CELEX: 62002CJ0315
Laisvas kapitalo judėjimas
Kapitalo prieaugio mokestis
Austriškos kilmės kapitalo prieaugis: 25 proc. galutinio mokesčio tarifas arba tarifas lygus pusei vidutinio visoms pajamoms taikomo mokesčio tarifo
Kitos valstybės narės kilmės kapitalo prieaugis: bendras mokesčio tarifas

2002 m. rugpjūčio 27 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2002 m. rugsėjo 6 d.,
Verwaltungsgerichtshof
pagal EB 234 straipsnį kreipėsi dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, pateikdamas tris klausimus dėl EB sutarties 73b ir 73d straipsnių
(dabar – atitinkamai EB 56 ir 58 straipsniai) išaiškinimo.
Šie klausimai kilo nagrinėjant A. Lenz apeliacinę bylą, kurioje ieškovė ginčija Austrijos pajamų iš kapitalo mokestį reglamentuojančius
teisės aktus kaip prieštaraujančius Bendrijos teisei.

Teisiniai pagrindai
Austrijos mokesčių sistemoje numatytas dviejų lygių Austrijoje įsteigtų bendrovių pelno apmokestinimas: bendrovės lygmeniu
bendru 34 % mokesčio tarifu apmokestinamas bendrovių gautas pelnas, o akcininkų lygmeniu apmokestinamos akcininkų pajamos
iš kapitalo, t. y. dividendai ir kitas bendrovės paskirstytas pelnas.
Akcininkų apmokestinimas skiriasi priklausomai nuo to, ar pajamos yra austriškos kilmės, ar ne.

Austriškos kilmėspajamų iš kapitalo apmokestinimas
Pagal 1988 m.
Einkommensteuergesetz
(gyventojų pajamų mokesčio įstatymas,
BGB1.
1988/400, toliau –
EStG
) 93 straipsnio 2 dalį „pajamos iš kapitalo yra austriškos kilmės, kai išmokas mokanti bendrovė yra įsteigta Austrijoje, arba
kai jos valdyba arba buveinė yra Austrijoje, arba kai kredito įstaigos filialas yra Austrijoje <...>“ (redakcija paskelbta
BGB1
. 1996/201).

EStG
93 straipsnio 1 dalis (redakcija paskelbta BGB1. 1996/201) numato, kad „nacionalinių pajamų iš kapitalo atveju <...> pajamų
mokestis mokamas nuo pajamų iš kapitalo (
Kapitalertragsteuer
)“, kurio tarifas pagal
EStG
95 straipsnio 1 dalį yra 25 %.

EStG
(redakcija paskelbta
BGB1.
1996/797) 97 straipsnio 1 dalis numato, kad pajamų iš kapitalo mokestis „laikomas visiškai sumokėtu jį atskaičius“. Pajamos
iš kapitalo daugiau nėra apmokestinamas jokiu kitu pajamų mokesčiu.
Tais atvejais, kai galutinai apmokestinama atskaitant mokestį iš pajamų šaltinio (t. y. iš bendrovės),
EStG
97 straipsnio 2 dalis numato, kad mokestis yra sumokamas „savanoriška pajamų iš kapitalo mokesčio dydžio įmoka dividendus
mokančiam subjektui“ (redakcija paskelbta
BGB1
. 1996/797).
Jei mokesčio mokėtojas nusprendžia nemokėti 25 % mokesčio už austriškos kilmės pajamas iš kapitalo, jam remiantis
EStG
37 straipsnio 1 ir 4 dalimis (redakcija paskelbta
BGB1.
1996/797) taikomas „per pusę sumažintas mokesčio tarifas“ (
Halbsatzverfahren
).
Tokiu atveju pajamos iš kapitalo yra įskaičiuojamos į bendras apmokestinamas pajamas. Tačiau, kita vertus, šios pajamos iš
kapitalo apmokestinamos per pusę sumažintu bendroms pajamoms taikomu pajamų mokesčio tarifu.

Užsienio kilmės pajamų iš kapitalo apmokestinimas
Užsienio kilmės pajamos iš kapitalo, kurių gavėjas gyvena Austrijoje, yra apmokestinamos bendru pajamų mokesčio tarifu. Pajamos
iš kapitalo yra įskaičiuojamos į bendras apmokestinamas pajamas ir paprastai apmokestinamos pajamų mokesčiu, kurio tarifas
gali siekti 50 procentų.
Austrijos teisės sistema buvo papildyta 2002 m. balandžio 1 d. įsigaliojusiu įstatymu. Šis įstatymas įsigaliojo jau po to,
kai kilo šis ginčas pagrindinėje byloje, ir todėl jam netaikomas.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Vokietijos pilietė Lenz, visus mokesčius mokanti Austrijoje, deklaravo pajamas iš kapitalo už 1996 m., gautas dividendų forma
iš Vokietijoje įsteigtos akcinės bendrovės. Austrijos mokesčius administruojanti institucija šias pajamas apmokestino bendru
pajamų mokesčio tarifu. Per pusę sumažintas mokesčio tarifas, numatytas
EStG
37 straipsnyje, ir galutinis apmokestinimas pagal
EStG
97 ir 93 straipsnius (toliau – nagrinėjamos mokesčio lengvatos) taikomi tik austriškos kilmės pajamoms iš kapitalo.
Manydama, kad bendro progresyvaus mokesčio tarifo taikymas vokiškos kilmės pajamoms iš kapitalo pažeidžia EB sutarties 73b straipsnio
1 dalyje įtvirtintą laisvą kapitalo judėjimą, Lenz pateikė apeliacinį skundą
Finanzlandesdiretion für Tirol
. Šis skundas buvo atmestas 1999 m. balandžio 16 d. sprendimu, kurį Lenz apskundė
Verwaltungsgerichtshof
.
Tokiomis aplinkybėmis
Verwaltungsgerichtshof
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir kreipėsi į Teisingumo Teismą pateikdamas šiuos klausimus:
„1)      Ar
EStG
97 straipsnio 1 ir 4 dalių bei 37 straipsnio 1 ir 4 dalių nuostatos, pagal kurias už nacionalines akcijas mokamų dividendų
apmokestinimui mokesčių mokėtojas gali pasirinkti bendrąjį 25 % mokesčio tarifą arba perpus sumažintą vidutinį visoms pajamoms
taikomą mokesčio tarifą, o tuo tarpu už užsienio akcijas mokami dividendai apmokestinami bendru pajamų mokesčio tarifu, neprieštarauja
EB sutarties 73b straipsnio 1 daliai ir 73d straipsnio 1 dalies a ir b punktams bei 3 daliai (dabar – EB 56 straipsnio 1 dalis
ir 58 straipsnio 1 dalies a ir b punktai bei 3 dalis)?
2)      Ar norint atsakyti į pirmą klausimą yra svarbus bendrovės, kurios buveinė ir valdymo organai yra kitoje valstybėje narėje
arba trečioje valstybėje, pajamų mokesčio dydis?
3)      Teigiamo atsakymo į pirmą klausimą atveju: ar atitinkamai sumažinus dividendus gaunančio asmens Austrijos pajamų mokestį suma,
lygia juridinių asmenų pelno mokesčiui, kurį akcinė bendrovė, kurios buveinė ar valdymo organai yra kitoje valstybėje narėje
ar trečiojoje valstybėje, moka toje valstybėje, gali susidaryti situacija, neprieštaraujanti EB sutarties 73b straipsnio 1 daliai?“

Dėl pirmų dviejų prejudicinių klausimų
Šiais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, nacionalinis teismas iš esmės klausia, ar EB sutarties 73b straipsnio 1 daliai
ir 73d straipsnio 1 ir 3 dalims neprieštarauja valstybės narės nacionalinės teisės normos, pagal kurias 25 % galutinio apmokestinimo
tarifas arba perpus sumažintas tarifas taikomas pajamoms iš kapitalo, išmokėtoms šioje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės,
ir netaikomas užsienio bendrovės išmokėtom pajamom iš kapitalo, ir ar nacionalinės teisės atitikimui minėtoms EB sutarties
nuostatoms įvertinti turi įtakos bendrovių pelno mokesčio dydis valstybėje, kurioje jos yra įsteigtos.
Kadangi ginčas kilo dėl valstybės narės mokesčių administravimo institucijos atsisakymo suteikti nagrinėjamas mokesčio lengvatas
šios valstybės narės mokesčių mokėtojui, gavusiam dividendų iš kitoje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės, į pateiktus klausimus
turi būti atsakyta tik laisvo kapitalo judėjimo tarp valstybių narių požiūriu.
Pirmiausia reikia nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami nacionaliniai mokesčių teisės aktai riboja laisvą kapitalo
judėjimą pagal EB sutarties 73b straipsnio 1 dalį, kaip teigia Lenz ir Europos Bendrijų Komisija.
Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, nors tiesioginiai mokesčiai priklauso valstybių narių kompetencijai,
tačiau jos turi naudotis savo įgaliojimais atsižvelgdamos į Bendrijos teisę (1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo
Wielockx
, C‑80/94, Rink. p. I‑2493, 16 punktas; 2000 m. birželio 6 d. Sprendimo
Verkooijen
, C‑35/98, Rink. p. I‑4071, 32 punktas ir 2004 m. kovo 4 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑334/02, dar nepaskelbto Rinkinyje, 21 punktas).
Taip pat būtina konstatuoti, kad nagrinėjamos mokesčių teisės nuostatos riboja Austrijoje gyvenančių mokesčių mokėtojų laisvę
investuoti kapitalą į bendroves, įsteigtas kitoje valstybėje narėje. Šios nuostatos Austrijoje gyvenančiam mokesčių mokėtojui
leidžia pasirinkti, ar pajamos iš Austrijoje investuoto jo kapitalo būtų apmokestinamos 25 % mokesčio tarifu ar perpus sumažintu
pajamų mokesčio tarifu, tuo tarpu kitos valstybės narės kilmės pajamos iš kapitalo apmokestinamos bendru pajamų mokesčio tarifu,
kuris gali siekti 50 procentų.
Minėtos nuostatos taip pat riboja kitose valstybėse narėse įsteigtų bendrovių galimybes, kadangi trukdo joms pritraukti kapitalą
iš Austrijos. Kadangi kitos valstybės narės kilmės pajamos iš kapitalo mokesčių požiūriu yra mažiau naudingos nei austriškos
kilmės pajamos iš kapitalo, bendrovių, įsteigtų kitoje valstybėje narėje, akcijų pirkimas Austrijoje gyvenančiam investuotojui
yra mažiau patrauklus nei investavimas į Austrijoje įsteigtas bendroves (šiuo klausimu žr. jau minėto sprendimo
Verkooijen
35 punktą ir taip pat minėto sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
24 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, darytina išvada, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos riboja laisvą kapitalo
judėjimą, o tai griežtai draudžia EB sutarties 73b straipsnio 1 dalis.
Vis dėlto reikia išsiaiškinti, ar šis laisvo kapitalo judėjimo ribojimas gali būti pateisintas atsižvelgiant į kitas EB sutarties
nuostatas.
Dėl to svarbu pažymėti, kad pagal EB sutarties 73d straipsnio 1 dalį „73b straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių
teisės <...> taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas, pagal kurias skiriami mokesčių mokėtojai dėl jų skirtingos
padėties gyvenamosios vietos arba kapitalo investavimo vietos atžvilgiu“ nei jų teisės „imtis visų reikalingų priemonių, kad
būtų užkirstas kelias nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams“.
Austrijos, Danijos, Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybių nuomone, šios nuostatos aiškiai numato galimybę valstybėms
narėms nustatyti nagrinėjamas mokestines lengvatas tik jų teritorijoje įsteigtų bendrovių išmokamams pajamoms iš kapitalo.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad EB sutarties 73d straipsnio 1 dalis, numatanti išimtį iš laisvo kapitalo judėjimo principo,
turi būti aiškinama griežtai ir negali būti interpretuojama taip, kad visos mokesčių teisės nuostatos, skiriančios mokesčių
mokėtojus pagal tai, kur jis investuoja savo kapitalą, yra suderinamos su EB sutartimi. Galiausiai išimtis, numatyta EB sutarties
73d straipsnio 1 dalyje, taip pat yra ribojama 73d straipsnio 3 dalies, kuri numato, kad šio straipsnio 1 dalyje nurodytos
priemonės „negali būti naudojamos savavališkam diskriminavimui ar paslėptam laisvo kapitalo judėjimo ir mokėjimų apribojimui,
kaip nustatyta 73b straipsnyje“.
Reikia atskirti EB sutarties 73d straipsnio 1 dalies leidžiamą nevienodą traktavimą nuo savavališkos diskriminacijos, uždraustos
EB sutarties 73d straipsnio 3 dalimi. Pagal teismų praktiką nacionalinės mokesčių teisės nuostatos, tokios kaip nagrinėjamos
šioje byloje, kurios skiria pajamas iš kapitalo, gautas iš bendrovių, įsteigtų atitinkamoje valstybėje narėje nuo kitos valstybės
narės kilmės pajamų iš kapitalo, neprieštarauja EB sutarčiai tik tuomet, kai skirtingas traktavimas yra susijęs su situacijomis,
kurios negali būti objektyviai palyginamos arba kai jis yra pateisinamas svarbiais visuomeniniais interesais, pvz., būtinybe
užtikrinti mokesčių sistemos vientisumą, mokesčių priežiūros efektyvumu ir kova su mokesčių vengimu (minėto sprendimo
Verkooijen
43 punktas, 2002 m. lapkričio 21 d. Sprendimo
X ir Y
, C‑436/00, Rink. p. I‑10829, 49 ir 72 punktai ir minėto sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
27 punktas). Be to, norint pateisinti skirtingą įvairių kategorijų pajamų iš kapitalo traktavimą, tie skirtumai neturi būti
didesni nei būtina teisės aktuose numatytiems tikslams pasiekti.
Vyriausybės, šioje byloje pateikusios savo pastabas, pirmiausia tvirtina, kad Austrijos valdžios institucijos apmokestina
Austrijoje įsteigtų bendrovių paskirstytą pelną savo akcininkams iš dalies bendrovių ir iš dalies akcininkų lygmenyje. Austrijos
valdžios institucijos negali apmokestinti ta pačia tvarka bendrovių, įsteigtų užsienyje, pelno. Nagrinėjami mokesčių teisės
aktai yra pateisinami objektyviai skirtinga situacija, kuri pagal EB sutarties 73d straipsnio 1 dalies a punktą pagrindžia
skirtingą mokestinį traktavimą (1995 m. vasario 14 d. Sprendimo
Schumacker,
C‑279/93, Rink. p. I‑225, 30–34 ir 37 punktai, taip pat minėto sprendimo
Verkooijen
43 punktas).
Reikia patikslinti, ar pagal EB sutarties 73d straipsnio 1 dalies a punktą skirtingas Austrijos mokesčių mokėtojų traktavimas,
numatant skirtingą Austrijos bendrovių pajamų iš kapitalo ir kitose valstybėse narėse įsteigtų bendrovių pajamų iš kapitalo
apmokestinimą, yra susijęs su objektyviai nepalyginamomis situacijomis.
Iš bylos medžiagos matyti, kad Austrijos mokesčių teisės aktai yra skirti sušvelninti bendrovių pelno dvigubam apmokestinimui,
kuris atsiranda apmokestinant pelno mokesčiu bendrovės uždirbtą pelną ir apmokestinant pajamų mokesčiu akcininko pajamas,
gautas iš to paties bendrovės pelno, paskirstyto akcininkams dividendų forma.
Tačiau tiek austriškos kilmės pajamos iš kapitalo, tiek kitos valstybės narės kilmės pajamos iš kapitalo gali būti dvigubo
apmokestinimo objektu. Galiausiai abiem atvejais iš esmės pajamos pirmiausia apmokestinamos juridinių asmenų pelno mokesčiu,
vėliau, kai jos paskirstomos dividendų forma, – pajamų mokesčiu.
Pagal mokestinę normą, skirtą bendrovių pelno, išmokamo už investicijas į šią bendrovę, dvigubam apmokestinimui sušvelninti,
akcininkai, neribotai apmokestinami Austrijoje ir gaunantys pajamų iš kitoje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės, yra panašioje
situacijoje kaip ir akcininkai, neribotai apmokestinami Austrijoje ir gaunantys pajamų iš Austrijoje įsteigtos bendrovės.
Iš to matyti, kad Austrijos mokesčių teisės norma, nustatanti 25 % mokesčio tarifą arba perpus sumažintą pajamų iš kapitalo
mokesčio tarifą, kai pajamos yra austriškos kilmės, nėra susijusi su skirtinga austriškos kilmės kapitalo ir kapitalo, investuoto
kitoje valstybėje narėje, situacija pagal EB sutarties 73d straipsnio 1 dalies a punktą (šiuo klausimu žr. 1996 m. birželio
27 d. Sprendimo
Asscher
, C‑107/94, Rink. p. I‑3089, 41 ir 49 punktus ir 2003 m. birželio 12 d. Sprendimo
Gerritse
, C‑234/01, Rink. p. I‑5933, 47–54 punktus).
Vyriausybės, pateikusios savo pastabas šioje byloje, taip pat nurodo, kad Austrijos mokesčių teisės aktai yra objektyviai
pateisinami būtinybe užtikrinti nacionalinės mokesčių sistemos vientisumą (1992 m. sausio 28 d. Sprendimas
Bachmann
, C‑204/90, Rink. p. I‑249 ir sprendimas
Komisija prieš Belgiją
, C‑300/90, Rink. p. I‑305). Šiuo požiūriu jos tvirtina, kad nagrinėjamos mokestinės lengvatos skirtos bendrovių pelno dvigubam
apmokestinimui sušvelninti. Jų nuomone, egzistuoja tiesioginis ekonominis ryšys tarp bendrovės pelno apmokestinimo ir šių
mokestinių lengvatų. Kadangi tik Austrijoje įsteigtos bendrovės yra apmokestinamos pelno mokesčiu šioje valstybėje narėje,
yra pateisinama, kad minėtos mokestinės lengvatos suteikiamos tik austriškos kilmės pajamas iš kapitalo gaunantiems asmenims.
Svarbu pažymėti, kad minėtų sprendimų
Bachmann
ir
Komisija prieš Belgiją
atitinkamai 28 ir 21 punktuose, kuriuose Teisingumo Teismas pripažino, kad būtinybė užtikrinti mokesčių sistemos vientisumą
gali pateisinti EB sutarties užtikrinamų pagrindinių laisvių apribojimą, egzistavo tiesioginis ryšys tarp draudimo įmokų pagal
senatvės ir gyvybės draudimo sutartį atskaitymo ir vykdant draudimo sutartį draudiko išmokamų sumų apmokestinimo. Šį ryšį
buvo būtina išlaikyti siekiant užtikrinti mokesčių sistemos vientisumą (žr.,
inter alia,
1999 m. spalio 28 d. Sprendimo
Vestergaard
, C‑55/98, Rink. p. I‑7641, 24 punktą ir jau minėto sprendimo
X ir Y
52 punktą).
Pagrindinėje byloje ne tik kalbama apie du skirtingus mokesčius, t. y. gyventojų pajamų mokestį ir juridinių asmenų pelno
mokestį, kuriais yra apmokestinami skirtingi mokesčių mokėtojai (žr. 2000 m. balandžio 13 d. Sprendimo
Baars
, C‑251/98, Rink. p. I‑2787, 40 punktą, minėto sprendimo
Verkooijen
57 ir 58 punktus ir 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo
Bosal
, C‑168/01, dar nepaskelbto Rinkinyje, 30 punktą), Austrijos mokesčių teisės aktai numato, jog nagrinėjamos mokestinės lengvatos,
kuriomis naudojasi Austrijoje gyvenantis apmokestinamas asmuo, gaunantis austriškos kilmes pajamas iš kapitalo, nepriklauso
nuo bendrovių apmokestinimo pelno mokesčiu.
Taip pat svarbu pažymėti, kad argumentas dėl būtinybės apsaugoti mokesčių sistemos vientisumą turi būti patikrintas atsižvelgiant
į nagrinėjamų mokesčių teisės aktų tikslą (žr. 2004 m. kovo 11 d. Sprendimo
De Lasteyrie du Saillant
, C‑9/02, dar nepaskelbto Rinkinyje, 67 punktą).
Taigi Austrijos mokesčių teisės aktų siekiamam tikslui, t. y. dvigubo apmokestinimo sušvelninimui, nė kiek nebūtų pakenkta,
jei kitos valstybės narės kilmės pajamas iš kapitalo gaunantys asmenys galėtų pasinaudoti Austrijos mokesčių teisės aktų teikiamomis
lengvatomis. Priešingai, tai, kad 25 % mokesčio tarifu ir perpus sumažintu mokesčio tarifu gali pasinaudoti tik austriškos
kilmės pajamas iš kapitalo gaunantys asmenys, padidina skirtumą tarp bendros Austrijos bendrovių mokesčių naštos ir kitų valstybių
narių bendrovių mokesčių naštos.
Dėl to argumentai, paremti būtinybe užtikrinti Austrijos mokesčių sistemos vientisumą, yra nepriimtini.
Pažymėtina, kad, nagrinėjamas mokesčių lengvatas suteikus kitos valstybės narės kilmės pajamas iš kapitalo gaunantiems asmenims,
sumažėtų susijusios valstybės mokestinės pajamos. Tačiau pagal nusistovėjusią teismų praktiką mokestinių pajamų sumažėjimas
negali būti laikomas svarbiu visuomeniniu interesu, pateisinančiu iš esmės priešingas vienai iš EB sutarties pagrindinių laisvių
priemones (minėto sprendimo
Verkooijen
59 punktas, 2002 m. spalio 3 d. Sprendimo
Danner
, C‑136/00, Rink. p. I‑8147, 56 punktas ir minėto sprendimo
X ir Y
50 punktas).
Be to, priešingai nei teigia Austrijos ir Danijos vyriausybės, kitose valstybėse narėse įsteigtų bendrovių apmokestinimo lygis
nėra svarbus vertinant nacionalinių, t. y. Austrijos mokesčių teisės aktų atitikimą EB sutarties 73b straipsniui ir 73d straipsnio
1 ir 3 dalims.
Šiuo klausimu primintina, kad nagrinėjami mokesčių teisės aktai, taikomi austriškos kilmės pajamoms iš kapitalo, nenustato
jokio tiesioginio ryšio tarp bendrovės pelno apmokestinimo pelno mokesčiu ir mokestinių lengvatų, kuriomis naudojasi Austrijoje
gyvenantys mokesčių mokėtojai, mokantys pajamų mokestį. Tokiomis sąlygomis užsienyje įsteigtų bendrovių apmokestinimo lygis
negali pateisinti atsisakymo suteikti mokestines lengvatas asmenims, gaunantiems pajamas iš kapitalo iš šių bendrovių.
Žinoma, negalima atmesti to, kad nagrinėjamų mokesčių teisės aktų taikymas kitos valstybės narės kilmės pajamoms iš kapitalo
galėtų paskatinti Austrijoje gyvenančius investuotojus įsigyti kitose valstybėse narėse, kur bendrovių apmokestinimo lygis
yra žemesnis nei Austrijoje, įsteigtų bendrovių akcijų. Vis dėlto tai visiškai negali pateisinti šioje byloje nagrinėjamų
teisės aktų. Galiausiai argumentas, kad mokesčių mokėtojai, gaunantys pajamas iš kapitalo šalyse, kuriose jie gyvena, iš bendrovių,
įsteigtų kitose valstybėse narėse, galėtų gauti mokestines nuolaidas, pakanka pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką
nepalankus mokestinis traktavimas, priešingas vienai iš pagrindinių laisvių, negali būti pateisinamas kitų mokestinių lengvatų
buvimu, jeigu jos egzistuoja (minėto sprendimo
Verkooijen
61 punktas ir ten cituota teismų praktika).
Be to, Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad Austrijos mokesčių teisės aktai pateisinami būtinybe užtikrinti veiksmingą mokesčių
priežiūrą.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal EB sutarties 73d straipsnio 1 dalies b punktą veiksminga mokesčių priežiūra galima remtis
siekiant pateisinti EB sutartyje įtvirtintų pagrindinių laisvių apribojimus (žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Baxter ir kt
., C‑254/97, Rink. p. I‑4809, 18 punktą ir 2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, C‑478/98, Rink. p. I‑7587, 39 punktą).
Visų pirma kalbant apie mokestines lengvatas apmokestinant austriškos kilmės pajamas iš kapitalo sumažintu mokesčio tarifu,
nebuvo įrodyta, kad skirtingų mokesčio tarifų taikymas pajamoms iš kapitalo gali padidinti mokesčių priežiūros veiksmingumą.
Antra, kalbant apie 25 % galutinio mokesčio tarifą, reikia priminti, kad jis yra atskaitomas tiesiogiai iš Austrijoje įsisteigusių
bendrovių. Vis dėlto, kaip pažymėjo generalinis advokatas 33 ir 34 savo išvadų punktuose, atskaitymas nėra galutinio apmokestinimo
sąlyga. Taip pat
EStG
97 straipsnio 2 dalis numato, kad kai atskaitymas neįmanomas, galutinis apmokestinimas įvyksta, kai sumokama „savanoriška
pajamų iš kapitalo mokesčio dydžio įmoka dividendus mokančiam subjektui“. Mokesčių administravimo institucijos gali numatyti
į „savanoriškas įmokas“ panašią tvarką ir pajamoms, gaunamoms iš kitoje valstybėje narėje įsteigtų bendrovių.
Žinoma, tiesioginiai atskaitymai iš Austrijoje įsteigtų bendrovių yra lengviau įgyvendinami mokesčių administravimo požiūriu
nei „savanoriškos įmokos“. Vis dėlto paprasti administraciniai sunkumai negali pateisinti vienos iš EB sutarties užtikrintų
pagrindinių laisvių – laisvo kapitalo judėjimo – apribojimo (minėto sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
29 ir 30 punktai).
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pirmus du klausimus reikia atsakyti, kad EB sutarties 73b straipsnis ir 73d straipsnio
1 ir 3 dalys draudžia taikyti tokius teisės aktus, kurie tik austriškos kilmės pajamas iš kapitalo gaunančiam asmeniui leidžia
pasirinkti galutinį 25 % mokesčio tarifą arba perpus sumažintą bendro pajamų mokesčio tarifą, ir kurie tuo tarpu numato, kad
kitos valstybės narės kilmės pajamos iš kapitalo privalomai apmokestinamos bendru pajamų mokesčio tarifu be galimybės jį sumažinti.
Atsisakymas suteikti austriškos kilmės pajams iš kapitalo gaunančių asmenų turimas mokestines lengvatas asmenims, gaunantiems
kitos valstybės narės kilmės pajamas iš kapitalo, negali būti pateisinamas aplinkybe, kad kitoje valstybėje narėje įsteigtos
bendrovės pelnas toje valstybėje narėje apmokestinamas mažesniu mokesčiu.

Dėl trečio prejudicinio klausimo
Savo trečiu klausimu prašymą pateikęs teismas klausia, ar EB sutarties 73b straipsnio 1 daliai neprieštarauja mokesčių teisės
aktai, kurie Austrijoje gyvenančiam ir kitos valstybės narės pajamas iš kapitalo gaunančiam mokesčių mokėtojui leidžia sumažinti
savo pajamų mokestį pelno mokesčiu, kurį sumokėjo atitinkamai bendrovė, kurios dalininku jis yra.
Lenz ir Komisija abejoja šio klausimo leistinumu. Jų nuomone, šis klausimas neturėtų didelės įtakos pagrindinio ginčo sprendimui,
kadangi jame klausiama apie Austrijoje neegzistuojančią mokesčių teisės sistemą.
Šiuo požiūriu primintina, kad pagal nusistovėjusią praktiką Teisingumo Teismas negali atsakyti į nacionalinio teismo pateiktą
prejudicinį klausimą, jei prašomas Bendrijos teisės aiškinimas aiškiai nėra susijęs su realybe ar pagrindine byla, arba problema
yra hipotetinė (1992 m. liepos 16 d. Sprendimo
Meilicke
, C‑83/91, Rink. p. I‑4871, 25 punktas, 2000 m. liepos 13 d. Sprendimo
Idéal tourisme
, C‑36/99, Rink. p. I‑6049, 20 punktas ir 2004 m. vasario 5 d. Sprendimo
Schneider
, C‑380/01, dar neskelbto Rinkinyje, 22 punktas).
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytos teisės normos nenumato galimybės kitoje valstybėje narėje sumokėtą juridinių
asmenų pelno mokestį užskaityti Austrijoje. Teisingumo Teismo paraginta pateikti patikslinimus šiuo klausimu, Austrijos vyriausybė
patvirtino, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo metu galiojantys mokesčių teisės aktai net plečiamojo teisės aiškinimo
atveju nenumatė tokio užskaitymo galimybės, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Tokiomis aplinkybėmis atsakyti į trečią klausimą nereikia.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Austrijos, Danijos, Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybių ir Komisijos, kurios Teisingumo Teismui pateikė savo pastabas,
išlaidos nėra atlygintinos. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje
byloje, išlaidų klausimą turi spręsti nacionalinis teismas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
atsakydamas į
Verwaltungsgerichtshof
2002 m. rugpjūčio 27 d. nutartimi pateiktus klausimus, nutaria:
1.
EB sutarties 73b straipsnis ir 73d straipsnio 1 ir 3 dalys draudžia taikyti tokius teisės aktus, kurie tik austriškos kilmės
pajamas iš kapitalo gaunančiam asmeniui leidžia pasirinkti galutinį 25 % mokesčio tarifą arba perpus sumažintą bendro pajamų
mokesčio tarifą, ir kurie taip pat numato, kad kitos valstybės narės kilmės pajamos iš kapitalo privalomai apmokestinamas
bendru pajamų mokesčio tarifu, jo nemažinant.
2.
Atsisakymas suteikti austriškos kilmės pajamas iš kapitalo gaunančių asmenų turimas mokestines lengvatas asmenims, gaunantiems
kitos valstybės narės kilmės pajamas iš kapitalo, negali būti pateisinamas aplinkybe, kad kitoje valstybėje narėje įsteigtos
bendrovės pelnas toje valstybėje narėje apmokestinamas mažesniu mokesčiu.
Jann
Rosas
von Bahr
Silva de Lapuerta

Lenaerts
Paskelbta 2004 m. liepos 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Kolegijos pirmininkas
R. Grass

P. Jann
*
Proceso kalba: vokiečių.