CELEX: 62006CJ0427
Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă
Articolul 13 CE
Directiva 2000/78/CE
Sistem profesional de pensii care exclude dreptul la pensie pentru limită de vârstă în favoarea soțului supraviețuitor cu mai mult de 15 ani mai tânăr decât fostul angajat decedat
Discriminare pe motive de vârstă
Legătură cu dreptul comunitar

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 13 CE, a Directivei 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (
JO L 303, p. 16
, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7) și a principiilor generale de drept comunitar.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între doamna Bartsch, pe de o parte, și Bosch und Siemens Hausgeräte (BSH) Altersfürsorge GmbH (denumit în continuare „BSH Altersfürsorge”), pe de altă parte, un fond de pensii de întreprindere, în privința refuzului acestuia de a plăti doamnei Bartsch o pensie de urmaș.
Cadrul juridic
Reglementarea comunitară
Potrivit articolului 1 din Directiva 2000/78:
„Prezenta directivă are ca obiectiv stabilirea unui cadru general de combatere a discriminării pe motive de apartenență religioasă sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală, în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, în vederea punerii în aplicare, în statele membre, a principiului egalității de tratament.”
Articolul 6 din aceeași directivă prevede:
„(1)   Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 2 alineatul (2), statele membre pot prevedea că un tratament diferențiat pe motive de vârstă nu constituie o discriminare atunci când este justificat în mod obiectiv și rezonabil, în cadrul dreptului național, de un obiectiv legitim, în special de obiective legitime de politică a ocupării forței de muncă, a pieței muncii și a formării profesionale, iar mijloacele de realizare a acestui obiectiv sunt corespunzătoare și necesare.
Tratamentul diferențiat se poate referi în special la:
(a)
aplicarea unor condiții speciale de acces la un loc de muncă și la formarea profesională, de încadrare și de muncă, inclusiv a condițiilor de concediere și de remunerare, pentru tineri, lucrători în vârstă și pentru cei care au persoane în întreținere, pentru a favoriza integrarea lor profesională sau pentru a le asigura protecția;
(b)
stabilirea unor condiții minime de vârstă, de experiență profesională sau de vechime în muncă, pentru accesul la încadrare în muncă sau pentru anumite avantaje legate de încadrarea în muncă;
(c)
stabilirea unei vârste maxime pentru încadrare, bazată pe formarea necesară pentru postul respectiv sau pe necesitatea unei perioade de încadrare rezonabile înaintea pensionării.
(2)   Fără a aduce atingere articolului 2 alineatul (2), statele membre pot să prevadă că nu constituie discriminare luarea în considerare a criteriului vârstei la stabilirea, pentru regimurile profesionale de securitate socială, a unei vârste pentru aderare sau admitere la prestațiile de pensie sau invaliditate, inclusiv la fixarea, pentru aceste regimuri, a unor vârste diferite pentru lucrători sau pentru categorii de lucrători și la utilizarea, în cadrul acestor regimuri, a criteriilor de vârstă în calculele actuariale, cu condiția ca acestea să nu se traducă prin discriminări pe motive de sex.”
În conformitate cu articolul 18 primul paragraf din directiva menționată, transpunerea acesteia în ordinea juridică a statelor membre trebuie să intervină cel târziu la 2 decembrie 2003. Cu toate acestea, potrivit celui de al doilea paragraf al aceluiași articol:
„Pentru a ține seama de condițiile speciale, statele membre pot dispune, dacă este necesar, de un termen suplimentar de 3 ani începând cu 2 decembrie 2003 sau de un total de 6 ani pentru a pune în aplicare dispozițiile prezentei directive privind discriminarea pe motive de vârstă și handicap. În acest caz, statele membre informează imediat Comisia cu privire la acestea. […]”
Republica Federală Germania a utilizat această posibilitate, astfel încât transpunerea dispozițiilor Directivei 2000/78 privind discriminarea pe motive de vârstă și handicap trebuia să intervină în acest stat membru cel târziu la 2 decembrie 2006.
Liniile directoare ale BSH Altersfürsorge
Articolul 6 alineatul (4) din Liniile directoare ale BSH Altersfürsorge din 1 ianuarie 1984, în versiunea aplicabilă începând cu 1 aprilie 1992 (denumite în continuare „liniile directoare”), prevede:
„
Condiții de plată a pensiei
[…]
4.   Pensia [menționată la articolul 5 alineatul 1 litera b)] se plătește soțului supraviețuitor al unui lucrător decedat în cursul raporturilor sale de muncă […] care completase perioada de stagiu (prevăzută la articolul 2) atunci când și atât timp cât asigurarea obligatorie pentru limită de vârstă germană îi conferă dreptul la o pensie de urmaș (pensie de soț supraviețuitor). Norma corespunzătoare se aplică soțului supraviețuitor al titularului unei pensii.
Prestațiile nu se pot acorda:
a)
în cazul în care soțul supraviețuitor este cu peste 15 ani mai tânăr decât fostul lucrător și
[…]”
Acțiunea principală și întrebările preliminare
Din decizia de trimitere reiese că doamna Bartsch, născută în 1965, s-a căsătorit în 1986 cu domnul Bartsch, născut în 1944 și decedat la 5 mai 2004. La 23 februarie 1988, domnul Bartsch încheiase un contract de muncă cu societatea Bosch-Siemens Hausgeräte GmbH (denumită în continuare „BSH”), în serviciul căreia a intrat la 1 martie 1988, lucrând ca vânzător până la data decesului.
BSH Altersfürsorge, care fusese constituit de BSH, s-a angajat să achite doamnei Bartsch eventualele obligații pe care această societate le contractase în materie de pensie de întreprindere în beneficiul răposatului domn Bartsch.
În plus, din decizia de trimitere reiese că raportul de muncă dintre domnul Bartsch și BSH era reglementat de liniile directoare și în special de articolul 6 din acestea. Situația din acțiunea principală intră sub incidența prevederilor articolului 6 alineatul 4 al doilea paragraf litera a) din liniile directoare, în măsura în care doamna Bartsch este cu peste 15 ani mai tânără decât soțul său defunct.
După decesul soțului său, doamna Bartsch a solicitat BSH Altersfürsorge plata unei pensii de urmaș în temeiul liniilor directoare.
Întrucât BSH Altersfürsorge a respins cererea doamnei Bartsch, aceasta a sesizat Arbeitsgericht în vederea constatării obligației respectivului fond de pensii de a-i plăti o pensie în aplicarea liniilor directoare. Întrucât Arbeitsgericht nu i-a admis cererea, doamna Bartsch a sesizat Landesarbeitsgericht care a confirmat hotărârea pronunțată în primă instanță.
Doamna Bartsch a formulat recurs împotriva hotărârii Landesarbeitsgericht în fața Bundesarbeitsgericht, care a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
a)
Dreptul primar al Comunității Europene conține o interdicție a oricărei discriminări pe motive de vârstă a cărei aplicare trebuie garantată de instanțele statelor membre chiar și atunci când conduita eventual discriminatorie nu prezintă nicio legătură cu dreptul comunitar?
b)
În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare litera a):

O astfel de legătură cu dreptul comunitar este stabilită prin articolul 13 CE sau, dinainte de expirarea termenului de transpunere, prin Directiva 2000/78 […]?
2)
Interzicerea de către dreptul comunitar a oricărei discriminări pe motive de vârstă care ar putea rezulta din răspunsul la prima întrebare se aplică de asemenea în raporturile dintre, pe de o parte, angajatorii privați și, pe de altă parte, lucrătorii acestora, în activitate sau pensionați, sau urmașii acestora?
3)
În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare:
a)
O astfel de interdicție a oricărei discriminări pe motive de vârstă se aplică de asemenea unui sistem de pensii de întreprindere potrivit căruia pensia de urmaș nu se acordă soțului supraviețuitor în cazul în care acesta este cu peste 15 ani mai tânăr decât lucrătorul defunct?
b)
În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare litera a):

Faptul că un angajator are interesul să limiteze riscurile inerente pensiei de întreprindere poate reprezenta un motiv pentru justificarea unui astfel de sistem?
c)
În cazul unui răspuns negativ la a treia întrebare litera b):

Interzicerea oricărei discriminări pe motive de vârstă aplicabilă eventual normelor care guvernează pensiile de întreprindere produce efecte retroactive nelimitate sau aplicarea sa retroactivă este limitată și, în acest caz, în ce fel?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul celor două aspecte ale primei întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă dreptul comunitar conține o interdicție a oricărei discriminări pe motive de vârstă a cărei aplicare trebuie garantată de instanțele statelor membre chiar și atunci când comportamentul eventual discriminatoriu nu prezintă nicio legătură cu dreptul comunitar. În cazul unui răspuns negativ, instanța menționată dorește să afle dacă, în circumstanțe precum cele din acțiunea principală, o astfel de legătură cu dreptul comunitar este stabilită de articolul 13 CE sau de Directiva 2000/78, dinainte de expirarea termenului acordat statului membru în cauză pentru transpunerea acestei directive.
Din jurisprudența Curții reiese că, în cazul în care o reglementare internă face parte din domeniul de aplicare al dreptului comunitar, Curtea, sesizată pe calea acțiunilor preliminare, trebuie să furnizeze toate elementele de interpretare necesare în vederea aprecierii de către instanța națională a conformității acestei reglementări cu principiile generale de drept comunitar (a se vedea în acest sens în special Hotărârea din 22 noiembrie 2005, Mangold,
C-144/04, Rec., p. I-9981
, punctul 75).
Cu toate acestea, nici Directiva 2000/78, nici articolul 13 CE nu permit includerea unei situații precum cea din acțiunea principală în domeniul de aplicare al dreptului comunitar.
Pe de o parte, liniile directoare nu reprezintă o măsură de punere în aplicare a Directivei 2000/78 și, pe de altă parte, decesul domnului Bartsch este anterior expirării termenului de transpunere a acestei directive față de statul membru în cauză.
Articolul 13 CE, care permite Consiliului Uniunii Europene să ia, în limitele competențelor conferite de Tratatul CE, măsurile necesare în vederea combaterii oricărei discriminări bazate pe vârstă, nu ar putea, ca atare, să plaseze în domeniul de aplicare al dreptului comunitar, în scopul interzicerii oricărei discriminări pe motive de vârstă, situații care, precum în acțiunea principală, nu intră în cadrul măsurilor adoptate în temeiul articolului respectiv și, în special, al Directivei 2000/78 înainte de expirarea termenului prevăzut de aceasta pentru transpunerea sa.
Contrar tezei susținute de Comisia Comunităților Europene, cauza în care s-a pronunțat Hotărârea din 2 octombrie 1997, Saldanha și MTS (
C-122/96, Rec., p. I-5325
), nu ar putea fundamenta o concluzie opusă celei enunțate la punctul precedent.
Hotărârea menționată privea aplicarea articolului 6 din Tratatul CE (devenit, după modificare, articolul 12 CE), care conferă direct dreptul la nediscriminare pe motive de naționalitate (a se vedea în special Hotărârea din 20 octombrie 1993, Phil Collins și alții,
C-92/92 și C-326/92, Rec., p. I-5145
, punctul 34) în domeniul de aplicare al tratatului.
În această privință, Curtea a constatat, la punctul 22 din Hotărârea Saldanha și MTS, citată anterior, că litigiul din acțiunea principală avea în vedere protecția intereselor invocate de un asociat, resortisant al unui stat membru, împotriva unei societăți stabilite într-un alt stat membru. La punctul 23 din aceeași hotărâre, Curtea a arătat că articolul 54 alineatul (3) litera (g) din Tratatul CE [devenit, după modificare, articolul 44 alineatul (2) litera (g) CE] atribuia Consiliului și Comisiei, în vederea realizării libertății de stabilire, competențe de coordonare a garanțiilor solicitate de statele membre societăților în înțelesul articolului 58 al doilea paragraf din Tratatul CE (devenit articolul 48 al doilea paragraf CE), pentru a proteja deopotrivă interesele asociaților și ale terților.
Curtea a dedus din aceasta, la punctul 23 menționat, că normele care, în domeniul dreptului societăților, au în vedere protecția intereselor asociaților fac parte din „domeniul de aplicare al tratatului” în sensul articolului 6 primul paragraf din acesta și, prin urmare, se supun interdicției oricărei discriminări pe motive de naționalitate.
Așadar, aplicabilitatea dreptului comunitar în cauza în care s-a pronunțat Hotărârea Saldanha și MTS, citată anterior, nu decurgea numai din împrejurarea că era vorba despre o discriminare întemeiată pe naționalitate, ci depindea de constatarea potrivit căreia reglementarea națională în cauză se situa în domeniul de aplicare al tratatului.
În plus, acest din urmă aspect deosebește prezenta cauză de cea în care s-a pronunțat Hotărârea Mangold, citată anterior. Într-adevăr, în această din urmă cauză, reglementarea națională în cauză reprezenta o măsură de punere în aplicare a unei directive comunitare, și anume Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (
JO L 175, p. 43
, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129). În schimb, liniile directoare în cauză în acțiunea principală nu corespund unor măsuri de transpunere a dispozițiilor comunitare.
Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se răspundă la prima întrebare că dreptul comunitar nu conține o interdicție a oricărei discriminări pe motive de vârstă a cărei aplicare trebuie garantată de instanțele statelor membre atunci când conduita eventual discriminatorie nu prezintă nicio legătură cu dreptul comunitar. O astfel de legătură nu este stabilită prin articolul 13 CE și nici – în circumstanțe precum cele din cauza principală – prin Directiva 2000/78, dinainte de expirarea termenului acordat statului membru în cauză pentru transpunerea acestei directive.
Cu privire la a doua și la a treia întrebare
Având în vedere răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua și la a treia întrebare.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Marea Cameră) declară:

Dreptul comunitar nu conține o interdicție a oricărei discriminări pe motive de vârstă a cărei aplicare trebuie garantată de instanțele statelor membre atunci când conduita eventual discriminatorie nu prezintă nicio legătură cu dreptul comunitar. O astfel de legătură nu este stabilită nici prin articolul 13 CE și nici – în circumstanțe precum cele din cauza principală – prin Directiva 2000/78 a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, dinainte de expirarea termenului acordat statului membru în cauză pentru transpunerea acestei directive.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.