CELEX: 62001TJ0035
Dempingas
Galutinių antidempingo muitų įvedimas
Elektroninės svarstyklės, kurių kilmės šalis Kinija
Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas
Žalos nustatymas
Priežastinis ryšys
Teisės į gynybą

Teisinis pagrindas
1       1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis
nesančių valstybių (OL 1996, L 56, p. 1, toliau – pagrindinis reglamentas) 1 straipsnio 4 dalyje numatyta:
„Taikant šį reglamentą, sąvoka „panašus produktas“ yra identiškas produktas, t. y. produktas, visais atžvilgiais panašus į
aptariamą produktą, o jeigu identiško produkto nėra – kitas panašiomis aptariamo produkto charakteristikomis pasižymintis
produktas“.
2       Pagrindinio reglamento, iš dalies pakeisto 1998 m. balandžio 27 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 905/98 (OL L 128, p. 18, pakeitimas
OL 2000, L 263, p. 34), 2 straipsnio 7 dalis numato:
„a)      importuojant prekes iš ne rinkos ekonomikos valstybių <...>, normalioji vertė apskaičiuojama pagal trečiosios rinkos ekonomikos
valstybės kainą arba apskaičiuotą vertę, arba pagal kainą, taikomą importuojant iš tokios trečiosios valstybės į kitas valstybes,
įskaitant Bendriją, o jei tai neįmanoma – remiantis kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, įskaitant už panašų gaminį Bendrijoje
faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą, kuri prireikus tinkamai pakoreguojama, kad būtų įskaičiuojamas pagrįstas pelnas.
Atitinkama trečioji rinkos ekonomikos valstybė parenkama pagrįstu būdu ir tinkamai atsižvelgiant į visą atrankos metu pateiktą
patikimą informaciją. Be to, atsižvelgiama į terminus; tam tikrais atvejais pasirenkama trečioji rinkos ekonomikos valstybė,
kuri dalyvauja tame pačiame tyrime.
Pradėjus tyrimą, jame dalyvaujančioms šalims iš karto pranešama apie pasirinktą trečiąją rinkos ekonomikos valstybę ir suteikiamas
10 dienų laikotarpis pastaboms pareikšti;
b)      atliekant su importu iš Rusijos Federacijos ir Kinijos Liaudies Respublikos susijusius antidempingo tyrimus, normalioji vertė
bus apskaičiuojama pagal šio straipsnio 1–6 dalis, jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla turi būti tiriama,
paduotais tinkamai pagrįstais skundais ir vadovaujantis c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtam gamintojui
ar gamintojams dėl panašaus svarstomo gaminio gamybos ir pardavimo taikomos rinkos ekonomikos sąlygos. Kitais atvejais laikomasi
a punkte išdėstytų taisyklių.
c)      pagal b punktą paduotas skundas turi būti išdėstomas raštu ir jame turi būti pateikta pakankamai įrodymų, jog gamintojas dirba
rinkos ekonomikos sąlygomis, t. y.:
–       įmonių sprendimai dėl kainų, išlaidų ir sąnaudų, įskaitant, pavyzdžiui, išlaidas žaliavoms, technologijoms ir darbo jėgai
apmokėti, gamybai, pardavimams ir investicijoms, priimami pagal rinkoje vyraujančią pasiūlą ir paklausą bei valstybei per
daug nesikišant į šią sritį, o pagrindinės gamybos sąnaudos iš esmės atitinka rinkos kainą,
–       įmonės turi vieną aiškų svarbiausių apskaitos dokumentų, kurių nepriklausomas auditas buvo atliktas pagal tarptautinius apskaitos
standartus ir kurie yra taikomi įvairiems tikslams, rinkinį,
–       įmonių gamybos sąnaudoms ir finansinei būklei nedaro įtakos iš buvusios ne rinkos ekonomikos sistemos išlikę iškraipymai,
pirmiausia tie, kurie susiję su turto nuvertėjimu, kitais nurašymais, barterine prekyba ir mokėjimu kompensuojant skolas,
–       konkrečioms įmonėms taikomi bankroto ir nuosavybės įstatymai, kurie garantuoja įmonių veiklos teisinį tikrumą bei pastovumą,
ir
–       valiuta konvertuojama pagal rinkos kursą.
Po specialių konsultacijų su Patariamuoju komitetu ir Bendrijos pramonei suteikus galimybę pareikšti pastabas, per tris mėnesius
nuo tyrimo pradžios nustatoma, ar gamintojas atitinka minėtus kriterijus. Šis nustatytas statusas išlieka viso tyrimo metu“.
3       Pagrindinio reglamento 3 straipsnis numato:
„Žalos nustatymas
1. Pagal šį (pagrindinį) reglamentą sąvoka „žala“, jei nenurodyta kitaip, suprantama kaip materialinė žala Bendrijos pramonei,
materialinės žalos grėsmė Bendrijos pramonei arba materialinės kliūtys tai pramonei kurtis ir yra aiškinama pagal šio straipsnio
nuostatas.
2. Žala nustatoma, remiantis ją patvirtinančiais įrodymais ir objektyviai ištyrus: a) importo dempingo kaina kiekius ir poveikį
panašių produktų kainoms Bendrijos rinkoje; ir b) tokio importo sąlygotą poveikį Bendrijos pramonei.
3. Vertinant importo dempingo kaina kiekį, reikia atsižvelgti į tai, ar iš viso gerokai išaugo importas dempingo kaina absoliučiu
dydžiu arba palyginti su gamyba ar suvartojimu Bendrijoje. Vertinant importo dempingo kaina poveikį kainoms, reikia nustatyti,
ar produktai dempingo kaina yra importuojami kur kas mažesnėmis nei Bendrijos pramonės panašių produktų kainomis, arba į tai,
ar toks importas turėjo kitokį poveikį – gerokai nusmukdė kainas arba smarkiai trukdė joms kilti, kaip būtų atsitikę kitomis
aplinkybėmis. Nė vienas šių veiksnių nėra būtinai lemiamas.
4. Kai atliekant antidempingo tyrimą tuo pat metu nagrinėjamas importas daugiau kaip iš vienos valstybės, tokio importo iš
visų valstybių poveikis vertinamas bendrai tiktai tuomet, jei nustatoma: kad dempingo skirtumas, apskaičiuotas importui iš
kiekvienos valstybės, yra didesnis nei 9 straipsnio 3 dalyje apibrėžtas
de minimis
, ir kad importo iš kiekvienos valstybės kiekis nėra nereikšmingas; ir b) kad atsižvelgus į importuotų produktų tarpusavio
konkurencijos sąlygas ir į importuotų produktų bei panašių Bendrijos produktų konkurencijos sąlygas, importo poveikį tikslinga
vertinti bendrai.
5. Nagrinėjant importo dempingo kaina poveikį tiriamai Bendrijos pramonei, reikia ištirti visus svarbius atitinkamos pramonės
būklę apibūdinančius ekonominius veiksnius ir rodiklius, kaip antai: pramonės pastangas atsigauti po dempingo ir subsidijavimo
praeityje padaryto poveikio, esamo dempingo skirtumo dydį, esamą ir galimą prekybos, pelno normos, produkcijos, rinkos dalies,
produktyvumo, investicijų grąžos, pajėgumų panaudojimo sumažėjimą; Bendrijos kainoms įtaką darančius veiksnius; esamą ir galimą
neigiamą poveikį pinigų srautams, atsargų kiekiui, užimtumui, darbo užmokesčiui, gamybos plėtrai, galimybėms sukaupti kapitalą
ir pritraukti investicijas. Šis sąrašas nėra išsamus, be to, jokie iš išvardytų veiksnių nėra būtinai lemiami.
6. Pateikus visus šio straipsnio 2 dalyje minimus svarbius įrodymus turi būti akivaizdu, kad importas dempingo kaina sukelia
žalą, kaip apibrėžta šiame reglamente. Ypač turi būti akivaizdu, kad šio straipsnio 3 dalyje apibrėžtas kiekis ir (arba) kainos
sukėlė 5 dalyje nurodytą poveikį Bendrijos pramonei ir kad šį poveikį galima apibrėžti kaip materialinį.
7. Taip pat turi būti nagrinėjami ir kiti, be importo dempingo kaina, žinomi veiksniai, kurie tuo pat metu daro neigiamą poveikį
Bendrijos pramonei, siekiant, kad šių veiksnių padaryta žala nebūtų priskiriama importui dempingo kaina pagal šio straipsnio
6 dalį. Tokio pobūdžio veiksniai gali būti: ne dempingo kainomis parduodamo importo kiekiai ir kainos, paklausos sumažėjimas
ar vartojimo tendencijų pokyčiai, prekybos apribojimai ir konkurencija tarp trečiosios valstybės ir Bendrijos gamintojų, technologijos
pažanga, Bendrijos pramonės eksporto plėtra ir gamybos našumo augimas.
8. Importo dempingo kaina poveikis vertinamas palyginant su Bendrijos pramonės panašaus produkto gamyba, kai turimi duomenys
sudaro galimybę atskirai nustatyti tą gamybą remiantis tokiais kriterijais, kaip antai gamybos procesas, gamintojų parduodamų
produktų kiekiai ir pelnas. Jeigu atskirai nustatyti tos gamybos neįmanoma, importo dempingo kaina poveikis vertinamas nagrinėjant
siauriausios produktų grupės ar rūšies, kuriai priklauso panašus produktas ir apie kurią galima gauti reikalingą informaciją,
gamybą.
9. Materialinės žalos grėsmė vertinama remiantis faktais, o ne vien prielaidomis, spėjimais ar neaiškiomis perspektyvomis.
Aplinkybių, dėl kurių dempingas sąlygotų žalą, pasikeitimas, turi būti aiškiai numatomas ir neišvengiamas.
Sprendžiant, ar gresia materialinė žala, reikėtų atsižvelgti taip pat ir į tokius veiksnius:
a)      ar importo dempingo kaina į Bendrijos rinką augimo tempas rodo tendenciją, kad importas gerokai didės;
b)      pakankami eksportuotojo disponuojami pajėgumai arba neišvengiamas tokių pajėgumų žymus didėjimas, patvirtinantis importo dempingo
kaina į Bendriją didėjimo tikimybę, atsižvelgiant į tai, ar yra kitų eksportuotojui prieinamų rinkų papildomam eksportui;
c)      ar importas įvežamas tokiomis kainomis, kurios gerokai nusmukdytų kainas arba trukdytų joms kilti, kaip būtų atsitikę kitomis
aplinkybėmis, ir tikriausiai padidintų importuojamų produktų paklausą; ir
d)      kokios yra aptariamo produkto atsargos.
Joks iš šių išvardytų veiksnių nėra pats savaime lemiantis, bet apsvarstytų veiksnių visuma turi lemti išvadą, kad neišvengiamai
gresia tolesnis importas dempingo kaina ir kad nesiėmus apsaugos veiksmų bus padaryta materialinė žala.“
4       Pagal pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalį:
„Tyrimo procedūros, inicijuotos pagal 5 straipsnio 9 dalį, turi būti baigtos, jei tai įmanoma, per vienerius metus. Tačiau
bet kuriuo atveju tyrimas turi būti baigtas per penkiolika mėnesių nuo jo pradžios, laikantis 8 straipsnio pagrindu priimtų
išvadų dėl įsipareigojimų arba 9 straipsnio pagrindu priimtų išvadų dėl galutinių veiksmų.“
5       Galiausiai pagrindinio reglamento 20 straipsnis numato:
„<...>
2. Šio straipsnio 1 dalyje minimos šalys gali reikalauti galutinai atskleisti esminius faktus ir motyvus, kurių pagrindu ketinama
rekomenduoti pradėti taikyti galutines priemones arba rekomenduoti nutraukti tyrimą ar nagrinėjimą nepradedant taikyti priemonių
– ypatingas dėmesys teikiamas reikalavimui atskleisti bet kuriuos faktus ar motyvus, kurie skiriasi nuo laikinąsias priemones
pagrindusiųjų faktų ar motyvų.
3. Reikalavimai galutinai atskleisti informaciją, kaip apibrėžta šio straipsnio 2 dalyje, turi būti adresuojami Komisijai
raštu ir gaunami, – jeigu pradėta taikyti laikinąjį muitą, – ne vėliau kaip per mėnesį nuo paskelbimo apie tokio muito nustatymą.
Jeigu laikinasis muitas nebuvo nustatytas, šalims sudaroma galimybė per Komisijos nustatytą laiką reikalauti galutinai atskleisti
informaciją.
4. Galutinai atskleidžiama informacija turi būti pateikta raštu. Tai turi būti padaryta deramai paisant konfidencialios informacijos
apsaugos kuo skubiau, o paprastai ne vėliau kaip likus mėnesiui iki galutinio sprendimo priėmimo ar iki Komisijos pateikiamo
pasiūlymo pagal 9 straipsnį imtis galutinių veiksmų. Kai dėl susiklosčiusių aplinkybių Komisija negali atskleisti tam tikrų
faktų ar motyvų, jie atskleidžiami kuo skubiau galimybei atsiradus. Atskleidimas neturi pažeisti jokio vėlesnio sprendimo,
kurį gali priimti Komisija ar Taryba, tačiau jeigu toks sprendimas grindžiamas bet kuriuo iš skirtingų faktų ar motyvų, šie
atskleidžiami kuo skubiau.
5. Į pareiškimus, pateiktus po galutinio informacijos atskleidimo, atsižvelgiama tiktai tuomet, kai jie yra gaunami per Komisijos
kiekvienu atveju atskirai pagal reikalo skubumą nustatytą laiką, kuris yra ne trumpesnis kaip 10 dienų.“

Faktinės bylos aplinkybės
6       Gavusi Europos Bendrijos elektroninių svarstyklių gamintojų, vykdančių didžiąją dalį visos nagrinėjamo produkto gamybos, 1999 m.
liepos 30 d. pateiktą skundą bei remdamasi pagrindinio reglamento 5 straipsniu, Komisija 1999 m. rugsėjo 16 d. paskelbtu pranešimu
(OL C 262, p. 8) pradėjo antidempingo procedūrą dėl tam tikrų importuojamų elektroninių svarstyklių, kurių kilmės šalys Kinija,
Pietų Korėja ir Taivanas.
7       Du elektroninių svarstyklių Bendrijos gamintojai
Avery Berkel Ltd
ir
Bizerba GmbH
, kartu pagaminantys 39 % visos Bendrijos produkcijos, dalyvavo Komisijos tyrime.
8       Paraleliai aštuoni atitinkamų šalių eksportuojantys gamintojai, tarp jų ieškovės bendrovė, keturi importuotojai, kurių veikla
buvo susijusi su nagrinėjama produkcija, bei analogiškos šalies orientacinis gamintojas, t. y. Indonezija, atsakė į Komisijos
išsiųstus klausimynus.
9       Dempingo ir jo padarytos žalos tyrimas apėmė laikotarpį nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. iki 1999 m. rugpjūčio 31 d. (toliau – tyrimo
laikotarpis). Tendencijų, reikalingų žalai nustatyti, nagrinėjimas apėmė laikotarpį nuo 1995 m. sausio 1 d. iki tyrimo laikotarpio
pabaigos (toliau – analizės laikotarpis).
10
Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd
(toliau – ieškovė arba
Shanghai Teraoka
) yra pagal Kinijos teisę 1992 m. įsteigta bendrovė, kurios kapitalas priklauso išimtinai užsienio investuotojams ir kuri
gamina bei eksportuoja, ypač į Bendriją, elektronines svarstykles.
11     1999 m. spalio 11 d. ieškovė tyrimo tikslais pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalį paprašė Komisijos leisti jai
pasinaudoti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusu. 1999 m. gruodžio 17 d. faksimile Komisija informavo ieškovę,
kad ji neatitinka pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalyje c punkte nustatytų sąlygų, jog galėtų pasinaudoti rinkos ekonomikos
sąlygomis veikiančios įmonės statusu.
12     Atsikirsdama į prašymo atmetimą, ieškovė 1999 m. gruodžio 27 d. ir 2000 m. sausio 11 d. laiškais pateikė Komisijai savo pastabas.
13     2000 m. sausio 4 d. ir vasario 3 d. Komisija patvirtino atsisakymą suteikti ieškovei rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios
įmonės statusą.
14     Po 2000 m. balandžio 6 d. Komisijos ir nagrinėjamos Bendrijos pramonės atstovų susirinkimo 2000 m. balandžio 10 ir 14 d. du
Bendrijos gamintojai pateikė Komisijai pastabas, susijusias su jos pirminėmis išvadomis dėl žalos šiai Bendrijos pramonei.
15     2000 m. rugpjūčio 1 d. ieškovė pateikė Komisijai pastabas dėl žalos klausimo ir priežastinio ryšio.
16     2000 m. rugsėjo 21 d. faksimile Komisija informavo ieškovę apie pagrindinius faktus ir argumentus, kuriais remdamasi ji ketino
rekomenduoti 13,1 % dydžio galutinio antidempingo muito nustatymą ieškovės pagamintų tam tikrų elektroninių svarstyklių importui.
17     2000 m. rugsėjo 29 d. faksimile ieškovė paprašė papildomos informacijos apie dempingo buvimą ir apie galimos dėl jo atsiradusios
žalos nustatymą.
18     Komisija į šį prašymą atsakė dviem 2000 m. rugsėjo 29 d. ir 2000 m. spalio 4 d. laiškais.
19     2000 m. spalio 4 d. faksimile ieškovė paprašė papildomo termino pastaboms pateikti. 2000 m. spalio 5 d. faksimile Komisija
šį prašymą atmetė remdamasi skuba.
20     2000 m. spalio 10 d. ieškovė pateikė savo pastabas dėl gautos informacijos.
21     2000 m. spalio 11 d. faksimile Komisija atsiliepė į šias pastabas ir dempingo skirtumo dydį sumažino nuo 13,1 % iki 12,8 %.
22     2000 m. spalio 23 d. faksimile Komisija papildė savo atsakymą į ieškovės pastabas.
23     2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2605/00, įvedančiu galutinius antidempingo muitus tam tikrų elektroninių
svarstyklių (ELS), kurių kilmės šalys Kinijos Liaudies Respublika, Korėjos Respublika ir Taivanas, importui (OL L 301, p. 42,
toliau – ginčijamas sprendimas), Taryba nustatė 12,8 % dydžio antidempingo muitus ieškovės eksportuojamiems ir toliau nurodytiems
gaminiams. Pagal ginčijamo reglamento 1 straipsnį:
„1. Elektroninių svarstyklių, kurių didžiausia sveriamoji galia neviršija 30 kg, skirtų naudoti mažmeninei prekybai ir turinčių
skaitmeninį ekraną svoriui, vieneto kainai ir mokėtinai kainai rodyti (įskaitant šių duomenų spausdinimo priemones arba ne),
dabar klasifikuojamų KN kodu ex 8423 81 50 (TARIC kodas 8423 81 50 10), kurių kilmės šalys Kinija <...>, (Pietų] Korėja) <...>
ir Taivanas, importui įvedamas galutinis antidempingo muitas.
2. Muitas, apskaičiuotas remiantis produkto grynai franko Bendrijos siena kainai iki muito, yra (ieškovės atžvilgiu): <..>
12,8 % <...>“.

Procedūra ir šalių reikalavimai
24     Pirmosios instancijos kanceliarijai 2001 m. vasario 16 d pateiktu pareiškimu ieškovė pareiškė šį ieškinį.
25     2001 m. birželio 12 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu Komisija pateikė prašymą leisti įstoti
į bylą atsakovės pusėje. Šis prašymas leisti įstoti į bylą buvo patenkintas Pirmosios instancijos teismo ketvirtosios išplėstinės
kolegijos pirmininko 2001 m. rugsėjo 11 d. Nutartimi.
26     Komisijai atsisakius pateikti įstojimo į bylą paaiškinimą, 2001 m. lapkričio 28 d. rašytinis procesas buvo baigtas.
27     Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (ketvirtoji išplėstinė kolegija) nusprendė pradėti
žodinę proceso dalį.
28     Taikydamas proceso organizavimo priemones Pirmosios instancijos teismas pasiūlė šalims atsakyti į raštu pateiktus klausimus
ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys iš dalies įvykdė šiuos prašymus.
29     2003 m. kovo 6 d. viešame posėdyje Pirmosios instancijos teismas išklausė pagrindinės bylos šalių ir įstojusios į bylą šalies
nuomones žodžiu bei atsakymus į jo pateiktus klausimus.
30     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamo reglamento 1 straipsnį tiek, kiek jis nustato galutinius dempingo muitus jos eksportuojamoms elektroninėms
svarstyklėms,
–       priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
31     Komisijos palaikoma Taryba Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį,
–       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl esmės
32     Grįsdama savo ieškinį ieškovė iš esmės nurodo keturis ieškinio pagrindus. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su akivaizdžia
vertinimo klaida taikant pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalį. Antrasis ieškinio pagrindas susijęs su pagrindinio reglamento
3 straipsnio 2, 3, 5 ir 8 dalių pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida nustatant žalą. Trečiasis ieškinio pagrindas susijęs
su pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 dalies pažeidimu. Galiausiai ketvirtasis ieškinio pagrindas susijęs su pagrindinio
reglamento numatytų procedūrinių taisyklių pažeidimu.
A –
Dėl pirmo ieškinio pagrindo, susijusio su akivaizdžia vertinimo klaida taikant pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalį
1.
Įvadinė dalis
33     Ieškovės nuomone, Bendrijos institucijos neteisingai nusprendė, kad ji netenkino pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies
c punkte nustatytų sąlygų dėl rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statuso suteikimo. Ji tvirtina pateikusi pakankamą
įrodymą, kad jai būtų suteiktas toks statusas.
34     Taryba pagrindė atsisakymą suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą, ginčijamo reglamento 46 konstatuojamojoje
dalyje nurodydama:
„(Komisija) nustatė, kad abi bendrovės (tarp jų ieškovė) kelerius metus savo produkciją parduodavo daugiau ar mažiau vienodomis
nuostolingomis kainomis. Be to, abi bendrovės neturėjo visiškos laisvės spręsti, ar ir kokia apimtimi jos turėtų parduoti
savo produkciją vietos rinkoje. Komisija paprastai atmeta prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės
statusą, jeigu vidaus pardavimai yra ribojami, ir pirkėjams nėra nustatomos skirtingos kainos, nes tokia kainodara gali atsirasti
dėl centralizuotos kainų kontrolės. Be to, iš įrodymų buvo matyti, kad šios nuostolingos kainos buvo taikomos kelerius metus,
o tai irgi rodo, kad gamintojai veikia ne rinkos ekonomikos sąlygomis.“
35     Todėl ginčijamo reglamento 47 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtino, kad ieškovė „neatitiko pagrindinio reglamento 2 straipsnio
7 dalies c punkte išdėstytų reikalavimų“.
36     Pati Komisija, kaip priminė Pirmosios instancijos teismas šio sprendimo 11 ir 13 punktuose, 1999 m. gruodžio 17 d. faksimile
atmetė ieškovės prašymą dėl rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statuso suteikimo, o 2000 m. sausio 4 d. ir vasario
3 d. faksimilėmis savo atsisakymą patvirtino. Pateikusi tyrimo rezultatus, Komisija savo analizę pagrindė toliau nurodomais
trimis argumentais. Visų pirma ieškovė laikėsi 1997 m. gruodžio 29 d. Kinijos įstatymo dėl kainų nustatymo (toliau – Kainų
įstatymas), kuris ją įpareigojo parduoti savo produkciją daugiau ar mažiau vienodomis nuostolingomis kainomis Kinijos vidaus
rinkoje. Antra, ieškovė nebuvo visiškai laisva spręsdama, ar parduoti savo produktus Kinijos vidaus, ar užsienio rinkose,
ir kokiu santykiu. Galiausiai ieškovė, nurodydama Komisijai klaidingą informaciją bei nepateikdama svarbių dokumentų, sudarė
kliūtis tyrimui.
37     Šio teisinio pagrindo atžvilgiu ieškovė visų pirma ginčija Komisijos, vėliau Tarybos pateiktą pagrindinio reglamento 2 straipsnio
7 dalies išaiškinimą.
38     Antra, ji ginčija Komisijos ir Tarybos tvirtinimus, kurių pagrindu šios institucijos nusprendė, kad nebuvo patenkinti pagrindinio
reglamento 2 straipsnio 7 dalyje nustatyti reikalavimai. Ypač ieškovė ginčija Komisijos 1999 m. gruodžio 17 d. faksimilės
dalyje „Tyrimo rezultatai“ nurodytus tvirtinimus, susijusius su ieškovės pareigos balansinėje ataskaitoje prie skolų įtraukti
atidėjimus dėl abejotinų kreditinių įsipareigojimų nebuvimu, jos sąskaitos užsienio valiuta ribojimu įmonės kapitalo sumos
dydžiu, nuolatiniais nuostolingais pardavimais Kinijos vidaus rinkoje, draudimu ieškovei pagal įstatymą dėl kainų taikyti
Kinijoje skirtingas kainas panašiems užsakovams, Kinijos vidaus rinkoje taikomais laisvosios prekybos apribojimais ir aplinkybe,
kad ieškovė tyrimo metu pateikė Komisijai neteisingą informaciją.
39     Reikia iš karto atmesti ieškovės argumentus, susijusius su 38 punkte minėtais dviem pirmaisiais tvirtinimais. Iš tikrųjų,
atsižvelgiant į tai, kad nei Taryba, nei Komisija savo reikalavimų negrindė šiais tvirtinimais, su jais susiję argumentai
yra nereikšmingi.
40     Trečia, ieškovė tvirtina, kad Bendrijos institucijos nepateikė dokumentų, kurių pagrindu atsisakė jai suteikti rinkos ekonomikos
sąlygomis veikiančios įmonės statusą. Šis kaltinimas taip pat turėtų būti atmestas atsižvelgiant į tai, kad Bendrijos institucijos
šiuo klausimu atliko vertinimą remdamosi dokumentais, kuriuos pati ieškovė pateikė atsakydama į tyrimo klausimyno D dalį,
bei dokumentais, su kuriais Komisija susipažino atlikdama patikrinimą vietoje.
41     Be to, reikia pastebėti, kad ieškovė nepatikslino, kokius „naujus duomenis“ ji turėjo omenyje, ir apsiribojo nuoroda į savo
dokumentuose pateiktą informaciją. Ji savo dublike nurodė, kad „visos sąskaitos, susijusios su atskirais sandoriais vidaus
(Kinijos) rinkoje, buvo pateiktos tyrėjams per patikrinimą vietoje, kaip ir visa kita informacija, susijusi su apskaita ir
gamybos sąnaudomis“. Todėl Bendrijos institucijos, padariusios tam tikras išvadas, neturėjo informuoti
Shanghai Teraoka
apie nagrinėjamus dokumentus, kuriuos pateikė pati ieškovė.
42     Šiuo klausimu reikia pridurti, kad ieškovės dublike pateiktas naujas su pagrindinio reglamento 20 straipsnio 4 dalies pažeidimu
susijęs argumentas, kad Komisija per procesą Pirmosios instancijos teisme pateikė duomenis, apie kuriuos ji nebuvo informuota
per administracinę procedūrą, neturi jokios reikšmės
.
Iš tikrųjų toks argumentas parodo procedūros, susijusios su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statuto suteikimu,
ir tos, kuri susijusi su galutinių antidempingo muitų nustatymu, supainiojimą. Kadangi pagrindinio reglamento 20 straipsnio
4 dalis, susijusi su pastarąja procedūra, neturi jokio ryšio su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statuso suteikimu,
ieškovė neturėtų remtis šios procedūros pažeidimu nurodydama dokumentus, kurie buvo konkrečiai naudojami šiam statusui įgyti.
2.
Dėl pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies struktūros
a)     Šalių argumentai
43     Ieškovė ginčija Bendrijos institucijų pateiktą pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies aiškinimą, ypač kiek tai susiję
su įrodinėjimo pareiga. Ji teigia, kad Taryba ignoravo pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies pakeitimo
ratio legis
, t. y. norą atsižvelgti į esminį Kinijos ekonomikos struktūros pasikeitimą.
44     Be to, ieškovė remiasi 2000 m. rugsėjo 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
Starway prieš Tarybą
(T‑80/97, Rink. p. II‑3099, 112 punktas), iš kurio matyti, kad reikalavimas eksportuotojui pateikti jam neprieinamą įrodymą,
pažeidžia teisinio saugumo ir teisės į gynybą užtikrinimo principus.
45     Galiausiai ieškovė mano, kad kai Bendrijos institucijos remiasi tam tikrų faktinių aplinkybių buvimu, jos turi įrodyti, kad
tokios aplinkybės egzistuoja realiai ir kad jos buvo konstatuotos teisingai. Šiuo atžvilgiu ieškovė remiasi 2001 m. birželio
26 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Brunnhofer
(C‑381/99, Rink. p. I‑4961, 52 punktas).
46     Taryba tvirtina, kad ieškovės argumentai yra pagrįsti klaidingu pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies aiškinimu. Būtent
iš reglamento Nr. 905/98 preambulės matyti, kad minėta nuostata Kinijos ir Rusijos atžvilgiu įtvirtina paprastą rinkos ekonomikos
sąlygų nebuvimo prezumpciją, ir todėl atitinkamas eksportuojantis gamintojas, šiuo atveju ieškovė, turi įrodyti priešingai.
Tarybos nuomone, ieškovės pateikiami argumentai įrodinėjimo pareigos atžvilgiu yra priešingi. Vis dėlto Bendrijos institucijos
šiuo atveju turi didelę diskreciją, o tai matyti ir iš teismo praktikos (1998 m. liepos 17 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
Thai Bicycle prieš Tarybą,
T‑118/96, Rink. p. II‑2991, 32 punktas) bei pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktuose nurodytų sąvokų
„tinkamai pagrįsti skundai“ ir „pakankami įrodymai“.
47     Galiausiai Taryba tvirtina, kad iš esmės minėtoje nuostatoje įtvirtinti penki reikalavimai yra kumuliatyvūs. Vis dėlto ji
nurodo, kad jie nėra vienodai svarbūs. Šiuo atveju pats svarbiausias yra pirmasis reikalavimas, jog įmonių sprendimai dėl
kainų, išlaidų ir sąnaudų turi būti priimami pagal rinkoje vyraujančią pasiūlą ir paklausą bei valstybei per daug nesikišant
į šią sritį. Todėl tai, kad ieškovė netenkino šio reikalavimo, yra pakankamas pagrindas atmesti jos prašymą suteikti rinkos
ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
48     Visų pirma reikia priminti, kad prekybos apsaugos priemonių srityje Bendrijos institucijos turi didelę diskreciją dėl ekonominių,
politinių ir teisinių aplinkybių, kurias jos turi išnagrinėti, sudėtingumo (1996 m. birželio 5 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
NMB Prancūzija ir kt. prieš Komisiją
, T‑162/94, Rink. p. II‑427, 72 punktas; 1998 m. sausio 29 d. Sprendimo
Sinochem prieš Tarybą
, T‑97/95, Rink. p. II‑85, 51 punktas; 46 punkte minėto sprendimo
Bicycle prieš Tarybą
, 32 punktas ir 2002 m. liepos 4 d. Sprendimo
Arne Mathisen prieš Tarybą
, T‑340/99, Rink. p. II‑2905, 53 punktas).
49     Iš to matyti, kad Bendrijos teismo vykdoma institucijų vertinimo kontrolė turėtų apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi
procedūrinių taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ginčytinas pasirinkimas, ar nepadaryta akivaizdi
klaida vertinant šias aplinkybes, ir ar nebuvo piktnaudžiavimo įgaliojimais (1987 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Toyo prieš Tarybą
, 240/84, Rink. p. 1809, 19 punktas; 46 punkte minėto sprendimo
Thai Bicycle prieš Tarybą
33 punktas ir 48 punkte minėto sprendimo
Arne Mathisen prieš Tarybą
54 punktas). Tas pats taikoma ir teisinio bei politinio pobūdžio faktinei padėčiai atitinkamoje šalyje, kurią Bendrijos institucijos
privalo įvertinti, kad nustatytų, ar eksportuotojas veikia rinkos sąlygomis valstybei per daug nesikišant ir atsižvelgiant
į tai, ar gali jam būti suteikiamas rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas (šiuo klausimu žr. 1996 m. rugsėjo
18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Climax Paper prieš Tarybą
, T‑155/94, Rink. p. II‑873, 98 punktą).
50     Be to, reikia pastebėti, kad pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punkte numatytas produkto normaliosios vertės
apskaičiavimo metodas yra 2 straipsnio 7 dalies a punkto pabaigoje numatyto specifinio metodo, taikomo prekių ne iš rinkos
ekonomikos šalies importui, išimtis. Taigi iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad bet kuri nuo bendros taisyklės
nukrypti leidžianti nuostata ar jos išimtis turi būti aiškinama griežtai (1995 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Oude Luttikhuis ir kt.,
C‑399/93, Rink. p. I‑4515, 23 punktas; 2001 m. sausio 18 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑83/99, Rink. p. I‑445, 19 punktas ir 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
, C‑5/01, Rink. p. I‑11991, 56 punktas).
51     Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies pirminę redakciją iš dalies pakeisdama Reglamentu Nr. 905/98, Taryba pripažino,
kad dėl reformų, kurių buvo imtasi Rusijoje ir Kinijoje, pasikeitė šių šalių ekonomika, ir atsirado įmonių, kurioms taikomos
rinkos ekonomikos sąlygos. Be to, Reglamento Nr. 905/98 5 konstatuojamojoje dalyje akcentuojama būtinybė peržiūrėti šių šalių
atžvilgiu antidempingo praktiką, nurodant, jog atitinkamo produkto normalioji vertė gali būti nustatyta pagal rinkos ekonomikos
valstybėms taikomas taisykles tais atvejais, kai galima įrodyti, jog vienam ar keliems gamintojams, kurių veikla dėl svarstomo
gaminio gamybos ar pardavimo turi būti tiriama, taikomos rinkos sąlygos. Pagal to paties reglamento 6 konstatuojamąją dalį
„patikrinimas, ar taikomos rinkos sąlygos, bus atliekamas remiantis tinkamai pagrįstais skundais, paduotais vieno ar kelių
gamintojų, kurių veikla turi būti tiriama ir kurie nori pasinaudoti galimybe normaliąją (nagrinėjamo produkto) vertę apskaičiuoti
pagal rinkos ekonomikos valstybėms taikomas taisykles“.
52     Vis dėlto iš pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies bei minėtų Reglamento Nr. 905/98 konstatuojamųjų dalių visų pirma
matyti, kad Bendrijos institucijos tokiu kaip šis atveju turi išnagrinėti kiekvieną atvejį atskirai, nes Kinija dar negali
būti laikoma rinkos ekonomikos šalimi. Produkto, kurio kilmės šalis yra Kinija, normalioji vertė gali būti apskaičiuojama
pagal rinkos ekonomikos valstybėms taikomas taisykles tik tuo atveju, jei „nustatoma <...>, kad šiam ar šiems gamintojams
taikomos rinkos sąlygos“.
53     Antra, iš minėtų nuostatų išplaukia, kad įrodinėjimo pareiga priklauso eksportuojančiam gamintojui, kuris siekia pasinaudoti
rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančioms įmonėms taikomu statusu. Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte numatyta,
jog skunde „turi būti pateikta pakankamai įrodymų“. Todėl Bendrijos institucijos neturi įrodyti, kad eksportuojantis gamintojas
neatitinka šiam statusui gauti keliamų reikalavimų. Tačiau Bendrijos institucijos turi vertinti, ar eksportuojančio gamintojo
pateiktų įrodymų pakanka, kad būtų patenkinti pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte įtvirtinti reikalavimai,
o Bendrijos teismas tikrina, ar atliekant šį vertinimą nebuvo padaryta akivaizdi klaida.
54     Siekiant nustatyti, ar pakanka suinteresuotojo gamintojo pateiktų įrodymų, taikomi pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies
c punkto pirmoje įtraukoje nurodyti reikalavimai. Šiuo atveju iš jungtuko „ir“ naudojimo tarp šios nuostatos ketvirtos ir
penktos įtraukos bei šių reikalavimų pobūdžio matyti, kad jie yra sudėtiniai. Todėl atitinkamas gamintojas turi tenkinti visus
pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto reikalavimus, kad galėtų pasinaudoti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios
įmonės statusu, o jeigu jis šių reikalavimų netenkina, jo prašymas turi būti atmestas.
55     Todėl reikia išnagrinėti, ar ieškovė įrodė, jog ji tenkina pirmąjį pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte įtvirtintą
reikalavimą, jog įmonių sprendimai dėl kainų, išlaidų ir sąnaudų turi būti priimami pagal rinkoje vyraujančią pasiūlą ir paklausą
bei valstybei per daug nesikišant.
3.
Dėl pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte nustatyto pirmojo reikalavimo
a)     Dėl vienodų kainų taikymo
Šalių argumentai
56     Ieškovė nurodo, kad išvada, jog savo produktus Kinijoje ji pardavė vienodomis kainomis, yra akivaizdžiai klaidinga. Ji teigia,
kad Kainų įstatymas elektroninių svarstyklių rinkai nėra taikomas. Bet kuriuo atveju pats Kainų įstatymo turinys yra kitoks,
nei aprašė Komisija. Ieškovė taip pat pabrėžia, kad kainų sąrašas, kuriuo rėmėsi Taryba, neatspindi sąskaitose realiai nurodytų
kainų, dėl kurių buvo susitarta su perpardavėjais. Ieškovė priduria, kad identiškos kainos tame pačiame prekybos lygmenyje
veikiantiems partneriams taikymas rodo, jog ji laikosi Europos Bendrijoje taikomo sąžiningos konkurencijos principo, draudžiančio
piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi.
57     Ieškovė primena, kad ji jau paaiškino, jog kainos buvo nustatytos atsižvelgiant į pasiūlą ir paklausą ir jog Kinijos rinka
yra labai konkurencinga. Vis dėlto Bendrijos institucijų išreikštas požiūris buvo labai neišsamus ir netikslus, ypač kiek
tai susiję su atsižvelgimu tik į trylika sąskaitų, susijusių su pardavimais Kinijos vidaus rinkoje, nors tyrimo metu jų skaičius
siekė 25 701 vienetų. Komisijos tyrėjams per patikrinimą vietoje buvo pateiktos visos sąskaitos, susijusios su atskirais sandoriais
Kinijos vidaus rinkoje, įrodančios, jog ieškovė ir jos klientai derėjosi dėl taikomų kainų. Šiuo atveju Bendrijos institucijos
neatsižvelgė į tai, kad per šias derybas nebuvo užsiminta apie vyriausybinę kainų kontrolę. Be to, ieškovė savo atsakyme į
klausimyną, susijusį su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statuso suteikimu, mano įrodžiusi, kad pardavimų Kinijos
vidaus rinkoje mėnesio kainų vidurkis labai skyrėsi, o tai patvirtina jos teiginį, kad atskirų sudarytų sandorių kainos taip
pat labai skyrėsi.
58     Taryba teigia, kad ieškovė neįrodė realių derybų dėl kainų buvimo.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
59     Svarbu išnagrinėti, ar vykstant tyrimui ieškovė pateikė pakankamai įrodymų, patvirtinančių, kad ji galėjo savarankiškai nustatyti
savo kainas Kinijos vidaus rinkoje „pagal rinkoje vyraujančią pasiūlą ir paklausą bei valstybei per daug nesikišant“, kaip
nustatyta pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto pirmoje įtraukoje.
60     Be to, vykstant tyrimui ieškovė turėjo Komisijai pateikti atskirų sandorių kainų skirtumo įrodymą, pavyzdžiui, sąskaitas.
Šiuo klausimu ieškovė negali kaltinti Bendrijos institucijų, kad šios neatsižvelgė į visas sąskaitas (daugiau nei 25 000)
dėl kiekvieno vykstant tyrimui parduoto vieneto. Iš tikrųjų ieškovė iš šių sąskaitų turėjo pateikti tas, iš kurių matyti,
jog ji tą patį modelį skirtingiems klientams pardavė už nevienodą kainą. Reikia pridurti, kad susipažinusi su Komisijos išvada
dėl pardavimo vienodomis kainomis, ieškovė, vykstant administracinei procedūrai, dar galėjo Komisijai pateikti, jos manymu,
svarbias sąskaitas.
61     Be to, reikia išnagrinėti, ar ieškovė patenkino reikalavimą, susijusį su įrodymų pateikimu, t. y., kad atliekant patikrinimą
vietoje Komisijos tyrėjams ji pateikė derybų aplankus (negotiation sheets) ir sutartis (national contracts) tam, kad įrodytų,
jog dėl kainų buvo derėtasi su
SA Carrefour
(toliau –
Carrefour
) vietiniais filialais Kinijoje. Tačiau pastebėtina, kad ieškovės Pirmosios instancijos teismui pateikti dokumentai, kurie
vis dėlto nepatvirtina nuolaidos šiam klientui taikymo, parodo, kad sąskaitoje nurodytos ir Kinijos vidaus rinkoje taikomų
kainų sąraše esančios kainos buvo visiškai tokios pačios. Taigi labiausiai
Carrefour
parduodamo modelio bazinė kaina buvo tapati ieškovės Kinijos vidaus rinkoje taikomų kainų sąraše nurodytai kainai. Iš tikrųjų
pateiktų dokumentų ir Kinijos vidaus rinkoje parduodamų produktų kainų sąrašo palyginimas leidžia konstatuoti, kad nagrinėjamo
modelio (t. y. sudėtingų modelių segmento elektroninių svarstyklių SM-80SXB) kaina visiškai nesiskiria nuo tos, kuri nurodyta
minėtame sąraše, t. y. 6 837,61 yuan ren-min-bi (CNY), patikslinant, kad į
Carrefour
išrašytose ir ieškovės vykstant tyrimui pateiktose sąskaitose nurodomą 8 000 CNY kainą yra įskaičiuotas 17 % pridėtinės vertės
mokestis (PVM), taikomas sąraše nurodytoms kainoms.
Carrefour
derybų aplankuose nurodoma kaina yra 12 000 CNY, tai yra sąraše nurodyta kaina su 17 % PVM, pridedant papildomą 4 000 CNY
sumą už paslaugas. Toks pats vienodumas gali būti nustatytas ir modelio SM‑80SXP kainai. Galiausiai atsakydama į raštu pateiktą
klausimą Taryba pateikė Pirmosios instancijos teismui iš
Carrefour
gautą sąskaitą, iš kurios matyti, kad realiai sąskaitoje nurodyta kaina lygi prie sąraše nurodytos kainos pridėjus 17 % PVM
ir papildomą 4 000 CNY sumą, o tai patvirtina tą patį metodą, kuris nustatytas išnagrinėjus derybų aplanką. Be to, per posėdį
ieškovė patvirtino papildomos 4 000 CNY dydžio sumos už paslaugas mokėjimo praktiką.
62     Taigi konstatuotina, kad sąskaitose, sutartyse ir
Carrefour
derybų aplankuose nurodytos kainos nesiskiria nuo tų, kurios nurodytos kainų sąraše. Išanalizavus derybų aplankus matyti,
kad tas pats principas galioja ir vienam iš ieškovės klientų, bendrovei
Nanjing Supermarket Ltd
, taikomiems tarifams.
63     Todėl nei derybų aplankai, nei sutartys, nei pateiktos sąskaitos neįrodo, kad skirtingiems klientams ieškovė taikė skirtingas
to pačio produkto kainas.
64     Šio tvirtinimo nepaneigia ieškovės nurodytas faktas, kad jos pagrindinis klientas Kinijos vidaus rinkoje, t. y. bendrovė
Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd
, derėjosi su ja dėl geresnių nei jos kitiems klientams taikytų kainų. Iš tikrųjų, kaip teisingai nurodė Komisija savo 1999 m.
gruodžio 17 d. faksimilėje, kyla abejonių dėl šios įmonės nepriklausomumo nuo ieškovės. Visų pirma svarbu pažymėti, kad ieškovė
nei savo susirašinėjimuose su Komisija, nei savo ieškinyje ar dublike net nebandė paneigti šių ryšių buvimo. 1999 m. gruodžio
27 d. laiške, kuriame ginčijo 1999 m. gruodžio 17 d. faksimile Komisijos pateiktus rezultatus ir išvadas, ji visiškai nekomentavo
argumento, kad bendrovė
Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd
yra su ja susijusi. Taip pat buvo ir su 2000 m. sausio 11 d. laišku, kur ieškovė ginčijo 2000 m. sausio 4 d. laišku Komisijos
pateiktus atsakymus į jos pastabas, kurie pakartoja Bendrijos institucijos abejonę dėl ieškovės ir minėtos bendrovės ryšių.
Taigi ieškovei nepaneigus savo ryšių su bendrove
Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd
, Komisija galėjo pagrįstai nenagrinėti ieškovės sąskaitose šiai įmonei nurodytų kainų.
65     Reikia dar kartą išnagrinėti, ar nepaisant to, kad ieškovė nepateikė svarbių sąskaitų, ji vis dėlto pateikė reikšmingų įrodymų
savo atsakyme į Komisijos tyrimo klausimyno D dalį, susijusią su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statuso suteikimu.
Savo atsakyme ieškovė nurodė šią su pardavimais susijusią informaciją: Kinijos vidaus rinkoje parduoto nagrinėjamo produkto
kiekį per mėnesį ir šio produkto pardavimo Kinijos vidaus rinkoje kainų mėnesio vidurkį tyrimo laikotarpiu, visus pardavimus,
bendrą ir pagal produktus, ieškovės Kinijos vidaus rinkoje per tiriamąjį laikotarpį parduotus pagrindinius produktus, nagrinėjamo
produkto pardavimo Kinijos vidaus rinkoje kainų sąrašą, tiriamo produkto pardavimo eksportui kiekius per mėnesį ir pardavimų
eksportui kainų mėnesio vidurkį tyrimo laikotarpiu, šio produkto eksporto kainų sąrašą ir eksporto į Bendriją sąrašą, suskirstytą
pagal mėnesius už tris pagrindinius tyrimo laikotarpio mėnesius, t. y. 1998 m. rugsėjį, 1999 m. sausį ir 1999 m. kovą.
66     Remdamasi duomenimis, pateiktais prie ieškinio pridėtoje lentelėje, apimančioje tyrimo laikotarpiu tiriamo produkto pardavimo
Kinijos vidaus rinkoje mėnesio kainų vidurkį, ieškovė sudarė naują lentelę, kurią pateikė savo dublike, parodydama mažiausios
ir didžiausios vidutinės kainos kitimo procentą kiekvienam elektroninių svarstyklių modeliui, siekdama įrodyti, jog ji netaikė
tokių pačių kainų. Šiuo klausimu, remiantis ieškovės Komisijos tyrimo klausimyno D dalyje nurodytais duomenimis, kurių Bendrijos
institucijos neginčijo, reikia pateikti lentelę, parodančią kiekvieno modelio pardavimų Kinijos vidaus rinkoje kiekį ir procentinį
dydį bei pardavimo kainos kitimo procentą tyrimo laikotarpiu. Svarbu pažymėti, jog remiantis ginčijamu reglamentu elektroninių
svarstyklių rinka yra bendrai padalyta į tris skirtingus segmentus: paprastų, vidutinių ir sudėtingų modelių.
Modelis
Kinijos vidaus rinkoje parduotų vienetų skaičius
Pardavimai Kinijos vidaus rinkoje procentais
Kainų Kinijos vidaus rinkoje kitimas procentais
DS-685B
13 693
53,28
2,21
DS-685FB
2 127
8,27
9,72
DS-685FP
0,10
15,86
DS-688B
3 455
13,44
11,88
DS-688P
0,02
neprieinama
DS-688FB
3 471
13,50
9,54
DS-688FP
0,34
13,47
DS-650
1,40
8,70
DS-681
0,74
68,75
SM-80/81B
0,59
71,89
SM-80/81P
1 982
7,71
34,55
SM-90H
0,07
21,87
RM-30
0,52
47,64
67     Šioje lentelėje pateikiami aštuoni modeliai (DS‑685FP, DS‑688P, DS‑688FP, DS‑650, DS‑681, SM‑80/81B, SM‑90H et RM‑30), kurie
sudaro 3,78 % visų ieškovės pardavimų Kinijos vidaus rinkoje. Tai yra būtent tie modeliai, kurių kainos labiausiai skiriasi.
Todėl pastebėtina, kad atsižvelgiant į nedidelį šių modelių bendrą pardavimų kiekį, jų kainos kitimai negali būti laikomi
tendencija, apibūdinančia visą ieškovės elgesį, nustatant kainas skirtingų klientų atžvilgiu.
68     Kaip nurodė Taryba, ir ieškovė to neneigė, užfiksuoti 71,89 ir 34,55 % elektroninių svarstyklių SM-80/81B ir SM-80/81P, priklausančių
sudėtingų modelių segmentui, kitimai iš esmės atsiranda dėl to, kad šie modeliai dar turi tam tikrą skaičių submodelių. Nors
tas pat submodelis yra parduodamas už tą pačią kainą, kiekvienas atskiras submodelis kainuoja skirtingai, tad vidutinė kaina,
kuri priklauso nuo atitinkamo kiekvieno atskiro submodelio pardavimų kiekio per nustatytą laikotarpį, svyruoja.
69     Iš šios lentelės matyti, kad daugiausiai parduodamo modelio (DS-685B, sudarantis 53,28 % visų pardavimų Kinijos vidaus rinkoje)
mėnesio vidutinės kainos svyravo 2,21 %. Vis dėlto pastebėtina, kad šis gana nežymus pokytis pats savaime nepatvirtina, jog
skirtingiems klientas taikomos skirtingos kainos. Galiausiai vien likusių kiekvieno iš trijų modelių, t. y. DS-685FB, DS-688B
ir DS-688FB, kainų svyravimas apie 10 % negali būti laikomas reikšmingu.
70     Iš tikrųjų ieškovės pateikti duomenys yra susiję vien su vidutine pardavimo kaina per mėnesį, kurios tendencijos galėjo taip
pat pasikeisti dėl kainų pokyčio laiko atžvilgiu, o dėlto įmanoma, kad tuo pačiu laikotarpiu skirtingiems klientams galėjo
būti taikomos tos pačios kainos. Todėl pastebėtina, kad bylos duomenys, ypač nurodyti 66 punkte pateikiamoje lentelėje, neleidžia
teigti, jog tyrimo laikotarpiu skirtingiems klientams sąskaitose buvo nurodomos skirtingos kainos.
71     Vis dėlto dėl ieškovės argumento, kad ji veikė bendros konkurencijos sąlygomis ir keitė bei pritaikė savo kainas prie konkurentų,
pakanka pastebėti, jog ji nepateikė jokių šiuos tvirtinimus paneigiančių įrodymų. Be to, ji neįrodė, kad šioje byloje tenkinamos
sąlygos, kurioms esant skirtingų kainų taikymas pagal konkurencijos taisykles galėtų būti laikomas konkurencijos taisyklių
pažeidimu.
72     Galiausiai dėl ieškovės argumento, kad Kainų įstatymas neturėjo reikšmės jos kainų nustatymo politikai, pakanka konstatuoti,
kad Taryba nesirėmė galimu šio įstatymo taikymu, o tik tuo, kad ieškovė nepateikė pakankamų įrodymų, jog kainas nustatė pagal
rinkos sąlygas.
73     Todėl Komisija, vėliau Taryba, nepadarydamos aiškios vertinimo klaidos, galėjo nuspręsti, kad ieškovė, vykstant tyrimui, nepateikė
pakankamai įrodymų, patvirtinančių, jog už tą patį produktą iš skirtingų klientų ji prašė skirtingų kainų.
b)     Dėl nuostolingų pardavimų
Šalių argumentai
74     Ieškovė mano, jog Komisijos padaryta išvada, kad jos pardavimai Kinijos vidaus rinkoje sistemingai buvo nuostolingi, yra skubota
ir nesusijusi. Pirma, Komisija visiškai nelaukė, kol bus perduota visa informacija, reikalinga priimti sprendimą šiuo klausimu.
Antra, iš Tarybos išvadų matyti, kad tokią praktiką paprastai taikė ir kai kurie kiti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantys
ūkio subjektai. Ieškovė šiuo klausimu nurodo ginčijamo reglamento 30 ir 38 konstatuojamąsias dalis.
75     Dėl bendro nuostolių ir pelno balanso ieškovė ginčija Bendrijos institucijų išvadas, kad Kinijos vidaus rinkoje ji sistemingai
patirdavo didelių nuostolių. o eksporto rinkose gaudavo didelį pelną. Ieškovė pastebi, kad Kinijos vidaus rinkoje ji parduoda
didelę dalį kitų produktų nei elektroninės svarstyklės,. Ieškovės tvirtinimu, visi duomenys apie pardavimą Kinijos vidaus
rinkoje, kurie yra su visais produktais susijusių nuostolių ir pelno ataskaitoje, negali būti patikimas elektroninių svarstyklių
pardavimų Kinijos vidaus rinkoje pelningumo rodiklis. Tačiau ataskaitoje atskirai nenurodomi nei pardavimų eksportui nuostoliai
ir pelnas, nei pardavimai Kinijos vidaus rinkoje. Tokiomis aplinkybėmis ieškovė teigia, kad yra neteisinga manyti, jog pajamų
suvestinė aiškiai parodo už eksportą gautą pelną ir didelius pardavimų Kinijos vidaus rinkoje nuostolius.
76     Ieškovės teigimu, Bendrijos institucijos niekada neatskleidė šią išvadą pagrindžiančių skaičiavimų. Spėdama Bendrijos institucijų
skaičiavimo metodą, ieškovė mano, kad pagal tokius skaičiavimus pardavimų Kinijos vidaus rinkoje pelnas 1997 m. buvo 1,96 %,
o nuostoliai, kurie, jos manymu, nežymūs, 1998 m. sudarė 0,73 %. Remiantis tuo pačiu skaičiavimu, jos pelnas iš eksporto 1997 m.
turėjo būti 8,86 %, o 1998 m. – 10,50 %. Todėl, ieškovės manymu, Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą darydama išvadą,
jog šie duomenys aiškiai rodo didelius nuostolius, susijusius su kelerius metus Kinijos vidaus rinkoje vykdytais pardavimais.
77     Be to, priešingai nei tvirtina Taryba, ieškovė nesutinka su tuo, kad ji patyrė „didžiulių nuostolių“ parduodama modelį DS-685B
Kinijos vidaus rinkoje tyrimo laikotarpiu ir tvirtina, kad Taryba viešai nepaskelbė informacijos, kuria remdamasi ji padarė
tokią išvadą. Ieškovė pažymi, kad jos susirašinėjime su Komisija buvo nurodyta priešingai, t. y., jog pelną ji gavo vykdydama
pardavimus, ypač modelių SM-80 ir SM-90, Kinijos vidaus rinkoje.
78     Ieškovė siūlo Tarybai pateikti duomenis, kuriais ji rėmėsi darydama išvadą, kad ieškovė beveik visus savo modelius Kinijos
vidaus rinkoje parduodavo nuostolingai ir vienodomis kainomis. Jei Taryba pateiktų naujų duomenų, ieškovė pageidautų iškelti
naują teisinį pagrindą, jog šių duomenų nepateikimas pagrindinio reglamento prasme pažeidžia šio reglamento 20 straipsnio
4 dalį.
79     Tarybos manymu, iš ieškovės atsakymo į Komisijos tyrimo klausimyną bei patikrinimo vietoje paimtų dokumentų matyti, kad ieškovė
gavo nemažą pelną dėl savo vykdomo eksporto, tačiau Kinijos vidaus rinkoje patyrė didelių nuostolių.
80     Be to, Taryba mano, kad ieškovės skaičiavimai negalioja, nes pastaroji neatsižvelgė į gautas subsidijas bei 1998 m. iš kitų
sandorių turėtas pajamas. Tarybos skaičiavimu, ieškovės pardavimai Kinijos vidaus rinkoje 1997 m. iš tikrųjų davė 0,24 % pelno,
kurį ji laiko nedideliu, o 1998 m. patyrė 2,59 % nuostolio, kurį ji laiko reikšmingu, kai pelnas iš eksporto 1997 m. siekė
6,96 %, o 1998 m. – 8,96 %. Dėl to Taryba sudarė šią lentelę, perimdama ieškovės pateiktus duomenis apie pelną ir nuostolius
ir įtraukdama į ją šios gautas subsidijas, kurių sumos paryškintos juodai (šią lentelę didesnio tikslumo sumetimais patikrino
Pirmosios instancijos teismas):

Iš viso
Eksportas
Vidaus rinka
Iš viso
Eksportas
Vidaus rinka
Pardavimai
123 463 310,37
76 972 132,82
46 491 177,55
106 828 244,78
64 065 349,63
42 762 895,15
Pardavimų sąnaudos
97 605 947,54
57 656 631,16
39 949 316,38
84 044 953,44
48 673 547,18
35 371 406,26
Kitos išlaidos ir pajamos
18 113 541,34
11 230 395,63
+6 883 145,71
16 381 137,64
9 828 682,58
6 552 455,06
+ 2 273 246,55
+ 1 409 412,86
+ 863 833,68
+ 1 844 989,62
+ 1 106 993,77
+ 737 995,84
+ 150 000,00
20 536 787,89
12 639 808,49
7 746 979,39
18 226 127,26
10 935 676,35
7 290 450,90
Pelnas/nuos-toliai
7 743 821,49
8 085 106,03
- 341 284,54
6 402 153,70
5 563 119,87
839 033,83
5 320 574,94
6 675 693,17
-1 205 118,22
4 557 164,08
4 456 126,10
101 037,99
Pelnas/nuos-toliai
proc. nuo apyvartos (pardavimų)
6,27
10,50
- 0,73
5,99
8,68
1,96
4,31
8,67
- 2,59
4,27
6,96
0,24
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
81     Visų pirma reikia patikrinti, ar buvo pažeistos procesinės ieškovės teisės dėl tų faktų, kuriomis Bendrijos institucijos pagrindė
išvadą dėl nuostolingų pardavimų; ir, antra, ar Bendrijos institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nuspręsdamos, kad
nuostolingi pardavimai yra faktorius, leidžiantis padaryti išvadą, jog ieškovė veikė ne rinkos ekonomikos sąlygomis; ir, trečia,
ar Bendrijos institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą šių faktorių pagrindu darydamos išvadą, jog pardavimai buvo
nuostolingi.
82     Visų pirma dėl ieškovės kaltinimo, kad buvo pažeistos jos procesinės teisės, pakanka nurodyti 40 punktą.
83     Antra, ieškovės argumentas, kad kai kurie rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantys ūkio subjektai taip pat kartais parduoda
nuostolingai, neturi įtakos tam, kad tokia praktika negalėtų būti laikoma vienu iš požymių, leidžiančių daryti išvadą, ypač
esant kitiems požymiams, pavyzdžiui, vienodos kainos ir pardavimų apribojimai, kad ūkio subjektas neįrodė, jog atitinka pagrindinio
reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte nustatytą reikalavimą.
84     Trečia, svarbu priminti, kad Taryba rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statuso nesuteikimą motyvavo tuo, jog „turimi
įrodymai parodė, kad ieškovės kainos Kinijos vidaus rinkoje jau keletą metų buvo nuostolingos“. Taip pat pabrėžtina, kad ieškovė
turėjo pareigą įrodyti, jog ji veikė rinkos ekonomikos sąlygomis. Tačiau 1999 m. gruodžio 17 d. laišku Komisijai informavus,
kad mano, jog ieškovė nuolatos patirdavo nuostolių Kinijos vidaus rinkoje, ieškovė, nepateikdama priešingų įrodymų, savo 1999 m.
gruodžio 27 d. ir 2000 m. sausio 11 d. laiškuose apsiribojo tvirtinimu, kad Komisija negalėjo padaryti tokios išvados neturėdama
duomenų, kurių buvo reikalaujama tik atsakant į tyrimo klausimyno C dalyje pateiktus klausimus, susijusius su įmonės rentabilumu.
Jei ieškovė manė, kad Komisijos išvados nebuvo tikslios, niekas jai netrukdė pateikti Komisijai susijusių dokumentų, įrodančių,
kaip šiuo atveju, pelno buvimą iš Kinijos vidaus rinkos už nagrinėjamus metus. Tačiau ieškovė tokių įrodymų nepateikė.
85     Dėl įrodymų, kuriais Bendrijos institucijos grindė savo vertinimą, visų pirma reikia pripažinti, kad tai, jog ieškovė taip
pat pardavė ne tik elektronines svarstykles, bet ir kitus produktus, šiuo atveju nereiškia, kad Komisija padarė akivaizdžią
vertinimo klaidą remdamasi ieškovės pajamų suvestinėje pateiktais duomenimis tam, kad įvertintų jos nuostolius ir pelną vienintelio
nagrinėjamo produkto atžvilgiu. Iš tikrųjų vykstant tyrimui iš ieškovės pateiktų dokumentų buvo įmanoma nustatyti elektroninių
svarstyklių pardavimų sumos realią piniginę vertę. Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad matuojant pardavimus pagal realią piniginę
vertę, o ne pagal vienetus, reikia konstatuoti, jog elektroninių svarstyklių pardavimai sudaro apie tris ketvirtadalius ieškovės
pardavimų Kinijos vidaus rinkoje. Remiantis 1998 m. pajamų suvestine, ieškovės apyvarta Kinijos vidaus rinkoje buvo apie 46,5
mln. CNY (bendra apyvarta be eksporto), o elektroninių svarstyklių pardavimas pagal lentelę, kurioje nurodoma ieškovės pateikta
ir Tarybos neginčyta elektroninių svarstyklių vidutinė mėnesio pardavimų kaina ir mėnesio kiekiai Kinijos vidaus rinkoje tyrimo
laikotarpiu, siekė 34,1 mln. CNY.
86     Reikia nuspręsti dėl ieškovės skaičiavimo galiojimo, kuriuo remiantis jos pardavimų Kinijos vidaus rinkoje pelnas 1997 m.
sudarė 1,96 %, o 1998 m. buvo patirtas 0,73 % nuostolis. Šiuo klausimu Taryba teisingai pastebi, kad ieškovė prie 1997–1998 m.
patirtų pardavimo išlaidų pridėjo didesnę nei 4 mln. CNY subsidijų sumą.
87     Ši aplinkybė verčia suabejoti ieškovės skaičiavimų teisingumu. Nors tiesa, kad rinkos ekonomikoje egzistuoja subsidijos, jos
visada yra rinkos svetimkūniai ir susijusios su viešosios valdžios įsikišimu, galinčiu pakreipti įmonių elgesį kita linkme,
nei tą daro rinkos jėgos. Reikia pabrėžti, kad net jei nagrinėjama subsidijų suma nėra labai didelė, palyginti su bendra ieškovės
apyvarta per šiuos dvejus metus, ji tampa didele, palyginti su Kinijos rinkoje gautu mažu ir atsitiktiniu pelnu.
88     Tačiau atskaičius ieškovės gautas subsidijas iš jos gauto pelno, kaip tai padarė Taryba (žr. 80 punktą), konstatuotina, ir
tai atrodo tikėtina, kad ieškovės nuostoliai Kinijos vidaus rinkoje 1998 m. siekė 2,59 %, o 1997 m. jos padėtis buvo netoli
pusiausvyros, su 0,24 % pelno. Be to, toks skaičiavimas parodo, kad ieškovės nuostoliai Kinijos vidaus rinkoje dvejus nagrinėjamus
metus galėjo viršyti 1,1 mln. CNY, nors jos pelnas iš eksporto buvo didesnis nei 11,1 mln. CNY.
89     Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad ginčijamo reglamento konstatuojamųjų dalių formuluotės apima įrodymus, kuriais rėmėsi
Bendrijos institucijos. Bet kuriuo atveju Bendrijos institucijos, nepadarydamos akivaizdžios klaidos, šių įrodymų pagrindu
galėjo prieiti prie išvados, kad ieškovės pardavimai Kinijoje iš esmės nebuvo pelningi laikotarpiu, už kurį buvo gauti duomenys.
90     Tai yra įrodymas, kuris kartu su kitais nurodytais faktoriais galėtų pagrįsti išvadą, kad ieškovė neįrodė, jog ji veikė rinkos
ekonomikos sąlygomis.
91     Esant tokiam įrodymui, ieškovė vykstant administracinei procedūrai turėjo arba pateikti Bendrijos institucijų tvirtinimą paneigiančius
įrodymus, arba duoti konkrečių įrodymų, jog, nepaisant bendro pelningumo nebuvimo, jos pardavimai Kinijoje atitiko rinkos
ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės elgesį.
92     Šiuo atžvilgiu ieškovė paprasčiausiai patvirtina, kad Kinijos vidaus rinkoje didžioji pelno dalis buvo gauta parduodant SM-80
ir SM-90 modelių elektronines svarstykles. Aplinkybė, kad pelnas gautas pardavus šiuos modelius, kai buvo nustatyta, kad kitų
elektroninių svarstyklių atžvilgiu ieškovė patyrė nuostolių Kinijos vidaus rinkoje, leidžia daryti logišką išvadą, kad didesni
nuostoliai buvo patirti kitų modelių, konkrečiai kalbant, daugiausiai parduodamų paprastų modelių, kaip antai DS-685B, atžvilgiu,
o tai paneigia ieškovės skaičiavimus, ypač dėl 1998 metų. Būtent šiuos paprastus modelius ieškovė eksportavo į Europos Bendriją.
93     Šiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad ieškovė neįrodė, jog Bendrijos institucijos padarė aiškią vertinimo klaidą konstatuodamos,
kad ji savo produktus Kinijoje pardavė nuostolingai.
c)     Dėl pardavimų Kinijos vidaus rinkoje ir eksportui santykio
Šalių argumentai
94     Ieškovė neigia ginčijamame reglamente nurodytą tvirtinimą, kad ji nebuvo visiškai laisva spręsdama dėl pardavimų Kinijos vidaus
rinkoje ir eksportui santykio.
95     Ji ginčija teiginį, kad eksporto santykis buvo privalomas pagal jos ir vietinės investicijų institucijos remiantis įmonės
įstatais ir detaliųjų nuostatų, įgyvendinančių Kinijos įstatymą dėl bendrovių, kurių visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams
(toliau – detaliosios nuostatos), 15 straipsniu sudarytą sutartį. Ji patvirtina, kad tokio santykio nebuvimą įrodo, pirma,
Jinshan (Kinija) užsienio reikalų ekonomikos komisijos išduotas 1999 m. gruodžio 22 d. patvirtinimas (toliau – Jinshan patvirtinimas),
ir, antra, tai, kad didžiąją dalį pardavimų ji vykdė Kinijos vidaus rinkoje. Ieškovė pastebi, kad Jinshan patvirtinimas aiškiai
rodo, jog Kinijos institucijos nebuvo nustačiusios jokio santykio, susijusio su jos pardavimais eksportui. Ieškovės teigimu,
tik šis įrodymas yra reikšmingas nustatant, kad Kinijos vyriausybė jai netaikė jokio santykio.
96     Ieškovė ginčija Tarybos pareiškimus dėl Kinijos vyriausybės politikos šiuo klausimu. Jos manymu, Kinijos valstybės įmonių,
gaminančių elektronines svarstykles nuo 80-ųjų pardavimui Kinijos vidaus rinkoje, egzistavimas neturėtų būti rimtai ginčijamas.
97     Taryba tvirtina, kad Bendrijos institucijos konstatavo, jog nuo 1996 m. iki tyrimo laikotarpio egzistavo
Shanghai Teraoka
pardavimų eksportui ir Kinijos vidaus rinkoje santykis, ir kad ieškovė nepaaiškino, kodėl, nepaisydama nuostolių Kinijos
vidaus rinkoje, ji išlaikė tokį procentinį dydį, jei joks su pardavimais eksportui susijęs santykis jai nebuvo nustatytas.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
98     Jinshan patvirtinime nurodyta:
„Mes, Jinshan užsienio reikalų ekonomikos komisija, esame valdžios institucija, patvirtinanti įmonės
Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd
, visiškai priklausančios įmonei
Teraoka Seiko Co. Ltd
(Japonija), įsteigimą Kinijoje. Atsižvelgiant į sėkmingas mūsų derybas su administracijos valdybos prezidentu Kazuharu Teraoka,
šiai įmonei mes nenustatėme pardavimų eksportui santykio. Be to, nepasirašėme sutarties, nes
Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd
yra bendrovė, kurios visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams.“
99     Siekiant nustatyti, ar šis dokumentas įrodo, kad ieškovė, atsižvelgdama į rinkos sąlygas, galėjo laisvai spręsti dėl Kinijos
vidaus rinkoje ir eksportui parduodamų produktų kiekio, reikia visų pirma priminti Kinijos teisės aktus, reglamentuojančius
tokios įmonės, kokia yra ieškovė, steigimą.
100   Detaliųjų nuostatų 15 straipsnyje nustatyta, kad prašyme dėl įmonės, kurios visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams,
steigimo turi būti nurodytas pardavimų Kinijos vidaus ir tarptautinėje rinkoje santykis. Šių nuostatų 45 straipsnis numato:
„jei įmonė, kurios visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams, parduoda produktus Kinijos (vidaus) rinkoje, ji privalo
laikytis patvirtinto pardavimų santykio“ ir „tuo atveju, kai įmonė, kurios visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams,
ketina parduoti daugiau savo produktų Kinijos (vidaus) rinkoje nei numatyta pagal patvirtintą pardavimų santykį, yra būtinas
nagrinėjančios ir patvirtinančios institucijos sutikimas“.
101   Dėl pagal detaliųjų nuostatų 15 straipsnį sudarytos „sutarties“ pastebėtina, kad iš tikrųjų kalbama apie „prašymą dėl įmonės,
kurios visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams, įsteigimo“, kuriame turi būti paminėtas pardavimų Kinijos vidaus
rinkoje ir eksportui, santykis. Tačiau, nepaisant Komisijos prašymo pateikti šį dokumentą, konstatuotina, kad tokio dokumento
nėra tarp vykstant tyrimui ieškovės pateiktų dokumentų.
102   Tačiau atsakydama į raštu pateiktą klausimą ieškovė pateikė Pirmosios instancijos teismui dokumentus, susijusius su jos įsteigimo
procedūra. Iš trijų tokių dokumentų, t. y. 1992 m. rugpjūčio 8 d. ieškovės pateiktos studijos dėl didelio jautrumo daviklių
bei jų prietaisų gamybos ir veikimo, esant vienintelei investicijai, projekto įgyvendinimo, 1992 m. rugsėjo 3 d. Jinshan apskrities
oficialaus atsakymo dėl projekto ir iš Jinshan apskrities užsienio prekybos ir ekonominio bendradarbiavimo komisijoje 1992 m.
rugsėjo 4 d. užregistruoto prašymo pritarti įmonės, kurios visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams, steigimui, matyti,
kad 50 % produkcijos turėjo būti parduodama užsienyje. Kiti dokumentai, ypač 1992 m. rugpjūčio 31 d. Jinshan apskrities plėtros
ir planavimo komisijai pateikta paraiška dėl naujai kuriamos ar reformuojamos įmonės projektų, 1992 m. rugsėjo 17 d. Jinshan
apskrities užsienio prekybos ir ekonominio bendradarbiavimo komisijos pranešimas apie įgyvendinimo studiją ir įmonės, kurios
visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams, įstatai byloja tik apie tą „dalį“ produkcijos, kuri turėtų būti eksportuojama.
Šie dokumentai patvirtina, pirma, kad ieškovė turėjo teisingai nurodyti pardavimų eksportui procentinį dydį, pateikdama prašymą
dėl įmonės, kurios visas kapitalas priklauso užsienio investuotojams, steigimo, ir, antra, kad šį procentinį dydį savo oficialiame
1992 m. rugsėjo 3 d. atsakyme į ieškovės prašymą dėl steigimo patvirtino Jinshan valdžios institucijos. Šie dokumentai rodo,
kad bendrovės ieškovės steigimo metu nebuvo numatyta, jog ji turės visišką laisvę paskirstydama savo pardavimus. Tai vis dėlto
prieštarauja Jinshan patvirtinimo turiniui. Tokiomis aplinkybėmis šio patvirtinimo nepakanka įrodyti, kad ieškovė galėjo be
jokios Kinijos valdžios institucijų įtakos savo nuožiūra nuspręsti, kokiu santykiu jos produkcija bus parduodama Kinijos vidaus
rinkoje ir eksportui.
103   Taigi reikia patikrinti, ar vykstant administracinei procedūrai ieškovė pateikė įrodymus, leidžiančius konstatuoti, kad pardavimų
paskirstymui tarp Kinijos vidaus rinkos ir eksporto jai nebuvo nustatytas joks santykis, ir kad jos ekonominiai sprendimai
buvo priimami atsižvelgiant į rinkoje vyraujančią pasiūlą bei paklausą.
104   Dėl to toliau pateikiama ieškovės sudaryta lentelė, kurios turinio Taryba neginčijo. Joje apibendrinami ieškovės atsakyme
į tyrimo klausimyną, susijusį su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusu, Komisijai pateikti duomenys.

TL *
Pardavimai Kinijoje
9 020
26 122
23 241
26 183
25 695
Pardavimai Bendrijoje
2 070
9 045
4 407
7 597
5 552
Iš viso pardavimų pasaulyje
12 452
43 859
40 882
44 740
42 687
Pardavimų Kinijoje procentas atsižvelgiant į visus pardavimus
72,44
59,56
56,85
58,52
60,19
* Tyrimo laikotarpis.
105   Ši lentelė parodo, kad nuo 1996 m. iki tyrimo laikotarpio pabaigos pardavimas Kinijos vidaus rinkoje su nedideliais svyravimais
siekė apytiksliai 57 ir 60 % visų pardavimų. Atsižvelgus į šį stabilų procentinį dydį, pripažintina, kad egzistavo tam tikras
santykis tarp ieškovės pardavimų Kinijos vidaus rinkoje ir jos pardavimų eksportui ir kad šis santykis buvo gana pastovus.
Dėl aplinkybės, kad 1995 m. pardavimų procentinis dydis Kinijos vidaus rinkoje buvo apie 72 %, pastebėtina, jog atliekant
patikrinimą vietoje pati ieškovė nurodė, kad ji pradėjo gaminti elektronines svarstykles tik 1995 m., o visišką gamybos pajėgumą
pasiekė 1996 metais. Todėl 1995-aisiais nustatytas nuo kitų metų besiskiriantis santykis negali būti laikytinas reprezentatyviu
dėl ypatingų tų metų aplinkybių, nes bendras pardavimų skaičius 1995 m. siekė tik apie trečdalį visų pardavimų kitais metais.
Todėl niekas neprieštarauja, kad būtų atsižvelgiama tik į vėlesnius metus ir kad būtų pripažinta, jog egzistavo pastovus santykis.
106   Aplinkybė, kad šis santykis buvo ne 50 %, kaip numatyta su ieškovės steigimu susijusiuose nuostatuose ir sąlygose, bet apie
60 %, pati savaime neįrodo, kad šis pardavimų paskirstymas atsirado dėl ieškovės savarankiškų sprendimų, atsižvelgiant į rinkos
veiksnius, visiškai nesikišant Kinijos valdžios institucijoms. Reikia pažymėti, kad detaliosios nuostatos numatė galimybę
padidinti įmonės vidaus pardavimų dalį su kompetetingos valdžios institucijos leidimu.
107   Be to, šiuo atveju turint omenyje ieškovės nuostolingus ar bent jau mažai pelningus pardavimus Kinijos vidaus rinkoje bei
jai suteiktas subsidijas, išvada, kad šis pastovus santykis nėra rinkos jėgų rezultatas, atrodo labiau tikėtina, todėl ieškovė
turėjo įrodyti priešingai.
108   Per posėdį, atsakydama į Pirmosios instancijos teismo klausimą dėl aplinkybės, kad
Shanghai Teraoka
nuolat Kinijos vidaus rinkoje parduodavo 60 % visos savo produkcijos, nors šie pardavimai buvo nuostolingi, ieškovė paaiškino,
jog Jungtinėje Karalystėje ji turėjo dukterinę bendrovę, gaminančią didžiąją dalį Europos rinkai skirtos produkcijos, todėl
jai nereikėjo eksportuoti iš Kinijos į šią rinką. Vis dėlto šio argumento nepakanka paaiškinti, kodėl ji pardavė nuostolingai
Kinijos vidaus rinkoje. Kaip tvirtina Taryba, rinkos ekonomikos sąlygomis ieškovė bandytų arba padidinti savo kainas Kinijos
vidaus rinkoje, arba nustotų prekiauti šioje rinkoje, nukreipdama visą dėmesį vien į eksportą.
109   Atsižvelgiant į tai, reikia pripažinti, jog ieškovė nepateikė pakankamai įrodymų, patvirtinančių, kad ji galėjo savo nuožiūra
spręsti, ar parduoti Kinijos vidaus rinkoje ir kokiomis proporcijomis.
d)     Išvada dėl pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte įtvirtinto pirmo reikalavimo.
110   Visų pirma iš 59–73 punktų matyti, jog tyrimo laikotarpiu ieškovė nepateikė pakankamai įrodymų, patvirtinančių, kad skirtingiems
klientams ji taikė skirtingas kainas ir kad jos ekonominiai sprendimai buvo priimami atsižvelgiant į rinkoje vyraujančią pasiūlą
ir paklausą.
111   Antra, konstatuotina, kaip matyti ir iš 81–93 punktų, jog ieškovei nepavyko įrodyti, kad Kinijoje ji nepardavė nuostolingai
arba kad jos elgesys buvo pagrįstas vien komerciniais sumetimais.
112   Trečia, iš 98–109 punktų matyti, jog ieškovė neįrodė, kad ji laikėsi pardavimų Kinijos vidaus rinkoje ir eksportui pastovaus
santykio vien dėl komercinių priežasčių ir kad šio santykio Kinijos įstatymai jai nenustatė. Iš esmės ji nepateikė bent mažiausio
įtikinamo įrodymo, paaiškinančio, kodėl laikėsi šio santykio, nepaisydama nuostolių Kinijos vidaus rinkoje, nors pardavimai
eksportui buvo pelningi.
113   Iš to, kas pasakyta, matyti, jog Bendrijos institucijos nepadarė akivaizdžios faktų vertinimo klaidos, ieškovės pateiktų įrodymų
pagrindu padarydamos išvadą, jog ji netenkino pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte įtvirtinto reikalavimo,
nors ir veikė rinkos ekonomikos sąlygomis.
114   Todėl pirmasis ieškinio pagrindas atmestinas kaip nepagrįstas.
B –
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2, 3, 5 ir 8 dalių pažeidimu ir akivaizdžia
vertinimo klaida nustatant žalą
1.
Preliminarios pastabos
115   Ieškovė tvirtina, jog Bendrijos institucijos pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2, 3, 5 ir 8 dalis, padarydamos išvadą,
jog Bendrijos pramonė patyrė esminę žalą. Šis ieškinio pagrindas gali būti skirstomas į šešias dalis. Pirmoji susijusi su
pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalies pažeidimu, antroji dalis – su nustatant žalą atsižvelgimu į importą, kuriam netaikomas
dempingas, trečioji dalis – su išvada, kad Bendrijos pramonė patyrė esminę žalą, ketvirtoji – su Bendrijos institucijų akivaizdžia
klaida dėl esamo dempingo skirtumo dydžio nustatymo, penktoji – su pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių pažeidimu
dėl to, kad buvo atsižvelgta į skaičius, gautus iš Europos Bendrijų statistikos biuro (Eurostat), ir šeštoji dalis – su pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 2 ir 8 dalių pažeidimu, susijusiu su importo dempingo kaina poveikio įvertinimu, palyginant tik dalies
panašaus produkto gamybą Bendrijoje.
116   Prieš pradedant nagrinėti šias skirtingas antrojo ieškinio pagrindo dalis reikia išnagrinėti tariamą Pirmosios instancijos
teismo procedūros reglamento 48 straipsnio pažeidimą, kurį dublike nurodė ieškovė.
117   Ieškovė tvirtina, kad Taryba pažeidė Procedūros reglamentą, nes atsiliepime į ieškinį ji nurodė naujas aplinkybes ir vertinimus,
apie kuriuos ieškovė, vykstant administracinei procedūrai, nebuvo informuota. Be to, ji skundžia atsiliepime į ieškinį nurodytą
teiginį, jog „pardavimų paskirstymas iš esmės pasikeitė dėl pastaruoju metu padidėjusio sudėtingų modelių elektroninių svarstyklių
pardavimo“. Konstatuotina, kad nuoroda į Procedūros reglamento 48 straipsnį nėra susijusi, nes šiuo atveju ieškovė priekaištauja
Tarybai, kad ji baigė grįsti ginčijamą reglamentą atsiliepimo į ieškinį pateikimo stadijoje. Šiuo atveju pakanka pastebėti,
kad ieškovė savo skundą pagrindė klaidinga prielaida. Iš tikrųjų iš 2000 m. rugsėjo 21 d. informacinio dokumento matyti, kad
Komisija pranešė ieškovei atskirai apie kiekvieno segmento pardavimų apimčių pasikeitimus. Todėl šis kaltinimas atmestinas.
118   Dėl antrojo ieškinio pagrindo visų pirma reikia priminti, kaip 48 punkte pastebėjo Pirmosios instancijos teismas, kad spręsdamos
sudėtingus ekonomikos klausimus, institucijos turi didelę diskreciją.
119   Būtent ieškovė privalo pateikti įrodymus, leidžiančius Pirmosios instancijos teismui konstatuoti, kad nustatydama žalą Taryba
padarė akivaizdžią vertinimo klaidą (1997 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
EFMA prieš Tarybą,
T‑121/95, Rink. p. II‑2391, 106 punktas; 1999 m. spalio 28 d. Sprendimo
EFMA prieš Tarybą
, T‑210/95, Rink. p. II‑3291, 58 punktas ir 2001 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Mukand ir kt. prieš Tarybą
, T‑58/99, Rink. p. II‑2521, 41 punktas).
120   Reikia pradėti nuo šeštosios dalies nagrinėjimo.
2.
Šeštoji dalis: dėl pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 8 dalių pažeidimo, susijusio su importo dempingo kaina poveikio
įvertinimu, palyginti su dalies panašaus produkto gamyba Bendrijoje
a)     Šalių argumentai
121   Ieškovė mano, kad vertindama Taryba pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalį kartu su 3 straipsnio 8 dalimi, importo
poveikį palygindama vien su panašaus produkto dalimi. Ieškovės manymu, aiški minėtos 8 dalies formuluotė neleidžia vertinant
importo palyginti vien su panašaus produkto dalies gamyba, šiuo atveju žemesnės kategorijos elektroninėmis svarstyklėmis.
Be to, ieškovė pažymi, jog Taryba atmetė prašymus dėl žalos, pagrįstos vien panašaus produkto dalies vertinimu, nustatymo.
Šiuo klausimu ji remiasi 1992 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3482/92, įvedančiu galutinius antidempingo muitus
ir galutinai surenkančiu laikiną antidempingo muitą aliuminio elektrolizės kondensatoriams, kurių kilmės šalis Japonija, importui
(OL L 353, p. 1), ir ypač jo 12 konstatuojamąja dalimi.
122   Taryba pati sau prieštarauja nurodydama nagrinėjamo produkto trijų segmentų pakeičiamumą vienas kitu ir galiausiai iš savo
analizės dėl žalos nustatymo pašalindama ekonominius faktorius, susijusius su vidutiniais ir sudėtingais segmentais.
123   Ieškovės manymu, aukščiausios rūšies modelių pardavimo padidėjimas tyrimo laikotarpiu Bendrijos institucijoms nebuvo staigmena,
ir neseniai baigtuose tyrimuose, kaip ji pastebi, Bendrijos institucijos nedarė skirtumo tarp panašaus produkto skirtingų
segmentų. Šiuo atveju ji remiasi 2001 m. kovo 6 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 468/2001, įvedančio galutinius antidempingo
muitus tam tikrų elektroninių svarstyklių, kurių kilmės šalis Japonija, importui (OL L 67, p. 24), 37–48 konstatuojamosiomis
dalimis ir 2001 m. kovo 6 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 469/2001, įvedančio galutinius antidempingo muitus tam tikrų elektroninių
svarstyklių, kurių kilmės šalis Singapūras, importui (OL L 67, p. 37), 47–58 konstatuojamosiomis dalimis.
124   Dėl „vidurkio apskaičiavimo“ metodo ieškovė tvirtina, kad pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 dalis nustato Bendrijos institucijoms
pareigą importo dempingo kaina poveikį vertinti lyginant su Bendrijos pramonės panašaus produkto, šiuo atveju elektroninių
svarstyklių, gamyba ir pabrėžia minėtos nuostatos tikslą. Ji teigia, kad pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalyje išvardytų
įvairių žalos faktorių vertinimas ir importo poveikio analizė, atlikta atsižvelgiant tik į nagrinėjamo produkto dalį, turėtų
būtų pripažinti prieštaraujančiais pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 daliai.
125   Taryba mano, kad jos segmentu pagrįstas vertinimas yra suderinamas su pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 dalimi. Ji nurodo,
kad tokio metodo pasirinkimą nulėmė esminis sudėtingų modelių elektroninių svarstyklių importo padidėjimas. Ši aplinkybė paaiškina
Bendrijų institucijų skirtingas pozicijas tyrimo, kuriame buvo priimtas ginčijamas reglamentas, ir tyrimų, kuriais remiasi
ieškovė, atvejais.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
126   Kaip 66 punkte priminė Pirmosios instancijos teismas, iš ginčijamo reglamento 10 konstatuojamosios dalies matyti, kad elektroninių
svarstyklių rinka bendrai yra padalyta į tris skirtingus segmentus: paprastų, vidutinių ir sudėtingų modelių.
127   Visų pirma reikia konstatuoti, kad iš pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 dalies nematyti, jog negalima atlikti atskiro
produkto segmento vertinimo ir jog turi būti taikomas vidurkio apskaičiavimo metodas. Kaip teisingai nurodė Taryba, nustatant
žalą pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnį Bendrijos institucijos gali atlikti atskiro segmento analizę, kad nustatytų
įvairius žalos rodiklius, ypač jei taikant kitą metodą gauti rezultatai dėl tam tikrų priežasčių yra iškreipti, su sąlyga
jei yra deramai atsižvelgiama į tiriamus produktus kaip į visumą.
128   Pagal ginčijamo reglamento 11 konstatuojamąją dalį tiriamas produktas apima tris segmentus. Ginčijamo reglamento 12 konstatuojamoji
dalis patikslina, kad Bendrijoje gaminamos elektroninės svarstyklės visais atžvilgiais panašios į elektronines svarstykles,
gaminamas ir eksportuojamas į Bendriją iš Kinijos, Pietų Korėjos ir Taivano, todėl šie produktai yra panašūs.
129   Vis dėlto atsižvelgiant į tai, kad tiriamo produkto paprastų modelių segmentas tyrimo laikotarpiu sudarė 97 % importo iš tiriamų
šalių (ginčijamo reglamento 63 konstatuojamoji dalis), siekiant teisingo tyrimo rezultato logiška, net būtina, kad šioje analizėje
atskirai atsispindėtų paprastų minėto produkto modelių segmento įvertinimas. Taigi nėra jokio prieštaravimo tarp tiriamo produkto
sąvokos ir žalos nustatymo.
130   Antra, dėl ieškovės kaltinimo, kad atskirai vertindama tokius svarbius faktorius kaip antai pardavimo kaina, rinkos dalis
ir t. t., susijusius su paprastų modelių segmentu, Taryba išimtinai rėmėsi tik panašaus produkto dalimi, reikia pastebėti,
kaip tai matyti iš ginčijamo reglamento su žala susijusių konstatuojamųjų dalių, kad Taryba visą laiką atsižvelgė į elektroninių
svarstyklių visumą, o ne vien į paprastų modelių segmento elektronines svarstykles (žr. ginčijamo reglamento 81 konstatuojamąją
dalį). Kadangi bendra analizė yra pagrįsta panašaus produkto koncepcija, susijusia su trimis elektroninių svarstyklių segmentais,
o ne vien paprastų modelių segmentu, reikia pripažinti, kad Taryba nepažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 dalies.
131   Todėl antro ieškinio pagrindo šeštoji dalis atmestina.
3.
Pirmoji dalis: dėl pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalies pažeidimo
a)     Šalių argumentai
132   Ieškovė kaltina Tarybą, kad nustatydama žalą ji neišanalizavo visų svarbių veiksnių, ypač aplinkybės, jog Bendrijos pramonė
dar neatsigauna po dempingo ir subsidijų praeityje padaryto poveikio bei esamo dempingo skirtumo dydžio. Ieškovės nuomone,
pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalį nustatydama žalą Taryba turi atsižvelgti į kiekvieną iš šiame straipsnyje
išvardytų ekonominių veiksnių ir rodiklių. Šiuo klausimu ieškovė nurodo Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) Ginčų komisijos
sprendimus, ypač PPO specialios grupės ataskaitą dėl antidempingo muitų taikymo medvilninės patalynės, kurios kilmės šalis
Indija, importui (toliau – ataskaita dėl patalynės).
133   Ieškovė konstatuoja, kad, pirma, pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalies ir Susitarimo dėl 1994 m. bendrojo susitarimo
dėl muitų tarifų ir prekybos VI straipsnio įgyvendinimo (OL L 336, p. 103, toliau – 1994 m. antidempingo kodeksas), įtraukto
į Sutarties dėl PPO įsteigimo (toliau – PPO susitarimas) 1A priedą, patvirtintą 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB
dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai
priklausančių klausimų (OL L 336, p. 1), 3.4 straipsnio tekstai ir turinys beveik sutampa ir kad pagrindinio reglamento 3 straipsnio
5 dalis įpareigoja Bendrijos institucijas įvertinti kiekvieną iš šešiolikos ekonominių veiksnių. Ji tvirtina, kad tokia pozicija
atitinka ataskaitos dėl patalynės išvadas. Be to, ieškovė tvirtina, kad prireikus atitinkamo veiksnio mažareikšmiškumas turi
būti įrodomas pateikiant tokią išvadą patvirtinančius argumentus ir aiškiai juos išdėstant argumentų santraukoje. Ji pabrėžia,
jog tokioje santraukoje duomenų, patvirtinančių, kad Bendrijos institucijos patenkino joms aiškiai nustatytus reikalavimus,
nebuvimas neleidžia Bendrijos teismams vykdyti jų priežiūros funkcijos.
134   Ieškovė pabrėžia, kad ginčijamo reglamento 77 konstatuojamojoje dalyje neužsimenama apie visų pagrindiniame reglamente numatytų
veiksnių analizę. Be to, ieškovė mano, kad Bendrijos institucijos neįvertino nei „pramonės pastangų atsigauti po dempingo
ir subsidijų praeityje padaryto poveikio“, nei „esamo dempingo skirtumo dydžio“. Pirmojo veiksnio atžvilgiu ieškovė pabrėžia,
kad ginčijamo reglamento 59 konstatuojamoji dalis, kuria Taryba remiasi atsiliepime į ieškinį, yra susijusi su pagrindinio
reglamento 4 straipsnio 1 dalimi, ir negali patvirtinti, kad Bendrijos institucijos patenkino pagrindinio reglamento 3 straipsnio
5 dalyje nustatytą reikalavimą. Be to, ginčijamo reglamento 88 ir 94 konstatuojamosiose dalyse paminėto importo, susijusio
tik su dalimi tiriamo produkto, poveikio įvertinimas pažeistų pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 punktą. Todėl, ieškovės
manymu, šie elementai nėra įrodymai. Dėl antro veiksnio ieškovė tvirtina, kad net jei pagrindinio reglamento 3 straipsnio
8 dalis nebuvo pažeista, minėti teiginiai negali būti laikomi ekonominių veiksnių, apie kuriuos juose kalbama, vertinimu,
nes paprastos antidempingo priemonių nuorodos nereiškia, kad Bendrijos institucijos atliko tokią analizę, ir ypač kad įvertino
aplinkybę, jog pramonė dar neatsigavo po praeityje patirto dempingo ir subsidijų poveikio. Dėl esamo dempingo skirtumo dydžio
ieškovė mano, kad ginčijamo reglamento 90 konstatuojamojoje dalyje pateiktas tvirtinimas negali būti laikomas vertinimu, nes
joje nurodoma importo iš tiriamų šalių apimtis ir kaina, patys savaime esantys atskiri rodikliai, kuriuos Bendrijos institucijos
taip pat turėjo išanalizuoti.
135   Taryba visų pirma tvirtina, kad ataskaita dėl patalynės, kuria remiasi ieškovė, nėra tiesiogiai taikoma Bendrijos teisės sistemoje.
Be to, ji mano, kad ieškovė klaidingai aiškina šią ataskaitą, kuri yra visiškai suderinama su Bendrijos institucijų naudojamu
metodu nustatant žalą. Tarybos manymu, šis kaltinimas būtų susijęs su motyvų nepakankamumu EB 253 straipsnio prasme. Ji remiasi
1999 m. gruodžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
Petrotub ir Republica prieš Tarybą
(T‑33/98 ir T‑34/98, Rink. p. II‑3837, panaikintu apeliacine tvarka 2003 m. sausio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Petrotub ir Republica prieš Tarybą
, C‑76/00 P, Rink. p. I‑79), siekdama patvirtinti, kad vienintelė Bendrijos institucijų pareiga galutinius dempingo muitus
nustatančiame reglamente yra atlikti tik tų veiksnių, kurie laikytini svarbiais, analizę.
136   Be to, Taryba teigia, kad Bendrijos institucijų veiksmai atitiko pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalį. Ji pažymi, kad
ieškovės tvirtinimas, jog ginčijamame reglamente nėra visų veiksnių analizės, yra klaidingas ir nereikšmingas.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
137   Visų pirma reikia pastebėti, jog ieškovės argumentai apsiriboja kaltinimais Bendrijos institucijoms, kad šios nesirėmė pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 5 dalimi, atsižvelgdamos į 1994 m. antidempingo kodekso 3.4 straipsnį, ir taip pažeidė Teisingumo
Teismo praktikos įtvirtintą vienodo aiškinimo principą.
138   Šiuo klausimu reikia priminti, kad Bendrijos aktai turi būti aiškinami kuo labiau atsižvelgiant į tarptautinę teisę, ypač
kai tokiais aktais siekiama tiksliai įgyvendinti Bendrijos sudarytą tarptautinį susitarimą (šiuo klausimu žr. 1998 m. liepos
14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Bettati
, C‑341/95, Rink. p. I‑4355, 20 punktą ir 135 punkte minėto 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo
Petrotub ir Republica prieš Tarybą
57 punktą), kaip šiuo atveju yra su pagrindiniu reglamentu, kuris buvo priimtas siekiant įvykdyti iš 1994 m. antidempingo
kodekso kylančius tarptautinius įsipareigojimus (135 punkte minėto 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo
Petrotub ir Republica prieš Tarybą
56 punktas).
139   Šiuo atveju pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalis turi tuos pačius pagrindinius elementus kaip ir 1994 m. antidempingo
kodekso 3.4 straipsnis. Jis numato, kad importo dempingo kaina poveikio tiriamai Bendrijos pramonei analizė reiškia visų svarbių
ekonominių veiksnių ir rodiklių, turinčių įtakos šios pramonės padėčiai, vertinimą. Jame pateikiamas įvairių veiksnių, į kuriuos
turėtų būti atsižvelgta, sąrašas ir nurodoma, jog šis sąrašas nėra išsamus, todėl vienas ar keli šių veiksnių nėra būtinai
galutinis rodiklis. Šios nuostatos turinys beveik sutampa su 1994 m. antidempingo kodekso 3.4 straipsnio turiniu, išskyrus
veiksnį dėl „pramonės pastangų atsigauti po dempingo ir subsidijų praeityje padaryto poveikio“, kurio nėra 1994 m. antidempingo
kodekso 3.4 straipsnyje.
140   Todėl reikia konstatuoti, kad pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalis pati savaime atitinka 1994 m. antidempingo susitarimą.
Vis dėlto, ieškovės manymu, Bendrijos institucijos pažeidė savo pareigą įvertinti visus svarbius veiksnius, nurodytus ataskaitoje
dėl patalynės, aiškinant 1994 m. antidempingo kodekso 3.4 straipsnį, nes neatsižvelgė į pagrindinio reglamento 3 straipsnio
5 dalyje paminėtus du veiksnius, t. y. pramonės pastangas atsigauti po dempingo ir subsidijų praeityje padaryto poveikio bei
esamo dempingo skirtumo dydį.
141   Todėl reikia išnagrinėti, ar Bendrijos institucijos įvertino šiuos du veiksnius.
142   Taryba ginčijamo reglamento 77 konstatuojamojoje dalyje nurodo:
„Remiantis pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalimi, importo dempingo kaina poveikio Bendrijos pramonei nagrinėjimas apėmė
visų ekonominių veiksnių ir rodiklių, turinčių įtakos pramonės būklei, įvertinimą. Tačiau toliau nėra išsamiai nagrinėjami
tam tikri veiksniai, nes buvo nustatyta, kad jie nebuvo svarbūs Bendrijos pramonės padėčiai šio tyrimo eigoje. Baigiant reikėtų
pastebėti, kad nė vienas iš šių faktorių nėra būtinai galutinis rodiklis.“
143   Dėl veiksnio, kad Bendrijos pramonė dar visiškai neatsigavo po dempingo ir subsidijų praeityje padaryto poveikio, reikia pastebėti,
kad šiuo atveju ginčijamo reglamento dalyje, pavadintoje „Žala“, yra aiški nuoroda į galiojančias antidempingo priemones.
Visų pirma, ginčijamo reglamento 59 konstatuojamojoje dalyje Taryba nurodo:
„Bendrijos pramonės struktūra itin pasikeitė analizės laikotarpiu. Nuo 1993 m. spalio mėn. (t. y., kai galutinės antidempingo
priemonės buvo įvestos Singapūro ir (Pietų) Korėjos kilmės elektroninių svarstyklių importui) buvo pradėta įgyvendinti restruktūrizavimo
ir konsolidavimo programa <...>“.
144   Toliau ginčijamo reglamento 88 konstatuojamojoje dalyje teigiama, kad „<...> šio (paprastų modelių segmento) nuostoliai sumažino
bendrą Bendrijos pramonės pelną ir neleido jai visiškai išnaudoti euro įvedimo bei antidempingo priemonių, įvestų importui
iš Japonijos ir Singapūro, teikiamų privalumų <….>“.
145   Galiausiai ginčijamo reglamento 94 konstatuojamoje dalyje daroma išvada, kad „<...>prasta paprastų modelių segmento ekonominė
padėtis neleido Bendrijos pramonei pasiekti bendrą pelningumą, kurio ji galėjo tikėtis įvedus eurą ir antidempingo priemones,
visų pirma atsižvelgiant į jos įgyvendintą restruktūrizavimo programą“.
146   Šios ištraukos aiškiai parodo, kad Bendrijos institucijos savo analizėje dėl importo dempingo kaina poveikio tiriamai Bendrijos
pramonei atsižvelgė į tai, jog ši pramonė dar visiškai neatsigavo po dempingo ir subsidijų praeityje padaryto poveikio.
147   Dėl ieškovės argumento, kad 88 ir 94 konstatuojamosiose dalyse pateikiami tvirtinimai negalioja ir negali būti įrodymas, jog
Bendrijos institucijos įvertino šį veiksnį, nes vertinimas buvo susijęs tik su tiriamo produkto dalimi, ir todėl buvo pažeista
pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 dalis, pakanka konstatuoti, kad jis nėra reikšmingas. Iš tikrųjų, kaip jau buvo konstatuota
129 punkte, atsižvelgiant į tai, kad tiriamo produkto paprastų modelių segmentas tyrimo laikotarpiu sudarė 97 % importo iš
tiriamų šalių, dėl žalos nustatymo paprastų modelių segmentas galėjo būti nagrinėjamas atskirai.
148   Veiksnį, susijusį su „esamo dempingo skirtumo dydžiu“, Taryba aptarė ginčijamo reglamento 90 konstatuojamojoje dalyje. Ji
konstatavo, kad „kalbant apie faktinio dempingo skirtumo dydžio poveikį Bendrijos pramonei, atsižvelgiant į importo iš tiriamų
šalių apimtį ir kainas, šio poveikio negalima laikyti nedideliu“.
149   Taigi reikia pažymėti, kad Taryba įvertino veiksnį, susijusį su esamo dempingo skirtumo dydžiu. Nors Komisija 2000 m. rugsėjo
21 d. informaciniame dokumente apie tai neužsiminė, tą ji padarė 2000 m. spalio 4 d. ir 23 d. laiškuose, kuriais atsakė į
ieškovės 2000 m. rugsėjo 28 d. pastabas.
150   Atsižvelgiant į tai, antro ieškinio pagrindo pirmoji dalis yra atmestina.
4.
Antroji dalis: dėl atsižvelgimo į importą ne dempingo kaina nustatant žalą
a)     Šalių argumentai
151   Ieškovė tvirtina, kad Bendrijos institucijos akivaizdžiai pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2, 3 ir 5 dalis, nes
vertindamos žalą atsižvelgė į importą ne dempingo kaina, t. y. vienos iš tiriamų Korėjos bendrovių
CAS Corp
., kuriai nebuvo konstatuotas dempingo taikymas, atveju.
152   Ieškovė pagrindinio reglamento 3 straipsnio nuorodą į „importą dempingo kaina“ aiškina kaip draudžiančią remtis importu iš
dempingo netaikiusių eksportuojančių gamintojų. Todėl bendras pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalyje numatyto importo
vertinimas negalėtų apimti importo iš eksportuojančių gamintojų, kuriems buvo nustatytas nulinis ar
de minimis
dempingo skirtumas. Todėl dėl atsižvelgimo į
CAS Corp.
importą Bendrijos institucijų analizė yra neteisėta, o žalos nustatymas negalioja. Ieškovė šiuo klausimu remiasi 2001 m. rugpjūčio
7 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1644/2001, iš dalies keičiančiu reglamentą (EB) Nr. 2398/97, įvedantį galutinius antidempingo
muitus medvilninės patalynės, kurios kilmės šalis Egiptas, Indija ir Pakistanas, importui ir sustabdantį jo taikymą importui
iš Indijos (OL L 219, p. 1), kurį Taryba priėmė po ataskaitos apie patalynę.
153   Ieškovė konstatuoja, jog Taryba nepateikė jokio patvirtinimo ar jos išvadą pagrindžiančio įrodymo, kad tai, jog Korėjos gamintojai
importui netaikė dempingo, neturėjo reikšmės bendram Korėjos importo poveikiui Bendrijos pramonei.
154   Taryba prieštarauja ieškovės pateiktam pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2, 3 ir 5 dalių išaiškinimui. Ji teigia, kad „importas
dempingo kaina“ reiškia importą iš šalies, kurios atžvilgiu buvo nustatytas didesnis nei
de minimis
dempingo skirtumas
.
Tarybos nuomone, šis požiūris atspindi ilgalaikę Bendrijos praktiką ir neprieštarauja minėto straipsnio formuluotei.
155   Taryba tvirtina, kad ji laikėsi pirmiau nurodytos pozicijos, nes visų pirma importo dempingo ir ne dempingo kaina atskyrimas
yra įmanomas tik tam tikromis aplinkybėmis ir tam tikrų metodų, kurie dažnai yra netaikomi, atveju. Antra, ji nurodo, kad
dempingas buvo įrodytas tik tyrimo laikotarpiu, bet žalos rodiklių raida buvo vertinamą ilgesnį laiką. Bendrijos institucijos
negali nustatyti, ar importas dempingo kaina tyrimo laikotarpiu buvo importas dempingo kaina ir likusį analizės laikotarpį,
ir atvirkščiai. Be to, Taryba teigia, kad jos pozicija gali būti naudinga eksportuotojams, o ieškovės pozicija jiems gali
būti nepalanki. Galiausiai Taryba teigia, kad ji veikė savo diskrecijos, kuri buvo pripažinta 46 punkte minėtu sprendimu
Thai Bicycle prieš Tarybą,
ribose. Taryba pažymi, kad, priešingai nei tvirtina ieškovė, 1987 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Nachi Fujikoshi prieš Tarybą
(255/84, Rink. p. 1861) išvada yra bendra, ir šiame sprendime jis nurodė, kad nebūtina konkretinti Bendrijos pramonei tam
tikro eksportuotojo importo padarytos žalos dalies.
156   Be to, Taryba teigia, kad net jei Bendrijos institucijos padarė klaidą nustatydamos importo dempingo kaina apimtį dėl to,
kad įtraukė
CAS Corp.
importą, ši klaida realiai neturėjo įtakos žalos nustatymui. Galiausiai Taryba pažymi, kad ieškovė iš jai atsiųsto informacinio
dokumento turėjo gerai žinoti
CAS Corp.
atžvilgiu konstatuotą dempingo skirtumą, ir pastebi, jog tuo metu ieškovė nepareiškė jokio prieštaravimo. Be to, ji teigia,
kad net jei Bendrijos institucijos nebūtų atlikusios bendro importo iš Pietų Korėjos ir Kinijos įvertinimo, Kinijos importo
atžvilgiu jos būtų padarusios tą pačią išvadą.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
157   Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalis nustato bendras žalos nustatymo taisykles, o šio straipsnio kitos nuostatos pateikia
išsamesnius paaiškinimus dėl šio nustatymo. 3 straipsnio 5 ir 6 dalys taip pat skirtos importo dempingo kaina tyrimui.
158   Prieš nagrinėjant antro ieškinio pagrindo antrąją dalį visų pirma reikia išaiškinti pagrindinio reglamento 3 straipsnyje nurodytą
sąvoką „importas dempingo kaina“.
159   Pastebėtina, kad ši sąvoka aiškiai apima visus sandorius dempingo kaina. Kadangi visų atskirų sandorių išanalizuoti neįmanoma,
nustatant žalą reikia atsižvelgti į bet kurio eksportuojančio gamintojo, kuris pripažintas taikančiu dempingą, importą. Tačiau
nustatant žalą eksportuojančių gamintojų, kurių atžvilgiu buvo nustatytas nulinis ar
de minimis
dempingo skirtumas, importas negali būti laikomas „importu dempingo kaina“.
160   Be to, primintina, jog pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalį, jei tuo pat metu nagrinėjamas importas daugiau kaip
iš vienos valstybės, tokio importo iš visų valstybių poveikis vertinamas bendrai tiktai tuomet, jei nustatoma, kad dempingo
skirtumas, apskaičiuotas importui iš kiekvienos valstybės, yra didesnis nei 9 straipsnio 3 dalyje apibrėžtas
de minimis
; ir kad importo iš kiekvienos valstybės kiekis nėra nereikšmingas; ir atsižvelgus į importuotų prekių tarpusavio konkurencijos
ir į importuotų prekių bei panašių Bendrijos prekių konkurencijos sąlygas, importo poveikį tikslinga vertinti bendrai.
161   Ši nuostata aiškintina kaip leidžianti atsižvelgti į importą iš tiriamos šalies, tik jeigu jį vykdo eksportuojantis gamintojas,
kuris pripažintas taikančiu dempingą. Todėl į importą iš šalies, kuriai nustatytas dempingo skirtumas buvo didesnis nei
de minimis
, turi būti atsižvelgiama, tik jei šioje šalyje nėra jokio eksportuojančio gamintojo, kurio atžvilgiu nustatytas nulinis arba
de minimis
dempingo skirtumas.
162   Taigi šiuo atveju bei atsižvelgiant į pagrindinio reglamento 3 straipsnio dalyką ir tikslą, reikia pripažinti, kad terminas
„importas dempingo kaina“ neapima eksportuojančio gamintojo, kuris netaiko dempingo, importo, net jei šis eksportuotojas yra
įsisteigęs šalyje, kurios atžvilgiu nustatytas didesnis nei
de minimis
dempingo skirtumas.
163   Toks aiškinimas visiškai neprieštarauja teismo praktikai, pagal kurią Bendrijos teisės aktų leidėjas dėl žalos nustatymo pasirenka
vienos ar kelių šalių teritoriją, vertindamas bendrai visą importą dempingo kaina iš šių šalių (1999 m. spalio 20 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Swedish Match Philippines prieš Tarybą
, C‑171/97, Rink.
p.
II‑3241, 65 punktas). Šiuo klausimu buvo nuspręsta, jog Bendrijos pramonei dėl importo dempingo kaina padaryta žala turi būti
vertinama bendrai, ir nebūtina, net neįmanoma, atskirai nustatyti kiekvienos atsakingos bendrovės žalos dalį (155 minėto sprendimo
Nachi Fujikoshi prieš Tarybą
46 punktas; minėto sprendimo
Swedish Match Philippines prieš Tarybą
66 punktas ir 48 punkte minėto sprendimo
Arne Mathisen prieš Tarybą
123 punktas).
164   Reikia pastebėti, kad nurodytos bylos yra susijusios su bendrovėmis, kurios vykdė importą dempingo kaina. Tuo tarpu šiuo atveju
kalbama apie įmonę, kuri vykdė importą ne dempingo kaina, kitaip tariant įmonės, kuri dempingo netaikė, importą. Todėl 164 punkte
minėta teismo praktika šiuo atveju netaikoma ir neturi reikšmės sąvokos „importas dempingo kaina“ aiškinimui.
165   Be to, šis aiškinimas yra suderinamas su atskaitoje dėl patalynės pateiktu PPO sutarties išaiškinimu, su kurios išvadomis
Taryba sutiko. Be to, Reglamento Nr. 1644/2001 17 konstatuojamojoje dalyje buvo pažymėta, kad, „specialios grupės nuomone,
dempingo netaikančio eksportuojančio gamintojo importo negalima laikyti „importu dempingo kaina“ norint nustatyti žalą. Todėl
Taryba atliko naują importo dempingo kaina poveikio vertinimą, neatsižvelgdama į dempingo netaikančius eksportuotojus.
166   Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Bendrijos institucijos neturėjo atsižvelgti į Korėjos bendrovės
CAS Corp.
importą, nes ši bendrovė dempingo netaikė, nors Pietų Korėjai ir buvo nustatytas didesnis nei
de minimi
dempingo skirtumas.
167   Antra, reikia išnagrinėti tokios klaidos poveikį šiam atvejui. Todėl poveikis turėtų būti vertinamas atsižvelgiant į šią reikalavimo
dalį, kuri susijusi su ieškovei tariamai padaryta žala dėl to, kad kartu su importu dempingo kaina buvo atsižvelgta ir į importą
iš
CAS Corp.
(šiuo klausimu žr. 1995 m. gegužės 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
NTN Corporation ir Koyo Seiko prieš Tarybą
, T‑163/94 ir T‑165/94, Rink. p. II‑1381, 112–115 punktus). Kad būtų panaikintas ginčijamas reglamentas, nepakanka vien pripažinti,
jog Taryba padarė klaidą. Reikia, kad ši klaida būtų padariusi poveikį žalos nustatymui bei pačiam reglamento turiniui.
168   Taryba tvirtina, kad ji būtų galėjusi nustatyti žalą remdamasi vien importu iš Kinijos. Dėl to triplike ji pateikė lentelę,
apimančią pagrindinius žalos rodiklius, kuriuos reikėtų vertinti, jei būtų atsižvelgiama vien į importą iš Kinijos, ir palyginančią
juos su tais, dėl kurių buvo priimta ginčijamame reglamente pateikiama išvada. Viena šioje lentelėje esanti skaičiavimo klaida
buvo ištaisyta per posėdį.
Pakeista informacija
Pirminiai duomenys
(visos atitinkamos šalys)
Nauji duomenys
(tik Kinija)
Atitinkamo importo apimtis
Padidėjo nuo 14 853 vienetų 1995 m. iki 33 063 vienetų tyrimo laikotarpiu
Padidėjo nuo 3 456 vienetų 1995 m. iki 16 827 vienetų tyrimo laikotarpiu
Importo apimties padidėjimas
123 %
387 %
Importo dalis rinkoje
Padidėjo nuo 9,2 % 1995 m. iki 15,1 % tyrimo laikotarpiu
Padidėjo nuo 2,1 % 1995 m. iki 7,7 % tyrimo laikotarpiu
Kiekvienos šalies kainų numušimo skirtumas
Nuo 0 iki 52 % Kinijai
Nuo 60 iki 65 % Taivanui
Nuo 30 iki 50 % Pietų Korėjai
Nuo 0 iki 52 %
Paprastų modelių segmento importas (įvertinimas)
Nuo 14 407 iki 32 071 vienetų
Nuo 3 352 iki 16 322 vienetų
Apimties padidėjimas (paprastų modelių segmentas)
123 %
387 %
169   Iš šios lentelės, kurios ieškovė neginčijo, ir jos duomenų, susijusių su importo apimtimi ir jo dalimi rinkoje, kurie yra
byloje, matyti kad Kinijos importas į Bendriją padidėjo 387 % nuo 3 456 vienetų 1995 m. iki 16 827 vienetų tyrimo laikotarpiu.
Importas iš Pietų Korėjos tuo pat metu padidėjo tik 32 % (5 532 vienetai 1995 m. ir 7 301 vienetai 1999 m.), o iš Taivano
tik 52 % (5 865 vienetai 1995 m. ir 8 935 vienetai 1999 m.). Bendras importo iš šių trijų šalių apimties padidėjimas buvo
123 % (14 853 vienetai 1995 m. ir 33 063 vienetai 1999 m.). Todėl importo iš Kinijos procentinis dydis padidėjo daugiau nei
importo iš kitų atitinkamų šalių. Vis dėlto, atsižvelgiant į pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalį, svarbu žinoti, ar
apskritai importas iš konkrečios trečiosios šalies gerokai padidėjo absoliučiais dydžiais, o ne tik procentiniu dydžiu, ir
ar gerokai padidėjo importo sudaroma Bendrijos vartojimo rinkos dalis. Padidėjimas nuo 3 456 vienetų 1995 m. iki 16 827 vienetų
tyrimo laikotarpiu laikytinas žymiu padidėjimu absoliučiais dydžiais. Importo sudaroma rinkos dalis pasikeitė nuo 2,1 % 1995 m.
iki 7,7 % tyrimo laikotarpiu. Svarbu pažymėti, jog per tą patį laikotarpį Bendrijos pramonės dalis elektroninių svarstyklių
rinkoje sumažėjo nuo 26,1 iki 24,9 %, o tai parodo santykinį 4,6 % sumažėjimą. Šie skaičiai rodo, kad vien importo iš Kinijos
būtų pakakę žalai nustatyti.
170   Nors žalą buvo galima nustatyti remiantis vien importu iš Kinijos, reikėtų išnagrinėti
CAS Corp.
eksporto neįtraukimo į bendrą importo iš trijų atitinkamų šalių apimtį pasekmes. Taryba šiuo klausimu savo triplike taip pat
pateikė lentelę, kurioje įvertino Bendrijos importą, neatsižvelgdama į
CAS Corp.
vykdytą importą. Atsakydama į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą, Taryba pateikė su
CAS Corp.
susijusius duomenis ir papildė šiuo atžvilgiu lentelę. Ji ją taip pat pataisė per posėdį.
Pakeista informacija
Pirminiai duomenys
(visos susijusios šalys)
Nauji duomenys
(visos susijusios šalys, išskyrus Pietų Korėjos atžvilgiu pašalinant
CAS Corp.
eksportą)
Atitinkamo importo apimtis
Padidėjo nuo 14 853 vienetų 1995 m. iki 33 063 vienetų tyrimo laikotarpiu
Padidėjo nuo 11 273 vienetų 1995 m. iki 29 248 vienetų tyrimo laikotarpiu
Importo apimties padidėjimas
123 %
159 %
Importo dalis rinkoje
Padidėjo nuo 9,2 % 1995 m. iki 15,1 % tyrimo laikotarpiu
Padidėjo nuo 7,0 % 1995 m. iki 13,4 % tyrimo laikotarpiu
Kiekvienos šalies kainų numušimo skirtumas
Nuo 0 iki 52 % Kinijai
Nuo 60 iki 65 % Taivanui
Nuo 30 iki 50 % Pietų Korėjai
Nuo 0 iki 52 % Kinijai
Nuo 60 à 65 % Taivanui
Nuo 30 iki 32 % Pietų Korėjai
Paprastų modelių segmentas (įvertinimas)
nuo 14 407 iki 32 071 vienetų
nuo 10 935 iki 28 671 vienetų
Apimties padidėjimas (paprastų modelių segmentas)
123 %
162 %
171   Iš šios lentelės duomenų, kurių ieškovė neginčijo, ir iš su importo apimtimi bei dalimi rinkoje susijusių duomenų, kurie yra
bylos medžiagoje, matyti, kad eksporto iš visų atitinkamų šalių į Bendriją apimtis, neįskaitant Pietų Korėjos atžvilgiu
CAS Corp.
eksporto, padidėjo 159 %, palyginti su 123 %, jei būtų atsižvelgta
CAS Corp.
eksportą, t. y. nuo 11 273 vienetų 1995 m. iki 29 248 vienetų tyrimo laikotarpiu. Taip pat reikia pažymėti žymų eksporto dempingo
kaina absoliučiais dydžiais padidėjimą, o
CAS Corp.
eksportas liko beveik nepakitęs. Be to, importo iš atitinkamų šalių į Bendriją rinkos dalis, neįskaitant importo iš
CAS Corp
., padidėjo nuo 7 iki 13,4 %, ir tau rodo žymų padidėjimą. Tačiau, atsižvelgiant į
CAS Corp.
eksporto dalies rinkoje sumažėjimą, kitų gamintojų rinkos dalis dar labiau padidėjo.
172   Be to, nebuvo įrodyta, jog Tarybos išvada dėl importo dempingo kaina poveikio panašiems Bendrijos produktams bei tiems, kurių
eksportas daro poveikį Bendrijos pramonei, būtų gerokai pasikeitusi, jei Taryba būtų neatsižvelgusi į eksportuotojo, kuris
netaikė dempingo, importą.
173   Todėl darytina išvada, kad atsižvelgimo į importą iš šių trijų atitinkamų šalių, neįskaitant importo iš
CAS Corp.
, turėjo visiškai pakakti, kad Taryba galėtų įrodyti žalos realumą. Todėl Bendrijos institucijų klaida, padaryta dėl atsižvelgimo
į importą iš
CAS Corp
., negali būti laikoma turinčia lemiamą poveikį Tarybos išvadai dėl žalos buvimo.
174   Taigi pripažinimo, jog padaryta klaida, nepakanka, kad būtų panaikintas ginčijamas reglamentas.
5.
Trečioji dalis: dėl išvados, kad Bendrijos pramonė patyrė esminę žalą
175   Antro ieškinio pagrindo trečiosios dalies argumentai gali būti suskirstyti į keturias dalis, kurios bus nagrinėjamos atskirai.
a)     Skirtumas tarp pirminių ir galutinių duomenų
Šalių argumentai
176   Ieškovė tvirtina, kad nesutampa duomenys apie žalą, apie kurią ji buvo informuota 2000 m. spalio 4 d. laišku; jo priede buvo
pateikta 2000 m. balandžio mėn. parengta lentelė (toliau – 2000 m. balandžio mėn. dokumentas) ir duomenys, kurie buvo pateikti
2000 m. rugsėjo 21 d. informaciniame dokumente bei ginčijamame reglamente. Šie duomenys,
inter alia
, buvo susiję su pardavimų Bendrijoje apimtimi, rinkos dalimi, pardavimų Bendrijoje kaina ir darbo vietomis Bendrijos pramonėje,
bet kadangi nesutampa, jie nėra pagrįsti žalą patvirtinančiais bei nepaneigiamais įrodymais, kaip to reikalauja pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 2 dalis.
177   Ieškovė mano, kad ji turėjo pagrindo daryti prielaidą, jog Komisijos Bendrijos pramonei atskleisti duomenys yra tikslūs, nes
preliminarias išvadas Komisija paprastai patikrina ir po patikrinimo jokių duomenų pakeitimų nepriima. Ieškovės nuomone, šie
duomenys, kurie jai buvo atskleisti keletą mėnesių po tyrimo pradžios, yra labai svarbūs nustatant, ar Bendrijos institucijos
tinkamai įrodė, jog Bendrijos pramonė patyrė esminę žalą.
178   Taryba mano, kad šis kaltinimas yra nepriimtinas, nes jis nesusijęs su tariamai akivaizdžia vertinimo klaida. Iš tikrųjų ieškovė
netiesiogiai kaltina Bendrijos institucijas, kad šios iki galo neatskleidė pakankamai informacijos ir neatsakė į jos klausimus
dėl pirminių ir galutinių duomenų nesutapimo. Papildomai Taryba priduria, kad šis kaltinimas yra nepagrįstas, nes vienintelis
galimas klausimas yra šis: ar buvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida aiškinant, kas yra galutiniai duomenys pagal ginčijamą
reglamentą, ar ne.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
179   Visų pirma dėl tariamo šio kaltinimo nepriimtinumo pakanka konstatuoti, kad, priešingai nei teigia Taryba, jis yra susijęs
su tariamai akivaizdžia vertinimo klaida. Jeigu Bendrijos institucijos savo išvadas netinkamai pagrindė klaidingais duomenimis,
tai reiškia, kad jos neteisingai aiškino aplinkybes, todėl galėjo padaryti akivaizdžią vertinimo klaidą. Taigi šis kaltinimas
yra priimtinas.
180   Kalbant iš esmės, Komisija 2000 m. spalio 4 d. laiške leido ieškovei susipažinti su nekonfidencialia lentelės, kuri buvo pateikta
2000 m. balandžio mėn. parengtame dokumente ir kurioje, Tarybos manymu, buvo pirminės išvados dėl žalos, redakcija. Tačiau
tam tikri duomenys 2000 m. balandžio mėn. dokumente skiriasi nuo pateikiamų 2000 m. rugsėjo 21 d. informaciniame dokumente
ir ginčijamame reglamente. Šie duomenys,
inter alia
, yra susiję su pardavimų Bendrijoje apimtimi, rinkos dalimi, pardavimo Bendrijoje kaina ir darbo vietomis Bendrijos pramonėje.
181   Iš bylos medžiagos matyti, jog Bendrijos gamintojai nesutiko su duomenimis dėl tam tikrų 2000 m. balandžio mėn. dokumente
nurodytų žalos rodiklių. Bendrijos institucijos atsižvelgė į Bendrijos pramonės 2000 m. balandžio 6 d. įvykusio susitikimo
ir vėlesnio susirašinėjimo metu pateiktas pastabas.
182   Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kaip teisingai nurodė Taryba, kad antidempingo tyrimas faktiškai yra tęstinis procesas,
per kurį daugelis išvadų nuolat pakeičiamos. Todėl įmanoma, kad galutinės Bendrijos institucijų išvados skiriasi nuo tam tikru
tyrimo momentu pateiktų išvadų. Be to, laikini duomenys iš esmės gali būti pakeisti tyrimo laikotarpiu. Dėl to ieškovė neturi
pagrindo teigti, kad tariamas nesutapimas kaip nors parodo ginčijamų duomenų objektyvumo ir patikimumo trūkumą. Galiausiai
svarbu pažymėti, jog žala turi būti nustatoma atsižvelgiant į momentą, kai buvo priimtas atitinkamas aktas, apibrėžiantis
apsaugos priemones (1989 m. lapkričio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Epicheiriseon Metalleftikon Viomichanikon Kai Naftiliakon ir kt. prieš Tarybą
, C‑121/86, Rink. p. 3919, 34–35 punktai).
183   Remiantis šia teismo praktika pastebėtina, kad ieškovės argumentas dėl pirminių ir galutinių išvadų skirtumo neturi reikšmės.
184   Todėl pirmasis kaltinimas yra nepriimtinas.
b)     Tam tikrų žalos rodiklių vertinimas
Šalių argumentai
185   Ieškovė tvirtina, kad Bendrijos institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, prieidamos prie išvados, kad duomenys, susiję
su rinkos dalimis, panašaus produkto pardavimo kainomis ir pelningumu, rodo esminės žalos buvimą. Šie duomenys rodo Bendrijos
gamintojų, dalyvavusių procedūroje nuo 1995 m. iki tyrimo laikotarpio, padėčiai įtaką dariusių ekonominių rodiklių įvairius
pasikeitimus.
186   Dėl rinkos dalies ieškovė tvirtina, kad dėl tarp duomenų egzistuojančio prieštaravimo negalima pripažinti, jog su tuo susijusios
išvados buvo pagrįstos tiksliais įrodymais.
187   Dėl pardavimų kainų ieškovė teigia, kad, atsižvelgiant į ginčijamo reglamento 11 konstatuojamojoje dalyje nurodytą panašaus
produkto sąvoką ir šių trijų elektroninių svarstyklių segmentų pakeičiamumą vienas kitu, negalima neatsižvelgti į trijų segmentų
kainos pasikeitimą. Šiuo klausimu ieškovė nurodo, jog ankstesnėse antidempingo procedūrose nebuvo analizuojamas kiekvienas
segmentas atskirai. Ji taip pat remiasi 1993 m. balandžio 26 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 993/93, įvedančio galutinius
antidempingo muitus tam tikrų elektroninių svarstyklių, kurių kilmės šalis Japonija, importui (OL L 104, p. 4), 73 konstatuojamąja
dalimi ir 1993 m. balandžio 30 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1103/93, įvedančio laikinus antidempingo muitus Bendrijoje
tam tikrų elektroninių svarstyklių, kurių kilmės šalis Singapūras ir Pietų Korėja, importui (OL L 112, p. 20), 36 konstatuojamąja
dalimi. Bet kuriuo atveju Taryba pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 dalį, atlikdama kiekvieno segmento atskirai
analizę, nors minėtas straipsnis neleido panašaus atskiro produkto segmentų vertinimo.
188   Be to, ieškovė pastebi, kad neseniai priimtuose reglamentuose, įvedančiuose galutinius antidempingo muitus tam tikroms svarstyklėms,
dažnai buvo naudojamas pardavimo kainų svertinis vidurkis, o ne kiekvieno segmento vidutinė pardavimo kaina. Ji nurodo šiuo
klausimu Reglamento Nr. 468/2001 42 konstatuojamąją dalį ir Reglamento Nr. 469/2001 52 konstatuojamąją dalį.
189   Be to, ieškovė ginčija Tarybos išvadą, kad pardavimo kainos sumažėjo, bei Tarybos tvirtinimą, kad duomenys, parodantys, jog
pardavimo kainos padidėjo 17 %, buvo klaidingi. Ji nurodo, kad toks tvirtinimas prieštarauja ginčijamo reglamento 83 konstatuojamajai
daliai, ir mano, jog šis prieštaravimas yra įrodymas, kad nustatant žalą nebuvo remtasi nepaneigiamais įrodymais.
190   Be to, pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalį Taryba turėjo išnagrinėti vidutines pardavimo kainas kartu su joms
įtaką darančiais faktoriais, kaip antai ginčijamo reglamento 122 konstatuojamojoje dalyje nurodytų sąnaudų mažinimas. Ieškovės
teigimu, dabartinė Bendrijos institucijų praktika rodo, kad Bendrijos kainoms įtaką darantys faktoriai yra analizuojami kartu
su realiomis kainomis, siekiant nustatyti, ar su gamybos sąnaudomis susiję pasikeitimai gali turėti poveikį Bendrijos pramonės
pardavimo kainoms. Ji remiasi 2001 m. rugpjūčio 3 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1612/2001, įvedančiu laikinus antidempingo
muitus geležies molibdeno, kurio kilmės šalis Kinija, importui (OL L 214, p. 3), 80 ir 81 konstatuojamosiomis dalimis.
191   Pelningumo atžvilgiu ieškovė taip pat nurodo akivaizdų prieštaringumą, dėl kurio neįmanoma sutikti su Tarybos pateikta nežalingos
kainos sąvoka. Jos manymu, kadangi tyrimo laikotarpiu Bendrijos pramonė pasiekė apie 10 % pelno maržą, Taryba turėjo padaryti
išvadą, jog bendras pelningumas buvo patenkinamas. Bendrijos institucijų teigimu, Bendrijos pramonė galėtų tikėtis 10 % pelno
maržos elektroninių svarstyklių pardavimams Bendrijoje, nesant importo dempingo kaina. Ieškovė tvirtina, kad pelno padidėjimas
aiškiai atsirado dėl didelio gamybos sąnaudų sumažėjimo.
192   Taryba ginčija, kad ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą vertindama ekonominius rodiklius, susijusius su rinkos dalimis,
pardavimo kainomis ir Bendrijos pramonės pelningumu.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
193   Visų pirma atsižvelgiant į tai, kad ieškovė savo argumentus grindžia pirminių ir galutinių duomenų nesutapimu, reikia priminti,
jog šis kaltinimas buvo atmestas nagrinėjant pirmesnį kaltinimą.
–       Panašaus produkto pardavimų kaina
194   Ginčijamo sprendimo 83 konstatuojamojoje dalyje Taryba konstatuoja, kad elektroninių svarstyklių pardavimo Bendrijos rinkoje
kainos sumažėjo 11 % sudėtingiems modeliams, 18 % vidutiniams ir 17 % paprastiems modeliams. Atsakydama į antidempingo procedūros
metu ieškovės pareikštą pastabą, kad visų elektroninių svarstyklių vidutinės pardavimo kainos nagrinėjamu laikotarpiu padidėjo,
Taryba ginčijamo reglamento 83 konstatuojamojoje dalyje konstatavo, kaip ir Komisija savo 2000 m. spalio 23 d. laiške, tik
kitais žodžiais, kad „šį aiškų padidėjimą visiškai nulėmė produktų derinio pakeitimai (t. y. didžiuliai produktų asortimento
pardavimo apimties pasikeitimai nuo 1995 m. iki tyrimo laikotarpio)“.
195   Atsakydama į raštu pateiktą Pirmosios instancijos teismo klausimą, Taryba pagrindė nesutapimą tarp 2000 m. balandžio mėn.
dokumente pateikto pirminio skaičiavimo, pagal kurį visų svarstyklių pardavimo kaina padidėjo 17 %, ir galutinio apskaičiavimo,
kuris parodė kiekvieno segmento atskirai kainų sumažėjimą. Iš Tarybos atsakymo matyti, kad Komisija padarė tris pirminio skaičiavimo
pakeitimus, kurie bendrai paaiškina skirtingų rezultatų gavimą kainų raidos atžvilgiu. Visų pirma, 2000 m. balandžio mėn.
dokumente pateiktame skaičiavime buvo viena klaida, nes, priešingai lentelėje pateiktiems duomenims, turėjo būti įtraukti
tik pardavimai nesusijusioms šalims. Dėl to 2000 m. balandžio mėn. dokumente buvo minimas pardavimo kainų padidėjimas, nors
lentelėje pateikti duomenys rodė 35 % pardavimų apimties ir 27 % apyvartos padidėjimą, todėl gautas rezultatas turėjo rodyti
6 % pardavimo kainos sumažėjimą, atitinkantį indeksą 94, taikant bendrai naudojamą kainų raidai apskaičiuoti skirtą metodą,
kai kiekvienų metų bendra pardavimų vertė yra dalijama iš bendros pardavimų apimties (127/35), laikant, jog tyrimo laikotarpio
pradžios (1995 m.) indeksas yra 100. Antra, Komisija šiek tiek pakoregavo pardavimo apimties raidos skaičiavimą. Nors 2000 m.
balandžio mėn. dokumente pateiktas skaičiavimas rodė 35 % pardavimų apimties padidėjimą, pagal Komisijos ir Tarybos galutinį
skaičiavimą šis padidėjimas siekė tik 29 % (žr. ginčijamo reglamento 79 konstatuojamąją dalį). Šis pakeitimas aiškiai turėjo
įtakos atliekant kainų raidos skaičiavimą. Atsižvelgiant į tai, kad visų elektroninių svarstyklių apyvarta padidėjo 27 % (žr.
80 konstatuojamąją dalį), santykis tarp šio ir bendro parduoto kiekio padidėjimo buvo 98 (127/129), t. y. bendra kaina sumažėjo
beveik 2 %. Trečia, Komisija kainų pasikeitimus apskaičiavo kiekvienai produkto kategorijai, o ne bendrai, ir tai paaiškina
išliekantį kainų raidos skaičiavimo neatitikimą.
196   Tačiau iš Tarybos atsakymo matyti, kad pagal gerai statistikams žinomą fenomeną, kai produktas apima įvairias kategorijas,
bendras kainų pasikeitimo apskaičiavimas (pagrįstas pardavimo kiekiais ir verte) yra iškraipytas, jei vienos kategorijos kainų
ir kiekių pasikeitimai gerokai skiriasi nuo kitos kategorijos. Kadangi šiuo atveju taip ir buvo, Komisija apskaičiavo kiekvienos
produkto kategorijos kainų pasikeitimą. Taigi, kaip buvo nuspręsta 127–131 punktuose, atskiras kiekvienos kategorijos nagrinėjimas
neprieštarauja pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 daliai.
197   Taigi šiomis aplinkybėmis negalima tvirtinti, kad Bendrijos institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nepasirinkdamos
skaičiavimo metodo, kuriuo gaunamas svertinis pardavimo kainų vidurkis. Bet kuriuo atveju jokia byloje esanti informacija
nepaneigia skaičiavimo, jog visų kategorijų pardavimo kainos sumažėjo apie 2 % nuo 1995 m. iki tyrimo laikotarpio, o ne padidėjo
17 %, kaip parodė pirminis skaičiavimas.
198   Galiausiai ieškovės argumentas, kad kainų pasikeitimas turėjo būti analizuojamas kartu su šiai kainai įtaką darančiais veiksniais,
pavyzdžiui, atitinkamo produkto gamybos sąnaudų ir našumo Bendrijoje pasikeitimas, neturi reikšmės. Nors kartais analizuodamos
kainas Bendrijos institucijos išnagrinėdavo ir kitus veiksnius, reikia pastebėti, kad ši analizė susijusi su kiekvienu konkrečiu
atveju ir gali skirtis. Bet kuriuo atveju, kaip nurodo Taryba, į ieškovės nurodomus veiksnius buvo atsižvelgta vertinant pelningumą
bei minėtose galutinėse Tarybos išvadose dėl žalos. Todėl konstatuotina, kad Bendrijos institucijos atliko tinkamą „veiksnių,
darančių įtaką kainoms Bendrijoje“, analizę, kaip reikalaujama pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalyje.
–       Pelningumas ir euro įvedimo poveikis
199   Taryba ginčijamo reglamento 89 konstatuojamojoje dalyje konstatavo, kad „bendras Bendrijos pramonės pelningumas nebuvo toks,
kokio ji galėjo pagrįstai tikėtis tyrimo laikotarpiu, nes importas dempingo kaina turėjo neigiamą poveikį kainoms“. Ieškovės
manymu, ši išvada prieštarauja ginčijamo reglamento 131 konstatuojamajai daliai, iš kurios matyti, kad 10 % pelnas buvo būtinas
Bendrijos pramonės gyvybingumui užtikrinti, bei 84 konstatuojamajai daliai, kurioje konstatuojama, kad „visų elektroninių
svarstyklių apyvartos grąža padidėjo nuo mažų teigiamų dydžių 1995 m. iki maždaug 10 % tyrimo laikotarpiu“, tačiau „paprastų
modelių segmentas nukentėjo dėl mažo teigiamo pelningumo 1995 m., kuris tyrimo laikotarpiu virto dideliais nuostoliais (maždaug
20 %)“.
200   Taigi Taryba teisingai manė, kad atsižvelgiant į visas aplinkybes pelnas buvo paprasčiausiai minimali sąlyga išlikti Bendrijos
pramonei, kurios šiuo atveju nepakako dėl euro įvedimo padaryto poveikio. Komisija 2000 m. rugsėjo 21 d. informacinio dokumento
4.4.7 punkte paaiškino, kad normalus Bendrijos pramonės pelnas buvo 10 %. Vis dėlto ši pramonė ankstesniais metais šio lygio
pasiekti negalėjo dėl euro įvedimo padaryto poveikio. Priešingai, tyrimo laikotarpiu Bendrijos pramonės pelningumas pasiekė
lygį, kurio pakako jos gyvybingumui užtikrinti, nes dėl tokio poveikio padidėjo pardavimų apimtis.
201   Todėl, kaip matyti iš ginčijamo reglamento 85–88 konstatuojamųjų dalių, konstatuotina, kad Bendrijos institucijos paneigė
euro įvedimo įtaką pelningumui, padarydamos išvadą, kad pelnas be šio poveikio būtų nepakankamas. Reikia priminti, kad antidempingo
muito įvedimas yra priemonė, kurios poveikis pastebimas ateityje. Todėl pastebėtina, kad atsižvelgiant į didelius Bendrijos
institucijų vertinimo įgaliojimus, jos, vertindamos Bendrijos pramonės pelningumą, galėjo nepaisyti euro įvedimo poveikio,
nepadarydamos akivaizdžios vertinimo klaidos.
202   Todėl antras kaltinimas yra atmestinas.
c)     Esminė žala ir faktų įvertinimas
Šalių argumentai
203   Ieškovė veiksnių, susijusių su rinkos dalimis, ir visų trijų segmentų elektroninių svarstyklių vidutinių kainų raidos atžvilgiu
tvirtina, kad Taryba, padarydama išvadą, jog Bendrijos pramonė patyrė esminę žalą, neįvertino objektyviai aplinkybių, iš kurių
matyti, kad, viena vertus, Bendrijos pramonė nuo 1995 m. iki tyrimo laikotarpio išaugo, kita vertus, kad tuo pat metu kur
kas sumažėjo gamybos sąnaudos. Be to, Taryba pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 8 dalį, nes jos išvados dėl žalos
neturėjo remtis šiais duomenimis.
204   Taryba pastebi, kad ieškovė kartojasi nurodydama šį argumentą, kurį pateikė per antro ieškinio pagrindo antrosios dalies nagrinėjimą.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
205   Šiuo klausimu ieškovė nurodo tuos pačius argumentus, kurie jau buvo nagrinėti ir atmesti 127–131, 180–184 bei 198 punktuose.
206   Todėl trečias kaltinimas yra atmestinas.
d)     Dėl euro įvedimo padaryto poveikio pradžios ir kulminacijos
Šalių argumentai
207   Ieškovė tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nustatydama euro įvedimo poveikį Bendrijos pramonei. Ieškovės
manymu, dėl reikšmingų prieštaravimų tarp duomenų, kuriais Bendrijos institucijos rėmėsi analizuodamos euro įvedimo poveikį,
ir jų padarytų išvadų ginčijamas reglamentas nėra pagrįstas patvirtinančiais ir nenuginčijamais įrodymais, ir objektyvus tyrimas
nebuvo atliktas. Be to, dėl tariamo ryšio tarp pelningumo padidėjimo ir euro įvedimo ieškovė pastebi, jog šis padidėjimas
atsirado dėl sąnaudų sumažėjimo, o ne dėl euro įvedimo.
208   Taryba pastebi, kad, viena vertus, ieškovės nurodytas argumentas nėra svarbus, nes juo neginčijamas euro įvedimo poveikis
per se
, o tik jo nustatymas laiko atžvilgiu. Kita vertus, ieškovė nepateikė jokio įrodymo, kad Bendrijos institucijų atliktas vertinimas
buvo neteisingas.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
209   Ieškovė ginčija ne euro įvedimo poveikio
per se
, bet įrodymų, kuriais Taryba grindė šio poveikio pradžios ir kulminacijos nustatymą, galiojimą.
210   Bendrijos institucijos teigia, kad euro įvedimo poveikio pradžia sietina su 1997 m., o ieškovė, remdamasi 1999 m. lapkričio
17 d.
Bizerba
atsakymo į tyrimo klausimyną nekonfidencialia santrauka, nurodo 1998 metus. Šio dokumento I.1 punkte nurodyta, kad „laimei,
euro įvedimas sukėlė laikiną paklausos padidėjimą per paskutinį 1998 m. ketvirtį“. 2000 m. balandžio 10 d.
Bizerba
laiške nurodyta, kad „dėl euro įvedimo Bendrijos pardavimų apyvarta pradėjo nežymiai didėti 1998 metais ir tyrimo laikotarpiu“
ir kad „visa Bendrijos <...> (elektroninių svarstyklių) rinka gerokai didesnį (apie 50 %) padidėjimą pajuto tarp 1997 m. ir
tyrimo laikotarpio dėl (numatyto) (elektroninių svarstyklių) keitimo įvedant eurą“. Galiausiai iš
Bizerba
prie 2000 m. balandžio 10 d. laiško pridėto grafiko matyti, kad visų elektroninių svarstyklių pardavimai padidėjo nuo 1996 metų.
Todėl reikia konstatuoti, kad
Bizerba
pateikti duomenys yra prieštaringi ir bet kuriuo atveju nepatikimi.
211   Atsižvelgiant į tai, kad antidempingo tyrimuose Bendrijos institucijos turi išnagrinėti visus Bendrijos pramonės pateiktus
duomenis, bei į plačią Bendrijos institucijų diskreciją šiose procedūrose, ginčijamame reglamente esantys duomenys, pagrįsti
galutinai pateikta informacija, gali skirtis nuo tam tikru momentu įmonės pateiktų duomenų, ypač jeigu jie yra prieštaringi
ir nesusiję. Be to, kaip matyti iš 2000 m. balandžio 10 d.
Bizerba
tvirtinimų, visoje Bendrijos elektroninių svarstyklių rinkoje nuo 1997 m. iki tyrimo laikotarpio buvo jaučiamas didelis augimas.
Todėl Taryba galėjo teisingai nuspręsti, jog euro įvedimo poveikio pradžia buvo jaučiama jau 1997 m. Be to, ieškovė nepateikė
įrodymų, kad šiuo klausimu Bendrijos institucijos suklydo.
212   Bendrijos institucijos mano, kad euro įvedimo poveikis kulminaciją pasiekė 1999 metais, o ieškovė, remdamasi Bendrijos pramonės
pateiktais duomenimis, tvirtina, kad tai įvyko 2001 metais.
213   Tai, kad Bendrijos institucijų išvados ne visiškai atitinka visas Bendrijos pramonės pastabas, nereiškia, jog šios institucijos
padarė akivaizdžią vertinimo klaidą. Iš 2000 m. spalio 4 d. Komisijos laiško 7.4 punkto matyti, kad Komisija savo prognozes
grindė Bendrijos pramonės pateikta informacija apie euro įvedimo poveikį. Taryba savo atsiliepime į ieškinį tvirtina, kad
šios analizės pagrindu Bendrijos institucijos numatė, jog euro įvedimu padarytas poveikis kulminaciją pasieks 1999 metais.
Iš Bendrijos gamintojų skundo matyti, jog buvo numatyta, kad euro įvedimo poveikis turėtų išnykti tarp 2000 ir 2003 metų.
Galiausiai, nors ginčijamame reglamente nurodoma, kad euro įvedimo poveikio kulminacija buvo 1999 metais, jame taip pat teigiama,
kad laikinas pardavimų padidėjimas tęsėsi iki 2000 metų. Ginčijamo reglamento 64 konstatuojamojoje dalyje buvo aiškiai konstatuota,
kad euro įvedimas lėmė tam tikrų pardavimų padidėjimą nuo vieno laikotarpio (nuo 2001 m. iki 2004 m.) iki kito (nuo 1997 m.
iki 2000 m.). Be to, pagal ginčijamą reglamentą euro įvedimo poveikis 1999 m. neišnyko.
214   Konstatuotina, kad ieškovė nepateikė įrodymų, jog Bendrijos institucijų prognozės buvo akivaizdžiai klaidingos ir nepagrįstos
patvirtinančiais įrodymais. Be to, ieškovė neįrodė, kaip skirtųsi Tarybos išvados dėl žalos, jei euro įvedimo poveikis būtų
pradėtas jausti 1998 m. pabaigoje, o kulminacija pasiekta 2001 metais. Bet kuriuo atveju euro įvedimas darė poveikį tyrimo
laikotarpiu.
215   Todėl ketvirtas kaltinimas yra atmestinas.
216   Šiomis aplinkybėmis antro ieškinio pagrindo trečioji dalis yra atmestina.
6.
Ketvirtoji dalis: dėl akivaizdžios Bendrijos institucijų vertinimo klaidos nustatant esamo dempingo skirtumo dydį
a)     Šalių argumentai
217   Ieškovė tvirtina, kad nustatydamos esamo dempingo skirtumo dydį, Bendrijos institucijos padarė akivaizdžią klaidą ir pažeidė
pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalį. Iš tikrųjų Bendrijos elektroninių svarstyklių kainų numušimo dėl svarstyklių iš
atitinkamų šalių dydis yra kur kas akivaizdesnis nei esamo dempingo skirtumas. Todėl galimas dempingo taikymo panaikinimas
nebūtų iš esmės pakeitęs kainų numušimo dydžio. Užtat ieškovė tvirtina, kad turi būti palyginti dempingo skirtumo ir kainų
numušimo dydžiai. Ji mano, jog toks palyginimas gali parodyti, kad žala atsirado ne dėl dempingo, o dėl kitų veiksnių.
218   Taryba neigia, kad Bendrijos institucijos turi pareigą palyginti kainų numušimo dydį ir dempingo skirtumą, t. y. dalykus,
kurie šiaip sunkiai palyginami. Dempingo skirtumas visada yra svarbus nustatant žalą, jeigu jis yra didesnis nei
de minimis
pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies prasme, neatsižvelgiant į faktišką kainų numušimo dydį.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
219   Reikia pastebėti, jog ginčijamame reglamente nenustatyta, kad dempingo skirtumai turi būti palyginti su kainų numušimo dydžiais
ir kad tuo atveju, kai dempingo skirtumas yra mažesnis už kainų numušimo dydį, toks palyginimas parodo, jog Bendrijos pramonės
patirta žala atsirado ne dėl dempingo, bet dėl kitų veiksnių, kaip antai natūralūs eksportuotojų sąnaudų privalumai.
220   Todėl Bendrijos institucijoms neturėtų būti priekaištaujama dėl tokio palyginimo neatlikimo. Iš tikrųjų pagal pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 3 dalį klausimą, ar Bendrijos pramonės panašaus produkto kaina buvo numušta, reikia nagrinėti vertinant
produktų dempingo kaina poveikį kainoms, o pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalį, nagrinėjant importuotų produktų
dempingo kaina poveikį Bendrijos pramonei, reikia ištirti kitus veiksnius, įskaitant esamo dempingo skirtumo dydį. Taryba
kainų numušimo analizę pateikė ginčijamo reglamento 72–74 konstatuojamosiose dalyse, o ginčijamo reglamento 94 konstatuojamojoje
dalyje išnagrinėjo esamo dempingo skirtumo dydį, kaip buvo nurodyta pirmiau. Be to, nustatydama žalą ji atsižvelgė į vieną
iš pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalyje išvardytų veiksnių ir neturėjo lyginti šio veiksnio su kainų numušimo dydžiu.
221   Todėl antro ieškinio pagrindo ketvirtąją dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
7.
Penktoji dalis: dėl pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių pažeidimo, susijusio su atsižvelgimu į Eurostat skaičius
a)     Šalių argumentai
222   Ieškovė tvirtina, kad Tarybos išvada dėl esminės žalos Bendrijos pramonei pažeidė pagrindinio reglamento kartu nagrinėtinas
3 straipsnio 3 ir 2 dalis, nes nustatydama importo apimtį Taryba rėmėsi
Eurostat
statistika, į kurią patenka kitų produktų importas.
223   Iš tikrųjų klasifikavimas, atitinkantis KN 8423 8150 kodą, apima į procedūros taikymo sritį nepatenkančius produktus, nes
priskyrimo kriterijus apima visas prekyboje skirtas naudoti svarstykles, kurių didžiausia sveriamoji galia neviršija 30 kg.
Ieškovė pažymi, kad Taryba pripažįsta, jog kodas KN 8423 8150 apima ne tik elektronines, bet ir kitas svarstykles.
224   Ieškovė taip pat remiasi skundą pateikusių Bendrijos gamintojų atliktos rinkos studijos duomenimis, jog tik 50 % importo iš
Kinijos, kuris buvo priskirtas minėtam kodui, buvo susijęs su ginčijamame reglamente nagrinėjamomis elektroninėmis svarstyklėmis.
225   Ieškovė nesutinka su Tarybos tvirtinimu, kad visi gauti įrodymai atskleidė, jog iš atitinkamų šalių buvo eksportuojamos tik
elektroninės svarstyklės. Ieškovės manymu, visų pirma tyrimo metu įvairios šalys pateikė
prima facie
įrodymus, kad
Eurostat
nėra patikimas šaltinis nustatant elektroninių svarstyklių importo apimtį. Antra, dėl importo, priskirto KN 8423 8150 kodui,
ieškovė pastebi, jog dėl to, kad tyrime bendradarbiavę eksportuotojai ir importuotojai eksportavo bei importavo tik elektronines
svarstykles, jie negalėjo įrodyti, kad kitų produktų importas taip pat buvo priskiriamas šiam kodui. Trečia, ieškovės nuomone,
Komisija žinojo apie kitokių Kinijos svarstyklių gamintojų egzistavimą. Vis dėlto atsižvelgiant į tai, kad tyrimo metu kitos
svarstyklės nebuvo nagrinėjamos, negalima daryti prielaidos, jog minėti eksportuojantys gamintojai tyrime bendradarbiavo su
Komisija. Ketvirta, ieškovė pažymi, kad importo iš Kinijos apimtis turėjo būti nustatyta patikrinus su trimis Kinijos eksportuotojais
susijusius duomenis. Penkta, ieškovės manymu, skundo priede pateikti
Eurostat
duomenys dėl vidutinių importo kainų aiškiai parodo, kad Kinijos atžvilgiu
Eurostat
nėra patikimas šaltinis. Ieškovė pažymi, kad keletas faktorių parodo rėmimosi
Eurostat
duomenimis netinkamumą.
226   Galiausiai ieškovė pastebi, kad keliose neseniai atliktose antidempingo procedūrose Taryba dėl žalos nustatymo ginčijo
Eurostat
statistikos svarbą, nes atitinkamam produktui taikomas KN kodas apėmė procedūros metu nenurodytus produktus. Be to, ji remiasi
2000 m. spalio 17 d. Tarybos reglamento (EB) 2313/2000, įvedančio galutinį antidempingo muitą ir galutinai surenkančio laikinąjį
muitą, įvestą tam tikrų elektroninių spalvoto vaizdo kineskopų, kurių kilmės šalys Indija ir Korėjos Respublika, importui
ir nutraukiančio antidempingo procedūrą Lietuvos, Malaizijos ir Kinijos Liaudies Respublikos kilmės importo atžvilgiu (OL L 267,
p. 1), 35 konstatuojamąja dalimi. Šią poziciją patvirtina 1991 m. lapkričio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Gimelec ir kt. prieš Komisiją
(C‑315/90, Rink. p. I‑5589, 13 ir 14 punktai).
227   Taryba neginčija, kad KN 8423 8150 kodas taikomas ir kitoms nei tyrime nagrinėjamoms svarstyklėms ir kad
Eurostat
neišskiria šiam kodui priskiriamų skirtingų modelių. Vis dėlto Taryba pažymi, kad visi gauti įrodymai, įskaitant tuos, kuriuos
pateikė tyrimo metu bendradarbiavę eksportuotojai ir importuotojai, rodo, jog atitinkamos šalys eksportavo tik elektronines
svarstykles. Be to, Taryba konstatuoja, jog Bendrijos institucijos turėjo mažiau nei apie 50 % viso importo informacijos,
nes eksportuotojai, ypač Kinijos, labai mažai bendradarbiavo. Taigi aplinkybė, kad buvo prieinama tik informacija apie eksportą
iš Kinijos, neleidžia daryti išvados, jog Taryba viršijo įgaliojimo vertinti ribas, savo vertinimą pagrįsdama iš
Eurostat
gautais duomenimis.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
228   Ieškovė tvirtina, kad nustatydamos importo apimtį
Eurostat
statistikos pagrindu, nors ir žinojo, kad KN kodas 8423 8150 apėmė kitas nei elektroninės svarstyklės prekes, Bendrijos institucijos
nepagrindė savo išvadų dėl importo apimties. Todėl Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas
Eurostat
duomenų panaudojimą importo apimčiai nustatyti, apsiriboja šiuo specifiniu aspektu.
229   Šiuo klausimu ieškovė nurodo 226 punkte minėtą sprendimą
Gimelec ir kt. prieš Komisiją
(13 ir 14 punktus). Šioje byloje Teisingumo Teismas priėmė sprendimą nurodydamas:
„Komisija turėjo teisę remtis specifiniais tyrimo duomenimis, net jei tie duomenys neatitiko Bendrijos statistikos, kuria
rėmėsi ieškovai. Iš tikrųjų, kaip tvirtino Komisija, o ieškovė tam neprieštaravo, Bendrijos statistika negali būti įrodymas,
nes elektrinius motorus ji priskiria tarifiniam skirsniui, kuris apima ir kitus produktus.
Iš to matyti, kad Komisija ginčijamo importo apimtį nustatė pagal duomenis, kuriuos ji galėjo pagrįstai turėti.“
230   Iš šio sprendimo matyti, kad Bendrijos institucijos nepadaro akivaizdžios vertinimo klaidos, kai remiasi duomenimis, kurie
joms yra pagrįstai prieinami. Iš teismo praktikos taip pat matyti, kad Bendrijos institucijų neįpareigoja atitinkamų šalių
atsakymai, jei bendradarbiavimas nėra glaudus, ir todėl vienos ar dviejų atitinkamų įmonių pateikti duomenys negali būti laikomi
reprezentatyviais (šiuo klausimu žr. 1996 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Sinochem Heilongjiang prieš Tarybą
, T‑161/94, Rink. p. II‑695, 65 punktą).
231   Šiuo atveju Bendrijos institucijos tvirtino, kad, nepaisant aplinkybės, jog KN 8423 8150 kodas galėjo apimti ir kitus nei
elektroninės svarstyklės produktus, pavyzdžiui, apskaitos ar kontrolines svarstykles, šio tyrimo tikslais galima remtis
Eurostat
duomenimis, nustatant importo iš atitinkamų šalių apimtį, nes vykstant tyrimui Komisija negavo jokio įrodymo, kad iš atitinkamų
šalių į Bendriją buvo importuotos kitos nei elektroninės svarstyklės.
232   Atsakydama į raštu pateiktą Pirmosios instancijos teismo klausimą, Taryba pažymėjo, kad Bendrijos institucijos nesirėmė
Eurostat
duomenimis. Dėl importo iš Kinijos 1995 m. ir 1998 m. ir per visą tyrimo laikotarpį Komisija tvirtino, kad
Eurostat
nurodyti skaičiai dėl apimties buvo aiškiai per dideli, o kainos per mažos. Pavyzdžiui,
Eurostat
nurodė vidutinę 7 eurų už vienetą kainą 1995 metais. Taigi buvo akivaizdu, kad tai negalėjo būti sukomplektuotų elektroninių
svarstyklių kaina, bet daugiau dalių importo. Todėl Komisija pakoregavo
Eurostat
skaičius. Tarybos manymu, Komisijos pataisymai importo apimtis padarė labiau tikėtinas, kurios atrodė pagrįstos atsižvelgiant
į tyrime bendradarbiavusių Kinijos eksportuotojų paminėtus skaičius, Kinijos rinkos bendradarbiavimo glaudumą bei skundą pateikusios
Bendrijos pramonės vertinimus. Taigi Komisija tyrime rėmėsi duomenimis, kurie ieškovei buvo atskleisti 2000 m. rugsėjo 21 d.
informaciniame laiške. Tačiau, Tarybos manymu, ieškovė žinojo apie
Eurostat
skaičių koregavimus ir tam neprieštaravo. Ji paprasčiausiai tvirtino, kad Komisija neįrodė, jog
Eurostat
duomenys neapėmė kitų nei elektroninės svarstyklės produktų.
233   Savo atsakyme Taryba taip pat nurodė Pirmosios instancijos teismui apie
Eurostat
skaičius, kurių pagrindu buvo atliktas koregavimas. Iš tikrųjų šie skaičiai skiriasi nuo
Eurostat
skaičių, kurios Bendrijos pramonės atstovai pridėjo prie skundo. Siekdama paaiškinti šį neatitikimą, Taryba per posėdį teigė:
kadangi
Eurostat
duomenys yra nuolatos peržiūrimi, tie neapdoroti duomenys, kuriais rėmėsi Komisija paskutinėje tyrimo stadijoje, nėra tapatūs
duomenims, kurie buvo prieinami skundo pateikimo momentu.
234   Iš Tarybos pateiktų
Eurostat
duomenų matyti, kad tyrimo laikotarpiu importas, kurio kilmės šalis Kinija, buvo 47 658 vienetai. Tačiau po Komisijos pakoregavimo
naudojamas skaičius buvo 16 827 vienetų.
Eurostat
teigimu, užuot naudojusi 63 894 vienetų skaičių, parodantį eksportą iš trijų atitinkamų šalių, Komisija vis dėlto pasirinko
mažesnį 33 063 vienetų skaičių. Panašiai, 1995 m.
Eurostat
duomenimis, importas iš Kinijos siekė 21 289 vienetus, o Komisija naudojo 3 456 vienetų skaičių; ir nors
Eurostat
importo atžvilgiu iš viso nurodė 32 686 vienetus iš trijų atitinkamų šalių, Komisijai bendras skaičius buvo 14 853 vienetai.
235   Iš ginčijamo reglamento 63, 70 ir 71 konstatuojamųjų dalių matyti, kad
Eurostat
pateikti duomenys buvo naudojami nustatant vartojimą Bendrijoje, importo apimtį ir rinkos dalis. Remiantis Tarybos paaiškinimais,
minėti duomenys yra pakoreguoti, ir pagal juos bendra importo apimtis tyrimo laikotarpiu buvo 33 063 vienetai.
236   Vis dėlto iš ginčijamo reglamento 105 konstatuojamosios dalies matyti, kad tyrimo laikotarpiu 97 % bendradarbiavusių atliekant
tyrimą eksportuojančių gamintojų importo, kuris buvo lygus beveik 15 000 vienetų, sudarė paprastų modelių segmentas.
237   Todėl reikia pastebėti, kad yra didelis skirtumas tarp tyrimo laikotarpiu bendradarbiavusių eksportuojančių gamintojų pateiktų
ir pakoreguotų
Eurostat
duomenų. Taryba šiuo klausimu nurodo neglaudų eksportuotojų, ypač Kinijos, bendradarbiavimą. Per posėdį ji patikslino, kad
pagal Kinijos svarstyklių gamintojų ataskaitą, kurios Taryba nesiūlė pridėti prie bylos, rinkoje veikė penkiolika bendrovių.
Tyrime bendradarbiavo tik trys iš jų. Tarybos nuomone, dauguma šių bendrovių nebendradarbiavo tyrime ir, atsižvelgiant į
Eurostat
duomenis, kurie parodo nesutapimą tarp realiai užfiksuotų bei užregistruotų pardavimų, Bendrijos institucijos turėjo pagrindo
manyti, kad didžioji šių įmonių dalis vykdė eksportą, tačiau nebendradarbiavo.
238   Pagal pagrindinio reglamento 18 straipsnį, jei vengiama bendradarbiauti, išvados gali būti daromos „remiantis turimais faktais“,
kurie turi būti patikrinti, jei įmanoma, nurodant kitus turimus nepriklausomus šaltinius, pavyzdžiui, oficialią importo statistiką.
239   Taip pat reikia priminti, kad šiuo atveju, kaip matyti iš reglamento 5 konstatuojamosios dalies, išskyrus Taivano eksportuojantį
gamintoją, visi eksportuojantys gamintojai, įskaitant ir tris Kinijos bendroves, kuriuos savo skunde paminėjo Bendrijos pramonės
atstovai, realiai bendradarbiavo tyrime. Taigi aplinkybė, kad Bendrijos pramonės atstovai savo skunde paminėjo tik tris Kinijos
bendroves, nereiškia, kad Kinijos rinkoje nebuvo kitų eksportuojančių gamintojų. Todėl Bendrijos institucijoms neturėtų būti
priekaištaujama, kad jos pripažino, jog tam tikri eksportuojantys gamintojai nebendradarbiavo. Šiuo klausimu reikia pastebėti,
jog per posėdį ieškovė teigė, kad Kinijos svarstyklių gamintojų asociacijos ataskaita buvo pridėta prie atsakymų į Komisijos
klausimyną. Tačiau bylos medžiagoje tokios ataskaitos nėra. Atsakydama į klausimyną dėl rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios
įmonės statuso suteikimo, ieškovė paminėjo šešis pagrindinius elektroninių svarstyklių gamintojus, įskaitant tris bendradarbiavusias
bendroves.
240   Dėl ieškovės argumento, jog ginčijamas KN kodas taikomas ir kitiems nei elektroninės svarstyklės produktams, reikia priminti,
kad Komisija teisingai pakoregavo
Eurostat
duomenis, nes manė, jog šiam kodui priskirti produktai (t. y. šiuo atveju atsarginės dalys) buvo importuojami, ir galiausiai
nurodė 33 063 vienetus. Vėliau Bendrijos institucijos negavo jokios konkrečios informacijos, kad į šį skaičių pateko kitų
nei elektroninės svarstyklės produktų importas. Be to, ieškovė šiuo klausimu nepateikė jokio įrodymo. Atsižvelgdama į tai,
Komisija turėjo laikytis nuomonės, kad nors ginčijamas kodas taikomas ir kitiems produktams, 33 063 vienetų skaičius apėmė
tik elektroninių svarstyklių importą. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Bendrijos institucijos turi didelę diskreciją ir
kad, kaip nurodyta 119 punkte, ieškovė turi pateikti įrodymų, kuriais remdamasis Pirmosios instancijos teismas galėtų konstatuoti,
jog Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą. Tačiau ieškovė tokių įrodymų nepateikė.
241   Šiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad Bendrijos institucijos nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, pasinaudodamos
pakoreguotais
Eurostat
duomenimis, vartojimo Bendrijoje analizės tikslais nustatydamos bendrą importo iš atitinkamų šalių apimtį bei Bendrijos rinkos
dalis ir importuotojus.
242   Todėl antro ieškinio pagrindo penktoji dalis nėra priimtina, ir visas antras ieškinio pagrindas atmestinas.
C –
Dėl trečio ieškinio pagrindo, susijusio su pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 dalies pažeidimu
1.
Įvadinė dalis
243   Ieškovė mano, jog Taryba pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 dalį ir padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nustatydama
priežastinį ryšį.
244   Priežastinis ryšys ginčijamame reglamente yra aptariamas 98–116 konstatuojamose dalyse. Ginčijamo reglamento 115–116 konstatuojamose
dalyse daroma tokia išvada:
„Atsižvelgiant į laiko sutapimą tarp nustatyto kainų numušimo bei žymaus importo dempingo kaina iš tiriamų šalių rinkos dalies
padidėjimo ir atitinkamo Bendrijos pramonės rinkos dalies sumažėjimo bei jos pardavimo kainų sumažėjimo, daroma išvada, kad
tiriamų šalių kilmės importas dempingo kaina padarė esminės žalos Bendrijos pramonei.
Todėl buvo padaryta išvada, kad tiriamų šalių kilmės importas dempingo kaina padarė esminės žalos Bendrijos pramonei. Nors
prie to galėjo prisidėti ir kiti veiksniai, jie negalėjo nutraukti priežastinio ryšio tarp importo dempingo kaina ir Bendrijos
pramonės patirtos žalos.“
245   Ieškovė nurodo keletą argumentų, kad pagrįstų trečią ieškinio pagrindą. Šie argumentai didžiąja dalimi yra tokie patys, kaip
ir nagrinėtieji dėl žalos nustatymo antro ieškinio pagrindo atveju. Todėl prireikus bus daroma nuoroda į pirmesnius punktus.
Ieškovės argumentai gali būti suskirstyti į keturias dalis.
2.
Pirmoji dalis: dėl pelningumo
a)     Šalių argumentai
246   Ieškovė nurodo didelį Bendrijos pramonės pelningumo padidėjimą tarp 1995 m. ir tyrimo laikotarpio kaip įrodymą, kad importas
dempingo kaina jokio poveikio nepadarė. Ginčijamo reglamento 102 konstatuojamojoje dalyje skelbiamą išvadą, kad „visa tai
turėjo neigiamų pasekmių Bendrijos pramonės pelningumui“, paneigia ginčijamo reglamento 84 konstatuojamojoje dalyje pateikti
duomenys, rodantys, kad „visų elektroninių svarstyklių apyvartos grąža padidėjo nuo mažų teigiamų dydžių 1995 m. iki maždaug
10 % tyrimo laikotarpiu“.
247   Taryba nesutinka su ieškovės argumentais.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
248   Pakanka konstatuoti, kad ieškovė neigia euro įvedimo poveikį. Todėl reikia nurodyti 199–202 punktus, kuriuose buvo įrodyta,
jog šis argumentas, daugiau susijęs su žala nei su priežastiniu ryšiu, nėra pagrįstas.
3.
Antroji dalis: dėl pardavimo kainų pasikeitimo
a)     Šalių argumentai
249   Ieškovė tvirtina, kad sudėtingų ir vidutinių modelių segmento elektroninių svarstyklių kainų sumažėjimo negalėjo paveikti
importas iš atitinkamų šalių. Remiantis pačios Tarybos išvadomis, vidutinių ir sudėtingų modelių svarstyklių importas į Bendriją
buvo nedidelis. Taryba nenagrinėjo ir nepaaiškino aplinkybės, kad vidutinių modelių segmento kainos sumažėjo daugiau nei paprastų
modelių, o sudėtingų modelių segmento kainos taip pat sumažėjo panašiomis proporcijomis.
250   Ieškovės manymu, kainos sumažėjo dėl klasikinio fenomeno, jog elektroninių produktų kaina turi natūralią tendenciją mažėti
dėl technologijų progreso. Vis dėlto Bendrijos institucijos nenagrinėjo vidutinių ir sudėtingų modelių segmentų gamybos sąnaudų
pasikeitimo, vertindamos importo poveikį šių segmentų elektroninių svarstyklių kainoms. Be to, ieškovės manymu, rėmimasis
įtaka nėra svarbus. Ieškovė tvirtina, kad vidutinių ir sudėtingų modelių segmentų elektroninių svarstyklių kainų sumažėjimas
neturėjo įtakos šių segmentų pelno sumažėjimui. Priešingai, ji pastebi, jog pelnas padidėjo.
251   Vis dėlto ieškovė nurodo, jog Bendrijos institucijos tinkamai neatsižvelgė į aplinkybę, kad sudėtinių vartotojų pasirodymas,
sukeldamas perkamosios galios pasikeitimus, mažina kainas. Ieškovė tvirtina, kad vertinimo klaida kyla dėl to, jog Bendrijos
institucijos atsižvelgė į Bendrijos pramonei nepriklausančių bendrovių struktūros pasikeitimus ir (arba) susiliejimus. Todėl
jos neįrodė, jog prekybos tinklų perkamosios galios padidėjimas nepadarė ginčijamo reglamento 113 ir 114 konstatuojamosiose
dalyse nurodytos esminės žalos.
252   Be to, ieškovė tvirtina, kad norint nustatyti, jog tariamas kainų sumažėjimas kiekvienoje elektroninių svarstyklių kategorijoje
iš tikrųjų padarė esminę žalą panašiam produktui, reikia įrodyti ir šių kainos sumažėjimo poveikį kiekvienos iš šių kategorijų
pelnui. Ieškovė pastebi, kad Bendrijos pramonė užfiksavo didelį pelną, ir kad jei nukritus pardavimo kainoms pelnas yra pakankamas,
nėra jokios esminės importo padarytos žalos. Ieškovės nuomone, Bendrijos gamintojų oligopolinio pobūdžio pelnas galėjo sumažėti
dėl importo konkurencijos.
253   Taryba prieštarauja ieškovės argumentams.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
254   Dėl argumento, kad Bendrijos institucijos neatsižvelgė į produktyvumo padidėjimo poveikį pardavimo kainoms, pakanka konstatuoti,
kad šis klausimas jau buvo nagrinėtas 198 punkte, kuriame konstatuota, jog šis argumentas neturi reikšmės. Dėl tvirtinimo,
kad sudėtingų ir vidutinių modelių segmentų elektroninių svarstyklių kainos sumažėjo dėl didelio gamybos sąnaudų sumažėjimo,
taip pat buvo kalbėta 198 punkte. Dėl ginčijamo reglamento 88 konstatuojamojoje dalyje aprašytos įtakos, pagal kurią „importo
dempingo kaina neigiamas poveikis buvo juntamas ir vidutinių bei sudėtingų modelių segmentuose, nes vieno segmento kainos
neišvengiamai turi įtakos kitiems segmentams“, reikia pastebėti, jog ieškovė nepateikė jokio įrodymo, galinčio paneigti Tarybos
analizę. Be to, kaip matyti iš ginčijamo reglamento 114 konstatuojamosios dalies, Bendrijos institucijos išnagrinėjo produktyvumo
padidėjimo poveikį kainoms analizuodamos kitus veiksnius. Ieškovė neįrodė, kur Bendrijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą
konstatuodamos, kad produktyvumo padidinimas nenutraukė nagrinėjamo priežastinio ryšio.
255   Vis dėlto dėl kaltinimo, susijusio su sudėtinių vartotojų pasirodymu, reikia pastebėti, kaip pripažįsta ir pati ieškovė, kad
Taryba išnagrinėjo šį veiksnį. Pagal ginčijamo reglamento 113 konstatuojamąją dalį:
„Visoje Bendrijoje sudėtinių vartotojų (t. y. didelių prekybos tinklų) rinkos dalis ypač padidėjo, o mažesnių vartotojų skaičius
sumažėjo. Šis struktūrinis pasikeitimas padidino bendrą vartotojų pramonės perkamąją galią ir tikėtina, kad šis pasikeitimas
turėjo šiokios tokios neigiamos įtakos vidutinėms kainoms.“
256   Ginčijamo reglamento 114 konstatuojamojoje dalyje Taryba teigia:
„Kaip minėta 59 konstatuojamojoje dalyje, nagrinėjamu laikotarpiu Bendrijos pramonės struktūra irgi iš esmės pasikeitė. 90
konstatuojamojoje dalyje nurodytu bendrovių skaičiaus sumažinimu ir produktyvumo padidinimu buvo siekiama prisitaikyti prie
šių pasikeitimų rinkoje. Padaryta išvada, kad vidinė rinkos konkurencija, atsiradusi dėl pasikeitusios Bendrijos mažmenos
sektoriaus struktūros, nenutraukė priežastinio ryšio tarp importo dempingo kaina ir Bendrijos pramonės patirtos žalos.“
257   Todėl šioje byloje Taryba išanalizavo sudėtinių vartotojų pasirodymą. Be to, tvirtindama, jog vertinimo klaida atsirado dėl
to, kad Bendrijos institucijos atsižvelgė į Bendrijos pramonei nepriklausančių bendrovių struktūros pasikeitimus ir (arba)
susijungimus, ieškovė neteisingai aiškino sąvoką „Bendrijos pramonė“. Jos manymu, ši sąvoka apima tik tyrime dalyvavusius
Bendrijos gamintojus. Vis dėlto pagal pagrindinio reglamento 4 straipsnio 1 dalį sąvoka suprantama kaip panašias prekes gaminančių
Bendrijos gamintojų visuma arba tie iš jų, kurių bendra tokių prekių produkcija sudaro didžiąją dalį Bendrijos produkcijos.
258   Dėl ieškovės tvirtinimo, kad Bendrijos institucijos turėjo įrodyti kainų sumažėjimo poveikį kiekvienos iš trijų kategorijų
pelnui, reikia nurodyti 127–131 punktus. Tarybos teigimu, pakanka konstatuoti, kad Bendrijos institucijos neturi jokios pareigos
atlikti atskirą kiekvieno produkto segmento žalos ir priežastinio ryšio analizę. Kaip matyti iš ginčijamo reglamento 84 konstatuojamosios
dalies, paprastų modelių segmentas, sudarantis 97 % viso importo, smarkiai nukentėjo dėl to, kad tyrimo laikotarpiu Bendrijos
pramonė patyrė didelių nuostolių.
259   Taigi šiomis aplinkybėmis nebuvo įrodyta, jog Bendrijos institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.
4.
Trečioji dalis: dėl kainų numušimo dydžio apskaičiavimo
a)     Šalių argumentai
260   Ieškovė tvirtina, jog Bendrijos institucijos apskaičiavo kainų numušimo dydį tik paprastų modelių segmento elektroninėms svarstyklėms,
todėl Bendrijos institucijų argumentai dėl priežastinio ryšio yra nesuderinami su panašaus produkto sąvoka.
261   Taryba prieštarauja ieškovės argumentui.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
262   Pagal ginčijamo reglamento 73 konstatuojamąją dalį:
„Didžiąją bendradarbiaujančių eksportuojančių gamintojų Bendrijoje parduodamų modelių dalį sudarė paprasti modeliai (daugiau
kaip 97 %). Todėl į atliktus skaičiavimus neįtraukti nedideli vidutinių ir sudėtingų modelių kiekiai, nes jie nebuvo laikomi
reprezentatyviais“.
263   Komisija 2000 m. rugsėjo 21 d. informaciniame dokumente paaiškino, kad „siekiant užtikrinti teisingą palyginimą, kainų numušimo
ir pardavimų sumažintomis kainomis dydžiai buvo apskaičiuoti naudojant Bendrijos pramonės pagamintus ir parduodamus panašius
paprasto segmento modelius“. Atsižvelgiant į tai, jog paprasti modeliai sudarė 97 % viso importo iš nagrinėjamų šalių, reikia
pripažinti, kad Bendrijos institucijos, nepadarydamos akivaizdžios vertinimo klaidos, turėjo teisę apskaičiuoti kainų numušimo
dydį tik paprastų modelių segmento atžvilgiu. Be to, reikėtų konstatuoti, kad visas ieškovės importas buvo susijęs su paprastų
modelių segmentu, todėl kitų segmentų kainų numušimo dydis negalėjo būti apskaičiuojamas jo atžvilgiu.
264   Todėl šis argumentas yra nepagrįstas.
5.
Ketvirtoji dalis: dėl rinkos dalies
a)     Šalių argumentai
265   Ieškovė ginčija su rinkos dalies nustatymu susijusius duomenis. Jos manymu, rinkos dalies ir importo apimties nustatymas turėjo
būti vertinamas pagal absoliučius dydžius. Visų pirma ji tvirtina, kad importo iš atitinkamų šalių apimties padidėjimas neturėjo
įtakos Bendrijos pramonės pardavimų apimčiai ir, antra, kad šio importo apimtis nuo 1997 m. sumažėjo. Ieškovė teigia, kad
Bendrijos pramonės pardavimų apimties pasikeitimas buvo ypač palankus. Be to, kiti Bendrijoje veikiantys subjektai yra pagrindiniai
veikėjai Bendrijos rinkoje. Ieškovė pažymi, kad Bendrijos institucijos neatsižvelgė į tai, jog importuojami produktai laipsniškai
buvo suvartoti, todėl su vartojimu susiję duomenys yra netikslūs. Ieškovė pastebi, kad, remiantis Bendrijos pramonės pateiktais
duomenimis, ji įrodė, jog elektroninių svarstyklių importas iš atitinkamų šalių padidėjo mažiau nei vartojimas, todėl jų rinkos
dalis tarp 1996 m. ir tyrimo laikotarpio sumažėjo. Priešingai, ieškovės manymu, Bendrijos pramonės produktų pardavimų apimtis
padidėjo ir šios pramonės rinkos dalis liko nepasikeitusi.
266   Tarybos manymu, rinkos dalis yra reliatyvi sąvoka, pagrįsta pardavimų ir vartojimo palyginimu. Taryba teigia, jog absoliučiais
skaičiais Bendrijos pramonės pardavimas padidėjo dėl euro įvedimo poveikio. Dėl ieškovės tvirtinimo, kad importas iš atitinkamų
šalių kur kas padidėjo tarp 1995 ir 1996 m., Taryba pabrėžia, jog taip atsitiko dėl atsargų sukaupimo ir 1996 m. importuoti
produktai nebuvo iš karto suvartoti tik patekę į Bendriją. Ji pažymi, jog, nepaisant atsargų, importas nesumažėjo ir tai įrodo
importo dempingo kaina įsiskverbimo į Bendrijos rinką galią.
267   Be to, Taryba nesutinka su tvirtinimu, kad žalą padarė kiti skundo nepalaikę Bendrijos gamintojai. Iš tikrųjų ji pastebi,
kad du iš kitų labai svarbių gamintojų palaikė skundą nuo pradžios, o viena didelė Kinijos gamintojui priklausanti bendrovė
Mettler Toledo
negalėjo padaryti žalos, nes jos kainos buvo sąžiningos.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
268   Ginčijamo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje Taryba nurodo:
„Bendrijos pramonės visų Bendrijos ELS rinkos dalis sumažėjo nuo 26,1 % 1995 metais iki 24,9 % tyrimo laikotarpiu; t. y. ji
sumažėjo 4,6 %. Tačiau Bendrijos pramonės paprastų modelių rinkos dalis sumažėjo nuo 21,8 % 1995 metais iki 17,1 % tyrimo
laikotarpiu; t. y. ji sumažėjo 22 %.“
269   Pagal ginčijamo reglamento 100 konstatuojamąją dalį:
„Nagrinėjamu laikotarpiu vartojimas Bendrijos rinkoje padidėjo 35 %, tačiau Bendrijos pramonės pardavimas išaugo tik 29 %,
o importas iš tiriamų šalių padidėjo 123 %.“
270   Ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje konstatuojama:
„Kaip paaiškinta 81 konstatuojamojoje dalyje, Bendrijos pramonės rinkos dalis nagrinėjamu laikotarpiu sumažėjo 4,6 %. Priešingai,
importo iš tiriamų šalių rinkos dalis per tą patį laikotarpį padidėjo nuo 9,2 % iki 15,1 %.“
271   Ieškovė 2000 m. rugsėjo 21 d. informacinio dokumento ir ginčijamo reglamento duomenų apie Bendrijos pardavimų ir pramonės
bei atitinkamų šalių rinkos dalis absoliučiais dydžiais duomenų pagrindu savo ieškinyje pateikė tris lenteles. Toliau pateikta
nauja lentelė, apimanti šių trijų lentelių duomenis, ir kurioje,
inter alia
, nurodomas kiekvienos rūšies duomenų pasikeitimo procentinis dydis. Ši lentelė sudaryta atsižvelgiant į tai, jog į importą
ne dempingo kaina iš
CAS Corp.
, kuri neimportavo dempingo kaina, neturėjo būti atsižvelgta.

TL
Pasikeitimas %
Bendrijos pramonės rinkos dalis
26,1 %
25,1 %
26,0 %
23,6 %
24,9 %
- 4,6
Vartojimas Bendrijoje
161 682
172 314
177 391
201 123
218 655
Bendrijos pramonės pardavimo apimtis
42 199
43 251
46 122
47 465
54 445
Kitų ūkio subjektų pardavimo Bendrijoje apimtis
93 301
87 749
93 897
105 554
120 491
Visas importas
26 182
41 314
37 372
48 104
43 719
Visas importas iš Kinijos, Pietų Korėjos ir Taivano*
14 853
11 273
32 834
28 753
26 422
20 850
34 464
29 838
33 063
29 248
Kinijos, Pietų Korėjos ir Taivano rinkos dalis*
9,2 %
7,0 %
19,1 %
16,7 %
14,9 %
11,8 %
17,1 %
14,8 %
15,1 %
13,4 %
Kitas importas
11 329
8 480
10 950
13 640
10 656
- 6
* Antra eilutė parodo padėtį be importo iš
CAS Corp
.
272   Ieškovė šiais duomenimis siekia įrodyti, kad nagrinėjamu laikotarpiu Bendrijos pramonės pardavimų apimtis didėjo labai pastoviai,
ir jeigu ji prarado dalį savo rinkos pagal santykinius dydžius, šio praradimo negalėjo sukelti importas iš atitinkamų šalių,
kurios pačios nukentėjo prarasdamos dalį rinkos.
273   Reikia pastebėti, jog ieškovės argumentai nėra priimtini. Iš tikrųjų pardavimų apimtis, palyginti su vartojimu Bendrijoje,
negali būti vertinama pagal absoliučius dydžius, nes rinkos dalies sąvoka yra reliatyvi, išreikšta procentais. Iš pirmiau
nurodytų duomenų matyti, jog Bendrijos pramonės rinkos dalis 1995 m. buvo 26,1 %, o tyrimo laikotarpiu – 24,9 %, arba 4,6 %
mažesnė. Importo dempingo kaina rinkos dalis 1995 m. buvo 7 %, o tyrimo laikotarpiu – 13,4 %, arba 91 % didesnė.
274   Reikia pastebėti, jog 13,4 % rinkos dalis gali būti laikoma pakankamai didele įrodant, kad importas iš atitinkamų šalių galėjo
turėti žalingą poveikį Bendrijos pramonei (šiuo klausimu žr. 2000 m. kovo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Miwon prieš Tarybą
, T‑51/96, Rink. p. II‑1841, 106 punktą). Be to, nors Bendrijos pramonės pardavimo apimtis per nagrinėjamą laikotarpį padidėjo
29 %, šis padidėjimas nėra proporcingas vartojimo padidėjimui, kuris tuo pačiu laikotarpiu siekė 35 %. Tarybos teigimu, iš
šių skaičių aiškiai matyti, kad Bendrijos rinkos dalis sumažėjo. Elektroninių svarstyklių importas iš atitinkamų šalių analizės
laikotarpiu taip pat padidėjo apie 159 %. Ieškovė neteisingai mano, kad kiti ūkio subjektai yra svarbiausi Bendrijos rinkos
veikėjai. Jų pardavimo apimtis tuo pačiu laikotarpiu padidėjo tik 29 %.
275   Be to, dėl ieškovės argumento, kad jei būtų palyginti 1996 m. ir tyrimo laikotarpis, rezultatas būtų kitoks – importo dempingo
kaina rinkos dalis būtų 4 % mažesnė – Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad net jeigu reiktų pripažinti, jog importo
iš atitinkamų šalių rinkos dalis sumažėjo, laikant 1996 m. laikotarpio pradžia, konstatuotina, jog šio importo rinkos dalis,
t. y. 13,4 % tyrimo laikotarpiu išliko esminė (šiuo klausimu žr. 274 punkte nurodyto sprendimo
Miwon prieš Tarybą
106 punktą).
276   Be to, reikia pastebėti, kad rezultatai skiriasi, atsižvelgiant į laikotarpius, kurie buvo pasirinkti duomenų analizei. Šiuo
atveju laikinu analizės laikotarpiu pasirinktas laikas nuo 1995 m. iki tyrimo pabaigos, t. y. iki 1999 metų. Tarybos teigimu,
geriausi ir patikimiausi duomenys, siekiant nustatyti vartojimo mastą ir rinkos dalis, yra bendri viso analizės laikotarpio
duomenys. Reikia sutikti su Tarybos išvada, jog šie duomenys aiškiai patvirtina, kad Bendrijos pramonės dalies rinkos praradimas
ir importo dempingo kaina rinkos dalių įgijimas vyko tuo pat metu, o tai svarbu nustatant priežastinį ryšį.
277   Reikia priminti, kad Bendrijos institucijos turi didelę diskreciją apibrėžiant laikotarpį, į kurį reikia atsižvelgti antidempingo
procedūrose nustatant žalą (1991 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Nakajima prieš Tarybą
, C‑69/89, Rink. p. I‑2069, 86 punktas). Šiuo atveju ieškovė neginčijo pačio analizės laikotarpio nustatymo ir neįrodė, jog
Bendrijos institucijos viršijo savo diskreciją, žalos vertinimą pagrįsdamos laikotarpiu nuo 1995 m. iki tyrimo pabaigos.
278   Šiomis aplinkybėmis ketvirtoji trečio ieškinio pagrindo dalis nėra priimtina.
279   Iš to, kas pasakyta, matyti, jog ieškovė neįrodė, kad Bendrijos institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nustatydamos
priežastinį ryšį. Taigi jos nepažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 dalies.
280   Todėl trečias ieškinio pagrindas yra atmestinas.
D –
Dėl ketvirto ieškinio pagrindo, susijusio su ginčijamame reglamente numatytų procedūros taisyklių pažeidimu
281   Ketvirtą ieškinio pagrindą iš esmės sudaro trys dalys, susijusios su procedūriniais pažeidimais.
1.
Pirmoji dalis: dėl pagrindinio reglamento 20 straipsnio 4 dalies pažeidimo
a)     Šalių argumentai
282   Ieškovė tvirtina, kad Bendrijos institucijos pažeidė pagrindinio reglamento 20 straipsnio 4 dalį, nes Komisija jai neatskleidė
tam tikrų faktų ir motyvų, kurių pagrindu ji ketino rekomenduoti Tarybai įvesti galutinius muitus.
283   Nepaisydama ieškovės prašymo suteikti papildomą informaciją, Komisija neatsakė į 2000 m. rugsėjo 29 d. faksimilėje pateiktus
2, 3, 4, 6, 10, 11 ir 12 klausimus, taip nesuteikdama galimybės veiksmingai apginti savo interesus. Ieškovė mano, kad iš Komisijos
atsakymų į kiekvieną klausimą dėl tyrimo išvadų matyti, jog Bendrijos institucijos sąmoningai atsisakė suteikti jai informaciją
ir sudarė kliūtis įgyvendinti teisę į gynybą.
284   Taryba tvirtina, Komisija turėjo pareigą atskleisti faktus ir motyvus, kurių pagrindu ji ketino rekomenduoti Tarybai įvesti
galutinius antidempingo muitus tiek, kiek ši informacija būtų naudinga šalių interesų gynybai. Šalis, kuri mano, kad šios
informacijos nepakanka, turėtų pasiūlyti Komisijai patikslinti šią informaciją. Jei Komisija atsako į prašymą dėl papildomos
informacijos, ir šalis mano, kad atsakymas nėra išsamus, ji turi aiškiai tai nurodyti. Be to, Taryba pažymi, kad jeigu Komisija
neatskleidė tam tikros suinteresuotosios šalies prašomos informacijos, tai nereiškia, jog galutinai priimtos priemonės turi
būti panaikintos, nes suinteresuotoji šalis turi įrodyti, kad jos teisė veiksmingai ginti savo interesus buvo iš tikrųjų paveikta.
285   Taryba mano, kad ieškovės tvirtinimai nėra pagrįsti, nes ji nepaaiškino, kodėl negalėjo veiksmingai ginti savo interesų, ir
todėl jie yra nepriimtini. Ji taip pat mano, kad Komisija į šiuos klausimus atsakė tinkamai ir adekvačiai. Be to, Tarybos
nuomone, ieškovės dublike pateikti paaiškinimai yra nesusiję ir didžiąją dalimi nepriimtini, nes nurodo naujus tvirtinimus,
kurie turėjo būti pateikti ieškinyje Pirmosios instancijos teismui.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
286   Visų pirma dėl tariamo šios pirmos ketvirtojo ieškinio pagrindo dalies nepriimtinumo pakanka konstatuoti, kad ieškovės tvirtinimai
atitinka Procedūros reglamento 44 straipsnio 2 dalyje įtvirtintus reikalavimus, todėl yra priimtini.
287   Komisijai pagal pagrindinio reglamento 20 straipsnio 4 dalį nustatyta pareiga atskleisti su antidempingo procedūra susijusioms
įmonėms faktus ir motyvus, kurių pagrindu ketinama rekomenduoti įvesti antidempingo muitus, siekiama užtikrinti įmonių, kurioms
taikoma tokia procedūra, teisę į gynybą (2002 d. lapkričio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kundan ir Tata prieš Tarybą
, T‑88/98, Rink. p. II‑4897, 131 punktas). Ši ieškinio pagrindo dalis, susijusi su šios nuostatos pažeidimu, turėtų būti aiškinama
kaip ieškovės teisės į gynybą pažeidimas per administracinę procedūrą, kuri baigėsi ginčijamo reglamento priėmimu.
288   Visų pirma reikia pastebėti, kad teisės į gynybą užtikrinimas yra pagrindinis Bendrijos teisės principas (1991 m. birželio
27 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Al-Jubail Fertilizer ir Saudi Arabian Fertilizer prieš Tarybą,
C‑49/88, Rink. p. I‑3187, 15 punktas; 1997 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ajinomoto ir NutraSweet prieš Tarybą
, T‑159/94 ir T‑160/94, Rink. p. II‑2461, 81 punktas ir 1998 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Champion Stationery ir kt. prieš Tarybą
, T‑147/97, Rink. p. II‑4137, 55 punktas).
289   Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, pagal teisės į gynybą užtikrinimo principą įmonėms, susijusioms su administracine
procedūra, per kurią priimamas reglamentas dėl antidempingo, per tą procedūrą turi būti suteikta galimybė realiai išsakyti
savo nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo, svarbos ir dėl Komisijos pateiktų įrodymų, kuriais siekiama pagrįsti
dempingo egzistavimą ir jo sukeltą žalą Bendrijos pramonei (288 punkte nurodytų sprendimų
Al-Jubail Fertilizer ir Saudi Arabian Fertilizer prieš Tarybą
17 punktas,
Ajinomoto ir NutraSweet prieš Tarybą
83 punktas,
Champion Stationery ir kt. prieš Tarybą
55 punktas ir 287 punkte minėto sprendimo
Kundan ir Tata prieš Tarybą
132 punktas).
290   Šie reikalavimai yra įtvirtinti pagrindinio reglamento 20 straipsnyje. Pagal pagrindinio reglamento 20 straipsnio 1 ir 2 dalis
Komisija turi pareigą galutinai atskleisti, ypač antidempingo tyrime nagrinėjamo produkto eksportuotojui, esminius faktus
ir motyvus, kurių pagrindu ketinama rekomenduoti Tarybai pradėti taikyti galutines priemones. Pagrindinio reglamento 20 straipsnio
4 dalyje įtvirtinta, jog galutinai atskleidžiama informacija turi būti pateikta raštu. Tai reikia padaryti kuo skubiau, tačiau
paprastai ne vėliau kaip likus mėnesiui iki galutinio sprendimo priėmimo ar iki Komisijos pateikiamo pasiūlymo pagal 9 straipsnį
imtis galutinių veiksmų. Kai dėl susiklosčiusių aplinkybių Komisija tuo metu negali atskleisti tam tikrų faktų ar motyvų,
jie atskleidžiami kuo skubiau galimybei atsiradus. Atskleidimas nedaro įtakos jokiam vėlesniam sprendimui, kurį gali priimti
Komisija ar Taryba, tačiau jeigu toks sprendimas grindžiamas skirtingais faktais arba motyvais, šie irgi atskleidžiami kuo
skubiau.
291   Remiantis 1988 m. liepos 11 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2423/88 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos
narėmis nesančių valstybių (OL L 209, p. 1, toliau – ankstesnis pagrindinis reglamentas), Bendrijos institucijų suteiktos
informacijos pakankamumas turėjo būti vertinamas atsižvelgiant į prašomos informacijos specifiką (žr. 288 punkte minėto sprendimo
Ajinomoto ir NutraSweet prieš Tarybą
93 punktą).
292   Be to, dėl aplinkybės, kad galutinis atskleidimas, kuris šalims leidžia veiksmingai apginti savo pozicijas per administracinę
procedūrą, yra nepakankamas, galutinius antidempingo muitus nustatantis reglamentas tampa neteisėtu tik tada, kai dėl nepakankamumo
šalys negalėjo veiksmingai apginti savo interesų (288 punkte minėto sprendimo
Champion Stationery ir kt. prieš Tarybą
55, 73 ir 81–84 punktai).
293   Todėl atsižvelgiant į šiuos principus reikia išnagrinėti, ar per administracinę procedūrą nebuvo pažeista ieškovės teisė į
gynybą.
294   Šioje byloje Komisija 2000 m. rugsėjo 21 d. išsiuntė ieškovei informacinį dokumentą, išdėstydama faktus ir motyvus, kurių
pagrindu ji ketino rekomenduoti įvesti 13,1 % dydžio galutinius antidempingo muitus ieškovės pagamintų elektroninių svarstyklių
importui. Ieškovei nustatytas pastabų pateikimo terminas iki 2000 m. spalio 11 dienos. Ieškovė 2000 m. rugsėjo 29 d. faksimile
paprašė Komisijos suteikti papildomos informacijos. Komisija jai atsakė dviem skirtingais 2000 m. rugsėjo 29 d. (dėl klausimų,
susijusių su dempingu) ir 2000 m. spalio 4 d. (dėl klausimų, susijusių su žala ir priežastiniu ryšiu) laiškais. 2000 m. spalio
4 d. faksimile, ankstesne nei tos dienos Komisijos laiškas, ieškovė paprašė pratęsti jai nustatytą pastabų pateikimo terminą.
2000 m. spalio 5 d. faksimile Komisija atsisakė tai padaryti. 2000 m. spalio 10 d. laišku ieškovė pateikė savo pastabas dėl
dempingo, žalos ir priežastinio ryšio. 2000 m. spalio 11 d. Komisija atsakė į 2000 m. spalio 10 d. laišką dėl tam tikrų dempingo
aspektų. Pasinaudodama šia proga ji sutiko su ieškovės argumentais dėl pardavėjų darbo užmokesčio ir dempingo skirtumą sumažino
nuo 13,1 iki 12,8 %. Galiausiai 2000 m. spalio 23 d. Komisija pateikė kitus savo komentarus dėl 2000 m. spalio 10 d. laiško.
295   Siekiant išnagrinėti, ar ieškovė galėjo veiksmingai apginti savo interesus, reikia išanalizuoti Komisijos atsakymus į kiekvieną
nepakankamai išsamiai atsakytą klausimą.
296   Savo 2 klausimu ieškovė klausė „kad būtų galima pareikšti nuomonę dėl normalios vertės ir eksporto kainų, <...> kokie koregavimai
buvo taikomi Indonezijos gamintojo eksporto kainai ir pardavimo kainoms vidaus rinkoje“.
297   2000 m. rugsėjo 21 d. informaciniame dokumente (A priedas, 2.c punktas), Komisija pateikė šį paaiškinimą dėl to, kas yra palyginimas:
„Normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimas buvo atliktas gamyklinės vertės pagrindu ir tokiame pačiame prekybos lygyje
(distributoriai/perpardavėjai). Šiam tikslui naudojome su Jūsų bendrove susijusius duomenis, kurie buvo pateikti Jūsų atsakyme
į klausimyną. Komisija atsižvelgė į skirtumus, kurie buvo pakoreguoti pagal Jūsų bendrovės pasiūlymą; mes 1 % pakoregavome
sąskaitoje nurodytą kainą dėl kredito, suteikto nagrinėjamiems pardavimams atlikti pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio
10 dalies g punktą.“
298   2000 m. spalio 29 d. laiške Komisija suteikė papildomą informaciją apie indoneziečių naudojamų modelių technines savybes.
Be to, ji paaiškino, kad joks padidinimas dėl fizinių savybių skirtumo nebuvo atliktas ir tai galiojo ir vidaus pardavimams,
ir orientacinių modelių pardavimui eksportuoti, t. y. modeliui TEC SL‑2200. Ji taip pat paaiškino, kad visų modelių TEC SL‑2200
pardavimai buvo užfiksuoti sąskaitose šiems paliekant gamyklą. Atsakydama į 2000 m. spalio 10 d. laišką, kuriame ieškovė tvirtino,
jog Komisija, siekdama nustatyti normalią vertę, neatsižvelgė į naudojamo modelio ir ieškovės eksportuojamų modelių fizinių
charakteristikų skirtumus, 2000 m. spalio 11 d. laiške Komisija paaiškino:
„Reikia pastebėti, kad iš (ieškovės) atskirų sandorių sąrašo matyti, jog nėra aišku, kad egzistuoja, kaip teigiama, (elektroninių
svarstyklių) su fluorascenciniu ekranu ir su skaitmeniniu ekranu rinkos vertės skirtumai, reikalaujantys normaliosios vertės
koregavimo. Pastebėjome, kad tas pats modelis su fluorascenciniu ekranu buvo parduodamas mažesne kaina nei šios ypatybės neturintys
modeliai. Todėl Jūsų skundas atmetamas.“
299   Šio laiško 2 punkte ji nurodė:
„Be to, mes primename, kaip jau buvo nurodyta 2000 m. rugsėjo 29 d. laiške, kad jokie didinantys normaliosios vertės koregavimai
dėl fizinių savybių skirtumų ligi šiol nebuvo atlikti dėl techninių savybių, kaip antai baterijos veikimas, tiesioginis „PLU“
raktas, ekranas
fold-up
ir t. t., kuriomis pasižymi ieškovės eksportuojami modeliai, tačiau kurių nėra TEC modelyje SL-2200. Atsižvelgdami į šiuos
skirtumus, galėtume nustatyti didesnį dempingą.“
300   Galiausiai to paties laiško 3 punkte Komisija taip pat paaiškino, kad jeigu ji būtų laikiusis ieškovės pasiūlyto metodo, būtų
nustačiusi didesnį dempingo skirtumo dydį nei tą, kurį apskaičiavo laikydamasi savo metodo.
301   Šioje byloje ieškovė tvirtino, kad turėjo būti atsižvelgta į išlaidų skirtumus dėl kredito, suteikto nagrinėjamiems pardavimams
atlikti. Iš 2000 m. rugsėjo 21 d. informacinio dokumento A priedo 2.c punkto matyti, kad į šį veiksnį buvo atsižvelgta. Remdamasi
informaciniu dokumentu ieškovė pateikė klausimus dėl produkto fizinių savybių. Kaip matyti pirmesniame punkte, Komisija pakankamai
paaiškino, kodėl ji neatliko koregavimo dėl fizinių savybių skirtumų.
302   Todėl reikia pripažinti, kad ieškovė galėjo žinoti, kuriuos modelius Komisija naudojo normaliajai vertei nustatyti. Ji taip
pat pateikė pakankamai informacijos apie priežastis, dėl kurių nebuvo atliktas joks koregavimas, remiantis fizinių savybių
skirtumais. Iš tikrųjų Komisija sąmoningai neatliko koregavimo, dėl kurio padidėtų dempingo skirtumas. Ieškovė taip pat žinojo,
jog buvo lyginamos to paties prekybos lygio kainos. Be to, kitų koregavimų ieškovė neprašė. Todėl ji galėjo veiksmingai apginti
savo interesus dėl 2000 m. rugsėjo 28 d. laiško 2 klausimo.
303   Ieškovės 3 ir 4 klausimai susiję su atsižvelgimu į pardavėjų atlyginimus, kuriuos Komisija išskaičiavo iš ieškovės pateiktų
eksporto kainų ir dėl kurių sumažėjo eksporto kaina bei padidėjo dempingo skirtumas.
304   Iš 2000 m. rugsėjo 29 d. ir 2000 m. spalio 11 d. Komisijos laiškų matyti, kad ji neišskaitė pardavėjų atlyginimų galutinai
apskaičiuodama dempingo skirtumą. Iš tikrųjų 2000 m. spalio 11 d. laiške ji sumažino dempingo skirtumą nuo 13,1 % iki 12,8 %.
Taigi ji priėmė ieškovei palankesnį sprendimą ir visiškai sutiko su jos argumentais šiuo klausimu. Todėl nebereikia nagrinėti,
ar Komisija tinkamai atsakė į ieškovės 3 ir 4 klausimus.
305   Savo 6 klausime ieškovė pateikia šiuos argumentus:
„
JKM Consulting
2000 m. balandžio 14 d. laiške Komisijai nurodoma: „Per šį susitikimą mes supratome, kad
Bizerba
ir
Avery Berkel
pateiks atskirą bendrovių konfidencialų ir nekonfidencialų atsakymą, kurį perduosiu Komisijai. (Ieškovė) norėtų žinoti, ką
tuo metu turėjo nurodyti
Bizerba
ir
Avery Berkel
atskirame bendrovių atsakyme.“
306   2000 m. spalio 4 d. laiške Komisija pateikė tokį atsakymą:
„Komisijos tarnybos su Bendrijos pramonės atstovais aptarė priede nurodytus žalos rodiklius. Bendrijos pramonė pateikė pastabas,
kurias Jūs radote nekonfidencialios medžiagos kopijose.“
307   2000 m. balandžio 14 d. gautas 2000 m. balandžio 10 d.
Bizerba
laiškas, kuriame pateikiami jos komentarai, yra tarp ieškovės prie ieškinio pridėtų dokumentų. Beje, šiame laiške
Bizerba
pateikia papildomos informacijos, kuria rėmėsi
JKM Consulting
2000 m. balandžio 14 d. laiške. Dėl
Avery Berkel
pateiktos informacijos reikia pastebėti, jog ši bendrovė nenurodoma ieškovės prie ieškinio pridėtuose dokumentuose, nors
iš bylos medžiagos matyti, kad ji apie ją žinojo. Šis prie Tarybos tripliko pridėtas dokumentas priklausė nekonfidencialiai
medžiagai, kurios kopiją pasidarė ieškovė. Šiam tikslui Taryba prie savo tripliko pridėjo du protokolus, rodančius, kad teisėtas
ieškovės atstovas 2000 m. rugsėjo 14 d. ir gruodžio 1 d. skaitė nekonfidencialią medžiagą. Iš 2000 m. rugsėjo 14 d. protokolo
12 punkto matyti, kad teisėtas ieškovės atstovas pasidarė 2000 m. balandžio 14 d.
Avery Berkel
laiško, kuris buvo gautas 2000 m. balandžio 17 d., kopiją. Todėl ieškovės tvirtinimas, kad „nekonfidencialioje medžiagoje
nebuvo jokių vėlesnių nei 2000 m. balandžio 14 d. laiškas, kuriame pateikiami atskiri bendrovių atsakymai, pastabų“ ir kad
„buvo tik 2000 m. balandžio 10 d.
Bizerba
pateiktos pastabos, tačiau visai nebuvo
Avery Berkel
pastabų“, neatitinka tikrovės. Iš tikrųjų tiek
Bizerba
, tiek
Avery Berkel
po 2000 m. balandžio pradžioje vykusio susitikimo išsiuntė Komisijai laiškus su savo atsakymais. Kaip buvo įrodyta pirmiau,
ieškovė su šiais dviem laiškais susipažino.
308   Reikia pastebėti, kad ieškovė susipažino su visomis Bendrijos pramonės pateiktų pastabų nekonfidencialiomis santraukomis.
Todėl galėjo veiksmingai apginti savo interesus, kiek tai susiję su jos 2000 m. rugsėjo 28 d. faksimilės 6 klausimu.
309   Ieškovė 10 klausimu klausė Komisijos, ar ji nustatė, kuria dalimi aukštas svaro sterlingo keitimo į eurą kursas padarė poveikį
Avery Berkel
konkurencingumui jos pardavimui euro zonoje.
310   2000 m. spalio 4 d. laiške Komisija atsakė:
„Išsami apžvalga su žala susijusių duomenų, parodančių skaičius euro ir ne euro zonose, nebuvo įmanoma dėl atsakyme į pirmesnį
9 klausimą nurodytų priežasčių. (Prašyta duomenų raidos apžvalga nebuvo prieinama, nes lentelė 4.2.2 buvo parengta pagal bendradarbiaujančių
Bendrijos gamintojų pateiktus atskirų sandorių sąrašus. Remiantis dabartine Komisijos praktika prašoma tik atskirų sandorių
už tyrimo laikotarpį sąrašo). Tačiau pagal turimą informaciją žala vis dėlto yra akivaizdi, atsižvelgiant į bendradarbiaujančių
Bendrijos gamintojų pardavimus pirkėjams tiek euro zonoje, tiek už jos ribų.“
311   Taigi Komisija paaiškino, kad ji neturėjo atskirų duomenų dėl žalos euro ir ne euro zonose. Be to, ji paaiškino, kad nustatė,
jog buvo padaryta žala bendradarbiaujantiems gamintojams (įskaitant
Avery Berkel
), atsižvelgiant į pardavimus pirkėjams tiek euro zonoje, tiek už šios zonos ribų. Ji paaiškino ieškovei, kokios rūšies analizę
atliko šiuo klausimu.
312   Reikia pripažinti, kad Komisija tinkamai atsakė į ieškovės klausimą ir suteikė visą reikalingą informaciją, kad ši galėtų
veiksmingai apginti savo interesus. Tačiau, Tarybos teigimu, klausimas, ar Komisija tinkamai atsižvelgė į šį faktorių, neturi
nieko bendra su ieškovės teisės į gynybą užtikrinimą.
313   Ieškovė 11 klausimu klausė, „kaip atlikdama analizę dėl žalos Komisija <...> galėjo nustatyti aiškų skirtumą tarp (elektroninių
svarstyklių) paprastų, vidutinių ir sudėtingų modelių segmentų“, atsižvelgiant į tai, jog „informacinio dokumento 2.1 punkte
buvo paminėta, kad „tyrimas parodė, jog neįmanoma nustatyti aiškaus skirtumo tarp trijų gretimų segmentų, kurie dažnai pakeičiami
vienas kitu“.
314   Komisija 2000 m. spalio 4 d. laiške atsakydama nurodė:
„Šiame tyrime nagrinėjamas produktas yra toks pats kaip ir ankstesniuose ar vykstančiuose tyrimuose. Visus dėl palyginimo
naudojamus modelius šiame tyrime pasirinko atitinkamos bendradarbiaujančios bendrovės (tiek eksportuojantys gamintojai, tiek
ir Bendrijos) ir jie buvo patikrinti, kiek tai buvo būtina.
315   Be to, Komisija paaiškino, kaip ji suskirstė produktą į paprastų, vidutinių ir sudėtingų modelių segmentus. Todėl reikia pripažinti,
kad Komisijos atsakymo ieškovei turėjo pakakti, jog veiksmingai apgintų savo interesus.
316   Be to, kaip teisingai mano Komisija, skirtumas tarp paprastų modelių segmento ir kitų elektroninių svarstyklių buvo tik parodomasis,
o žalos analizė apėmė visus produktus (žr. 127–131 punktus).
317   Ieškovė 12 klausime pateikė pastabas dėl dempingo skirtumo:
„Informacinio dokumento 4.4.1 punkte buvo paminėta, kad „tyrimas apėmė visus pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalyje
nurodytus veiksnius“. Vis dėlto, atrodo, nebuvo atlikta šio reglamento 3 straipsnio 5 dalyje paminėto esamo dempingo skirtumo
dydžio analizė. Ar šis veiksnys vykstant tyrimui buvo laikomas nereikšmingu? Kaip Komisija padarė išvadą, kad žala atsirado
dėl dempingo poveikio, turint omenyje jos nurodytus žymius kainų numušimus, aiškiai didesnius nei bendradarbiaujantiems gamintojams
nustatyti dempingo skirtumai? Ar ji atsižvelgė į aplinkybę, kad ir importas ne dempingo kaina galėtų sukelti tokią pat tariamą
žalą, nes net panaikinus tariamą dempingą, kainų numušimo dydis iš esmės išliktų pastebimas ir didžiajai daliai bendradarbiaujančių
gamintojų nepasikeistų?“
318   Komisija 2000 m. spalio 4 d. laiške atsakė taip:
„Jūsų klausimas susijęs su labai hipotetine problema, nes prašote Komisijos tarnybų įsivaizduoti, kad eksportuojantys gamintojai
netaikė dempingo kainos. Akivaizdu, kad šio tyrimo atveju taip nėra. Tačiau Komisija išanalizavo visus susijusius veiksnius,
kurie būtų galėję turėti įtakos Bendrijos pramonės patirtai žalai. Informacinio dokumento skyriuje „Priežastinis ryšys“ patvirtintas
ryšys tarp importo iš atitinkamų šalių dempingo kaina ir Bendrijos pramonės patirtos žalos.“
319   Reikia pastebėti, kad Komisija tinkamai atsakė į ieškovės 12 klausimą.
320   Dėl minėtų priežasčių ketvirto ieškinio pagrindo pirmoji dalis atmestina.
2.
Antroji dalis: dėl pagrindinio reglamento 20 straipsnio 5 dalies pažeidimo
a)     Šalių argumentai
321   Ieškovė tvirtina, kad Bendrijos institucijos pažeidė pagrindinio reglamento 20 straipsnio 5 dalį, nesuteikdamos jai minimalaus
dešimties dienų termino pastaboms dėl informacinio dokumento parengti. Kadangi galutinis Komisijos atsakymas į prašymą suteikti
papildomą informaciją išsiųstas 2000 m. spalio 4 d. ir ieškovei buvo nustatytas 2000 m. spalio 11 d. terminas pastaboms pateikti,
ji negalėjo pasinaudoti šioje nuostatoje įtvirtintu terminu.
322   Ieškovė visų pirma pažymi, kad Taryba nepaaiškino, kodėl ji buvo neteisi manydama, jog šis terminas turėjo būti skaičiuojamas
nuo patikslinimo gavimo datos. Antra, ieškovė atmeta Tarybos aiškinimą, kad galutinis papildomos informacijos atskleidimas
laikytinas patikslinimu, ir šalims neturėjo būti suteiktas pagrindinis minimalus terminas pastaboms pateikti. Ieškovės manymu,
šis paaiškinimas teikia per mažai reikšmės teisei į gynybą per antidempingo procedūras. Trečia, ieškovė mano, kad pakanka
įrodyti, jog buvo pažeistas pagrindiniame reglamente nustatytas imperatyvus terminas. Galiausiai ieškovė tvirtina: kadangi
galutinė informacija dėl su žala susijusių klausimų buvo pateikta 2000 m. spalio 4 d. ir Kinijoje tada buvo oficialios šventės,
jai buvo sutrukdyta pateikti savo pastabas iki 2000 m. spalio 7 d., nes spalio 7 ir 8 d. buvo savaitgalis, todėl liko tik
viena diena parengti šias pastabas. Ji būtų ypač norėjusi patikrinti Komisijos tvirtinimą, kad nėra jokio skirtumo tarp euro
zonoje ir už jos ribų parduodamų modelių fizinių savybių ir kad tai buvo panašūs modeliai, taip pat patikrinti 2000 m. spalio
4 d. laiško priede nurodytus su vartojimu susijusius skaičius bei įrodymą, susijusį su kitų nei elektroninių svarstyklių produktų
eksportu, kurie priskiriami tam pačiam
Eurostat
kodui. Ji mano, kad antidempingo procedūrose yra svarbu, jog būtų užtikrinta bent minimali teisė į gynybą, įskaitant dešimties
dienų laikotarpį, kad šalys galėtų pasiruošti savo interesų gynybai.
323   Taryba ieškovės argumentus atmeta ir pažymi, kad informacija galutinai buvo atskleista 2000 m. rugsėjo 21 d. laišku ir kad
galutinis terminas buvo 2000 m. spalio 11 d. Be to, Tarybos teigimu, terminas buvo ilgesnis nei dešimt dienų.
324   Antra, Taryba pažymi: net jei ieškovės aiškinimas dėl termino pradžios būtų teisingas, dėl aplinkybės, kad ji neturėjo dešimties
dienų savo pastaboms parengti, ginčijamas reglamentas negali būti panaikintas. Taryba mano, kad ieškovė turi įrodyti, jog
dešimties dienų termino pastaboms dėl patikslinimo parengti nesuteikimas sutrukdė jai veiksmingai apginti savo interesus.
Ši institucija tvirtina, kad 2000 m. rugsėjo 21 d. laiške buvo atskleista visa ieškovei reikalinga informacija, kad ši galėtų
veiksmingai apginti savo interesus.
325   Be to, Taryba mano, jog naujos faktinės aplinkybės, ypač tai, kad ieškovė negalėjo surinkti įrodymų dėl euro zonoje ir už
jos ribų parduodamų modelių fizinių skirtumų, nei dėl vartojimo skaičių, buvo pateiktos tik dubliko stadijoje, todėl yra nepriimtinos.
Bet kuriuo atveju jos nėra pagrįstos.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
326   Pagrindinio reglamento 20 straipsnio 5 dalis nustato, kad „į pareiškimus, pateiktus po galutinio informacijos atskleidimo,
atsižvelgiama tiktai tuomet, jeigu jie yra gaunami per Komisijos kiekvienu atveju atskirai pagal reikalo skubumą nustatytą
laiką, kuris yra ne trumpesnis nei 10 dienų“.
327   Šiuo atveju Komisija išsiuntė informacinį dokumentą 2000 m. rugsėjo 21 d. laišku. Terminas pastaboms pateikti buvo nustatytas
iki 2000 m. spalio 11 d. ir jis buvo ilgesnis nei dešimt dienų. 2000 m. rugsėjo 29 d. laišku ieškovė paprašė Komisijos papildomos
informacijos. Komisija atsakė dviem skirtingais 2000 m. rugsėjo 29 d. ir 2000 m. spalio 4 d. laiškais. 2000 m. spalio 4 d.
faksimile ieškovė paprašė pratęsti terminą pastaboms pateikti. 2000 m. spalio 5 d. faksimile Komisija šį prašymą atmetė. 2000 m.
spalio 10 d. laišku ieškovė pateikė savo pastabas dėl iš Komisijos gautos informacijos.
328   Ieškovė iš esmės tvirtina, kad dešimties dienų terminas jai turėjo būti suteiktas skaičiuojant nuo 2000 m. spalio 4 d. laiško.
Tačiau Taryba mano, jog terminas turėjo būti skaičiuojamas nuo galutinio informacijos atskleidimo, t. y. 2000 m. rugsėjo 21 dienos.
329   Prieš nagrinėjant, ar Taryba teisingai mano, kad 2000 m. rugsėjo 21 d. laiške buvo galutinė informacija, o vėlesni laiškai
buvo tik paprasti paaiškinimai, reikia visų pirma išnagrinėti, kokios būtų pasekmės šioje byloje, jei būtų nuspręsta, kad
2000 m. rugsėjo 29 d. ir 2000 m. spalio 4 d. laiškuose buvo galutinė informacija.
330   Iš teismo praktikos matyti, kad tam tikrų faktorių informaciniame dokumente nenurodymas nepažeidžia ieškovės teisės į gynybą,
jei įrodoma, kad su šiuo įrodymu ji susipažino kitu metu iki to laiko, kol dar galėjo realiai pareikšti savo nuomonę šiuo
klausimu prieš Komisijai priimant pasiūlymą dėl ginčijamo reglamento priėmimo (šiuo klausimu žr. 288 punkte minėto sprendimo
Champion Stationery ir kt. prieš Tarybą
83 punktą).
331   Net jei ieškovei turėjo būti suteiktas minimalus dešimties dienų terminas galimoms pastaboms dėl 2000 m. rugsėjo 21 d. informaciniame
dokumente trūkstamos informacijos pateikti, ir šis terminas buvo pažeistas, ginčijamas reglamentas dėl šios aplinkybės neturėtų
būti panaikintas. Reikia dar įrodyti, ar aplinkybė, kad Bendrijos institucijos nesuteikė ieškovei pagrindinio reglamento 20 straipsnio
5 dalyje nustatyto termino galimiems komentarams dėl pirmiau nurodytos papildomos informacijos pateikti, konkrečiai paveikė
jos teisę į gynybą per ginčijamą procedūrą.
332   Šiuo klausimu reikia priminti, kad atsakydama į Komisijos 2000 m. rugsėjo 21 d. išsiųstą informacinį dokumentą ieškovė ginčijo
keletą punktų, įskaitant tuos, kurie pateikti šioje byloje, ir juose esančius Komisijos atsakymus. 2000 m. rugsėjo 29 d. ir
2000 m. spalio 4 d. Komisijos laiškai buvo atsakymai į ieškovės 2000 m. rugsėjo 29 d. faksimile pateiktus klausimus. Tačiau,
kaip jau buvo įrodyta 295–320 punktuose, šių klausimų atžvilgiu ieškovės teisė į gynybą nebuvo pažeista. Be to, 2000 m. spalio
10 d. laiške ieškovė galėjo pateikti savo pastabas ir dėl informacinio dokumento, ir dėl papildomų Komisijos atsakymų.
333   Ieškovė iš esmės mano, kad per trumpą terminą, jai nustatytą 2000 m. spalio 4 d. Komisijos laišku, kuriuo pateikta papildoma
informacija dėl žalos, ji negalėjo surinkti įrodymų dėl kitų nei elektroninės svarstyklės produktų, patenkančių į klasifikavimą
KN 8423 8150, kurie buvo eksportuojami iš Kinijos ir kitų atitinkamų šalių.
334   Šis argumentas nepriimtinas. Iš tikrųjų ieškovė iš 2000 m. rugsėjo 21 d. informacinio dokumento sužinojo, kad Komisija manė,
jog visas šiam KN kodui priskirtas eksportas buvo susijęs su elektroninėmis svarstyklėmis. Todėl tai nebuvo nauja „galutinė
informacija“.
335   Dėl ieškovės argumento, kad jai neužteko laiko patikrinti Komisijos 2000 m. spalio 4 d. išvados, jog euro zonoje ir už jos
ribų parduotų modelių fizinės savybės nesiskyrė ir jie buvo panašūs, reikia pastebėti, kad 2000 m. rugsėjo 21 d. informacinio
dokumento 4.2.2. lentelėje Komisija nurodė vidutines kiekvieno segmento kainas (indeksuotais skaičiais) euro zonoje ir už
šios zonos ribų, jog pagrįstų savo argumentus dėl euro įvedimo poveikio. 2000 m. rugsėjo 29 d. faksimilės 8 punkte ieškovė
paklausė: „Dėl 4.2.2 lentelės (ieškovė) norėtų sužinoti, ar yra koks nors skirtumas tarp Bendrijos pramonės euro zonoje ir
už jos ribų parduotų modelių fizinių savybių, kuriomis remiantis buvo atliktas kainų palyginimas“. 2000 m. spalio 4 d. laiške
Komisija atsakė, kad „4.2.2. lentelėje buvo naudojami panašūs modeliai, todėl nereikia atlikti koregavimų dėl fizinių savybių
skirtumų“. 2000 m. spalio 10 d. laiške ieškovė paprasčiausiai konstatavo, kad „vis dėlto didelis kainų skirtumas tarp skundą
padavusių Bendrijos bendrovių pardavimų euro zonoje ir už šios zonos ribų, kaip matyti iš Komisijos dokumentų, aiškiai parodo
skundą padavusių bendrovių antikonkurencinį elgesį bei tai, kad jos sudarė kliūtis paraleliniam importui bendrojoje rinkoje“.
336   Be to, 2000 m. spalio 4 d. laišku gavusi Komisijos atsakymą ieškovė net nebandė parodyti, kad ji abejojo dėl euro zonoje ir
už šios zonos ribų parduotų modelių fizinių savybių skirtumo ir šių modelių panašumo. Todėl reikia pripažinti, kad teisė į
gynybą nebuvo pažeista.
337   Dėl 2000 m. balandžio mėn. dokumente nurodytų ir 2000 m. spalio 4 d. laišku pateiktų su vartojimu susijusių skaičių pakanka
konstatuoti, kad tai tik pirminiai duomenys, o svarbūs buvo tik 2000 m. rugsėjo 21 d. informaciniame dokumente pateikti duomenys.
Todėl šis argumentas nėra reikšmingas.
338   Ieškovė 2000 m. spalio 10 d. laiške vis dėlto galėjo išsakyti savo nuomonę dėl klausimų, dėl kurių jos ir Komisijos nuomonės
išsiskyrė, bei pateikti visus argumentus, kuriuos vėliau perdavė Pirmosios instancijos teismui.
339   Atsižvelgdama į tai, ieškovė neturėtų teigti, kad vykstant tyrimui buvo pažeista jos teisė į gynybą.
340   Reikia taip pat pastebėti, jog ieškovė neteisingai rėmėsi pagrindinio reglamento 20 straipsnio 3 dalimi, pagal kurią, „jeigu
laikinasis muitas nebuvo nustatytas, šalims sudaroma galimybė per Komisijos nustatytą laiką reikalauti galutinai atskleisti
informaciją“. 2000 m. rugsėjo 21 d. laiške buvo įtvirtintas terminas pastaboms pateikti, o ne terminas prašymui dėl galutinio
informacijos atskleidimo.
341   Todėl ketvirto ieškinio pagrindo antroji dalis yra atmestina.
3.
Trečioji dalis: dėl pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalies ir EB 253 straipsnio pažeidimo
a)     Šalių argumentai
342   Ieškovė tvirtina, jog nebaigusi tyrimo per vienerius metus Taryba pažeidė pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalį. Be to,
termino praleidimo nepagrindimas srityje, kurioje vyko nemažai ankstesnių procedūrų, sudaro EB 253 straipsnio pažeidimą. Ieškovė
remiasi Pirmosios instancijos teismo praktika (167 punkte minėto sprendimo
NTN Corporation ir Koyo Seiko prieš Tarybą
119–125 punktai ir 1995 m. rugsėjo 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ferchimex prieš Tarybą
, T‑164/94, Rink. p. II‑2681, 166 punktas).
343   Ieškovė tvirtina, kad vienerių metų terminas yra bendra taisyklė. Jei šio termino laikytis neįmanoma, tyrimas turi būti baigtas
per 15 mėnesių. Ši pareiga ypač susijusi su atvejais, kai buvo įrodyta, jog nebuvo įmanoma laikytis vienerių metų termino.
344   Taryba atmeta ieškovės argumentą ir mano, kad jos aiškinimas prieštarauja aiškiai pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalies
formuluotei. Institucijoms yra nustatyta formali pareiga baigti tyrimus per penkiolika mėnesių.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
345   Visų pirma dėl ieškovės nurodytos Pirmosios instancijos teismo praktikos, pagal kurią antidempingo tyrimas neturėtų viršyti
protingo laikotarpio, nustatytino atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes (342 punkte minėto sprendimo
Ferchimex prieš Tarybą
166 punktas), reikia priminti, kad ši teismo praktika buvo susijusi su ankstesnio pagrindinio reglamento 7 straipsnio 9 dalies
a punktu.
346   Tačiau pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalis neatitinka ankstesnio reglamento 7 straipsnio 9 dalies a punkto, kuriame
buvo sakoma:
„Tyrimas baigiamas arba jį užbaigus, arba nustačius galutinę priemonę. Tyrimas turėtų paprastai būti baigiamas per vienerius
metus nuo procedūros pradžios.“
347   Šioje byloje taikoma pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalis nustato:
„Tyrimo procedūros, inicijuotos pagal 5 straipsnio 9 dalį, turi būti baigtos, jei tai įmanoma, per vienerius metus. Tačiau
bet kuriuo atveju tyrimas turi būti baigtas per 15 mėnesių nuo jo pradžios, laikantis 8 straipsnio pagrindu priimtų išvadų
dėl įsipareigojimų arba 9 straipsnio pagrindu priimtų išvadų dėl galutinių veiksmų“.
348   Kitaip negu ankstesnė nuostata, pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalis nustato orientacinį vienerių metų terminą ir penkiolikos
mėnesių imperatyvų terminą. Iš šių dviejų terminų matyti, kad jei Bendrijos institucijos nebaigė tyrimo per orientacinį vienerių
metų terminą, jos gali, laikydamosi pagrindinio reglamento procedūros taisyklių, tyrimą baigti per imperatyvų penkiolikos
mėnesių terminą, todėl nereikia nagrinėti, ar ilgesnė nei orientacinio termino, bet trumpesnė nei imperatyvaus termino trukmė
yra pagrįsta atsižvelgiant į bylos aplinkybes. Taigi reikia konstatuoti, kad ieškovės nurodyta teismo praktika netaikoma tais
atvejais, kai imperatyvus terminas nebuvo pažeistas.
349   Antra, reikia pastebėti, kad šiuo atveju procedūra prasidėjo 1999 m. rugsėjo 16 d., paskelbus tą dieną pranešimą
Oficialiajame leidinyje
, ir baigėsi 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybai priėmus ginčijamą reglamentą. Taigi tyrimas nebuvo baigtas per orientacinį vienerių
metų terminą. Vis dėlto akivaizdu, kad jis buvo baigtas prieš pasibaigiant imperatyviam penkiolikos mėnesių terminui. Todėl
negalima tvirtinti, kad Bendrijos institucijos pažeidė pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalį.
350   Trečia, šiomis aplinkybėmis Bendrijos institucijos neturėjo nurodyti priežasčių, dėl kurių jos viršijo vienerių metų terminą.
Todėl jos nepažeidė EB 253 straipsnio.
351   Taigi ketvirto ieškinio pagrindo trečioji dalis taip pat turi būti atmesta.
352   Iš to, kas pasakyta, matyti, kad visas ieškinys yra atmestinas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
353   Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to
prašė. Kadangi ieškovė bylą pralaimėjo, ji turi padengti atsakovės patirtas išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus.
354   Komisija, kuri įstojo į bylą, padengia savo pačios išlaidas pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies pirmąją pastraipą.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Ieškovė padengia savo bei atsakovės patirtas bylinėjimosi išlaidas.
3.
Įstojusi į bylą šalis padengia savo pačios išlaidas.
Tiili
Pirrung
Mengozzi
Meij

Vilaras
Paskelbta 2004 m. spalio 28 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
H. Jung

V. Tiili
Turinys
Teisinis pagrindas
Faktinės bylos aplinkybės
Procedūra ir šalių reikalavimai
Dėl esmės
A –  Dėl pirmo ieškinio pagrindo, susijusio su akivaizdžia vertinimo klaida taikant pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalį
1.  Įvadinė dalis
2.  Dėl pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies struktūros
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
3.  Dėl pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte nustatyto pirmojo reikalavimo
a)  Dėl vienodų kainų taikymo
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
b)  Dėl nuostolingų pardavimų
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
c)  Dėl pardavimų Kinijos vidaus rinkoje ir eksportui santykio
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
d)  Išvada dėl pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte įtvirtinto pirmo reikalavimo.
B –  Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2, 3, 5 ir 8 dalių pažeidimu ir akivaizdžia
vertinimo klaida nustatant žalą
1.  Preliminarios pastabos
2.  Šeštoji dalis: dėl pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 8 dalių pažeidimo, susijusio su importo dempingo kaina poveikio
įvertinimu, palyginti su dalies pana�aus produkto gamyba Bendrijoje
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
3.  Pirmoji dalis: dėl pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalies pažeidimo
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
4.  Antroji dalis: dėl atsižvelgimo į importą ne dempingo kaina nustatant žalą
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
5.  Trečioji dalis: dėl išvados, kad Bendrijos pramonė patyrė esminę žalą
a)  Skirtumas tarp pirminių ir galutinių duomenų
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
b)  Tam tikrų žalos rodiklių vertinimas
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
–  Panašaus produkto pardavimų kaina
–  Pelningumas ir euro įvedimo poveikis
c)  Esminė žala ir faktų įvertinimas
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
d)  Dėl euro įvedimo padaryto poveikio pradžios ir kulminacijos
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
6.  Ketvirtoji dalis: dėl akivaizdžios Bendrijos institucijų vertinimo klaidos nustatant esamo dempingo skirtumo dydį
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
7.  Penktoji dalis: dėl pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių pažeidimo, susijusio su atsižvelgimu į Eurostat skaičius
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
C –  Dėl trečio ieškinio pagrindo, susijusio su pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 dalies pažeidimu
1.  Įvadinė dalis
2.  Pirmoji dalis: dėl pelningumo
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
3.  Antroji dalis: dėl pardavimo kainų pasikeitimo
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
4.  Trečioji dalis: dėl kainų numušimo dydžio apskaičiavimo
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
5.  Ketvirtoji dalis: dėl rinkos dalies
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
D –  Dėl ketvirto ieškinio pagrindo, susijusio su ginčijamame reglamente numatytų procedūros taisyklių pažeidimu
1.  Pirmoji dalis: dėl pagrindinio reglamento 20 straipsnio 4 dalies pažeidimo
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
2.  Antroji dalis: dėl pagrindinio reglamento 20 straipsnio 5 dalies pažeidimo
a)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
3.  Trečioji dalis: dėl pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalies ir EB 253 straipsnio pažeidimo
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: anglų.