternas preferens för öl, som enligt uppgift är historiskt förankrad. En sådan situation är till nackdel för vin, som
huvudsakligen importeras från andra medlemsstater, och har följaktligen när det gäller öl, som huvudsakligen tillverkas i
Sverige, en skyddande verkan som är otillåten enligt artikel 90 andra stycket EG.
Kommissionen har vid undersökningen av de svenska skattebestämmelserna gjort gällande att trots sänkningen av punktskatten
på vin från och med den 1 december 2001 genom SFS 2001:822, är denna vara inte bara föremål för en punktskatt som är högre
än den som tillämpas för öl, utan beskattas också progressivt på grundval av dess alkoholhalt i enlighet med den skala för
punktskatt som föreskrivs i 3 § andra stycket alkoholskattelagen. Enligt kommissionen gäller således att ett vin som har en
alkoholhalt på 12,5 volymprocent, vilket den uppger är den normala alkoholhalten, påförs punktskatt med 1,77 kronor per volymprocent
alkohol, det vill säga en skillnad på cirka 20 procent i förhållande till punktskatten på öl (1,47 kronor per volymprocent
alkohol).
Kommissionen har understrukit att det slutliga priset även inkluderar 25 procent mervärdesskatt, beräknad på priset inklusive
punktskatt. Eftersom vin påförs en högre punktskatt än den som gäller för öl multipliceras således skillnaden med mervärdesskatten,
vilket förstärker den aktuella skattelagstiftningens skyddande verkan.
Detta medför att vin beskattas högre än öl och att skattens andel av priset på de mest sålda vinerna (med en alkoholhalt på
8,5–15 volymprocent och med ett slutligt försäljningspris på 49–70 kronor, nedan kallat vin i mellanklassen) är större än
dess andel av priset på öl.
När det gäller konkurrensförhållandet mellan öl och vin anser kommissionen att det i Sverige finns ett konkurrensförhållande
mellan starköl, som utgör den dominerande varan vid försäljningen på den svenska marknaden, och vin i mellanklassen. Kommissionen
har nämligen hävdat att vin och starköl endast kan inhandlas vid Systembolagets försäljningsställen, medan öl som har en alkoholhalt
som understiger 3,5 procent kan inhandlas i livsmedelsbutiker. Starköl och vin konkurrerar alltså med varandra på samma inköpsställe.
Enligt kommissionen är det faktum att konsumenten måste inhandla både starköl och vin på Systembolaget en omständighet som
kan anses förstärka utbytbarheten och därmed konkurrensen mellan de två varorna. Den har för övrigt preciserat att vin och
öl är tillgängliga enbart på restauranger och näringsställen som har särskild licens, varför dessa två drycker konkurrerar
även där.
Kommissionen har jämfört inverkan av den här ifrågavarande skattelagstiftningen med hänsyn till pris, alkoholhalt och volym för
öl och vin. Oavsett vilken jämförelsemetod som väljs är, enligt kommissionen, skatten på vin väsentligt högre än skatten på
öl. Kommissionen har i detta sammanhang påpekat att det är för viner med ett slutligt försäljningspris på 41–70 kronor, vilka
svarar för den klart övervägande försäljningen (78,7 procent år 2003), som verkan av beskattningen är som störst.
Vad gäller bedömningen enligt artikel 90 andra stycket EG av den ifrågavarande skattelagstiftningens skyddande verkan anser
kommissionen att det är av avgörande betydelse inte bara att påvisa lagstiftningens skyddande karaktär, utan också att visa
vilken inverkan denna karaktär har på konsumenten, som kan påverkas direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt att
välja en inhemsk vara som annars skulle vara utbytbar mot (och således konkurrera med) en importerad vara.
Kommissionen anser att ändamålet med den skattelagstiftning som är i fråga i förevarande mål är detsamma som med den lagstiftning
som avses i punkt 27 i dom av den 12 juli 1983 i mål 170/78, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 1983, s. 2265; svensk
specialutgåva, volym 7, s. 199). Domstolen slog i det målet fast att denna lagstiftning innebar att vin från andra medlemsstater
beskattades högre och att detta medförde att den inhemska ölproduktionen skyddades, då denna utgjorde det mest relevanta referenskriteriet
i konkurrenshänseende. Kommissionen anser med hänvisning till punkt 14 i dom av den 27 februari 1980 i mål 170/78, kommissionen
mot Förenade kungariket (REG 1980, s. 417; svensk specialutgåva, volym 5, s. 19), att nämnda lagstiftning låser vissa konsumtionsvanor
genom att stärka fördelarna för öl, som är den inhemska varan, och genom att införa en diskriminering med avseende på konkurrensmöjligheterna
för vin, som är en vara som härrör från andra medlemsstater.
Kommissionen har hävdat att Konungariket Sverige använder skattelagstiftningen på detta sätt för att påverka konsumenternas
beteende inte bara i fråga om valet av varor, utan också valet mellan konkurrerande varor. Enligt kommissionen framgår det
av statistik som Systembolaget publicerat att före sänkningen på 40 procent av punktskatten på öl och den samtidiga svaga
ökningen av skatten på vin per den 1 januari 1997 var försäljningsvolymerna för öl och vin i stort sett jämförbara och av
statistiken framgår också att försäljningen av vin till följd av dessa ändringar minskade med 3,7 procent medan försäljningen
av öl ökade med 8,9 procent. Efter den sänkning av punktskatten på vin som skedde den 1 december 2001, och som betecknas som
svag, ökade vinförsäljningen med 11 procent, vilket var den största ökning som konstaterats under perioden 1995–2004. Enligt
kommissionen visar dock samma statistik att även ölförsäljningen ökade, parallellt med den ökade vinförsäljningen, och att
ökningen av ölförsäljningen var betydligt större mätt i procent. Kommissionen har tillagt att man vid bedömningen av dessa
uppgifter måste beakta att Konungariket Sverige använder skatten som instrument för att förstärka en förändring av konsumtionen
av de berörda varorna.
Kommissionen anser i detta sammanhang att förändringen i försäljningsvolym för dessa två drycker har sitt ursprung i och beror
på den skillnad i beskattningen av dem som infördes år 1997 och som då hade tydliga förtecken av att skydda den inhemska ölproduktionen.
Denna skyddsverkan har ännu inte upphört. Kommissionen har nämligen understrukit att även om punktskatten på vin också har
sänkts, har den inte sänkts i paritet med sänkningen av ölskatten, och skatten på vin är trots allt fortfarande väsentligt
högre, vilket gör att skattelagstiftningen ännu främjar öl i förhållande till vin.
Kommissionen anser sammanfattningsvis att Konungariket Sverige, utan att för den skull behöva beskatta öl och vin efter en
bestämd skattesats, ska fastställa punktskatterna på dessa konkurrerande varor på ett sådant sätt att de inhemska varorna
inte favoriseras i något som helst avseende. Kommissionen preciserade i detta sammanhang under förhandlingen att enligt dess
uppfattning borde en ny sänkning av skatten på vin i samma storleksordning som den som infördes från och med den 1 december 2001
genomföras.
Konungariket Sverige har bestritt att det skulle ha underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 90 andra stycket
EG. De ifrågavarande skattebestämmelserna är i och för sig inte identiska, men de har varken till syfte eller som verkan att
indirekt skydda handeln med öl från konkurrerande handel med vin.
Enligt Konungariket Sverige ska bedömningen enligt artikel 90 andra stycket EG av den ifrågavarande skattelagstiftningen baseras
på en jämförelse mellan det mest sålda starkölet och det mest sålda och billigaste vinet med en alkoholhalt på cirka 11 volymprocent.
Enligt denna medlemsstat är den avgörande frågan huruvida skatteuttaget på dessa varor är sådant att det kan inverka på den
relevanta marknaden genom att minska den potentiella konsumtionen av de importerade varorna till förmån för inhemska varor.
Inverkan av de nationella skattebestämmelserna ska bedömas i två steg. Först ska priserna jämföras med avseende på deras inverkan
på konsumenternas val mellan öl och vin. Därefter ska statistiken över försäljningsmönstren beträffande valet mellan dessa
varor studeras.
När det gäller jämförelsen av försäljningspriset för öl respektive vin som konkurrerar med varandra är det enligt Konungariket
Sverige inte självklart vilket beräkningsunderlag som ska användas, och det finns inte heller något entydigt svar på vilken
prisjämförelse som ger den mest rättvisande bilden av konkurrensförhållandena.
Eftersom det i ett fördragsbrottsförfarande är kommissionen som har att visa att det påstådda fördragsbrottet föreligger,
anser nämnda medlemsstat att det inte är nödvändigt att redogöra för samtliga tänkbara jämförelser av det slutliga försäljningspriset
för de ifrågavarande varorna. Det räcker att, liksom i dom av den 9 juli 1987 i mål 356/85, kommissionen mot Belgien (REG 1987,
s. 3299; svensk specialutgåva, volym 9, s. 147), redogöra för resultatet av en jämförelse mellan försäljningspriset på en
liter öl och försäljningspriset på en liter vin. Även i förevarande mål visar en sådan jämförelse att det inte går att bortse
från den väsentliga skillnad i pris som föreligger mellan öl och vin, alldeles oavsett skillnaden i skattepåslag på dessa
varor.
Den svenska regeringen anser att en jämförelse mellan försäljningspriset för en liter av det mest sålda starkölet och en liter
av det mest sålda billigaste vinet med en alkoholhalt på cirka 11 volymprocent ger vid handen att skillnaden i skattepåslag
mellan dessa varor inte är sådan att det kan antas påverka konsumenternas beteende. Detta vin skulle nämligen även om det
beskattades på samma sätt som det starköl med vilket det jämförs vara två gånger så dyrt som ölet. En relevant prisjämförelse
kan därmed inte ligga till grund för slutsatsen att de svenska beskattningsreglerna är av sådan art att de kan anses gynna
handeln med den inhemska varan öl till nackdel för handeln med den importerade varan vin.
Konungariket Sverige anser med stöd av Republiken Lettland således att kommissionen genom sina prisjämförelser inte har lyckats
visa att prisskillnaden mellan jämförbara öl- och vinkvaliteter är så liten att skillnaden i skattepåslag för de båda varorna
kan påverka konsumenternas beteende.
Konungariket Sverige har vidare gjort gällande att den statistik som kommissionen åberopat vad gäller trenderna i öl- och
vinkonsumtionen inte ger någon indikation på att de svenska beskattningsreglerna har en skyddande verkan för handeln med öl.
Nämnda medlemsstat har i detta avseende hävdat att en undersökning av samtlig statistik från Systembolaget, Skatteverket och
Svenska Bryggareföreningen ger den mest korrekta bilden av situationen. Försäljningsvolymen för starköl från år 1996 och framåt
har tämligen konstant överstigit försäljningsvolymen för vin med cirka 100 000 000 liter per år.
Denna medlemsstat delar kommissionens uppfattning att statistiken visar att konsumenterna utan tvekan är skattekänsliga, eftersom
skatten påverkar priset på den beskattade varan, men anser samtidigt att prisinstrumentet är viktigt för att uppnå de alkoholpolitiska
målen. Att konsumenterna reagerar på en prissänkning genom en ökad konsumtion påvisar emellertid inte att konsumenten på grund
härav ändrar sitt beteende vad gäller valet mellan olika typer av alkoholdrycker. Tvärtom talar priskänsligheten mot att en
sådan justering nedåt av vinpriset, som blir resultatet om man tillämpar exakt samma skatteuttag på vin som på starköl, skulle
innebära att konsumenterna ökade sin konsumtion av vin på bekostnad av konsumtionen av öl. Om konsumenten är priskänslig och
vin, en skattesänkning till trots, kostar dubbelt så mycket som starköl går konsumenten nämligen inte över till att dricka
vin.
Republiken Lettland har för sin del framfört ståndpunkten att det är av avgörande betydelse att undersöka korselasticiteten
när det gäller efterfrågan på vin respektive öl. Enligt dess uppfattning är efterfrågan på dessa varor relativt sett oelastisk
då efterfrågan inte är känslig för prisutvecklingen. Republiken Lettland drar därav slutsatsen att priset på öl och priset
på vin inte utgör en avgörande faktor vid konsumenternas val.
Konungariket Sverige anser att kommissionens syn på hur punktskatterna faktiskt påverkar konsumenternas val mellan öl och
vin är alltför förenklad. Dessa två varor är nämligen inte fullt utbytbara med varandra och även andra faktorer än skatten
kan påverka konsumenternas val mellan dem.
Konungariket Sverige anser med stöd av Republiken Lettland vidare att kommissionens påståenden i fråga om utvecklingen av
konsumtionsmönstren inte räcker för att med säkerhet bevisa att det finns ett samband mellan konsumtionsförändringarna och
det faktum att skatteuttaget på vin är marginellt större än på starköl. Kommissionen har således inte visat att det svenska
beskattningssystemet faktiskt har en skyddande verkan för handeln med öl.

Domstolens bedömning
Domstolen erinrar inledningsvis om att ändamålet med artikel 95 i EG‑fördraget (nu artikel 90 EG i ändrad lydelse), som helhet
betraktad, enligt fast rättspraxis är dels att säkerställa den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna på normala
konkurrensvillkor, genom att varje form av skydd som kan följa av att diskriminerande interna skatter eller avgifter tillämpas
på varor med ursprung i andra medlemsstater avskaffas, dels att säkerställa att de interna skatterna eller avgifterna är fullständigt
neutrala när det gäller konkurrensen mellan inhemska varor och importerade varor (domen i det ovannämnda målet kommissionen
mot Belgien, punkt 6).
Syftet med artikel 90 andra stycket EG är ur detta perspektiv att avskaffa alla former av indirekt skattemässig protektionism
i förhållande till importerade varor som, utan att vara liknande varor i förhållande till de inhemska varorna i den mening
som avses i första stycket, icke desto mindre delvis, indirekt eller potentiellt konkurrerar med vissa av dessa varor (domen
i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien, punkt 7, och dom av den 11 augusti 1995 i de förenade målen C‑367/93–C‑377/93,
Roders m.fl., REG 1995, s. I‑2229, punkt 38).
För att undersöka huruvida den skattelagstiftning som kommissionen har kritiserat är förenlig med artikel 90 andra stycket EG
krävs följaktligen för det första att det preciseras i vilken utsträckning öl och vin kan anses som konkurrerande varor med
avseende på denna bestämmelse.
Av rättspraxis framgår att vin och öl till viss grad fyller samma behov och att de därför delvis kan bytas ut mot varandra.
Domstolen har emellertid klargjort att konkurrensförhållandet mellan öl, som är en folklig dryck som konsumeras i vida kretsar,
och vin, med tanke på de stora skillnaderna som finns i kvalitet och därmed i pris mellan viner, måste avgöras med utgångspunkt
från de viner som är lättast att få tillgång till för den stora allmänheten, det vill säga i regel de lättaste och billigaste
vinerna, och att det alltså är på detta förhållande som en skattejämförelse bör bygga (se domen i det ovannämnda målet kommissionen
mot Belgien, punkt 10 och där citerad rättspraxis).
Dessa överväganden gäller även i förevarande mål, då de omständigheter som framlagts för domstolen inte påvisar några särdrag
på den svenska marknaden som skulle kunna motivera en annan bedömning. I förevarande mål ska följaktligen endast viner i mellanklassen,
vilka i detaljhandeln bara får säljas av Systembolaget, anses ha tillräckligt många egenskaper gemensamma med starköl, med
en alkoholhalt på 3,5 volymprocent eller mer och som även det i detaljhandeln bara får säljas av Systembolaget, för att kunna
utgöra ett alternativ vid konsumenternas val och alltså anses kunna stå i konkurrensförhållande till starköl med avseende
på artikel 90 andra stycket EG.
För det andra ska de skattebestämmelser som de nämnda varorna omfattas av jämföras i syfte att fastställa en eventuell skillnad
i beskattningen av dem samt omfattningen av denna skillnad.
Kommissionen och Konungariket Sverige är inte eniga i fråga om relevansen av tillämpningen i förevarande fall av de jämförelsemetoder
som tillämpades i de ovannämnda målen kommissionen mot Förenade kungariket och kommissionen mot Belgien för bedömningen av
förhållandet mellan beskattningen av vin och beskattningen av öl.
Domstolen anser att den mest relevanta jämförelsen i förevarande mål är jämförelsen av den punktskatt som fastställs med utgångspunkt
i alkoholhalten mätt i volymprocent i dessa två drycker.
Såsom generaladvokaten konstaterade i punkt 54 i sitt förslag till avgörande är alkoholhalten den mest relevanta bedömningsgrunden
i förevarande fall, eftersom det är den som i Sverige utgör underlaget för fastställandet av punktskatten. Det rör sig dessutom
om ett objektivt kriterium som återspeglar kännetecknen för de berörda varorna.
Enligt 2 § alkoholskattelagen utgår punktskatten på öl efter en fast procentsats medan punktskatten på vin enligt 3 § i samma
lag är progressiv och varierar i enlighet med de kategorier som föreskrivs i sistnämnda bestämmelse. Det är för övrigt utrett
att mervärdesskattesatsen är 25 procent på försäljningspriset inklusive punktskatt för nämnda varor.
Av jämförelsen av beskattningsnivåerna i förhållande till alkoholhalten framgår att skatten på vin som konkurrerar med starköl
och som har en alkoholhalt på 12,5 volymprocent är cirka 20 procent högre än skatten på öl per volymprocent alkohol per liter
(1,77 kronor mot 1,47 kronor), och denna skillnad uppgår till 36 procent för vin som har en alkoholhalt på 11 volymprocent
(2 kronor mot 1,47 kronor) och till 50 procent för ett vin med en alkoholhalt på 10 volymprocent (2,208 kronor mot 1,47 kronor).
Vin som konkurrerar med starköl beskattas alltså högre än starköl.
Det ska för det tredje prövas huruvida den högre skatten på vin i förhållande till skatten på öl kan påverka den aktuella
marknaden så, att den potentiella konsumtionen av de importerade varorna minskar till förmån för de inhemska konkurrerande
varorna (se domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Belgien, punkt 15, och Roders m.fl., punkt 39).
I detta avseende ska hänsyn tas till såväl skillnaden mellan de aktuella varornas försäljningspriser som den inverkan denna
skillnad har på konsumenternas val och till hur konsumtionen av dessa varor utvecklas (domen i de ovannämnda målen Roders
m.fl., punkt 39).
För att kunna göra denna bedömning ska en jämförelsemetod tillämpas som de två parterna slutligen godtagit, vilken avser en
liter öl och en liter vin, eftersom kommissionen inte har visat att någon annan metod är relevant i förevarande mål.
Enligt de uppgifter som kommissionen och Konungariket Sverige lämnat är förhållandet mellan det slutliga försäljningspriset,
inklusive alla skatter, på en liter starköl respektive en liter vin som konkurrerar med ölet, i storleksordningen 1:2.
Av de uppgifter som lämnats till domstolen framgår att om samma punktskatt som den som föreskrivs för starköl, det vill säga
1,47 kronor per volymprocent alkohol per liter, tillämpades på sådant vin som konkurrerar med ölet – såsom vin med en alkoholhalt
på 12,5 volymprocent – skulle det slutliga försäljningspriset, inklusive alla skatter, på en liter av detta vin sänkas med
4,63 kronor (0,5 euro) eller 6,65 procent. Trots denna sänkning skulle förhållandet mellan det slutliga försäljningspriset,
inklusive samtliga skatter, på starköl respektive vin som konkurrerar med ölet fortsatt vara i storleksordningen 1:2. Förhållandet
mellan de slutliga försäljningspriserna skulle närmare bestämt uppgå till 1:2,1 i stället för 1:2,3.
Jämförelsen av förhållandet mellan försäljningspriset på en liter starköl och en liter vin som konkurrerar med ölet visar
alltså att prisskillnaden mellan dessa två varor är nästintill densamma före och efter beskattningen. Även om den skillnad
som föreligger mellan de respektive försäljningspriserna på öl och vin som konkurrerar med varandra är mindre än den som konstaterades
av domstolen i domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Belgien är således den skillnad i försäljningspris som påvisats
i förevarande mål icke desto mindre sådan att skillnaden i beskattning mellan dessa två varor inte är ägnad att påverka konsumenternas
beteende inom den avsedda sektorn.
Av det ovan anförda följer att kommissionen inte har bevisat att skillnaden i förevarande fall mellan priset på starköl, med
en alkoholhalt på 3,5 volymprocent eller mer, respektive på vin i mellanklassen, som konkurrerar med ölet, är så liten att
skillnaden i punktskatt som påförs dessa varor i Sverige kan påverka konsumenternas beteende. Med hänsyn till vad som slagits
fast i punkt 56 i förevarande dom angående förhållandet mellan de slutliga försäljningspriserna synes inte tillämpningen av
den ifrågavarande skattelagstiftningen indirekt kunna skydda det svenska ölet i den mening som avses i artikel 90 andra stycket EG
endast av den anledningen att den innebär att skatten på vin, som huvudsakligen importeras från andra medlemsstater, är högre
än skatten på öl, som huvudsakligen är en inhemsk vara.
Domstolen konstaterar under alla omständigheter att de statistiska uppgifter avseende försäljningen av berörda varor som kommissionen
lagt fram på sin höjd visar att det finns en viss känslighet hos konsumenterna för variationer i priset på dessa varor, men
endast under en kort period, medan bestående förändringar i konsumtionsvanorna som gynnar öl på bekostnad av vin inte framgår
av dessa uppgifter.
Domstolen erinrade visserligen i punkt 10 i sin dom av den 27 februari 1980 i det ovannämnda målet kommissionen mot Förenade
kungariket om att man vid tillämpningen av artikel 90 andra stycket EG inte i varje enskilt fall kan kräva statistiska bevis
på att interna skatter har en skyddande effekt. Det räcker att det fastställs att en viss skattemekanism till följd av sin
utformning kan ha sådan effekt.
Med hänsyn till vad som anförts ovan kan dock kommissionen i förevarande mål inte anses ha visat att den ifrågavarande lagstiftningen
kan ha en sådan skyddande effekt.
Talan ska följaktligen ogillas.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Konungariket Sverige har yrkat att kommissionen ska ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet,
ska Konungariket Sveriges yrkande bifallas.
Enligt artikel 69.4 första stycket i nämnda rättegångsregler ska medlemsstater som har intervenerat i målet bära sina rättegångskostnader.
Följaktligen ska Republiken Lettland bära sin rättegångskostnad.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (stora avdelningen) följande:
1)
Talan ogillas.
2)
Europeiska gemenskapernas kommission ska ersätta rättegångskostnaderna.
3)
Republiken Lettland ska bära sin rättegångskostnad.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: svenska.