CELEX: 62005CJ0248
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Põhjavee kaitse ohtlikest ainetest lähtuva reostuse eest
Direktiiv 80/68/EMÜ

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et:
—
kuna Iirimaa ei võtnud Ballymurtagh’i prügilas (Wicklow krahvkond) nõukogu 17. detsembri 1979. aasta direktiivi 80/68/EMÜ põhjavee kaitse kohta teatavatest ohtlikest ainetest lähtuva reostuse eest (
EÜT 1980, L 20, lk 43
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 134; edaspidi „direktiiv”) artiklite 4, 5, 7, 9 ja 10 täitmiseks kõiki vajalikke meetmeid
—
ega võtnud septikutest lähtuva kaudse heite suhtes direktiivi artiklite 5, 7, 8, 10, 12 ja 13 täitmiseks kõiki vajalikke meetmeid,
on Iirimaa rikkunud direktiivi nimetatud sätetest tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Direktiivi artikli 1 lõige 1 sätestab:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on vältida põhjavee reostamist lisa I või II loendis märgitud ainete perekondadesse ja gruppidesse kuuluvate ainetega, edaspidi „I või II loendi ained”, ning nii palju kui võimalik üle kontrollida või likvideerida juba aset leidnud saastamise tulemused.”
Direktiivi artikli 1 lõike 2 kohaselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
põhjavesi
– kogu vesi, mis asub maapinna all küllastusvööndis ja on otseses kokkupuutes pinnase või aluspinnasega;
b)
otseheide
– I või II loendi ainete juhtimine põhjavette ilma perkolatsioonita läbi pinnase või aluspinnase;
c)
kaudne heide
– I või II loendi ainete juhtimine põhjavette pärast perkolatsiooni läbi pinnase või aluspinnase;
d)
reostamine
– inimese poolt otse või kaudselt ainete või energia juhtimine põhjavette, mille tulemusena satuvad ohtu inimeste tervis või veevarud, kahjustatakse elusressursse ja veeökosüsteemi või häiritakse muud liiki õiguspärast veekasutust.”
Direktiivi artikkel 2 näeb ette juhud, mil osundatud direktiivi ei kohaldata:
„a)
olmeheitvee heide eraldiasetsevatest elamutest, mis ei ole ühendatud kanalisatsioonisüsteemiga ning asuvad väljaspool piirkondi, mida inimtarbimiseks vee võtmise eesmärgil kaitstakse;
[…]”
Direktiivi artikli 3 kohaselt:
„Liikmesriigid astuvad vajalikke samme, et:
a)
ennetada I loendi ainete sattumist põhjavette; ja
b)
piirata II loendi ainete sattumist põhjavette, et takistada kõnealuse vee reostamist nende ainetega.”
Direktiivi artikli 4 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Et artikli 3 punktis a nimetatud kohustust täita, võtavad liikmesriigid järgmisi meetmeid:
—
keelavad igasuguse I loendi ainete otseheite,
—
allutavad eelnevale uurimisele kõnealuste ainete kõrvaldamise või kõrvaldamise eesmärgil kogumiskohta viimise, mis võib kaasa tuua kaudse heite. Kõnealust uurimist arvesse võttes liikmesriigid kas keelavad sellise tegevuse või annavad selleks loa, kui võetakse kõik nimetatud heite vältimiseks vajalikud tehnilised ettevaatusabinõud,
—
võtavad kõik vajalikuks peetavad asjakohased meetmed vältimaks I loendi ainete mis tahes kaudset heidet seoses teises taandes nimetamata maapealse või maa-aluse tegevusega. Nad teevad kõnealused meetmed teatavaks komisjonile, kes seda teavet silmas pidades võib teha nõukogule ettepanekuid käesoleva direktiivi muutmiseks.
2.   Kui aga eelnev uurimine näitab, et põhjavesi, millesse I loendi aineid kavatsetakse lasta, on muudeks otstarveteks, eelkõige olme- või põllumajanduskasutuseks kõlbmatu, võib liikmesriik nimetatud ainete heidet lubada tingimusel, et nende olemasolu ei takista maavarade kasutamist.
Kõnealuseid lube võib anda üksnes juhul, kui on võetud kõik tehnilised ettevaatusabinõud vältimaks nende ainete jõudmist teistesse veeökosüsteemidesse või teiste ökosüsteemide kahjustamist nende poolt.”
Direktiivi artikli 5 kohaselt:
„1.   Et artikli 3 punktis b nimetatud kohustust täita, allutavad liikmesriigid eelnevale uurimisele:
—
mis tahes II lisa ainete otseheite, et kõnealuseid heiteid piirata,
—
kõnealuste ainete kõrvaldamise või kõrvaldamise eesmärgil kogumiskohta viimise, mis võib kaasa tuua kaudse heite.
Selle uurimise tulemusi arvesse võttes võivad liikmesriigid anda loa, kui võetakse kõik tehnilised ettevaatusabinõud, et vältida põhjavee reostamist nende ainetega.
2.   Lisaks võtavad liikmesriigid vajalikuks peetavad asjakohased meetmed piiramaks II loendi ainete mis tahes kaudset heidet seoses esimeses lõikes nimetamata maapealse või maa-aluse tegevusega.”
Direktiivi artikkel 7 on sõnastatud järgmiselt:
„Artiklites 4 ja 5 nimetatud eelnev uurimine hõlmab asjassepuutuva piirkonna hüdrogeoloogiliste tingimuste ülevaatust, pinnase ja aluspinnase võimalikku puhastusvõimet ning heitest tulenevat põhjaveereostuse ja selle kvaliteedi muutumise ohtu ning sellega tehakse kindlaks, kas ainete heide põhjavette on keskkonna seisukohast rahuldav lahendus.”
Direktiivi artiklis 8 on sätestatud:
„Liikmesriigi pädev asutus ei tohi artiklites 4, 5 ja 6 nimetatud lubasid välja anda enne, kui on kontrollitud, et põhjavee ning eelkõige selle kvaliteedi suhtes rakendatakse nõuetekohast järelevalvet.”
Direktiivi artikli 9 kohaselt:
„Kui artikli 4 lõigete 2 või 3 või artikli 5 alusel antakse otseheite luba või kui artikli 5 alusel antakse luba heitvee ärajuhtimiseks, mis vältimatult põhjustab kaudse heite, märgitakse loas eelkõige:
—
heite koht,
—
heite viis,
—
olulised ettevaatusabinõud, pöörates tähelepanu eelkõige heitvees sisalduvate ainete iseloomule ja kontsentratsioonile, vastuvõtva keskkonna omadustele ning veehaardealade lähedusele, eriti joogi-, termaal- ja mineraalvee osas,
—
heitvees sisalduva aine lubatud maksimumkogus ühe või mitme kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul ning asjakohased nõuded kõnealuste ainete kontsentratsiooni kohta,
—
abinõud, mis võimaldavad põhjavette lastavat heitvett jälgida,
—
vajadusel meetmed põhjavee, eelkõige selle kvaliteedi seireks.”
Direktiivi artikkel 10 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui artikli 4 või 5 alusel antakse luba kõrvaldamiseks või kõrvaldamise eesmärgil kogumiskohta viimiseks, mis võib kaasa tuua kaudse heite, märgitakse loas eelkõige:
—
koht, kus kõnealune kõrvaldamine või kogumiskohta viimine toimub,
—
kasutatav kõrvaldamise või kogumiskohta viimise meetod,
—
olulised ettevaatusabinõud, pöörates tähelepanu eelkõige kõrvaldatavas või kogumiskohta viidavates heitmetes sisalduvate ainete iseloomule ja kontsentratsioonile, vastuvõtva keskkonna omadustele ning veehaardealade lähedusele, eriti joogi-, termaal- ja mineraalvee osas,
—
I või II loendi aineid sisaldavate heitmete lubatud maksimumkogus ühe või mitme kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul ning võimalusel ka nende ainete kogused, ja asjakohased nõuded kõnealuste ainete kontsentratsiooni kohta,
—
artikli 4 lõikes 1 ja artikli 5 lõikes 1 nimetatud juhtudel tehnilised ettevaatusabinõud, mida tuleb rakendada vältimaks I loendi ainete juhtimist põhjavette ning kõnealuse vee reostamist II loendi ainetega,
—
vajadusel meetmed põhjavee, eelkõige selle kvaliteedi seireks.”
Direktiivi artikli 12 alusel:
„1.   Kui artiklites 4 või 5 nimetatud luba taotlev isik avaldab, et ta ei ole võimeline ettenähtud tingimusi täitma või kui nimetatud olukord on asjaomase liikmesriigi pädevale asutusele selgesti nähtav, keeldutakse loa andmisest.
2.   Kui loas sätestatud tingimusi ei täideta, võtab asjaomase liikmesriigi pädev asutus asjakohaseid meetmeid nende tingimuste täitmise tagamiseks; vajadusel võtab ta loa tagasi.”
Direktiivi artikli 13 kohaselt:
„Liikmesriikide pädevad asutused jälgivad lubades sätestatud tingimuste täitmist ning heidete mõju põhjaveele.”
Kohtueelne menetlus
Komisjon registreeris 1999. aastal kaebuse, mis käsitles endist Ballymurtagh’i kaevandust, kuhu Wicklow krahvkonna volikogu on rajanud munitsipaalprügila.
Komisjon registreeris 2000. aastal veel teisegi kaebuse, mis käsitles Wexfordi krahvkonnas 1995. aastal tegevust alustanud Creacon Lodge’i majutusasutusest (New Ross) põhjavette sattunud heitmeid, mille kohta puudub luba. Selle kaebuse lahendamise käigus tutvus komisjon septikutest lähtuva heitveega seotud ulatuslikumate probleemidega, mis puudutavad direktiivi rakendamise tingimusi Iiri maapiirkondades eri linnastute ärihoonete või mitteeluruumide ja tiheasustusalal paiknevate eluhoonete puhul.
Komisjon tutvus muu hulgas aruandega Kerry maakonna Killarney järve eutrofeerumise kohta, millest nähtub, et septikutega ühendatud rajatised on üks järvevee seisukorra olulist halvenemist põhjustanud teguritest, ja milles toodi esile, et septikud on sageli kohandamata või halvasti hooldatud.
Teise kaebuse asjaolude kontrollimiseks saatis komisjon 8. mail 2001 Iirimaale kirja, milles käsitles ülalnimetatud aruannet.
Kuna esimese kaebuse asjaolude kontrollimise käigus antud vastused komisjoni ei rahuldanud ja teise kaebuse osas vastus puudus, saatis komisjon 23. oktoobril 2001 Iirimaale märgukirja, millega ta tegi teatavaks oma kahtlused seoses selles liikmesriigis direktiivi mitme sätte rakendamise tingimustega ja palus viimasel esitada neis küsimustes oma seisukoht.
Kuna märgukiri jäi vastuseta, saatis komisjon 17. detsembril 2002 liikmesriigile põhjendatud arvamuse, kutsudes teda võtma arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Iirimaa ametiasutused andsid põhjendatud arvamusele vastuse 9. septembri 2003. aasta kirjas, milles nad esitasid võetud meetmete kohta teavet ja kinnitasid direktiivi järgimist. Kuna Iirimaa võetud seisukoht ei olnud komisjoni hinnangul rahuldav, esitas ta käesoleva hagi.
Hagi
Alustuseks tuleb rõhutada, ei komisjon on menetlusdokumentides sõnaselgelt möönnud, et Iirimaa on vastu võtnud direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmiseks vajalikud õigusaktid.
Ballymurtaghi munitsipaalprügilat käsitlevad väited
Komisjon väidab oma hagiavalduses, et Iirimaa ei võtnud Ballymurtaghi munitsipaalprügilas direktiivi artiklite 4, 5, 7, 9 ja 10 täitmiseks kõiki vajalikke meetmeid.
Komisjon heidab liikmesriigile ette esiteks seda, et ta ei andnud enne prügila kasutuselevõtmist välja ühtki ametlikku luba, kuigi vastavat luba tuleb nõuda ja see tuleb välja anda enne tegevuse alustamist uues rajatises, et see tegevus toimuks direktiivi artikli 9 mõttes rahuldavatel tingimustel. Teiseks leiab komisjon, et ei ole tarvitusele võetud nõutavaid tehnilisi ettevaatusabinõusid, et ära hoida I ja II loendi ainete heidet. Ta väidab kolmandaks, et jäätmeluba, mille Environmental Protection Agency (keskkonnakaitseteenistus, edaspidi „EPA”) 3. aprillil 2001 kõnealuse prügila kasutuselevõtmiseks välja andis, ei vasta direktiivi nõuetele, kuna nii loa väljastamisel kui ka eelneval uurimisel on rikutud eeskirju.
Tuleb märkida, et komisjon esitas repliigi, milles ta loobus väidetest ametliku loa puudumise kohta enne prügila kasutuselevõtmist ja direktiivi artikli 9 eiramise kohta.
Väide, et direktiivi ei ole järgitud, kuna esines I ja II loendi ainete heide
– Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Iirimaa jättis täitmata direktiivi artikli 4 lõike 2 teisest lõigust tuleneva kohustuse võtta kõik „tehnilised ettevaatusabinõud”, kuna ta lubas Ballymurtaghi munitsipaalprügila rajamist ja kasutuselevõtmist, kuigi teadis, et I loendi ained, näiteks kaadmium, ja II loendi ained, näiteks raskemetallid ja fosfor, voolavad prügila all kaitsekihi täieliku puudumise tõttu vältimatult Avoca jõkke.
Komisjon toonitab, et asjaomases kohas jäeti täitmata tingimused, millele selliste ainete heide peab vastama. Nende tingimuste hulgas on direktiivi artikli 4 lõikes 2 sätestatud nõuded, millest tulenevalt võib heidet juhtida üksnes põhjavette ja selles vees sisalduvad I loendi ained ei tohi jõuda teistesse veeökosüsteemidesse.
Komisjoni arvates ei saa Ballymurtaghi prügila all voolavat põhjavett ja Avoca jõge käsitada ühe ja sama veeökosüsteemi osadena.
Komisjon leiab, et isegi kui seda põhjavett, mis suubub Avoca jõkke, tuleks lugeda koos selle jõega ühte ja samasse veeökosüsteemi kuuluvaks, ei saa jõge mingil juhul pidada püsivalt muudeks otstarveteks kõlbmatuks. Jäätmekäitlust käsitleva siseriikliku õiguse alusel esitatud Ballymurtaghi munitsipaalprügila keskkonnamõju hindamise aruandes (
Environmental Impact Statement on Ballymurtagh Landfill
, edaspidi „keskkonnamõju hindamise aruanne”) on täpsustatud, et „Avoca, mis voolab kaevanduste ja prügila läheduses, on kivise põhjaga kiirevooluline jõgi, mida võib pidada väga heaks lõheliste elupaigaks”.
Komisjon väidab lisaks, et Wicklow krahvkonna volikogu pidi teadma, et kaitsetõkke puudumise tõttu jõuab läbi jäätmete nõrgunud reovesi (edaspidi „nõrgvesi”) Avoca jõkke, kuna 1987. aasta hüdrogeoloogiline uuring (Cullen, K. T.,
Ballymurtagh Open Pit: Report on the Hydrogeological Survey of a Proposed Waste Disposal Site
, 10.3.1987, edaspidi „hüdrogeoloogiline uuring”) esitas juba enne prügila kasutuselevõtmist selle kohta valiku: kas nõrgvee lahjendamine ja hajutamine või veekindluse tagamine kaevude abil. Wicklow krahvkonna volikogu valis nõrgvee lahjendamise ja hajutamise, mille tulemuseks saabki olla vaid teise veeökosüsteemi reostus.
Iirimaa toonitab, et juba direktiivi artikli 4 lõike 2 sõnastusestki nähtub, et teatud tingimustel võib I loendi ainete heidet lubada.
Liikmesriik kasutab argumendina hüdrogeoloogilise uuringu järeldusi, mille kohaselt „nii kaevanduse all voolava põhjavee kui ka Avoca jõe suur reostatus lubab tõsiselt arvesse võtta valikuvõimalust, mis seisneb lahjendamises ja hajutamises, sest selle ainus tagajärg kaevanduse all või Avoca jões voolava vee kvaliteedile oleks vee värvituks muutumine nõrgvee ja selle koostise tõttu”.
Iirimaa sõnul on endiste mineralisatsioonikihtide sügavates kalletes asuv põhjavesi varasema kaevandamise tõttu tugevalt reostatud ega kõlba olme- või põllumajanduskasutuseks. Ta osutab, et igal juhul on viimase vee kvaliteeti käsitleva EPA aruande kohaselt metallidega kõige enam reostatud Avoca jõgi, mis on tugevalt saastatud vase, tsingi ja vähemal määral ka tinaga.
Liikmesriigi hinnangul koosneb veeökosüsteem pinnaveest ja põhjaveest ning antud juhul ei saa esineda kahte eraldatud süsteemi, mis ei ole omavahel ühendatud.
– Euroopa Kohtu hinnang
Esmalt tuleb meenutada, et direktiivi artikli 3 punkti a alusel on liikmesriigid kohustatud astuma vajalikke samme, et ennetada I loendi ainete sattumist põhjavette.
Et seda kohustust täita, on liikmesriigid direktiivi artikli 4 lõike 1 alusel kohustatud esiteks keelama igasuguse nende ainete otseheite ja teiseks allutama eelnevale uurimisele kõnealuste ainete kõrvaldamise või kõrvaldamise eesmärgil kogumiskohta viimise, mis võib kaasa tuua kaudse heite, ehk siis kas keelama sellise tegevuse või andma selleks loa, kui võetakse kõik nimetatud heite vältimiseks vajalikud tehnilised ettevaatusabinõud.
Peale selle nähtub direktiivi artikli 4 lõike 2 esimesest lõigust, et liikmesriik võib I loendi ainete heidet lubada, kui eelnev uurimine näitab, et põhjavesi, millesse heide kavatsetakse lasta, on muudeks otstarveteks, eelkõige olme- või põllumajanduskasutuseks kõlbmatu, ja tingimusel, et nende ainete olemasolu ei takista maavarade kasutamist.
Sama sätte teise lõigu kohaselt võib selle loa anda üksnes juhul, kui on võetud kõik tehnilised ettevaatusabinõud vältimaks nende ainete jõudmist teistesse veeökosüsteemidesse või teiste ökosüsteemide kahjustamist nende poolt.
Peale selle on liikmesriigid direktiivi artikli 3 punkti b alusel kohustatud piirama II loendi ainete sattumist põhjavette, et takistada kõnealuse vee reostamist nende ainetega.
Et seda kohustust täita, on liikmesriigid vastavalt direktiivi artikli 5 lõike 1 esimesele lõigule kohustatud allutama eelnevale uurimisele mis tahes II loendi ainete otseheite, et kõnealuseid heiteid piirata, samuti kõnealuste ainete kõrvaldamise või kõrvaldamise eesmärgil kogumiskohta viimise, mis võib kaasa tuua kaudse heite. Artikli 5 lõike 1 teise lõigu kohaselt võivad liikmesriigid selle uurimise tulemusi arvesse võttes anda loa, kui võetakse kõik tehnilised ettevaatusabinõud, et vältida põhjavee reostamist nende ainetega.
Esiteks tuleb rõhutada, et Iirimaa tunnistas, et põhjavesi, millesse suubub I loendi aineid sisaldav kaudne heide, võib voolata Avoca jõkke ning et mõne sellise aine esinemine põhjustab ühtlasi vee värvituks muutumist.
Kuna kõnealune heide jõuab veeökosüsteemi, mis hõlmab Avoca jõge, mille kohta on kindlaks tehtud, et see ei toitu Ballymurtaghi prügila alusest põhjaveest, siis ei ole täidetud direktiivi artikli 4 lõike 2 teises lõigus sätestatud nõue, sest heide ei jõua ainuüksi põhjavette. Eri uuringute järeldused selle jõe varasema reostatuse kohta ei tule viimasena nimetatud nõude täitmise hindamisel arvesse.
Kuna Iirimaa valis Ballymurtaghi munitsipaalprügila jaoks nõrgvee lahjendamisel ja hajutamisel põhineva süsteemi, kuigi hüdrogeoloogilise uuringu kohaselt oli ka teine lahendus, mis seisneb veekindluse tagamises kaevude abil, mis oleks võimaldanud Avoca jõe reostuse taset mitte suurendada, mida see liikmesriik ei vaidlusta, ja kuna ta seeläbi lubas I loendi ainete jõudmist veeökosüsteemi, mis eristub selle prügila all voolavast põhjaveest, siis ei ole Iirimaa täitnud direktiivi artikli 4 lõike 2 teisest lõigust tulenevat kohustust võtta kõik tehnilised ettevaatusabinõud.
Teiseks, kuna II loendi ainete, eelkõige raskemetallide ja fosfori juhtimine põhjavette on Iirimaa valitud tehnilise lahenduse puhul paratamatu, siis on selle valiku tegemisega eiratud direktiivi artikli 3 punktist b tulenevat kohustust piirata nende ainete sattumist põhjavette, et takistada selle reostamist nende ainetega, sest kõiki selle eesmärgi saavutamist võimaldavaid tehnilisi ettevaatusabinõusid ei ole rakendatud.
Selle tulemusena ei ole järgitud ka direktiivi artiklis 5 määratletud nõudeid, sest nende ainus eesmärk, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 39, on direktiivi artikli 3 punktis b nimetatud kohustuse täitmine.
Eelneva põhjal tuleb tuvastada, et Iirimaa ei ole Ballymurtaghi munitsipaalprügilas I ja II loendi ainete heite osas järginud direktiivi artiklitest 4 ja 5 tulenevaid nõudeid.
Väide, et direktiivi ei ole järgitud, kuna loa väljastamisel on rikutud eeskirju
– Poolte argumendid
Komisjon väidab, et jäätmeluba, mille EPA andis välja 3. aprillil 2001, ei ole kooskõlas direktiivi artiklitega 4, 5, 7 ja 10.
Komisjoni hinnangul ei järgitud selle loa andmisel eelneva uurimise suhtes kehtivaid nõudeid. Ta väidab selle kohta, et juba loa sõnastusest, mille kohaselt „kuue kuu jooksul alates käesoleva loa väljastamise kuupäevast esitab loa saaja ettepaneku, mis käsitleb heitmete kontrolli teostatavuse uurimist põhjavees ja nende mõju Avoca jõele”, nähtub, et on rikutud direktiivi artikleid 4 ja 5, kuna põhjaveele avaldatava mõju uurimine ja võimalike tehniliste ettevaatusabinõude võtmine ei toimunud enne selle loa väljastamist.
Komisjon lisab, et kui eeldada, et hüdrogeoloogiline uuring on käsitatav „eelneva uurimisena” direktiivi artikli 4 lõike 2 mõttes, oli see uurimine igal juhul puudulik, kuna eelkõige ei ole kindlaks tehtud, et sellega oleks kogutud täielik teave I ja II loendi ainete kohta, ja kuna selles ei ole sõnaselgelt viidatud direktiivi artiklile 4.
Peale selle leiab komisjon, et keskkonnamõju hindamise aruanne ei korva uuringu puudusi.
Iirimaa hinnangul on eelneva uurimise suhtes kehtivaid nõudeid järgitud, kuna viidi läbi hüdrogeoloogiline uuring ja keskkonnamõju hindamine.
Ta lisab, et EPA võttis enne 3. aprilli 2001. aasta jäätmeloa väljastamist arvesse mitme põhjaveeuuringu ja hüdrogeoloogilise uuringu järeldusi, sealhulgas Ballymurtaghi munitsipaalprügila geoloogilist ja hüdrogeoloogilist uuringut (Co. Wicklow B. J. Murphy & Associates,
Geological and Hydrogeological Study of the Ballymurtagh Landfill near Avoca, 1997
).
– Euroopa Kohtu hinnang
Nagu on tõdetud käesoleva kohtuotsuse punktides 42 ja 43, et kuna Iirimaa valis Ballymurtaghi munitsipaalprügila jaoks nõrgvee lahjendamisel ja hajutamisel põhineva süsteemi, siis ei võtnud ta tarvitusele kõiki nõutavaid tehnilisi ettevaatusabinõusid, mis tulenevad I loendi ainete osas direktiivi artiklist 4 ja II loendi ainete osas artiklist 5. Seega ei saanud liikmesriik nimetatud artiklite alusel kehtivat luba välja anda, kuna loa andmise eeltingimuseks on nende artiklite kohaselt nõutavate tehniliste ettevaatusabinõude rakendamine, mida siin ei ole tehtud.
Lisaks tuleb märkida, et heiteid vastuvõttev keskkond on direktiivi artiklites 4 ja 5 mainitud eelnevate uuringute objekt. Seda spetsiifilist objekti silmas pidades nõuab direktiivi artikkel 7, et eelneval uurimisel oleks ka spetsiifiline eesmärk, tehakse nimelt asjassepuutuva piirkonna hüdrogeoloogiliste tingimuste ülevaatus, uuritakse pinnase ja aluspinnase võimalikku puhastusvõimet, samuti heitest tulenevat põhjaveereostuse ja selle kvaliteedi muutumise ohtu ning sellega tehakse kindlaks, kas ainete heide põhjavette on keskkonna seisukohast rahuldav lahendus. Nii allutab osundatud artikkel 7 lubade väljastamise täpsetele ja üksikasjalikele tingimustele, mida tuleb pidada imperatiivseteks, et direktiivi eesmärk oleks saavutatud (vt selle kohta 28. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas
C-360/87: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 1991, lk I-791
, punkt 23).
Et olla ühenduse seadusandja taotletava eesmärgiga täielikus vastavuses, peab eelnev uurimine, millest sõltub loa andmine, võimaldama heiteid vastuvõtva keskkonna täielikku ja üksikasjalikku tundmaõppimist, kusjuures sõnaselgelt direktiivile viitamine ei ole niivõrd vajalik.
Käesolevas asjas on selge, et saasteainete kohta, mida Ballymurtaghi munitsipaalprügila nõrgvesi hüdrogeoloogilise uuringu kohaselt võib sisaldada, ei ole kogutud täielikku teavet. Seega ei ole hüdrogeoloogilise uuringuga ammendavalt välja selgitatud I ja II loendi ainete heitest tulenevat põhjaveereostuse ja selle kvaliteedi muutumise ohtu.
Peale selle nähtub EPA poolt 3. aprillil 2001 väljastatud jäätmeloas leiduvast märkest, mida osundab käesoleva kohtuotsuse punkt 47, et jäätmete keskkonnamõju põhjaveele ja pinnaveele ei ole enne selle loa väljastamist täielikult välja selgitatud, mis on vastuolus direktiivi artiklist 7 tulenevate nõuetega.
Lõpuks ei vasta antud luba ka direktiivi artiklis 10 sätestatud tingimustele.
Seega väide, et on rikutud direktiivi artikleid 4, 5, 7 ja 10, kuna luba on väljastatud eeskirju rikkudes, on Ballymurtaghi munitsipaalprügila osas põhjendatud.
Eelnevast järeldub, et kuna Iirimaa ei võtnud Ballymurtaghi munitsipaalprügilas direktiivi artiklite 4, 5, 7, ja 10 täitmiseks kõiki vajalikke meetmeid, siis on ta rikkunud direktiivist tulenevaid kohustusi.
Väide, mis käsitleb II loendi ainete septikutest lähtuvat kaudset heidet põhjavette
Komisjon leiab, et Iirimaa ei võtnud direktiivi täitmiseks kõiki vajalikke meetmeid, et kaitsta kõikjal oma maapiirkondades põhjavett II loendi ainete septikutest lähtuva kaudse heite eest, see puudutab veepuhastussüsteeme, mis on mõeldud olmeheitvee kõrvaldamiseks pinnasesse juhtimise teel.
Septikute juurde kuuluvaid seadmeid ei allutatud süstemaatiliselt eelnevale kontrollile ja asjaomasele loamenetlusele, kuigi septikute heitvesi sisaldab suurtes kogustes fosforit ja ammoniaaki, ja nii on rikutud direktiivi artiklist 5 tulenevaid kohustusi, mis tõi endaga kaasa ka seonduvate sätete, nimelt artiklite 7, 8, 10 ja 13 rikkumise.
Komisjon põhjendab oma väidet järgmiste tõenditega:
—
Iirimaa kitsendav tõlgendus direktiivi artikli 5 lõike 1 kohta ja asjaolu, et ta ei ole võtnud sobivaid meetmeid, et tagada selle sätte õige tõlgendamine;
—
Iirimaa ei ole mitme aasta jooksul sekkunud, kuigi Wexfordi krahvkonna majutusasutusest lähtuvad heited, mille kohta puudub luba;
—
Iirimaa ei järgi direktiivi nõudeid Killarney järvede piirkonnas asuvate septikute puhul;
—
ametlikud aruanded, mis käsitlevad veereostust ja 15. juuli 1980. aasta direktiivi 80/778/EMÜ olmevee kvaliteedi kohta (
EÜT L 229, lk 11
) rikkumist.
Sissejuhatuseks tuleb märkida, et hagiavalduse selles osas ei taotle komisjon Iirimaa suhtes direktiivist tulenevate liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamist seoses konkreetsete faktiliste olukordadega, vaid ta palub tuvastada kohustuste rikkumist, mis seisneb ühenduse õigusega vastuolus olevas halduspraktikas, tuues selle praktika kohta mõned näited.
Selles osas tuleb esmalt meenutada, et komisjon võib paluda Euroopa Kohtul tuvastada direktiivi sätetest tulenevate liikmesriigi kohustuste rikkumine seetõttu, et liikmesriigi ametiasutustel on üldiselt tavaks tegutseda nendega vastuolus, kusjuures selle praktika kohta tuuakse näiteks konkreetsed juhtumid (vt selle kohta 26. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-494/01: komisjon
vs
. Iirimaa, EKL 2005, lk I-3331
, punkt 27).
Euroopa Kohus on asunud selles küsimuses seisukohale, et liikmesriigi käitumine, mis seisneb ühenduse õigusega vastuolus olevas halduspraktikas, võib küll olla liikmesriigi kohustuste rikkumine EÜ artikli 226 mõttes, kuid selleks peab see halduspraktika olema teatud määral juurdunud ja üldine (vt eelkõige 27. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-441/02: komisjon
vs
. Saksamaa, EKL 2006, lk I-3449
, punkt 50, ja 14. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-342/05: komisjon
vs
. Soome, EKL 2007, lk I-4713
, punkt 33).
Teiseks on EÜ artiklil 226 põhinevas liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetluses komisjonil kohustus tõendada, et väidetav rikkumine on aset leidnud. Just komisjon peab Euroopa Kohtule esitama vajalikud tõendid, et Euroopa Kohus saaks kontrollida, kas liikmesriigi kohustusi on rikutud, ilma et komisjon võiks tugineda mis tahes oletusele (vt selle kohta eelkõige eespool viidatud kohtuotsused komisjon
vs
. Iirimaa, punkt 41, ja komisjon
vs
. Saksamaa, punkt 48).
Siiski on liikmesriigid EÜ artikli 10 alusel kohustatud kaasa aitama komisjoni ülesannete täitmisele, mis EÜ artikli 211 kohaselt hõlmab muu hulgas kohustust tagada, et EÜ asutamislepingu sätteid ja institutsioonide poolt selle alusel võetud meetmeid rakendatakse (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Iirimaa, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellise lähenemise puhul tuleb juhul, kui tegemist on selle kontrollimisega, kas siseriiklikke sätteid, mille eesmärk on tagada direktiivi tõhus rakendamine, on õigesti kohaldatud, arvesse võtta, et komisjon on suuresti sõltuv teabest, mille kaebuste esitajad ja asjaomane liikmesriik talle esitavad (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Iirimaa, punkt 43).
Kui komisjon on esitanud piisavalt tõendeid selle kohta, et liikmesriigi ametiasutustel on välja kujunenud korduva ja püsiva iseloomuga praktika, mis on vastuolus direktiivi sätetega, peab liikmesriik samuti sisuliselt ja üksikasjalikult vaidlustama selliselt esitatud asjaolud ja nende tagajärjed (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Iirimaa, punkt 47).
Komisjoni esitatud väidet tuleb uurida nendest põhimõtetest lähtudes.
Lõpuks tuleb märkida, et kuna siin esitatud väidetes ei osundata siseriiklike õigusnormide sisu, siis ei ole nende väidete põhjendatuse kontrollimisel asjassepuutuvad Iirimaa argumendid direktiivi ülevõtmiseks vastu võetud siseriiklike õigusaktide tõhususe kohta ja selle kohta, kuidas ruumilist planeerimist käsitlevad siseriiklikud õigusaktid neid täiendavad.
Iirimaa esitatud tõlgendus direktiivi artikli 5 lõike 1 kohta
– Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Iirimaa tõlgendab direktiivi artikli 5 lõiget 1 kitsendavalt, millest tingituna kogu Iirimaa territooriumil ei rakendata selle artikliga ette nähtud loasüsteemi II loendi ainete septikutest lähtuva kaudse heite osas, mis on direktiivi nõuetega vastuolus.
Komisjon lisab, et Wexfordi krahvkonnas oli selline käsitlus valdav eelkõige seoses Creacon Lodge’i majutusasutuse juhtumiga.
Komisjon täheldab ühtlasi, et arvestades olukorda, milles direktiivi rakendatakse, on heitvee põhjavette juhtimiseks antud lubade arv kõikides krahvkondades kokku väga väike, mis näitab direktiivi väära tõlgendamist.
Iirimaa väidab vastu, et pärast komisjoni saadetud põhjendatud arvamusele vastamise tähtaja möödumist on ta vaidlusaluse sätte osas oma varasemat tõlgendust muutnud.
Ta lisab, et direktiivi ülevõtmiseks vastu võetud siseriiklike õigusaktide rakendamisega tegelevad kohalikud omavalitsused on oma praktikas alati juhindunud tõlgendusest, mis on kooskõlas direktiivi artikli 5 lõike 1 eesmärgiga.
– Euroopa Kohtu hinnang
Nagu on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 39 ja nagu juba direktiivi artikli 5 lõike 1 sõnastusest ühemõtteliselt nähtub, on liikmesriigid põhimõtteliselt kohustatud kõikide II loendi ainete, sealhulgas ka septikutest lähtuvate ainete suhtes kehtestama eelneva uurimise ja loamenetluse, mis hõlmab nende ainete kõrvaldamise või kõrvaldamise eesmärgil kogumiskohta viimise, mis võivad kaasa tuua kaudse heite.
Iirimaa tunnistab nüüd ja edaspidi vajadust rakendada direktiivi, juhindudes artikli 5 lõike 1 sellest tõlgendusest, mis on ainus ühenduse nõuetele vastav tõlgendus.
Tuleb siiski uurida, kas selle sätte põhjendamatult kitsendav tõlgendus, mida Iirimaa esialgu toetas, on reaalse tegevusega konkreetselt ellu rakendatud, tutvudes selleks komisjoni esitatud muude tõenditega, mis kajastavad seda tõlgendust ja on seotud taunitava halduspraktikaga.
Creacon Lodge’i majutusasutusest lähtuva heitvee kõrvaldamine
– Poolte argumendid
Komisjoni hinnangul kaasnes Wexfordi krahvkonnas asuva Creacon Lodge’i majutusasutusest lähtuva heitvee kõrvaldamisega mitme aasta kestel II loendi ainete heide, mis äravoolutoru kaudu reostas piirnevaid alasid, eelkõige vooluveekogusid.
Aastatel 1995–2001 oli see majutusasutus, mis komisjoni andmetel võib vastu võtta kuni 200 inimest, varustatud 250-gallonilise septikuga, millega rikuti ehitusloas sisalduvat nõuet paigaldada lisaseptik. 1999. aasta jaanuaris paigaldati uued veepuhastusseadmed, ilma et oleks läbi viidud eelnevat uurimist, mida nõuab direktiivi artikli 5 lõige 1, ja ilma et oleks antud luba heitvee ärajuhtimiseks, mis samuti on selle sätte kohaselt nõutav. Alles 2001. aasta novembris anti lõplik luba heitvee ärajuhtimiseks.
Iirimaa vaidlustab komisjoni esitatud andmed Creacon Lodge’i majutusasutuse vastuvõtuvõime kohta ja täpsustab, et aastatel 1994–2000 vaadati läbi neli ehitusloa taotlust ja seati olulisi tingimusi ning kontrolliti selle majutusasutuse hoonetest lähtuva heitvee puhastamist ja kõrvaldamist. Ta lisab, et 1996. aastal võeti kasutusele 2000 gallonit mahutav septik.
Iirimaa täpsustab, et pärast seda, kui Board Pleana, mis on ehituslubadega seotud taotlusi läbivaatav sõltumatu ametiasutus, andis 30. novembril 2001 välja lõpliku heitvee ärajuhtimise loa, mis nõuab heitvee puhastusseadmete paigaldamist, korraldasid nii Wexfordi krahvkonna volikogu kui ka EPA kontrollkäike, mis hõlmasid Creacon Lodge’i majutusasutuse heitveepuhastussüsteemi läbinud heitvee proovide analüüsi, et kontrollida, kas süsteem vastab selles heitvee ärajuhtimise loas täpsustatud tingimustele.
Lõpuks osutab Iirimaa, et majutusasutuse omanikule saadeti mitu erinevat märgukirja, milles täpsustati meetmeid, mida ta oli kohustatud rakendama, ja need meetmed kogumis kajastavad jõupingutusi, mida tehti selleks, et tagada kõnealuses heitvee ärajuhtimise loas sätestatud tingimuste täitmine majutusasutuse vastutavate isikute poolt.
– Euroopa Kohtu hinnang
Sissejuhatuseks tuleb komisjoni esitatud tõendite kohta märkida, et seoses Creacon Lodge’i majutusasutusega möönab komisjon oma vähest informeeritust täpsetest faktilistest asjaoludest. See ilmnes 1996. aastal paigaldatud septiku puhul, mille kohta komisjon tunnistas, et see on kohandatud hotelli külastatavusega nii tavapärase hotellimajutuse kui ka erandlike sündmuste tarbeks.
Pädevate ametiasutuste poolt läbivaadatud erinevate ehitusloa taotluste põhjal selgub, et kui majutusasutuses oli kuni 11 külalistuba, leidsid need ametiasutused, et majutusasutuse heitvett võib käsitada olmeheitveena direktiivi artikli 2 punkti a tähenduses.
Kui selle majutusasutuse vastuvõtuvõime suurendamise eesmärgil esitati ehitusloa taotlused, mille alusel anti välja 12. veebruari 1997. aasta ja 14. septembri 2000. aasta ehitusload, siis tehti ehitusloa taotlejatele teatavaks, et nad on kohustatud hankima oma majutusasutuses tekkiva heitvee ärajuhtimise loa.
Lõpuks on võetud teadmiseks, et Iirimaa õigusaktide alusel tähendab Board Pleana 30. novembri 2001. aasta otsus lõpliku loa andmist heitvee ärajuhtimiseks.
Nende andmete pinnalt tuleb hinnata käsitletava tõendi asjassepuutuvust.
Esiteks nähtub direktiivi artikli 2 punktist a, et direktiivi ei kohaldata olmeheitvee heitele eraldiasetsevatest elamutest, mis ei ole ühendatud kanalisatsioonisüsteemiga ning asuvad väljaspool piirkondi, mida inimtarbimiseks vee võtmise eesmärgil kaitstakse.
Creacon Lodge’i majutusasutuse vastuvõtuvõimet, eelkõige külalistubade arvu ja seal korraldatavaid üritusi arvestades ei saanud selle majutusasutuse suhtes direktiivi kohaldamata jätmine olla õiguspärane, kuna sealt lähtuvat heitvett ei saa liigitada eraldiasetsevatest elamutest lähtuvaks „olmeheitveeks” direktiivi artikli 2 punkti a tähenduses.
Teiseks, kuna see majutusasutus on direktiivi kohaldamisalas ja ei ole vaidlustatud, et septikusse koguti ja sealt lähtusid II loendi ained, mille heide on lastud põhjavette, siis nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 77, oleks see tulnud allutada eelnevale uurimisele ja loamenetlusele, nagu nõuab direktiivi artikli 5 lõige 1.
Selles sättes viidatud eelnev uurimine peab vastama direktiivi artiklis 7 sätestatud tingimustele, mida on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktis 53.
Kuigi on selge, et Creacon Lodge’i majutusasutusele anti lõplik heitvee ärajuhtimise luba 30. novembril 2001, ei tulene Iirimaa esitatud argumentidest siiski, et selle loa andmine oleks kooskõlas artiklis 7 sätestatud tingimustega. Liikmesriik piirdub kinnitusega, et direktiivi ülevõtmiseks vastu võetud siseriiklike õigusaktide kohaselt on heitvee ärajuhtimise lubade andmiseks nõutavad uuringud kohapeal, kuid ei esita täpseid andmeid uuringu kohta, mis selle majutusasutuse puhul läbi viidi.
Lõpuks ei saa Iirimaa oma argumendis komisjoni esitatud tõendite vaidlustamiseks tugineda asjaomase majutusasutuse omaniku pahatahtlikkusele.
Eelnevat arvestades tuleb asuda seisukohale, et on õiguslikult piisavalt tõendatud, et Creacon Lodge’i majutusasutusest lähtus II loendi ainete kaudne heide, ilma et oleks järgitud direktiivi artiklites 5 ja 7 ning sellega seonduvates artiklites 8, 10, 12 ja 13 sätestatud tingimusi.
Killarney järvede piirkonnas asuvad septikud
– Poolte argumendid
Komisjon väidab sissejuhatuseks, et juba üle kümne aasta on Iirimaa ametiasutused pööranud palju tähelepanu mageveekogude eutrofeerumisele ja pinnavee kvaliteedile. Ametiasutused on veevõtualadel läbi viinud mitu uuringut reostuse tagajärgede väljaselgitamiseks ja teinud ettepanekuid haldusmeetmete võtmiseks, et avastatud erinevaid probleeme lahendada.
Nende meetmete hulgas on Kerry krahvkonna volikogu algatusel koostatud Lough Leane’i veevõtuala kui Killarney järvede kõige tähtsama veevõtuala valitsemise ja järelevalve kava, mille väljatöötamiseks kulus kolm aastat 1998. aasta juulist kuni 2001. aasta juulini. Selle kava raames koostati mitu aruannet (vahearuanded ja lõpparuanne,
A Catchment based approach for reducing nutrient inputs from all sources to the lakes of Killarney
, detsember 2000 ja november 2003).
Komisjoni hinnangul tõendavad need aruanded liikmesriigi kohustuste süstemaatilist rikkumist Iirimaa poolt, kuna just nimelt seda viisi, kuidas see liikmesriik direktiivi praktikas rakendab, ei saa pidada kooskõlas olevaks direktiivi artikli 5 lõikega 1. Ta lisab, et nimetatud aruannetest nähtub, et asjaomases geograafilises piirkonnas ei ole läbi viidud ühtki kontrolli, et teha kindlaks, kas septikud on rajatud kooskõlas direktiivi nõuetega.
Iirimaa väidab, et komisjon ei ole tõendanud, et Lough Leane’is avastatud fosfaadisisaldus on tingitud põhiliselt septikutest lähtuvast heitveest, mille suhtes direktiiv on kohaldatav. Pealegi on kindlaks tehtud, et valdav osa asjaomase geograafilise piirkonna septikutest kuulub eraldiasetsevate elamute juurde ja jääb seetõttu direktiivi kohaldamisalast välja.
– Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuleb osutada, et käesoleva kohtuotsuse punktis 98 mainitud lõpparuandest nähtub, et septikute heitveest pärinevad toitained mõjutavad selle põhjavee kvaliteeti, mis jõuab pinnaveekogudesse ja voolab otse Lough Leane’i. Samas punktis 98 viidatud teisest vahearuandest nähtub selle kohta, et 12% sellesse järve kandunud fosforist võib pärineda septikutest.
Teiseks on selles lõpparuandes märgitud, et „suur hulk eluhooneid,
bed and breakfast
liiki majutuskohti ja kämpingute maa-alasid Lough Leane’i veevõtualal ei ole […] ühendatud linna kanalisatsioonisüsteemiga ja sõltuvad septikutest”. Nii on see eelkõige Barraduffi külas, mille eluhooned on ühendatud individuaalsete septikutega.
Kolmandaks, nagu on osundatud käesoleva kohtuotsuse punktis 90, tuleneb direktiivi artikli 2 punktist a, et direktiivi ei kohaldata olmeheitvee heidetele eraldiasetsevatest elamutest, mis ei ole ühendatud kanalisatsioonisüsteemiga ning asuvad väljaspool teatud piirkondi.
Arvestades eespool esitatud andmeid, mis sisalduvad lõpparuandes, ei saa mingit osa asjaomases geograafilises piirkonnas, eriti veel asulates paiknevatest elamutest käsitada eraldiasetsevate elamutena ja need ei saa seega kuuluda direktiivi artikli 2 punktis a sätestatud erandi kohaldamisalasse.
Hotelli tüüpi asutuste heitvett ei saa liigitada „olmeheitveeks” sama sätte tähenduses.
Seega ei saa välistada, et direktiivi artikli 5 lõikes 1 sätestatud tingimusi järgimata on aset leidnud II loendi ainete heide, mis lähtub Lough Leane’i veevõtualal asuvaid elamuid teenindavatest septikutest, millele ei laiene direktiivi artikli 2 punktis a ette nähtud erand.
Ametlikud aruanded, mis käsitlevad veereostust ja direktiivi 80/778 rikkumist Iirimaa poolt
– Poolte argumendid
Komisjoni hinnangul sisaldavad veereostust käsitlevad EPA ametlikud aruanded täiendavaid tõendeid selle kohta, et Iirimaa on üldisel viisil rikkunud oma kohustust tagada, et reovee kõrvaldamine septikute abil Iirimaa maapiirkondades alluks asjakohasele eelnevale uurimisele, loasüsteemile ja järelevalvele.
Komisjon täpsustab, et need aruanded toovad esile levinud ja püsiva mikrobioloogilise saaste, mis hõlmab sadu avalikke ja eraveekogusid, millest paljud toituvad põhjaveest.
Komisjon meenutab selles osas, et Euroopa Kohus leidis 14. novembri 2002. aasta otsuses kohtuasjas
C-316/00: komisjon
vs
. Iirimaa (EKL 2002, lk I-10527)
, et Iirimaa ei järginud direktiiviga 80/778 kehtestatud mikrobioloogilisi piirnorme, ja väidab ühtlasi, et mikrobioloogilise saaste ja II loendi ainete, eelkõige ammoniaagi, fosfori ja kloriidide esinemise vahel on seos.
Iirimaa vaidlustab komisjoni kinnitused, väites, et nende põhjendamiseks puuduvad konkreetsed tõendid.
– Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb tõdeda, et aruannete need lõigud, mida komisjon osundas, toovad esile veekogude reostuse, kuid ei tõenda õiguslikult piisavalt põhjuslikku seost reostuse ja II loendi ainete esinemise vahel. Selles osas võib viidata, et ajavahemikku 1998–2000 käsitlevas EPA aruandes (
Water Quality in Ireland, 1998–2000
, Environmental Protection Agency, 2002) on märgitud, et esineb mitu põhjust, millega saab seletada kõrget nitraadisisaldust, mida täheldati 20% proovivõtukohtade puhul.
Lõpuks ei saa Euroopa Kohtu varasema otsuse põhjal, millega tuvastati, et Iirimaa rikkus direktiivist 80/778 tulenevaid kohustusi, mingil juhul teha järeldust käesolevas kohtuasjas, mis sellest erineb.
Seega ei saa komisjoni selliselt esitatud üldisi seisukohti pidada asjassepuutuvateks tõenditeks.
Komisjoni esitatud tõendite eespool kirjeldatud läbivaatamise tulemusena ilmneb esiteks, et leidis aset Creacon Lodge’i majutusasutusest lähtuv II loendi ainete kaudne heide, ilma et oleks järgitud direktiivi artiklites 5, 7, 8, 10, 12 ja 13 sätestatud tingimusi, ja teiseks, et ei saa välistada, et on aset leidnud II loendi ainete heide, mis lähtub Lough Leane’i veevõtualal asuvaid elamuid teenindavatest septikutest, ilma et oleks järgitud direktiivi artikli 5 lõikes 1 sätestatud tingimusi.
Direktiivi sellisest puudulikust kohaldamisest geoloogiliselt piiritletud alal ei saa mingil juhul järeldada, et kõikjal Iirimaa maapiirkondades on seoses septikutest lähtuva heitveega põhjavette kanduva kaudse heitega selline halduspraktika, mis vastab Euroopa Kohtu praktikas vajalikuks peetavatele tunnustele ja rikub direktiivi artikleid 5, 7, 8, 10, 12 ja 13 (vt selle kohta 12. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-287/03: komisjon
vs
. Belgia, EKL 2005, lk I-3761
, punkt 30).
Eelnevast järeldub, et kuna komisjon ei ole esitanud tõendeid selle kohta, et Iirimaa ei ole kõikjal oma maapiirkondades võtnud septikutest lähtuvate II loendi ainete põhjavette kanduva kaudse heite suhtes direktiivi artiklite 5, 7, 8, 10, 12 ja 13 täitmiseks kõiki vajalikke meetmeid, siis tuleb seda heidet käsitlev väide tagasi lükata.
Eelnevatest kaalutlustest lähtudes tuleb tõdeda, et kuna Iirimaa ei võtnud Ballymurtaghi munitsipaalprügilas (Wicklow krahvkond) direktiivi artiklite 4, 5, 7, ja 10 täitmiseks kõiki vajalikke meetmeid, siis on ta rikkunud direktiivist tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama kodukorra artikli 69 lõike 3 alusel võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, või kui tegemist on eriliste põhjustega.
Käesolevas kohtuasjas tuleb arvestada asjaolu, et hagi ei rahuldata tervikuna, nagu komisjon liikmesriigi kohustuste rikkumist määratles.
Seega tuleb jätta kaks kolmandikku kõikidest kohtukuludest Iirimaa kanda. Ülejäänud kolmandik jääb komisjoni kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Kuna Iirimaa ei võtnud Ballymurtaghi munitsipaalprügilas (Wicklow krahvkond) nõukogu 17. detsembri 1979. aasta direktiivi 80/68/EMÜ põhjavee kaitse kohta teatavatest ohtlikest ainetest lähtuva reostuse eest artiklite 4, 5, 7 ja 10 täitmiseks kõiki vajalikke meetmeid, siis on Iirimaa rikkunud nimetatud direktiivist tulenevaid kohustusi.

2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

3.
Jätta kaks kolmandikku kõikidest kohtukuludest Iirimaa kanda. Ülejäänud kolmandik jääb Euroopa Ühenduste Komisjoni kanda.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.