CELEX: 62007CJ0274
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Smernica 2002/22/ES
Univerzálna služba a práva užívateľov týkajúce sa elektronických komunikačných sietí a služieb
Článok 26 ods. 3
Jednotné európske núdzové volacie číslo
Poskytnutie informácií o mieste volajúceho

Komisia Európskych spoločenstiev svojou žalobou navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Litovská republika si tým, že v praxi nezabezpečila, pokiaľ je to technicky možné, aby boli informácie o mieste volajúceho pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ dané k dispozícii orgánom spracovávajúcim núdzové volania, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby) (
Ú. v. ES L 108, s. 51
; Mim. vyd. 13/029, s. 367).
Právny rámec
Právo Spoločenstva
Odôvodnenie č. 36 smernice univerzálnej služby stanovuje:
„Je dôležité, aby užívatelia mohli bezplatne volať jednotné európske núdzové číslo ‚112‘ a každé iné národné núdzové čísla z akéhokoľvek telefónu, vrátane verejných telefónnych automatov na mince a karty, bez použitia akéhokoľvek platobného prostriedku. … Informácie o mieste volania, pokiaľ je to technicky možné, ktoré sú k dispozícii pre núdzovú službu, zvýšia úroveň ochrany a bezpečnosti užívateľov služby čísla ‚112‘ a pomôžu núdzovej službe pri plnení jej povinnosti za predpokladu, že je zaručený prenos volania a príslušné dáta pre príslušnú núdzovú službu. …“
Článok 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby podniky, ktoré prevádzkujú verejné telefónne siete dali k dispozícii, pokiaľ je to technicky možné, orgánom spracovávajúcim núdzové volania, informácie o mieste volajúceho u všetkých volaní na jednotné európske núdzové volacie číslo ‚112‘.“
Podľa článku 38 ods. 1 smernice univerzálnej služby členské štáty prijmú a uverejnia zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 24. júla 2003 a bezodkladne o tom informujú Komisiu. Tieto opatrenia sa budú uplatňovať od 25. júla 2003.
Podľa článku 2 Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky k Európskej únii a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (
Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 33
, ďalej len „akt o pristúpení“), v spojení s článkom 54 tohto aktu, bola Litovská republika povinná vykonať opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou univerzálnej služby odo dňa svojho pristúpenia k Európskej únii, teda od 1. mája 2004.
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) (
Ú. v. ES L 108, s. 33
; Mim. vyd. 13/029, s. 349) vo svojom článku 19 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby národné regulačné orgány pri plnení svojich úloh v maximálnej miere zohľadnili odporúčania, ktoré Komisia vydá v súlade s postupom stanoveným v článku 22 ods. 2 o harmonizovanom uplatňovaní ustanovení tejto smernice a špecifických smerníc s cieľom budúceho dosiahnutia cieľov stanovených v článku 8. Ak sa národný regulačný orgán rozhodne nepostupovať podľa odporúčania, musí o tom informovať Komisiu a zdôvodniť svoje stanovisko.“
Odôvodnenie č. 10 odporúčania Komisie 2003/558/ES z 25. júla 2003 o spracovaní informácií o mieste volajúceho v elektronických komunikačných sieťach na účely služieb núdzového volania (
Ú. v. EÚ L 189, s. 49
) znie takto:
„Účinné vykonanie núdzových služieb vyžaduje, aby informácie o mieste volajúceho, ako ich určuje prevádzkovateľ verejnej telefónnej siete alebo služby, boli automaticky prenesené do každého strediska núdzového volania, ktoré môže prijímať a používať poskytnuté údaje o mieste.“
Body 4 a 13 odporúčania 2003/558 stanovujú:
„4.
pri každom núdzovom volaní uskutočnenom na jednotné európske núdzové volacie číslo 112 sú prevádzkovatelia verejnej telefónnej siete povinní preniesť (‚push‘) do stredísk núdzového volania čo najlepšie informácie generované v sieti, ktoré majú k dispozícii o mieste volajúceho v rozsahu, v akom je to technicky možné. Počas prechodného obdobia, ktoré predchádza vyhotoveniu hodnotenia stanoveného v bode 13 nižšie, je prípustné, aby prevádzkovatelia poskytli informácie o mieste len na žiadosť (‚pull‘).
…
13.
Členské štáty vyzvú svoje vnútroštátne orgány, aby ku koncu roku 2004 predložili Komisii správu o stave zavedenia čísla E112, aby mohla Komisia pristúpiť k vyhodnoteniu s prihliadnutím na nové požiadavky predložené strediskami núdzového volania a núdzovými službami, ako aj na dosiahnutý pokrok a použiteľnú technológiu v oblasti určenia miesta.“
Vnútroštátne právo
Článok 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby bol do litovského právneho poriadku prebratý článkom 65 ods. 4 zákona č. IX-2135 z 15. apríla 2004 o elektronických komunikáciách (Elektroninių ryšių įstatymas Nr. IX-2135, Žin., 2004, č. 69-2382, ďalej len „zákon o elektronických komunikáciách“), ktorý nadobudol účinnosť 1. mája 2004 a ktorý stanovuje:
„Poskytovatelia verejných komunikačných sietí a elektronických komunikačných služieb prístupných verejnosti poskytujú bez súhlasu účastníka alebo užívateľa elektronických komunikačných služieb informácie o mieste volajúceho (ako aj údaje o toku) orgánom povereným spracúvaním núdzových volaní, najmä súdnym orgánom, pohotovostným službám, hasičským službám, ako aj ostatným záchranným službám, aby tieto orgány mohli vhodným spôsobom odpovedať na volania účastníkov alebo užívateľov služieb elektronických komunikácií. …“
Dňa 1. septembra 2007 nadobudol účinnosť zákon č. X-1092 z 12. apríla 2007 (Žin., 2007, č. 46-1723), ktorý zmenil a doplnil článok 65 zákona o elektronických komunikáciách. V zmenenom a doplnenom znení stanovuje článok 65 vo svojom odseku 4, že poskytovatelia verejných komunikačných sietí a elektronických komunikačných služieb prístupných verejnosti sú povinní poskytnúť spoločnému stredisku núdzového volania zdarma informácie týkajúce sa miesta volajúceho a že náklady na nadobudnutie, inštaláciu (prispôsobenie), renováciu a fungovanie zariadení potrebných na tento účel sa preplatia z verejných finančných prostriedkov.
S cieľom prebrať článok 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby prijala Litovská republika okrem zákona o elektronických komunikáciách aj ďalšie akty. Medzi nimi sú:
—
zákon č. IX-2246 z 25. mája 2004 o spoločnom stredisku núdzového volania (Bendrojo pagalbos centro įstatymas č. IX-2246, Žin., 2004, č. 90-3306),
—
rezolúcia vlády Litovskej republiky č. 1500 z 25. septembra 2002 týkajúca sa spoločného strediska núdzového volania a stratégie zavedenia jednotného núdzového volacieho čísla 112, ako aj schválenia jej plánu vykonávania (Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas Nr. 1500 dėl Bendrojo pagalbos centro įsteigimo ir vieno skubaus iškvietimo telefono numerio 112 įvedimo strategijos, jos įgyvendinimo plano patvirtinimo, Žin., 2002, č. 95-4114) a
—
výnos riaditeľa regulačného orgánu pre oblasť komunikácií č. 1V-389 z 21. apríla 2005 o schválení postupu a spôsobov prenášania volaní účastníkov a/alebo užívateľov komunikačných služieb na čísla spoločného strediska núdzového volania a núdzových služieb [Ryšių reguliavimo tarnybos direktoriaus įsakymas Nr. 1V-389 dėl abonentų ir(ar) paslaugų gavėjų skambučių siuntimo į Bendrojo pagalbos centro ir(ar) pagalbos tarnybų numerius tvarkos ir sąlygų aprašo patvirtinimo, Žin., 2005, č. 55-1918].
Konanie pred vnútroštátnym súdom
Výzvou z 10. apríla 2006 oznámila Komisia Litovskej republike svoje obavy, pokiaľ ide o nesprávne uplatnenie článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby. Táto obava súvisela so skutočnosťou, že v prípade, že núdzové volania určené na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ sú uskutočnené z mobilného telefónu, strediskám núdzového volania nie sú poskytnuté informácie o mieste volajúceho.
Litovské orgány potvrdili túto okolnosť vo svojej odpovedi poskytnutej 11. júla 2006, v ktorej vysvetlili, že nie všetci prevádzkovatelia verejných komunikačných sietí prístupných verejnosti mali k dispozícii technické zariadenia potrebné na tento účel a že orgány sa s uvedenými prevádzkovateľmi nedohodli, pokiaľ ide o preplatenie nákladov súvisiacich s určením miesta volajúceho. Dňa 25. septembra 2006 poskytla litovská vláda Komisii novšie informácie, v ktorých uviedla zamýšľané opatrenia na zaistenie vykonania článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby.
Komisia vydala 18. októbra 2006 odôvodnené stanovisko, v ktorom konštatovala, že Litovská republika nebola schopná v praxi zabezpečiť poskytnutie informácií o mieste volajúceho, pokiaľ núdzové volania určené na číslo „112“ pochádzali z mobilného telefónu, a tým si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby. Súčasne vyzvala členský štát, aby na účely dosiahnutia súladu s týmto stanoviskom prijal v lehote dvoch mesiacov od jeho oznámenia potrebné opatrenia.
Vo svojej odpovedi z 12. januára 2007 Litovská republika uviedla, že litovskému parlamentu bol predložený návrh zákona, ktorým sa mení článok 65 zákona o elektronických komunikáciách, ktorý predpokladá preplatenie nákladov súvisiacich so službou prenášania informácií o mieste volajúceho vynaložených poskytovateľmi verejných mobilných telefónnych sietí. K tomuto listu bola pripojená dohoda týkajúca sa služieb určenia miesta volajúceho uzavretá 4. decembra 2006 medzi spoločnými strediskami núdzového volania a prevádzkovateľmi mobilných telefónnych sietí.
Keďže Komisia považovala situáciu naďalej za neuspokojivú, podala túto žalobu.
O žalobe
O prípustnosti
Argumentácia účastníkov konania
Litovská republika uplatňuje, že žalobu treba zamietnuť ako neprípustnú, lebo výhrady uvedené v odôvodnenom stanovisku sa, pokiaľ ide o ich obsah, líšia od výhrad uplatňovaných v žalobe. Zatiaľ čo v odôvodnení odôvodneného stanoviska bolo zdôraznené, že pokiaľ ide o volania pochádzajúce z mobilných telefónov na číslo „112“, informácie o mieste volajúceho nie sú v Litve poskytované podľa metódy „pull“, žaloba v tejto súvislosti uvádza povinnosť uplatniť metódu „push“.
Komisia odpovedala, že odôvodnené stanovisko a žaloba uvádzali obe metódy — „push“ a „pull“ — uvedené v odporúčaní 2003/558, pričom Litovská republika mala na výber, ktorú z metód má na účely vykonania článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby uplatniť.
Litovská republika vo svojej duplike tvrdí, že Komisia objasnila až v replike svoje nové stanovisko, podľa ktorého členské štáty nielenže môžu, ale musia prijať najjednoduchšie technické opatrenia na zaistenie určenia miesta volajúceho, to znamená uplatniť metódu „pull“. Keďže stanovisko Komisie bolo až do tohto štádia nepresné, výhrady, ktoré vzniesla, nerešpektujú požiadavku jasnej formulácie predmetu žaloby o nesplnenie povinnosti.
Posúdenie Súdnym dvorom
Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je účelom konania pred podaním žaloby dať dotknutému členskému štátu príležitosť, aby jednak splnil svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva, a jednak aby sa mohol účinne brániť proti výhradám vzneseným Komisiou (pozri najmä rozsudok zo 7. septembra 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo,
C-484/04, Zb. s. I-7471
, bod 24 a citovanú judikatúru).
Riadny priebeh tohto konania predstavuje základnú záruku požadovanú Zmluvou ES nielen kvôli ochrane práv predmetného členského štátu, ale aj kvôli záruke, že predmet eventuálneho súdneho sporu bude zreteľne vymedzený (pozri rozsudok z 15. februára 2007, Komisia/Holandsko,
C-34/04, Zb. s. I-1387
, bod 49 a citovanú judikatúru).
Z toho v prvom rade vyplýva, že predmet žaloby podanej podľa článku 226 ES je vymedzený konaním pred podaním žaloby upraveným v uvedenom ustanovení. Preto musí byť žaloba založená na rovnakých žalobných dôvodoch a tvrdeniach ako odôvodnené stanovisko (pozri rozsudky z 20. júna 2002, Komisia/Nemecko,
C-287/00, Zb. s. I-5811
, bod 18, a z 9. februára 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo,
C-305/03, Zb. s. I-1213
, bod 22).
V druhom rade musí odôvodnené stanovisko obsahovať koherentný a podrobný výklad dôvodov, ktoré Komisiu viedli k presvedčeniu, že si dotknutý členský štát nesplnil niektorú z povinností, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva (pozri rozsudky Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 19, a zo 7. septembra 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 26).
V prejednávanej veci treba konštatovať, že výhrada vznesená proti Litovskej republike zostala nezmenená počas celého konania pred podaním žaloby, ako aj počas celého súdneho konania. Tak v rámci konania pred podaním žaloby, ako aj v rámci súdneho konania Komisia tomuto členskému štátu vytýkala, že si tým, že v praxi nezabezpečil, pokiaľ je to technicky možné, aby boli informácie o mieste volajúceho pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ dané k dispozícii orgánom spracovávajúcim núdzové volania, nesplnil povinnosti, ktoré vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby.
Pokiaľ ide o konkrétny obsah a odôvodnenie tohto dôvodu, Komisia vo svojej výzve a v odôvodnenom stanovisku tvrdila, že pre pevných a mobilných telefónnych operátorov, ktorí pôsobia v Litve, bolo technicky možné poskytnúť tieto informácie aspoň podľa metódy „pull“, ktorá je uvedená v odporúčaní 2003/558. Týmto však Komisia v žiadnom prípade neuložila túto metódu Litovskej republike, ale len zdôraznila, že podľa jej názoru sa v prejednávanej veci skutočne uplatňuje článok 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, pretože je splnená podmienka technickej realizovateľnosti, ktorej podľa tohto ustanovenia podlieha táto povinnosť.
V rozpore s tvrdením Litovskej republiky Komisia ani v rámci konania pred Súdnym dvorom neuviedla, že na dosiahnutie súladu s článkom 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby majú členské štáty povinnosť zaviesť určitú metódu. Žaloba a replika, ako aj predtým výzva a odôvodnené stanovisko, len odkazujú na bod 4 odporúčania 2003/558 bez toho, aby vyžadovali uplatnenie jednej alebo druhej metódy uvedenej v tomto bode.
Komisia teda vo svojej replike netvrdila, že Litovská republika je povinná použiť metódu „pull“, ale že tento členský štát má zaviesť aspoň najjednoduchšie technické opatrenia, ktoré zabezpečia, že od dátumu stanoveného v akte o pristúpení budú informácie o mieste volajúceho skutočne prenášané. Tento postoj úplne súhlasí s postojom Komisie, ktorý vyjadrila v rámci konania pred podaním žaloby.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že námietku neprípustnosti podanú Litovskou republikou treba zamietnuť.
O veci samej
Argumentácia účastníkov konania
Komisia sa domnieva, že je technicky realizovateľné, aby litovskí prevádzkovatelia verejných mobilných telefónnych sietí poskytli informácie o mieste volajúceho, keď volajúci vytočí číslo „112“ z mobilného telefónu. Z informácií poskytnutých samotnou žalovanou vyplýva, že mobilné telefónne siete v Litve nemajú osobitné charakteristiky, ktoré by z technického hľadiska bránili prenášaniu týchto informácií.
Najmä dohoda týkajúca sa služieb určenia miesta volajúceho uzavretá 4. decembra 2006 medzi spoločným strediskom núdzového volania a poskytovateľmi verejných mobilných telefónnych sietí uvádza, že je technicky možné prenášať uvedené informácie, ale môže to vyžadovať dodatočné investície. Nedostatok investícií a omeškania v nadobúdaní zariadení potrebných na tento účel nemožno považovať za neexistenciu technickej realizovateľnosti v zmysle článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby.
Komisia vo svojej replike uvádza, že bod 4 odporúčania 2003/558, na ktorý odkazuje vo svojej žalobe, nemôže s ohľadom na nezáväzný charakter tohto odporúčania ukladať členských štátom povinnosť uprednostniť na účely prenášania informácií o mieste volajúceho uplatnenie metódy „push“ pred metódou „pull“. Litovská republika tak mala, pokiaľ ide o výber metódy, voľnosť, avšak podľa článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby bola povinná realizovať aspoň najjednoduchšie technické opatrenia, aby zaistila, že fixní a mobilní telefónni operátori poskytujú tieto informácie od dátumu stanoveného v akte o pristúpení.
Litovská republika namieta, že výhrada uvedená Komisiou je nedôvodná, pretože je nevhodne formulovaná. Keďže tento členský štát prijal všetky možné právne, technické a organizačné opatrenia, aby splnil podmienky stanovené v článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, uvedená výhrada mala byť sformulovaná tak, aby konštatovala nesplnenie povinnosti spočívajúce v tom, že nebolo zabezpečené, že podniky, ktoré prevádzkujú verejné telefónne siete, dávajú informácie o mieste volajúceho k dispozícii orgánom spracovávajúcim núdzové volania.
Pokiaľ ide o technickú realizovateľnosť, Litovská republika uvádza, že spoločné stredisko núdzového volania má k dispozícii technické prostriedky na prijímanie informácií o mieste osoby volajúcej na číslo „112“. Prevádzkovatelia verejných mobilných telefónnych sietí pôsobiaci v Litve však stále nemali k dispozícii technické prostriedky na poskytovanie týchto informácií.
Tento členský štát spresňuje, že prispôsobenie metódy „pull“ používanej niektorými operátormi na obchodné účely by bolo určite jednoduchšie ako prechod na systém založený na metóde „push“. Súčasne s rozhodnutím vybrať si túto modernejšiu metódu bolo však zamietnuté, aby boli uskutočnené dodatočné investície na prispôsobenie metódy „pull“ potrebám lokalizácie volaní na číslo „112“.
V tomto kontexte Litovská republika zdôrazňuje, že technické prostriedky potrebné na prenos predmetných informácií sa radikálne líšia podľa použitej metódy „pull“ alebo „push“ a že oba systémy vyžadujú investície a určitý čas na prípravu. Tento prvok súvisiaci s technickou realizovateľnosťou treba zohľadniť pri posudzovaní dôvodov, pre ktoré nie sú litovskí mobilní telefónni operátori pripravení prenášať informácie núdzovým službám.
Okrem toho treba zohľadniť nejasnosti vyvolané odporúčaním 2003/558, pokiaľ ide o spôsob vykonania povinností vyplývajúcich z článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, a lehotu, ktorú treba v tejto súvislosti dodržať. O porušenie povinnosti môže ísť len vtedy, ak je v prvom rade známe, ktorá metóda môže a má byť uplatnená a odkedy. Litovská republika sa domnieva, že pokiaľ by bolo jasne od začiatku určené, že členské štáty môžu uplatniť z technického hľadiska jednoduchšiu metódu „pull“, mohli by túto možnosť využiť a tým ušetriť značný čas.
Okrem toho je potrebné vykladať body 4 a 13 odporúčania 2003/558 tak, že z nich vyplýva, že ciele smernice univerzálnej služby nemožno účinne dosiahnuť použitím metódy „pull“, a preto je potrebné zaviesť metódu „push“ v čo najširšej možnej miere. Keďže na vykonanie metódy „push“ treba dodatočný čas, mala Komisia v uvedenom odporúčaní stanoviť dodatočnú lehotu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby členské štáty zabezpečia, aby podniky, ktoré prevádzkujú verejné telefónne siete, dali k dispozícii, pokiaľ je to technicky možné, orgánom spracovávajúcim núdzové volania, informácie o mieste volajúceho pri všetkých volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“.
Ako vyplýva z odôvodnenia č. 36 smernice univerzálnej služby, cieľom uvedeného článku 26 ods. 3 je zvýšiť úroveň ochrany a bezpečnosti užívateľov služby čísla „112“ a pomôcť núdzovej službe pri plnení jej poslania.
Zo znenia, ako aj z cieľa uvedeného ustanovenia vyplýva, že toto ustanovenie ukladá členským štátom, pokiaľ je to technicky možné, povinnosť dosiahnuť výsledok, ktorý sa neobmedzuje len na prijatie vhodného regulačného rámca, ale vyžaduje, aby informácie o mieste všetkých volajúcich na volacie číslo „112“ boli skutočne prenesené do stredísk núdzového volania.
V prejednávanej veci Litovská republika nespochybňuje, že po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku neboli tieto informácie v prípade volaní z mobilných telefónov prenesené.
Pokiaľ ide v prvom rade o tvrdenie tohto členského štátu, podľa ktorého nie je výhrada Komisie vhodne formulovaná, pretože Litovská republika prijala všetky právne, technické a organizačné opatrenia potrebné na prebratie článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, nemožno ho prijať. Z formulácie, ako aj z odôvodnenia tejto výhrady jasne vyplýva, že Komisia nevytýka Litve nesprávne alebo nedostatočné prebratie uvedeného ustanovenia, ale neschopnosť v praxi zabezpečiť, že predmetné informácie budú skutočne dané k dispozícii núdzovým službám.
V druhom rade pokiaľ ide o podmienku technickej realizovateľnosti, ktorá súvisí s povinnosťou uloženou členským štátom článkom 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, treba konštatovať, že podľa údajov poskytnutých Litovskou republikou je skutočnosť, že informácie o mieste volaní pochádzajúcich z mobilných telefónnych sietí nie sú prenášané, spôsobená tým, že prevádzkovatelia týchto sietí nemajú k dispozícii potrebné technické zariadenia, ktoré by vyžadovali významné investície.
V tejto súvislosti bolo uvedené, že po počiatočnej nezhode medzi prevádzkovateľmi a litovskými orgánmi, pokiaľ ide o preplatenie nákladov súvisiacich s týmito investíciami, zákonodarca zmenil s účinnosťou od 1. septembra 2007 článok 65 ods. 4 zákona o elektronických komunikáciách, ktorý odvtedy stanovuje, že prevádzkovatelia poskytnú spoločnému stredisku núdzového volania zdarma predmetné informácie a že náklady na nadobudnutie, inštaláciu alebo prispôsobenie, modernizáciu a fungovanie zariadenia potrebného na tento účel sa preplatia z verejných finančných prostriedkov.
Bez toho, aby bolo potrebné analyzovať dohodu týkajúcu sa služieb určenia miesta volajúceho uzavretú 4. decembra 2006 medzi spoločným centrom núdzového volania a poskytovateľmi služieb verejných mobilných telefónnych sietí, ktorej výklad nie je medzi stranami sporný, z týchto skutočností vyplýva, že neprenášanie informácií o mieste volaní pochádzajúcich z týchto sietí nie je spôsobené technickými charakteristikami týchto sietí, ktoré by objektívne bránili prenosu uvedených informácií, ale skôr nedostatkom investícií požadovaných na nadobudnutie a prispôsobenie zariadení umožňujúcich tento prenos.
Ako to Komisia správne zdôraznila, nenadobudnutie alebo neprispôsobenie potrebných zariadení nemožno považovať za nedostatok technickej realizovateľnosti v zmysle článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby.
Napokon pokiaľ ide o tvrdenia uvedené Litovskou republikou, ktoré sa týkajú metódy, ktorú treba použiť na prenos informácií o mieste volajúceho na volacie číslo „112“, treba konštatovať, že článok 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby neobsahuje v tejto súvislosti žiadnu informáciu, a ponecháva tak členským štátom na výber konkrétny spôsob, akým zabezpečia prenos týchto informácií.
Odporúčanie 2003/558 odkazuje vo svojom bode 4 na dve metódy. Prvá metóda označená ako metóda „push“ spočíva v automatickom prenose uvedených informácií prevádzkovateľmi verejných telefonických sietí, zatiaľ čo podľa druhej metódy označenej ako metóda „pull“ sú tieto informácie poskytnuté len na žiadosť stredísk núdzových volaní.
Zo znenia bodu 4, ako aj z odôvodnenia č. 10 odporúčania 2003/558 vyplýva, že Komisia považuje za účinnejšie uplatnenie prvej metódy a odporúča členským štátom, aby po uplynutí aspoň prechodného obdobia túto metódu uložili prevádzkovateľom verejných telefónnych sietí, ktorí pôsobia na ich území, je však tiež zrejmé, že uvedené odporúčanie nemôže vzhľadom na svoju nezáväznú povahu nútiť členské štáty, aby na účely vykonania článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby použili určitú metódu.
Táto neexistencia záväzného účinku odporúčania 2003/558 vyplýva nielen z článku 249 piateho odseku ES, ale výslovne je tiež potvrdená článkom 19 rámcovej smernice, na základe ktorej bolo prijaté uvedené odporúčanie. Z odseku 1 tohto článku 19 jasne vyplýva, že národný regulačný orgán sa môže rozhodnúť nepostupovať podľa odporúčania prijatého Komisiou na základe tohto ustanovenia, ale musí o tom informovať Komisiu a zdôvodniť svoje stanovisko.
Hoci si členské štáty môžu slobodne zvoliť metódu, ktorú majú použiť prevádzkovatelia verejných telefónnych sietí na účely prenosu informácií o mieste volajúcich na volacie číslo „112“, majú jasnú a presnú povinnosť dosiahnuť výsledok stanovený v článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, ktorý im ukladá, aby zabezpečili, že tieto informácie budú dané k dispozícii núdzovým službám.
Členský štát nemôže osobitne odôvodniť prípadné omeškanie, pokiaľ ide o splnenie tejto podmienky, skutočnosťou, že sa rozhodol vykonať metódu „push“ založenú na automatickom prenose informácií o mieste volajúceho.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že v rozpore s tvrdením Litovskej republiky neposkytuje odporúčanie 2003/558 členským štátom, ktoré si zvolili metódu „push“, dodatočnú lehotu. Nielenže Komisia nemá právomoc platne predĺžiť záväznú lehotu, ktorá je poskytnutá členským štátom na dosiahnutie súladu s článkom 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, ale zo znenia bodu 4 tohto odporúčania okrem toho vyplýva, že toto odporúčanie nemá v žiadnom prípade za cieľ oslobodiť od povinnosti túto lehotu dodržať. Hoci tento bod 4 uvádza možnosť stanoviť uplatnenie metódy „push“ až po prechodnom období, zároveň uvádza, že počas tohto obdobia majú byť informácie o mieste volajúceho poskytnuté aspoň na žiadosť stredísk núdzového volania, to znamená podľa metódy „pull“.
Napokon, pokiaľ ide o údajné nejasnosti týkajúce sa metódy a lehoty na vykonanie povinnosti stanovenej v článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, treba konštatovať, že toto ustanovenie, ako aj odporúčanie 2003/558 nevyvolávajú v tomto smere žiadne pochybnosti. Za týchto podmienok a s ohľadom na to, že Litovská republika sama vo svojom vyjadrení k žalobe uvádza, že odporúčanie 2003/558 nie je pre členské štáty záväzné, nemôže účinne tvrdiť, že jej omeškanie, pokiaľ ide o skutočné vykonanie článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby, je odôvodnené nesprávnym pochopením jej povinností.
Vzhľadom na uvedené treba konštatovať, že Litovská republika si tým, že v praxi nezabezpečila, pokiaľ je to technicky možné, aby boli informácie o mieste volajúceho pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ z verejných telefónnych sietí sprístupnené orgánom spracovávajúcim núdzové volania, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice univerzálnej služby.
O trovách
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Litovskú republiku na náhradu trov konania a Litovská republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Litovská republika si tým, že v praxi nezabezpečila, pokiaľ je to technicky možné, aby boli informácie o mieste volajúceho pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ z verejných telefónnych sietí sprístupnené orgánom spracovávajúcim núdzové volania, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby).

2.
Litovská republika je povinná nahradiť trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: litovčina.