CELEX: 62004CJ0095
Apeliacinis skundas
Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi
Aviakompanija
Sutartys su kelionių agentūromis
Premijos, susijusios su išaugusiu šios kompanijos bilietų pardavimu per nustatytą laikotarpį, lyginant su referenciniu laikotarpiu
Premijos, mokamos ne tik už bilietus, parduotus pasiekus pardavimo tikslą, bet už kiekvieną bilietą, parduotą per atitinkamą laikotarpį

Savo apeliaciniu skundu
British Airways plc
(toliau – BA) prašo panaikinti 2003 m. gruodžio 17 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
British Airways prieš Komisiją
(T‑219/99, Rink. p. II‑5917, toliau – skundžiamas sprendimą), kuriuo buvo atmestas jos ieškinys dėl 1999 m. liepos 14 d.
Komisijos sprendimo 2000/74/EB, susijusio su EB sutarties 82 straipsnio taikymo procedūra (IV/D‑2/34.780
Virgin/British Airways
, OL L 30, 2000, p. 1, toliau – ginčijamas sprendimas), kuriuo
BA
buvo skirta 6,8 mln. eurų bauda už piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi Jungtinės Karalystės kelionių agentūrų, platinančių
keliones lėktuvu, paslaugų rinkoje, panaikinimo.

Ginčo aplinkybės
Šio ginčo faktinės aplinkybės, išplaukiančios iš Pirmosios instancijos teismui pateiktos medžiagos ir aprašytos skundžiamo
sprendimo 4–19 punktuose, gali būti apibendrintos, kaip išdėstyta toliau.
BA, didžiausia Jungtinės Karalystės aviakompanija, su šioje valstybėje įsisteigusiomis kelionių agentūromis, akredituotomis
International Air Transport Association
(IATA), sudarė susitarimus, suteikiančius teisę į bazinius komisinius nuo šių agentūrų parduotų
BA
organizuojamų skrydžių bilietų (toliau –
BA
bilietai), kuriuose taip pat buvo numatytos trys skirtingos finansinio skatinimo priemonės: komerciniai susitarimai, pasauliniai
susitarimai ir premijų nuo pasiektų rezultatų sistema, taikoma nuo 1998 m. sausio 1 dienos.
Komerciniai susitarimai tam tikroms kelionių agentūroms, t. y. toms, kurių
BA
bilietų metinė apyvarta buvo didesnė nei 500 000 GBP, be bazinių komisinių, suteikė teisę į priemokas, t. y. į premiją nuo
pasiektų rezultatų, apskaičiuojamą remiantis progresine lentele, sudaryta atsižvelgiant į pajamas iš kelionių agentūros parduotų
BA
bilietų ir susijusią su šio pardavimo augimu kiekvienais metais.
1993 m. liepos 9 d.
Virgin Atlantic Airways Ltd
(toliau –
Virgin
) Europos Bendrijų Komisijai pateikė skundą dėl šių komercinių susitarimų.
Komisija nusprendė pradėti tyrimą dėl minėtų susitarimų ir 1996 m. gruodžio 20 d. priėmė pranešimą apie kaltinimus
BA
atžvilgiu. Per 1997 m. lapkričio 12 d. vykusį posėdį pastaroji dėl šio pranešimo išdėstė savo pastabas.
Antrojo tipo skatinimo susitarimai, t. y. „pasauliniai susitarimai“, buvo sudaryti su trimis kelionių agentūromis ir suteikė
joms teisę į papildomus komisinius, apskaičiuojamus atsižvelgiant į
BA
bilietų dalies šių agentūrų pasaulinėje apyvartoje augimą.
1997 m. lapkričio 17 d.
BA
visoms Jungtinėje Karalystėje veikiančioms kelionių agentūroms išsiuntė laišką, kuriame paaiškino trečiojo tipo skatinimo
susitarimų, t. y. naujos premijų nuo pasiektų rezultatų sistemos, sąlygas.
Pagal šią sistemą baziniai komisiniai buvo sumažinti iki 7 % už visus
BA
bilietus (ankstesni komisiniai buvo 9 % nuo parduotų bilietų tarptautiniams skrydžiams ir 7,5 % – nuo parduotų bilietų skrydžiams
Jungtinėje Karalystėje), tačiau kiekviena kelionių agentūra galėjo gauti papildomus komisinius iki 3 % nuo bilietų tarptautiniams
skrydžiams ir iki 1 % nuo bilietų vidaus skrydžiams. Kintantis papildomų komisinių dydis buvo susijęs su kelionių agentūros
pasiektais rezultatais parduodant
BA
bilietus. Rezultatai buvo vertinami lyginant bendras pajamas iš kelionių agentūros parduotų
BA
bilietų per konkretų mėnesį su tomis pačiomis pajamomis per atitinkamą praėjusių metų mėnesį. Papildomi komisiniai buvo mokami,
kai santykis tarp vertinamo laikotarpio pajamų ir referencinio laikotarpio pajamų buvo 95 %, o didžiausi papildomi komisiniai
buvo mokami, kai šis santykis pasiekdavo 125 %.
1998 m. sausio 9 d.
Virgin
pateikė papildomą skundą dėl šios naujos premijų nuo pasiektų rezultatų sistemos. 1998 m. kovo 12 d. Komisija priėmė papildomą
pranešimą apie kaltinimus dėl šios sistemos.
1999 m. liepos 14 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kurio 96 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad, Jungtinėje Karalystėje
veikiančioms kelionių agentūroms taikydama komercinius susitarimus ir naują premijų nuo pasiektų rezultatų sistemą (toliau
kartu – nagrinėjamos premijų sistemos),
BA
piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi, kokią šioje valstybėje narėje ji turi kelionių agentūrų, platinančių keliones lėktuvu,
paslaugų rinkoje. Šio piktnaudžiavimo tikslas ir poveikis – atsilyginant kelionių agentūroms už ištikimybę ir jas diskriminuojant
eliminuoti
BA
konkurentus iš Jungtinės Karalystės oro transporto rinkos.

Ieškinys pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
1999 m. spalio 1 d. Pirmosios instancijos teismui pateiktu ieškiniu
BA
siekė panaikinti ginčijamą sprendimą.
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas atmetė šį ieškinį.
Grįsdama savo ieškinį
BA
buvo nurodžiusi aštuonis pagrindus, atitinkamai pagrįstus Komisijos kompetencijos nebuvimu, nediskriminavimo principo pažeidimu,
klaidingu atitinkamos sektorinės bei geografinės rinkos apibrėžimu, tariamai paveiktų sektorinių rinkų ryšio nebuvimu, ginčijamo
sprendimo priėmimu remiantis klaidingu teisiniu pagrindu, dominuojančios padėties nebuvimu, piktnaudžiavimo dominuojančia
padėtimi nebuvimu ir galiausiai pernelyg didele bauda.
Su šiuo apeliaciniu skundu susijęs tik septintasis ieškinio pagrindas. Šiuo pagrindu, pagrįstu piktnaudžiavimo dominuojančia
padėtimi nebuvimu,
BA
ginčijo Komisijos tvirtinimą, kad nagrinėjamos premijų sistemos sukėlė diskriminaciją tarp Jungtinėje Karalystėje veikiančių
kelionių agentūrų arba skatino konkuruojančių aviakompanijų eliminavimą.
Pirmiausia dėl šių sistemų diskriminuojamojo pobūdžio Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 233 punkte nurodė,
kad piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi gali sudaryti nevienodų sąlygų taikymas lygiaverčiams sandoriams su prekybos partneriais,
ir dėl to jie patenka į konkurencijos atžvilgiu nepalankią padėtį, kaip numatyta EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punkte.
Skundžiamo sprendimo 234 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad
BA
mokami komisiniai buvo padidinami ne tik už
BA
bilietus, parduotus pasiekus pardavimo tikslą, o už visus kelionių agentūros parduotus
BA
bilietus per atitinkamą laikotarpį. Todėl skundžiamo sprendimo 236 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad, taikant
skirtingo lygio atlyginimą už lygiavertes per tą patį laikotarpį suteiktas paslaugas, nagrinėjamos premijų sistemos iškraipė
kelionių agentūrų iš
BA
komisinių forma gaunamą atlyginimo lygį.
Skundžiamo sprendimo 238 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad šios diskriminuojančios atlyginimo sąlygos turėjo
neigiamos įtakos Jungtinėje Karalystėje veikiančių kelionių agentūrų galimybei konkuruoti teikiant klientams kelionių lėktuvu
paslaugas ir skatinti konkuruojančių aviakompanijų paklausą tokioms paslaugoms.
Skundžiamo sprendimo 240 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad Komisija turėjo teisę pripažinti, jog, sukūrusi
nagrinėjamas premijų sistemas,
BA
piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi Jungtinės Karalystės kelionių lėktuvų agentūrų paslaugų rinkoje, nes šios sistemos diskriminavo
tam tikras minėtoje valstybėje veikiančias kelionių agentūras ir todėl kai kurios agentūros pateko į konkurencijos atžvilgiu
nepalankią padėtį EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punkto prasme.
Antra, dėl su
BA
konkuruojančių aviakompanijų eliminavimo poveikio, atsirandančio dėl nagrinėjamų premijų sistemų poveikio, skatinančio ištikimybę,
Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 245 ir 246 punktuose priminė, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką, nors
kiekybinių nuolaidų sistemos, susijusios tik su pirkimo iš dominuojančio gamintojo apimtimis, iš esmės nekliudo šio gamintojo
klientams pirkti iš konkurentų, o tai pažeistų EB 82 straipsnį, nuolaidų sistema, susijusi su tokio gamintojo nustatyto pirkimo
kiekio pasiekimu, pažeidžia minėtą straipsnį (šiuo klausimu žr. 1983 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Michelin prieš Komisiją
, 322/81, Rink. p. 3461, 71 punktą).
Skundžiamo sprendimo 270 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad norint nustatyti, ar BA, taikydama Jungtinėje
Karalystėje veikiančioms kelionių agentūroms nagrinėjamas premijų sistemas, piktnaudžiavo savo dominuojančia padėtimi, reikia
įvertinti suteikimo kriterijus ir sąlygas bei patikrinti, ar šiomis premijomis, suteikiant privalumą, neparemtą ekonomiškai
pagrįstu atlygiu, buvo siekiama atimti ar apriboti minėtų agentūrų galimybę parduoti savo paslaugas pasirinktoms aviakompanijoms
ir taip apriboti su
BA
konkuruojančių aviakompanijų patekimą į Jungtinės Karalystės kelionių lėktuvų agentūrų paslaugų rinką.
Skundžiamo sprendimo 271 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad šioje byloje reikėtų nustatyti, ar nagrinėjamos
premijų sistemos turėjo Jungtinėje Karalystėje veikiančių kelionių agentūrų ištikimybę skatinantį poveikį ir prireikus ar
šios sistemos buvo paremtos ekonomiškai pagrįstu atlygiu.
Kalbėdamas apie nagrinėjamų premijų sistemų poveikį, skatinantį ištikimybę, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo
272 ir 273 punktuose konstatavo jo egzistavimą dėl dviejų priežasčių. Pirma, atsižvelgiant į jų progresinį pobūdį, turintį
didelę įtaką komisinių dydžiui, šie padidinti komisiniai galėjo labai išaugti, lyginant vieną laikotarpį su kitu. Antra, Pirmosios
instancijos teismas nustatė, kad kuo didesnės buvo pajamos iš
BA
bilietų pardavimo per referencinį laikotarpį, tuo didesnes sankcijas neproporcingo premijų nuo pasiektų rezultatų sumažinimo
forma patirdavo kelionių agentūros net ir nedaug sumažėjus minėtam pardavimui per atitinkamą laikotarpį, palyginti su referenciniu
laikotarpiu.
Be to, dėl
BA
prieštaravimo, pagal kurį nagrinėjamos premijų sistemos netrukdė jos konkurentams sudaryti panašių susitarimų su Jungtinėje
Karalystėje veikiančiomis kelionių agentūromis, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 277 punkte priminė, kad
minėtų agentūrų parduotų
BA
bilietų skaičius bendroje maršrutų iš minėtoje valstybėje narėje esančių oro uostų ir į juos apyvartoje visuomet buvo kelis
kartus didesnis tiek už kiekvienos iš penkių pagrindinių
BA
konkurenčių parduotų bilietų, tiek už bendrą jų parduotą skaičių. Iš to skundžiamo sprendimo 278 punkte Pirmosios instancijos
teismas padarė išvadą, kad teisės požiūriu buvo pakankamai įrodyta, jog įmonės konkurentės Jungtinėje Karalystėje negalėjo
sutelkti pakankamai kapitalo, kuris leistų joms sukurti veiksmingą, į nagrinėjamas premijų sistemas panašią premijų sistemą,
siekiant kompensuoti nagrinėjamų premijų sistemų eliminavimo poveikį.
Kalbėdamas apie tai, ar nagrinėjamos premijų sistemos buvo paremtos ekonomiškai pagrįstu atlygiu, Pirmosios instancijos teismas
skundžiamo sprendimo 279 punkte priminė, kad įmonės dominuojanti padėtis neatima iš jos galimybės, neperžengiant protingumo
ribų, imtis veiksmų, kuriuos ji mano esant tinkamus savo komerciniams interesams apsaugoti, kai jiems gresia pavojus. Tačiau
skundžiamo sprendimo 280 punkte jis taip pat pažymėjo, kad tokios įmonės konkurencinės padėties apsaugos teisėtumas reikalauja,
jog ji būtų pagrįsta ekonominio efektyvumo kriterijais.
Skundžiamo sprendimo 281 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad
BA
neįrodė, jog nagrinėjamų premijų sistemų poveikis, skatinantis ištikimybę, buvo paremtas ekonomiškai pagrįstu atlygiu. Šiuo
klausimu savo sprendimo 282 ir 283 punktuose jis nusprendė, kad, kadangi pasiektas tikslas padidinti Jungtinėje Karalystėje
veikiančių kelionių agentūrų parduodamų
BA
bilietų skaičių lėmė padidintų komisinių mokėjimą ne tik už
BA
bilietus, parduotus pasiekus pardavimo tikslą, o už kiekvieną
BA
bilietą, parduotą per atitinkamą laikotarpį, papildomas atlyginimas minėtoms agentūroms neturėjo jokio objektyvaus ryšio su
atlygiu
BA
už papildomų bilietų pardavimą.
Be to, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 285 punkte nurodė, kad, nors visos aviakompanijos yra suinteresuotos
parduoti papildomus bilietus savo skrydžiams, o ne palikti neužimtas vietas, geresnio lėktuvų užpildymo nauda šiuo atveju
veikiausiai buvo gerokai mažesnė dėl papildomų
BA
išlaidų, susijusių su atlyginimo kelionių agentūroms padidinimu dėl komisinių padidinimo atgaline data.
Todėl skundžiamo sprendimo 286–288 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad, kadangi nagrinėjamos premijų sistemos
nėra paremtos ekonomiškai pagrįstu atlygiu, reikia manyti, jog iš esmės jos skirtos atlyginti už
BA
bilietų pardavimo per atitinkamą laikotarpį padidinimą, palyginti su referenciniu laikotarpiu ir taip sustiprinti Jungtinėje
Karalystėje veikiančių kelionių agentūrų ištikimybę BA. Todėl šios sistemos trukdė su
BA
konkuruojančioms aviakompanijoms patekti į Britanijos kelionių lėktuvu agentūrų paslaugų rinką ar joje plėstis bei neleido
išlaikyti egzistuojančios konkurencijos lygio ar intensyvėti šiai konkurencijai minėtoje rinkoje.
Be to, skundžiamo sprendimo 290 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad per teismo posėdį
BA
pripažino, jog nebuvo konkretaus ryšio tarp galimos masto ekonomijos dėl su papildomų
BA
bilietų pardavimo pasiekus pardavimo tikslą ir komisinių, pervestų kaip atlygio Jungtinėje Karalystėje veikiančioms kelionių
agentūroms, padidinimo.
Galiausiai skundžiamo sprendimo 293 punkte Pirmosios instancijos teismas atmetė
BA
argumentą, kad Komisija neįrodė, jog nagrinėjamos premijų sistemos turėjo pašalinimo poveikį. Šiuo klausimu jis nurodė, kad
norint konstatuoti EB 82 straipsnio pažeidimą nebūtina įrodyti, jog nagrinėjamas piktnaudžiavimas turi konkretų poveikį atitinkamai
rinkai, nes pakanka įrodymo, kad įmonės piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi gali būti ribojama konkurencija.
Kitame skundžiamo sprendimo punkte Pirmosios instancijos teismas ne tik nusprendė, kad nagrinėjamos premijų sistemos galėjo
turėti ribojamąjį poveikį Jungtinės Karalystės kelionių lėktuvu agentūrų paslaugų ir oro transporto rinkoms, bet ir kad Komisija
konkrečiai įrodė ribojamąjį ginčijamų veiksmų poveikį minėtoms rinkoms.
Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas pirmiausia nurodė, kad, kadangi susiklostant bylos aplinkybėms Jungtinėje Karalystėje
85 % bilietų buvo parduodama tarpininkaujant kelionių agentūroms,
BA
elgesys šios valstybės narės kelionių lėktuvu agentūrų paslaugų rinkoje „konkuruojančių aviakompanijų atžvilgiu negalėjo neturėti
eliminavimo poveikio“ (skundžiamo sprendimo 295 punktas). Antra, Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad „jei įmonė,
užimanti dominuojančią padėtį, iš tikrųjų įgyvendina praktiką, turinčią jos konkurentų eliminavimo poveikį, aplinkybės, kad
nebuvo pasiektas rezultatas, kurio tikėtasi, nepakanka piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi EB 82 straipsnio prasme kvalifikavimui
paneigti“ (skundžiamo sprendimo 297 punktas).
Galiausiai skundžiamo sprendimo 298 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad tam tikrų
BA
konkurentų rinkos dalių išaugimas – kuris absoliučiais dydžiais, atsižvelgiant į mažas pradines jų rinkos dalis, buvo labai
nedidelis – nereiškia, kad
BA
praktika buvo neveiksminga, nes „galima manyti“, kad jos nesant „šių konkurentų rinkos dalys galėjo išaugti daugiau“.
Todėl skundžiamo sprendimo 300 Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad septintasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

Šalių reikalavimai
BA Teisingumo Teismo prašo:
–        visiškai ar iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        panaikinti ar sumažinti ginčijamame sprendime skirtą baudą, kiek Teisingumo Teismas, įgyvendindamas savo diskreciją, nuspręstų
reikalinga,
–        imtis kitų, Teisingumo Teismo nuomone, reikalingų priemonių,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        visiškai atmesti apeliacinį skundą,
–        priteisti iš
BA
Komisijos šiame procese patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Virgin
Teisingumo Teismo prašo:
–        pripažinti apeliacinį skundą nepriimtinu arba bet kuriuo atveju akivaizdžiai nepagrįstu ir, remiantis Teisingumo Teismo procedūros
reglamento 119 straipsniu, atmesti jį motyvuota nutartimi;
–        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti apeliacinį skundą ir visiškai patvirtinti skundžiamą sprendimą,
–        bet kuriuo atveju priteisti iš
BA
bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas, įskaitant
Virgin
išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą,
BA
pateikia penkis pagrindus, atitinkamai pagrįstus:
–        teisės klaida, nes Pirmosios instancijos teismas, vertindamas nagrinėjamų premijų sistemų eliminavimo poveikį ir nuspręsdamas,
kad šios sistemos nebuvo objektyviai ekonomiškai pagrįstos, taikė netinkamą kriterijų,
–        teisės klaida, nes Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į įrodymus, patvirtinančius, kad
BA
mokami komisiniai neturėjo jokio realaus poveikio jos konkurentams,
–        teisės klaida, nes Pirmosios instancijos teismas nenagrinėjo, ar buvo „pažeisti vartotojų interesai“ EB 82 straipsnio antrosios
pastraipos b punkto prasme,
–        teisės klaida, nes Pirmosios instancijos teismas neteisingai nusprendė, kad nauja premijų nuo pasiektų rezultatų sistema turėjo
tokį patį poveikį kaip ir komerciniai susitarimai, nepaisant skirtumų, susijusių su atitinkamų laikotarpių, į kuriuos buvo
atsižvelgiama, trukme, ir nenagrinėjo bei neįvertino minėtos sistemos poveikio
BA
konkurentams,
–        netinkamu EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punkto taikymu vertinant nagrinėjamų premijų sistemų diskriminuojamąjį poveikį
Jungtinėje Karalystėje veikiančioms kelionių agentūroms.

Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, pagrįsto teisės klaida Pirmosios instancijos teismui vertinant nagrinėjamų premijų
sistemų eliminavimo poveikį
Pateikdama šį apeliacinio skundo pagrindą,
BA
ginčija skundžiamo sprendimo 270–298 punktuose esančius teiginius, kad
BA
mokamos premijos turėjo ištikimybę skatinantį poveikį ir todėl sukėlė eliminavimo poveikį ir kad šios premijos ekonominiu
požiūriu nėra pagrįstos.
Dėl pirmos pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalies, susijusios su kriterijumi, leidžiančiu įvertinti tariamą nagrinėjamų
premijų sistemų eliminavimo poveikį
–       Šalių argumentai
BA pirmiausia tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas nagrinėjamas premijų sistemas pagal netinkamą kriterijų,
t. y. kriterijų dėl minėtų sistemų poveikio, skatinančio ištikimybę, padarė teisės klaidą.
BA mano, kad EB 82 straipsnis tik draudžia dominuojančią padėtį turinčiai įmonei naudoti priemones, kurios, atsižvelgiant
į ūkio subjektą, skiriasi nuo priemonių reguliuojančių normalią konkurenciją tarp prekių ir paslaugų, arba taikyti kitokius
metodus, nei konkurenciją privalumais, apimančią ir teisėtą konkurenciją kainomis. Ši teisėta konkurencija apima ir įmonės
laisvę suteikti savo prekybos partneriams didesnes nuolaidas, nei jiems siūlo konkurentai.
Tačiau, nagrinėdamas šių premijų sistemų poveikį, skatinantį ištikimybę, Pirmosios instancijos teismas neatskyrė klientų,
gavusių didžiausius komisinius ar mažiausias kainas, ištikimybės nuo klientų ištikimybės, pasiektos antikonkurenciniais ar
išstūmimo veiksmais, kurie eliminuoja konkurentus, sukuriant jiems dirbtinius sunkumus ir kliūtis.
BA mano, kad Pirmosios instancijos teismo naudotos sąvokos „ištikimybės skatinimas“ dviprasmybė lemia, jog praktiškai buvo
įmanoma nepripažinti nagrinėjamų premijų sistemų neteisėtomis, nes jos skatino ištikimybę, nustatant kelionių agentūroms didesnius
ir palankesnius komisinius.
Pirmosios instancijos teismo argumentai prieštarauja Teisingumo Teismo praktikai.
BA
mano, kad iš 1979 m. vasario 13 d. Sprendimo
Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją
(85/76, Rink. p. 461) ir minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
matyti, kad dominuojančią padėtį užimančios įmonės mokami didesni komisiniai būtų piktnaudžiavimas tik tuo atveju, jei kontrahentas
būtų verčiamas
de jure
ar
de facto
bendradarbiauti tik ar daugiausia su šia įmone arba jei būtų ribojama kontrahento galimybė laisvai pasirinkti įmonę, su kuria
jis norėtų bendradarbiauti. Tačiau šie sprendimai nedraudžia mokėti didesnių komisinių nuo viso pardavimo, viršijus tam tikrą
ribą, nes net jei didesni komisiniai labai skatina kontrahentą parduoti daugiau dominuojančios įmonės produktų, jie neskatina
jo imtis antikonkurencinių veiksmų ir netrukdo konkuruojančioms įmonėms mokėti, jų nuomone, tinkamų komisinių.
BA tvirtina, kad šis skirtumas yra esminis. Jei didesni komisiniai nėra susiję su sąlyga, kad kita šalis bendradarbiautų tik
(arba daugiausia) su dominuojančia įmone, arba jei jie neriboja konkurentų pardavimo kitais būdais, jie paprasčiausiai yra
viena iš konkurencijos kainomis forma.
BA mano, kad, norėdamas atskirti teisėtą konkurenciją kainomis nuo neteisėtų antikonkurencinių ar išstūmimo veiksmų, Pirmosios
instancijos teismas turėjo taikyti EB 82 straipsnio antrosios pastraipos b punktą, pagal kurį piktnaudžiavimas dominuojančia
padėtimi gali būti gamybos, rinkų arba technikos raidos ribojimas pažeidžiant vartotojų interesus. Taigi jis turėjo patikrinti,
ar
BA
iš tikrųjų ribojo konkuruojančių aviakompanijų pardavimą ir, jei taip, ar dėl to buvo pažeisti vartotojų interesai.
Tačiau
BA
mano, kad siekiant konstatuoti dominuojančios įmonės konkurentų pardavimo ribojimą reikia daugiau nei paprasčiausio didesnių
premijų mokėjimo. Kalbėti apie tokį ribojimą galima tik esant dviem situacijoms, ir nė viena iš jų nesusiklostė nagrinėjamoje
byloje, t. y.:
–        jei premijos mokamos su sąlyga, kad jas gaunantis subjektas bendradarbiauja tik arba daugiausia su dominuojančia įmone, arba
–        jei premijas gaunantis subjektas negali laisvai pasirinkti tarp dominuojančios įmonės ir jos konkurentų. Taip yra tuo atveju,
jei premijas gaunantis subjektas gali tikėtis pelno tik daugiausia bendradarbiaudamas su dominuojančia įmone naudai arba jei
ši įmonė vykdo nesąžiningą konkurenciją kainomis („grobuoniškos kainos“) ir jei jos konkurentai negali atsispirti šiam spaudimui.
Nesant nė vienos iš šių situacijų, EB 82 straipsnio antrosios pastraipos b punktas nedraudžia dominuojančiai įmonei imtis
tam tikros komercinės politikos kainų, paslaugų ar komisinių srityje tik dėl to, kad jos konkurentai mano esant sudėtinga
ar neįmanoma jai prilygti.
BA tvirtina, kad dėl tam tikrų skirtumų minėto sprendimas
Michelin prieš Komisiją
negalima taikyti šioje byloje. Šiuo klausimu ji tvirtina, kad, priešingai nei bendrovės
Michelin
platintojai, kelionių agentūros,
BA
nurodant ribas ir pranešant apie komisinių procentinio dydžio padidinimą, buvo informuotos iš anksto ir raštu apie tai, jog
jos gaus pelną, net jei iš
BA
negaus padidintų komisinių, nes visos kelionių agentūros bet kuriuo atveju gauna bazinius komisinius, ir kad
BA
nesiėmė jokio spaudimo, kad jie pasiektų ribą, nuo kurios mokami padidinti komisiniai.
BA
tvirtina, kad vienintelė pasekmė kelionių agentūroms, jei minėta riba nebūtų pasiekta, buvo galimybės gauti didesnius komisinius
praradimas. Tačiau tai nėra piktnaudžiavimas.
Komisija ir
Virgin
mano priešingai, kad norėdamas įvertinti nagrinėjamų premijų sistemų eliminavimo poveikį Pirmosios instancijos teismas taikė
tinkamus ir Teisingumo Teismo praktikai, ypač minėtiems sprendimams
Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją
ir
Michelin prieš Komisiją
, neprieštaraujančius kriterijus.
Komisija mano, kad šiai bylai visų pirma reikšmingas minėtas sprendimas
Michelin prieš Komisiją
. Šis sprendimas susijęs su nuolaidomis, kurios pirmiausia priklausė nuo sąlygos, jog bus pasiektas tam tikras pardavimo kiekis,
atsižvelgiant į ankstesnį pardavimo laikotarpį, ir kurios buvo taikomos visam per atitinkamą laikotarpį įvykdytam pardavimui,
o ne tik minėtą kiekį viršijusiam pardavimui.
Tokia pati situacija susiklosto ir nagrinėjamų premijų sistemų atveju, nes kelionių agentūroms, kurios pasiekdavo nustatytą
pardavimo kiekį, mokamos premijos buvo apskaičiuojamos atsižvelgiant į bendrą jų pardavimo kiekį, o ne į parduotų bilietų
kiekį, pasiekus nustatytą pardavimo tikslą. Pirmosios instancijos teismas šią situaciją teisingai kvalifikavo kaip „labai
didelį poveikį pasiekus ribą“, nes, kelionių agentūrai priartėjus prie minėto tikslo, ji nebuvo linkusi siūlyti kitų aviakompanijų,
o ne
BA
, bilietus, nes rizikavo negauti padidintų komisinių ne tik už bilietus, parduotus pasiekus nustatytą pardavimo tikslą, bet
už visus per atitinkamą laikotarpį parduotus
BA
bilietus. Todėl kelių ar net vieno papildomo bilieto pardavimas tokiai agentūrai turėjo daugiklio poveikį bendram atlyginimui
už
BA
bilietus, parduotus per atitinkamą laikotarpį.
Komisija ginčija
BA
argumentą, kad šioje byloje dėl kelių neesminių skirtumų negalima taikyti minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
išvadų.
Pirmiausia ji nurodo, kad šios bylos turi bendrą pagrindinį objektą.
BA
taikomos skatinimo sistemos turi tokius pačius požymius kaip ir nuolaidos, nagrinėtos minėtame sprendime
Michelin prieš Komisiją
, t. y. atlyginama daugiau už ištikimybę, o ne už kiekį. Minėtos sistemos neišvengiamai lėmė, kad kelionių agentūros negali
laisvai pasirinkti aviakompanijos, su kuria norėtų bendradarbiauti, o minėtame sprendime
Michelin prieš Komisiją
Teisingumo Teismas tokią praktiką pripažino neteisėta.
Antra, Komisija ginčija
BA
argumentą, kad byla, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas
Michelin prieš Komisiją
, skiriasi nuo šios bylos tuo, jog perpardavėjai, norėdami gauti pelną, priklausė nuo
Michelin
, o taip nėra Jungtinėje Karalystėje veikiančių kelionių agentūrų, bendradarbiaujančių su
BA
, atveju. Komisija tvirtina, kad
BA
parengtos skatinimo sistemos leido daryti didelį spaudimą kelionių agentūroms, net jei pastarosios nerizikavo patirti nuostolių
nepasiekusios nustatyto pardavimo tikslo. Iš tikrųjų
BA
norėtų apriboti minėto sprendimo
Michelin
prieš Komisiją
taikymo sritį labai ribotu atvejų skaičiumi, nors šiame sprendime nėra nieko, kas galėtų patvirtinti tokį požiūrį.
Komisija ir
Virgin
mano, kad Pirmosios instancijos teismo atliktame tyrime nėra jokių teisės klaidų. Jis teisingai nusprendė, kad dėl skundžiamo
sprendimo 272–292 punktuose išnagrinėtų požymių nagrinėjamos premijų sistemos turėjo Jungtinėje Karalystėje veikiančių kelionių
agentūrų ištikimybę skatinantį poveikį, nebuvo paremtos ekonomiškai pagrįstu atlygiu, ribojo minėtų agentūrų laisvę bendradarbiauti
su kitomis aviakompanijomis, todėl turėjo eliminavimo poveikį ir galėjo riboti konkurenciją.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia dėl kaltinimo, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas nagrinėjamų premijų sistemų neteisėtumą, neteisingai
nesirėmė EB 82 straipsnio antrosios pastraipos b punkte nustatytais kriterijais, reikia pažymėti, kad EB 82 straipsnio antrojoje
pastraipoje išvardytas piktnaudžiavimo veiksmų sąrašas nėra baigtinis, o jame nurodyti veiksmai yra tik piktnaudžiavimo dominuojančia
padėtimi pavyzdžiai (šiuo klausimu žr. 1996 m. lapkričio 14 d. Sprendimo
Tetra Pak prieš Komisiją
, C‑333/94 P, Rink. p. I‑5951, 37 punktą). Pagal nusistovėjusią teismų praktiką minėtoje nuostatoje nustatytas piktnaudžiavimo
veiksmų sąrašas neišvardija visų EB sutartimi draudžiamų piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi atveju (1973 m. vasario 21 d.
Sprendimas
Europemballage ir Continental Can prieš Komisiją
, 6/72, Rink. p. 215, 26 punktas ir 2000 m. kovo 16 d. Sprendimo
Compagnie maritime belge transports ir kt. prieš Komisiją
, C‑395/96 P ir C‑396/96 P, Rink. p. I‑1365, 112 punktas).
Iš to matyti, kad dominuojančių įmonių taikomos nuolaidos ir premijos gali taip pat pažeisti EB 82 straipsnį, net jei jos
neatitinka nė vieno iš šio straipsnio antrojoje pastraipoje pateiktų pavyzdžių. Todėl Teisingumo Teismas, konstatuodamas konkurentų
atžvilgių eliminuojantį ištikimybės nuolaidų poveikį minėtuose sprendimuose
Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją
ir
Michelin
prieš Komisiją
, rėmėsi visu EEB sutarties 86 straipsniu (po pakeitimo EB sutarties 86 straipsnis, dabar – EB 82 straipsnis), o ne tik jo
antrosios pastraipos b punktu. Be to, 1975 m. gruodžio 16 d. Sprendime
Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją
(40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 523 punktas) dėl ištikimybės nuolaidų Teisingumo
Teismas aiškiai pasirėmė EEB sutarties 86 straipsnio antrosios pastraipos c punktu, pagal kurį piktnaudžiavimas dominuojančia
padėtimi gali būti nevienodų sąlygų taikymas lygiaverčiams sandoriams su kitais prekybos partneriais, dėl ko jie patenka į
konkurencijos atžvilgiu nepalankią padėtį.
Todėl kaltinimas, kad Pirmosios instancijos teismas, nesiremdamas EB 82 straipsnio antrosios pastraipos b punkte nustatytais
kriterijais, padarė teisės klaidą, yra nepagrįstas.
Be to, negalima tvirtinti, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas konkurentų atžvilgių eliminuojantį nagrinėjamų premijų
sistemų poveikį, klaidingai taikė Teisingumo Teismo praktiką.
Minėtuose sprendimuose
Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją
ir
Michelin prieš Komisiją
Teisingumo Teismas konstatavo tam tikrų dviejų dominuojančių įmonių taikytų nuolaidų neteisėtumą.
Pirmasis šių dviejų sprendimų buvo susijęs su nuolaidomis įmonėms, gaminančioms ar prekiaujančioms vitaminais, kurių taikymas
daugeliu atvejų tiesiogiai priklausė nuo to, ar kontrahentas per atitinkama laikotarpį visiškai ar iš esmės patenkina savo
bendrus tam tikrų vitaminų poreikius iš bendrovės
Hoffmann‑La Roche
. Teisingumo Teismas tokią nuolaidų sistemą pripažino piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi ir nurodė, kad ištikimybės nuolaidų
taikymas skatinant pirkėją apsirūpinti tik iš dominuojančią padėtį turinčios įmonės pažeidžia neiškraipytos konkurencijos
bendrojoje rinkoje tikslą (minėto sprendimo
Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją
90 punktas).
Skirtingai nei byloje, kurioje buvo priimtas pirmasis sprendimas, byloje, kurioje buvo priimtas antrasis sprendimas, bendrovės
Michelin
kontrahentai neprivalėjo visiškai ar iš dalies apsirūpinti šios įmonės produkcija. Tačiau šios įmonės taikytos kintamos nuolaidos
buvo tikslinės, ir norėdami jomis pasinaudoti jos kontrahentai turėjo pasiekti individualiai nustatytą pardavimo ribą. Šioje
byloje Teisingumo Teismas atskleidė įvairių veiksnių, kurie leido jam kvalifikuoti nagrinėtą nuolaidų sistemą kaip piktnaudžiavimą
dominuojančia padėtimi. Konkrečiau kalbant, ši sistema buvo pagrįsta sąlygiškai ilgo, t. y. vienerių metų laikotarpio, vertinimu,
jos veikimas stokojo skaidrumo kontrahentams, o bendrovės
Michelin
ir jos pagrindinių konkurentų rinkos dalių skirtumas buvo didelis (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
81–83 punktus).
Priešingai nei tvirtina
BA,
iš šių dviejų sprendimų negalima daryti išvados, kad dominuojančių įmonių taikomos premijos ir nuolaidos yra piktnaudžiavimas
dominuojančia padėtimi tik esant juose aprašytoms sąlygoms. Kaip nurodė generalinė advokatė savo išvados 41 punkte, nagrinėjamas
premijų sistemas reikia išnagrinėti atsižvelgiant į veiksnius, kuriais iki šiol rėmėsi Teisingumo Teismas ir kurie gali būti
taikomi ir tokias atvejais, koks nagrinėjamas šioje byloje.
Šiuo klausimu pasakytina, kad nagrinėjant šią bylą ypač reikšmingas minėtas sprendimas
Michelin prieš Komisiją
, nes jis susijęs su nuolaidų sistema, kurios priklausė nuo individualiai nustatyto pardavimo tikslo įgyvendinimo ir nebuvo
nei kiekybinės nuolaidos, priklausančios tik nuo pirkimo kiekio, nei ištikimybės nuolaidos minėto sprendimo
Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją
prasme, nes bendrovės
Michelin
nustatyta sistema nebuvo susijusi su perpardavėjų išimtiniais įsipareigojimais ar tam tikro produkcijos kiekio nupirkimu
iš dominuojančios įmonės patenkinant savo poreikius.
Dėl EB 82 straipsnio taikymo nuolaidų, priklausančių nuo pardavimo tikslų, sistemai, iš minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
matyti, kad drausdamas piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi rinkoje, jei tai gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą,
šis straipsnis draudžia veiksmus, kurie gali daryti įtaką rinkos struktūrai, kurioje kaip tik dėl tokią padėtį turinčios įmonės
buvimo konkurencijos laipsnis jau yra susilpnėjęs ir kurie, taikant kitas priemones nei tos, kurios reguliuoja normalios prekių
ar paslaugų konkurencijos sąlygas atsižvelgiant į ūkio subjektų teikiamas paslaugas, trukdo išlaikyti rinkoje dar esamos konkurencijos
laipsnį arba plėsti šią konkurenciją.
Siekdamas nustatyti, ar dominuojanti įmonė, taikydama tokią nuolaidų sistemą, kokia aprašyta šio sprendimo 65 punkte, piktnaudžiauja
šia padėtimi, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad reikia įvertinti įvairias aplinkybes, visų pirma nuolaidos suteikimo
kriterijus ir sąlygas, bei patikrinti, ar šia nuolaida, suteikiant ekonomiškai nepagrįstą naudą, siekiama atimti iš pirkėjo
tiekimo šaltinių pasirinkimo galimybę arba ją apriboti savo naudai, sukurti savo konkurentams patekimo į rinką kliūtis, taikyti
nevienodas sąlygas lygiaverčiams sandoriams su prekybos partneriais ar iškraipant konkurenciją sustiprinti savo dominuojančią
padėtį (minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
73 punktas).
Iš to išplaukia, kad norint konstatuoti galimo dominuojančios įmonės taikomos nuolaidų ar premijų, kurios nėra nei kiekybinės
nuolaidos ar premijos, nei ištikimybės nuolaidos ar premijos minėto sprendimo
Hoffmann‑La Roche
prieš Komisiją
prasme, sistemos piktnaudžiavimo požymius, pirmiausia reikia patikrinti, ar nuolaidos, ar premijos gali turėti konkurentų
eliminavimo poveikį, t. y. ar jos tuo pačiu metu apsunkina arba visiškai užkerta kelią dominuojančios įmonės konkurentams
patekti į rinką ir apsunkina ar visiškai atima iš kontrahentų tiekimo šaltinių ir prekybos partnerių pasirinkimo laisvę.
Taip pat reikia nustatyti, ar sutartos nuolaidos ir premijos yra objektyviai ekonomiškai pagrįstos. Remiantis Pirmosios instancijos
teismo skundžiamo sprendimo 279–291 punktuose pateiktu vertinimu, įmonė gali įrodyti, kad jos premijų sistema, turinti konkurentų
eliminavimo poveikį, yra ekonomiškai pagrįsta.
Dėl pirmojo aspekto Teisingumo Teismo praktika pateikia nuorodų į tai, kada dominuojančios įmonės taikoma nuolaidų ar premijų
sistemos nėra paprasčiausias rinkoje ypač palankus pasiūlymas, o turi konkurentų eliminavimo poveikį.
Pirmiausia pažymėtina, kad konkurentų eliminavimo poveikis gali būti nulemtas tikslinių nuolaidų ar premijų, t. y. kurių suteikimas
priklauso nuo individualiai nustatytų pardavimo tikslų įvykdymo (minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
70–86 punktas).
Iš Pirmosios instancijos teismo skundžiamo sprendimo 10 ir 15–17 punktuose pateiktų argumentų matyti, kad nagrinėjamos premijų
sistemos buvo parengtos atsižvelgiant į individualius pardavimus, nes premijų dydis priklausė nuo kiekvienos kelionių agentūros
per atitinkamą laikotarpį parduotų
BA
bilietų apyvartos.
Iš Teisingumo Teismo praktikos taip pat išplaukia, kad kontrahentų įsipareigojimas dominuojančiai įmonei ir spaudimas jiems
gali būti labai stiprūs, kai nuolaida ar premija susijusi ne tik su apyvartos didėjimu, kurio pasiekiama dėl kontrahentų perkamų
ar parduodamų šios įmonės produktų per atitinkamą laikotarpį, bet ir su bendra šio pirkimo ar pardavimo apyvarta. Todėl sąlygiškai
mažas dominuojančios įmonės produktų apyvartos kitimas – tiek augimas, tiek kritimas – daro neproporcingą poveikį kontrahentams
(šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
81 punktą).
Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad nagrinėjamos premijų sistemos turėjo panašų poveikį. Pardavimo padidinimo tikslų
įgyvendinimas lėmė komisinių nuo visų, atitinkamų kelionių agentūrų parduotų
BA
bilietų, o ne tik nuo tų, kurie buvo parduoti pasiekus pardavimo tikslus, didinimą (skundžiamo sprendimo 23 punktas). Taigi
bendroms kelionių agentūrų pajamoms iš komisinių lemiamos reikšmės galėjo turėti tai, ar pasiekus tam tikrą apyvartą jos jau
pardavė kelis papildomus
BA
bilietus (ginčijamo sprendimo 29 ir 30 konstatuojamosios dalys, atkartotos skundžiamo sprendimo 23 punkte). Pirmosios instancijos
teismas, aprašydamas šiuos požymius ir jų poveikį skundžiamo sprendimo 272 ir 273 punktuose, nurodo, kad progresinis padidintų
komisinių pobūdis turėjo „labai didelį poveikį pasiekus ribą“ ir pabrėžia radikalų poveikį premijų nuo pasiektų rezultatų
dydžiui, kurį galėjo turėti nedaug sumažėjęs
BA
bilietų pardavimas.
Galiausiai Teisingumo Teismas yra nustatęs, kad dominuojančios įmonės, taikančios tokius požymius turinčias nuolaidas, daromas
spaudimas perpardavėjams yra dar didesnis, jei ši įmonė turi daug didesnes nei jos konkurentai rinkos dalis (šiuo klausimu
žr. minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
82 punktą). Tokiomis aplinkybėmis jis nusprendė, kad minėtos įmonės konkurentams yra labai sudėtinga pasiūlyti didesnes nuolaidas
ar premijas už taikomas atsižvelgiant į bendrą pardavimo kiekį. Dėl turimos daug didesnės rinkos dalies dominuojanti įmonė
iš esmės yra neišvengiama prekybos partnerė rinkoje. Dažniausiai tokios įmonės atsižvelgiant į bendrą apyvartą taikomos nuolaidos
ar premijos absoliučiais skaičiais yra daug didesnės net ir už palankesnius jos konkurentų pasiūlymus. Norėdami pritraukti
dominuojančios įmonės kontrahentus arba gauti iš jų pakankamą užsakymų kiekį, minėti konkurentai turėtų pasiūlyti jiems daug
didesnes nuolaidas ar premijas.
Šiuo atveju Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 277 punkte konstatavo, kad
BA
rinkos dalis buvo daug didesnė už penkių jos konkurentų Jungtinėje Karalystėje rinkos dalis. Todėl savo sprendimo 278 punkte
jis nusprendė, kad konkuruojančios aviakompanijos negalėjo pasiūlyti kelionių agentūroms tokių pat privalumų kaip BA, nes
jos Jungtinėje Karalystėje negalėjo gauti pakankamai pajamų, kurios leistų joms sukurti
BA
premijų sistemai prilygstančią sistemą.
Todėl skundžiamo sprendimo 270–278 punktuose Pirmosios instancijos teismas teisingai nagrinėjo, ar aptariamos premijų sistemos
turėjo ištikimybę skatinantį poveikį, galintį lemti konkurentų eliminavimą.
Dėl pateikto rinkos ir konkurencinės situacijos vertimo reikia priminti, kad Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinį skundą,
negali Pirmosios instancijos teismo vertimo pakeisti savu. Pagal EB 225 straipsnį ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio
pirmąją pastraipą apeliacinis skundas turi apsiriboti  teisės klausimais. Faktinių aplinkybių vertinimas, išskyrus galimą
faktų ir įrodymų iškraipymo atvejį, kuris nebuvo nurodytas šioje byloje, nėra teisės klausimas, kuriam taikoma Teisingumo
Teismo kontrolė (šiuo klausimu žr. 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo
BioID prieš VRDT
, C‑37/03 P, Rink. p. I‑7975, 43 ir 53 punktus, 2006 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo
Technische Unie prieš Komisiją
, C‑113/04 P, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 83 punktą ir 2006 m. rugsėjo 28 d. Nutarties
Unilever Bestfoods prieš Komisiją
, C‑552/03 P, dar nepaskelbta Rinkinyje, 57 punktą). Taigi
BA
tvirtinimas, kad finansiniu požiūriu jos konkurentai taip pat galėjo kelionių agentūroms pateikti konkurencingus pasiūlymus,
yra nepriimtinas.
Tas pats pasakytina ir apie
BA
argumentus, kad Pirmosios instancijos teismas pervertino nagrinėjamų premijų sistemų „labai didelį poveikį pasiekus ribą“.
Taip
BA
kelia klausimą dėl Pirmosios instancijos teismo atlikto faktinių aplinkybių ir įrodymų įvertinimą, o tai yra nepriimtina nagrinėjant
apeliacinį skundą.
Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad pirma pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies
nepagrįsta.
Dėl antros pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalies, susijusios su Pirmosios instancijos teismo atliktu nagrinėjamų premijų
sistemų objektyvaus ekonominio pagrįstumo reikšmės įvertinimu
–       Šalių argumentai

BA
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismo vertinimas skundžiamo sprendimo 279 ir paskesniuose punktuose, jog
BA
mokami komisiniai nebuvo paremti ekonomiškai pagrįstu atlygiu, yra klaidingas.
BA
mano, kad tai, jog aviakompanija atsilygina kelionių agentūroms, kurios, pritraukdamos papildomus keleivius, leidžia jai padidinti
savo pardavimą ir padeda padengti dideles fiksuotas sąnaudas, yra ekonomiškai pagrįsta.
Komisija ir
Virgin
ginčiją šią nuomonę. Komisija pabrėžia
BA
argumentų šiuo klausimu lakoniškumą. Aviakompanijai siekiant pateisinti savo veiksmus, kurių ji imasi siekdama sumažinti savo
sąnaudas, nepakanka nurodyti, kad pervežimo oru sektoriui būdingos didelės fiksuotos sąnaudos. Kad ir kaip būtų, konkuruojančios
aviakompanijos taip pat turi dideles fiksuotas sąnaudas. Tačiau dominuojančios įmonės, pavyzdžiui,
BA
, veiksmai siekiant eliminuoti konkurentus sumažina šių kompanijų pajamas ir dar labiau apsunkina jų galimybę šias sąnaudas
padengti.

Virgin
tvirtina, kad kiekybinių nuolaidų sistema, susijusi tik su iš dominuojančios įmonės nupirktų produktų kiekiu, iš esmės yra
ekonomiškai pagrįsta, nes kiekybinės nuolaidos skatina šios įmonės veiklos pajamas ir masto ekonomiją. Vis dėlto Pirmosios
instancijos teisme
BA
pati pripažino, kad nebuvo galimos masto ekonomijos dėl bilietų, parduotų pasiekus pardavimo tikslą, ir Jungtinėje Karalystėje
veikiančioms kelionių agentūroms mokamų komisinių padidinimo atlyginant už pasiektus tikslus ryšio.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Dominuojančios įmonės savo kontrahentams taikomos nuolaidos ar premijos nebūtinai turi piktnaudžiavimo požymių ir yra draudžiamos
EB 82 straipsnio. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką piktnaudžiavimu laikomos tik nuolaidos ar premijos, kurios nėra ekonomiškai
pagrįstos (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Hoffmann‑La Roche
prieš Komisiją
90 punktą ir minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
73 punktą).
Kaip jau buvo konstatuota šio sprendimo 69 punkte, Pirmosios instancijos teismas, konstatavęs, kad nagrinėjamos premijų sistemos
turėjo konkurentų eliminavimo poveikį, teisingai išnagrinėjo, ar šios sistemos buvo objektyviai ekonomiškai pagrįstos.
Dominuojančios įmonės taikomos nuolaidų ar premijų sistemos ekonominio pagrįstumo vertinimas atliekamas atsižvelgiant į visas
konkretaus atvejo aplinkybes (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
73 punktą). Reikia nustatyti, ar konkurentų eliminavimo poveikį, kurį turi tokia sistema ir kuris yra nepalankus konkurencijai,
gali kompensuoti ar viršyti efektyvumo nauda, kuri suteikiama vartotojams. Jei konkurentus eliminuojantis sistemos poveikis
neturi ryšio su nauda rinkai ir vartotojams arba jei šis poveikis viršija tai, kas būtina tokiai naudai pasiekti, minėta sistema
turi būti vertinama kaip piktnaudžiavimas.
Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas, teisingai pasiremdamas Teisingumo Teismo praktikoje įtvirtintais kriterijais,
nagrinėjo, ar ginčijamos premijų sistemos buvo ekonomiškai pagrįstos. Skundžiamo sprendimo 284 ir 285 punktuose jis išsakė
nuomonę dėl
BA
pateiktų argumentų, konkrečiai susijusių su didelėmis pervežimo oru fiksuotomis sąnaudomis ir su lėktuvų užpildymo reikšme.
Remdamasis paties atliktu bylos aplinkybių vertinimu, Pirmosios instancijos teismas padarė išvadą, kad minėtos sistemos neturėjo
objektyvaus ekonominio pagrindimo.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad
BA
argumentai dėl didelių pervežimo oru fiksuotų sąnaudų ir dėl lėktuvų užpildymo reikšmės yra nepriimtini dėl šio sprendimo
78 punkte nurodytų priežasčių, nes šiais argumentais
BA
iš esmės ginčija Pirmosios instancijos teismo pateiktą faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą. Tačiau nagrinėdamas apeliacinį
skundą Teisingumo Teismas negali pakeisti Pirmosios instancijos teismo pateikto rinkos duomenų ir konkurencinės situacijos
vertinimo savu vertinimu.
Todėl antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti atmesta kaip nepriimtina.
Taigi konstatavęs, kad ginčijamos premijų sistemos turėjo ištikimybę skatinantį poveikį, konkurentų eliminavimo poveikį ir
buvo nepagrįstos ekonominiu požiūriu, Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos.
Iš to išplaukia, kad reikia atmesti visą pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą.

Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, pagrįsto teisės klaida, kurią tariamai padarė Pirmosios instancijos teismas neišnagrinėjęs
galimo BA mokėtų komisinių poveikio ir neatsižvelgęs į įrodymus, pagal kuriuos minėti komisiniai neturėjo jokio realaus poveikio
konkuruojančioms aviakompanijoms
Šalių argumentai
Savo antruoju apeliacinio skundo pagrindu
BA
iš esmės priekaištauja Pirmosios instancijos teismui neišnagrinėjus galimo nagrinėjamų premijų sistemų poveikio, t. y. galimą
eliminavimo poveikį, nors EB 82 straipsnis reikalauja, kad kiekvienu atveju būtų nagrinėjamas realus ar galimas inkriminuojamų
veiksmų poveikis, ir neleidžia paprasčiausiai remtis šių veiksmų forma ar tokio poveikio prezumpcija.
Šiuo klausimu patikslindama, kad ji netvirtina, jog kiekvienoje byloje reikia įrodyti realų antikonkurencinį poveikį,
BA
teigia šioje byloje buvus įrodymų, patvirtinančių, kad nagrinėjamos premijų sistemos neturėjo jokio realaus poveikio. Šie
įrodymai patvirtino, kad per tariamą pažeidimo laikotarpį konkuruojančių aviakompanijų rinkos dalys Jungtinėje Karalystėje
išaugo, o kelionių agentūrų parduotų
BA
bilietų proporcija bendroje jų apyvartoje sumažėjo.
BA
mano, kad Pirmosios instancijos teismas turėjo atsižvelgti į šiuos akivaizdžius eliminavimo poveikio nebuvimo įrodymus. Kadangi
kitose bylose, konstatuodamas piktnaudžiavimą, Pirmosios instancijos teismas atsižvelgė į dominuojančios įmonės rinkos dalių
padidėjimo ir jos konkurentų rinkos dalių sumažėjimo įrodymus, šioje byloje jis turėjo priimti priešingus įrodymus ir paneigti
piktnaudžiavimo faktą.
Tačiau skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas atmetė šiuos įrodymus minėto sprendimo 295 punkte tvirtindamas,
kad, kadangi Jungtinėje Karalystėje veikiančios kelionių agentūros susiklostant bylos faktinėms aplinkybėms parduodavo 85 %
visų minėtoje valstybėje narėje parduodamų lėktuvo bilietų,
BA
elgesys „negalėjo nesukelti“ eliminavimo poveikio konkuruojančių aviakompanijų atžvilgiu, o sprendimo 298 punkte jis nurodė,
kad
BA
konkurentai būtų pasiekę geresnių rezultatų, jei
BA
nebūtų ėmusis šių veiksmų. Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 297 punkte neteisingai pridūrė, kad tuomet,
kai dominuojanti įmonė imasi veiksmų, turinčių konkurentų eliminavimo poveikį, aplinkybės, jog rezultatas nebuvo pasiektas,
nepakanka piktnaudžiavimo nebuvimui konstatuoti.
Šį apeliacinio skundo pagrindą
Virgin
laiko nepriimtinu, o Komisija – nepagrįstu. Komisija, be kita ko, tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas, prieš įvertindamas
galimą nagrinėjamų premijų poveikį skundžiamo sprendimo 294 ir 295 punktuose, išsamiai jį išnagrinėjo sprendimo 271 ir paskesniuose
punktuose. Ji priduria, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką norint įrodyti, kad veiksmai sudaro piktnaudžiavimą, pakanka
įrodyti, kad jie gali apriboti konkurenciją, nesant būtinybės įrodyti, ar jie tokį poveikį iš tikrųjų turėjo. Komisija pabrėžia,
kad minėto sprendimo
Michelin prieš Komisiją
73 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, jog reikėjo išnagrinėti, ar nagrinėtos nuolaidos „galėjo turėti“ tam tikrą ribojamąjį
poveikį.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl
BA
argumento, kad Pirmosios instancijos teismas nenagrinėjo galimo premijų sistemų poveikio, pakanka konstatuoti, jog skundžiamo
sprendimo 272 ir 273 punktuose Pirmosios instancijos teismas aptarė šių sistemų mechanizmą.
Pabrėžęs „labai didelį poveikį pasiekus ribą“, susijusį su progresiniu padidintų komisinių pobūdžiu, jis nurodė labai didelį
išaugusio
BA
bilietų pardavimo per vienas po kito einančius laikotarpius poveikį minėtų komisinių dydžiui ir neproporcingą šio dydžio sumažėjimą,
net ir nedaug sumažėjus
BA
bilietų pardavimui, palyginti su ankstesniu laikotarpiu.
Remdamasis tuo, Pirmosios instancijos teismas, nepadarydamas teisės klaidos, galėjo nuspręsti, kad nagrinėjamos premijų sistemos
turėjo ištikimybę skatinantį poveikį. Todėl
BA
argumentas, kuriuo jis kaltina Pirmosios instancijos teismą nepatikrinus galimo minėtų sistemų poveikio, yra nepagrįstas.
Be to, reikia pažymėti, kad savo apeliacinio skundo 99 punkte
BA
pripažįsta, jog skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, kad kelionių agentūros buvo skatinamos
didinti
BA
bilietų pardavimą. Savo apeliacinio skundo 113 punkte ji taip pat teigia, kad jei Pirmosios instancijos teismas būtų išnagrinėjęs
realią ar galimą premijų sistemų įtaką konkurencijai tarp kelionių agentūrų, jis būtų priėjęs prie išvados, kad ši įtaka buvo
nedidelė.
Iš to matyti, kad
BA
rimtai neginčija, jog šios sistemos skatino kelionių agentūrų ištikimybę ir todėl turėjo įtakos konkuruojančių aviakompanijų
situacijai.
Kalbant apie
BA
argumentus dėl įrodymų, kurie tariamai patvirtina tai, kad nagrinėjamos premijų sistemos neturėjo konkurentų eliminavimo poveikio,
į kuriuos Pirmosios instancijos teismas nepakankamai atsižvelgė, pakanka konstatuoti, jog ši antrojo apeliacinio skundo pagrindo
dalis nagrinėjant apeliacinį skundą yra nepriimtina dėl šio sprendimo 78 punkte nurodytų priežasčių.
Taigi antrasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas iš dalies kaip nepriimtinas ir iš dalies kaip nepagrįstas.

Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo, pagrįsto teisės klaida dėl to, kad Pirmosios instancijos teismas nenagrinėjo, ar
BA elgesys „pažeidė vartotojų interesus“ EB 82 straipsnio antrosios pastraipos b punkto prasme
Šalių argumentai
Savo trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu
BA
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas, neįvertinęs, ar nagrinėjamos premijų sistemos pažeidė vartotojų interesus, kaip
to reikalauja Teisingumo Teismo sprendime
Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją
išaiškintas EB 82 straipsnio antrosios pastraipos b punktas, padarė teisės klaidą. Jos teigimu, visiškai neišnagrinėjęs šios
sąlygos, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 295 punkte tik patikrino
BA
elgesio poveikį jos konkurentams Jungtinės Karalystės pervežimo oru rinkoje.
Remdamosi minėtu sprendimu
Europemballage ir Continental Can prieš Komisiją
, Komisija ir
Virgin
tvirtina, kad šis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas, nes EB 82 straipsnis draudžia ne tik veiksmus, galinčius
tiesiogiai pažeisti vartotojo interesus, bet ir veiksmus, kurie pažeidžia jų interesus iškreipdami veiksmingą konkurenciją.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kad, kaip jau buvo pažymėta šio sprendimo 57 ir 58 punktuose, dominuojančių įmonių taikomos nuolaidos
ir premijos gali pažeisti EB 82 straipsnį, net jei jos neatitinka nė vieno iš šio straipsnio antrojoje pastraipoje pateiktų
pavyzdžių.
Be to, kaip Teisingumo Teismas nusprendė minėto sprendimo
Europemballage ir Continental Can prieš Komisiją
, 82 straipsnis draudžia ne tik veiksmus, galinčius tiesiogiai pažeisti vartotojo interesus, bet ir veiksmus, kurie pažeidžia
jų interesus iškreipdami veiksmingą konkurenciją, minimą EB 3 straipsnio 1 dalies g punkte.
Todėl Pirmosios instancijos teismas, nepadarydamas teisės klaidos, galėjo nenagrinėti, ar
BA
elgesys pažeidė vartotojų interesus EB 82 straipsnio antrosios pastraipos b punkto prasme, o skundžiamo sprendimo 294 ir 295 punktuose
patikrinti, ar nagrinėjamos premijų sistemos turėjo konkurenciją ribojantį poveikį, bei nuspręsti, kad tokį poveikį Komisija
įrodė ginčijamame sprendime.
Atsižvelgiant į šiuos argumentus, reikia atmesti trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą kaip nepagrįstą.

Dėl ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo, pagrįsto Pirmosios instancijos teismo padaryta teisės klaida nusprendus, kad nauja
premijų nuo pasiektų rezultatų sistema turėjo tokį patį poveikį kaip ir komerciniai susitarimai, nepaisant skirtingo atitinkamo
laikotarpio, ir nenagrinėjus bei neįvertinus nagrinėjamų premijų sistemų poveikio BA konkurentams
Ketvirtąjį
BA
apeliacinio skundo pagrindą sudaro dvi dalys; pirma – susijusi su skirtumais tarp komercinių susitarimų ir naujos premijų
nuo pasiektų rezultatų sistemos, antra – dėl konkurentus eliminuojančio nagrinėjamos premijų sistemos poveikio įrodymo reikalavimų.
Dėl pirmos ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalies, susijusios su skirtumais tarp komercinių susitarimų ir naujos premijų
nuo pasiektų rezultatų sistemos
–       Šalių argumentai
Pirma ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalimi
BA
kaltina Pirmosios instancijos teismą nusprendus, kad komerciniai susitarimai ir nauja premijų nuo pasiektų rezultatų sistema
turėjo tokį patį konkurenciją ribojantį poveikį, nors iš tikrųjų jiems būdingi dideli skirtumai. Visų pirma komercinių susitarimų
atveju laikotarpį, į kurį atsižvelgiant buvo mokamos premijos, sudarė vieneri metai, o naujos premijų nuo pasiektų rezultatų
sistemos atveju šis laikotarpis buvo vienas mėnuo. Taigi atsižvelgimas į tokį trumpą laikotarpį, t. y. vieną mėnesį, negalėjo
sukelti juntamo konkurentų eliminavimo poveikio.

Virgin
mano, kad visas ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas, nes jis susijęs su faktų vertinimu, arba bet kuriuo
atveju – nepagrįstas.
Komisija tvirtina, kad argumentas, pagal kurį nauja premijų nuo pasiektų rezultatų sistema negali turėti konkurentus eliminuojančio
poveikio, yra nepagrįstas.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia konstatuoti, kad skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas aiškiai pripažino tiek komercinių susitarimų,
tiek naujos premijų nuo pasiektų rezultatų sistemos poveikį, skatinantį ištikimybę (skundžiamo sprendimo 271–273 punktai),
nors ir nustatė šios sistemos ir minėtų susitarimų skirtumus, susijusius su ataskaitinių laikotarpių trukme (skundžiamo sprendimo
11 ir 15 punktai). Iš skundžiamo sprendimo matyti, kad nesvarbu, kokia ataskaitinių laikotarpių trukmė, Pirmosios instancijos
teismas lemiamą reikšmę suteikė aplinkybei, jog dėl „labai didelio poveikio pasiekus ribą“ tiek minėti susitarimai, tiek minėta
sistema leido smarkiai padidinti vieno laikotarpio komisinius, palyginti su kitu laikotarpiu (skundžiamo sprendimo 272 punktas),
ir kad
BA
konkurentai dėl jų gerokai mažesnių rinkos dalių negalėjo savo pasiūlymais atsverti bendro šių susitarimo ir šios sistemos
poveikio (skundžiamo sprendimo 278 punktas).
Bet kuriuo atveju šis bylos aplinkybių vertinimas pagrįstas faktų ir įrodymų vertinimu, kurį atlieka tik Pirmosios instancijos
teismas. Dėl šio spendimo 78 punkte jau minėtų priežasčių Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinį skundą, negali pakeisti
Pirmosios instancijos teismo atlikto rinkos duomenų ir konkurencinės situacijos vertinimo savu vertinimu, visų pirma, kiek
tai susiję su ataskaitinių laikotarpių trukme ir galima šio veiksnio įtaka konkurentus eliminuojančiam nagrinėjamų premijų
sistemų poveikiui.
Todėl pirma ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti atmesta kaip nepriimtina.
Dėl antros ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalies, susijusios su eliminuojančio nagrinėjamų premijų sistemos poveikio
įrodymo reikalavimais
–       Šalių argumentai
Antra ketvirtojo pagrindo dalimi
BA
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas pasielgė neteisingai neišnagrinėdamas tam tikrų šios bylos aplinkybių, vertindamas,
ar nagrinėjamos premijų sistemos turėjo neigiamą poveikį su
BA
konkuruojančioms aviakompanijoms. Jos nuomone, Pirmosios instancijos teismas nesistengė nustatyti, ar ir kiek šioms kompanijoms
buvo kliudoma pateikti savo pasiūlymus, o tai buvo pagrįsta tik bendra prielaida. Pirmosios instancijos teismas apsiribojo
bendrais teiginiais, pavyzdžiui, „labai didelis poveikis pasiekus ribą“ ir „labai didelio (vieno laikotarpio komisinių) padidinimo“,
palyginti su kitu laikotarpiu, galimybė.
BA mano, kad toks paviršutiniškas požiūris prieštarauja Teisingumo Teismo praktikai, suformuotai minėtuose sprendimuose
Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją
ir
Michelin prieš Komisiją
. Šiuose sprendimuose Teisingumo Teismas konstatavo piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi remdamasis ne vien tuo, kad atitinkamose
sistemose, norint gauti didelę nuolaidą, reikėjo pasiekti tam tikrą ribą. Atvirkščiai, jis nagrinėjo keletą specialių veiksnių,
kurie bendrai patvirtino, kad skatinimo sistemos sukėlė konkretų konkurentus eliminuojantį poveikį.

BA
mano, kad Pirmosios instancijos teismas turėjo laikytis šios praktikos ir išnagrinėti absoliučias ir santykines pajamas,
gautas pasiekus nustatytas ribas, ribinių dydžių kiekį, klausimą, ar riba arba ribos buvo artimos bendriems pirkėjo poreikiams,
klausimą, ar rinka galėjo vystytis, atitinkamo laikotarpio trukmę ir kokioje visos rinkos (šiuo atveju kelionių agentūrų paslaugų)
dalyje buvo sumažinamos kainos. Tačiau skundžiamame sprendime nebuvo atsižvelgta nė į vieną iš šių veiksnių. Pirmosios instancijos
teismas padarė prielaidą, kad galimybė gauti didesnius vidutinius komisinius už didesnį
BA
bilietų pardavimą besąlygiškai lėmė neteisėtą konkuruojančių aviakompanijų eliminavimą iš rinkos.
Komisija mano, kad argumentas dėl
BA
konkurentų pardavimo apribojimų neįvertinimo skaičiais yra nepriimtinas pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 42 straipsnio
2 dalį ir 118 straipsnį, nes tokį vertinimą ginčijamo sprendimo 30 konstatuojamojoje dalyje atliko Komisija, o
BA
pirmojoje instancijoje neginčijo šių teiginių.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Antra ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalimi
BA
priekaištauja Pirmosios instancijos teismui dėl paviršutiniškumo nagrinėjant premijų sistemų poveikį, ypač dėl to, kad jis
nepateikė skaičių analizuodamas eliminuojantį šių sistemų poveikį ir rėmėsi bendrais teiginiais, pavyzdžiui, „labai didelis
poveikis pasiekus ribą“, lyginant du laikotarpius.
Priešingai nei tvirtina Komisija, ši pagrindo dalis nėra nepriimtina pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 42 straipsnio
2 dalį ir 118 straipsnį dėl to, kad
BA
pirmojoje instancijoje neginčijo ginčijamo sprendimo dalies, t. y. šio sprendimo 30 konstatuojamojoje dalyje pateiktų skaičiavimų,
kurie buvo skirti parodyti labai didelę įtaką komisiniams, kuriuos kelionių agentūros gaudavo už kelis papildomai parduotus
BA
bilietus.
BA ginčija ne pačius Komisijos pateiktus apskaičiavimo pavyzdžius, o Pirmosios instancijos teismo atliktą nagrinėjamų premijų
sistemų vertinimą. Taigi antra ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalis yra priimtina.
Vis dėlto ji yra nepagrįsta, nes
BA
ginčijamas Pirmosios instancijos teismo vertinimas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į ginčijamame sprendime pateiktus
skaičiavimus. Skundžiamo sprendimo 23 punkte Pirmosios instancijos teismas cituoja ginčijamo sprendimo 30 konstatuojamąją
dalį. Todėl
BA
ginčijamame Pirmosios instancijos teismo vertinime pateikiama pakankamai skaičių. Taigi kaltinimas dėl Pirmosios instancijos
teismo vertinimo, jog
BA
konkurentai negalėjo pateikti savo pasiūlymų, galinčių atsverti nagrinėjamų premijų sistemų poveikį, nepagrįstumo yra neteisingas
faktiniu požiūriu.
Todėl antra ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Taigi reikia atmesti ir visą ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.

Dėl penktojo apeliacinio skundo pagrindo, pagrįsto tuo, kad Pirmosios instancijos teismas neteisingai taikė EB 82 straipsnio
antrosios pastraipos c punktą, kiek tai susiję su diskriminuojančiu nagrinėjamų premijų sistemų poveikiu Jungtinėje Karalystėje
veikiančioms kelionių agentūroms
Pirmiausia reikia pažymėti, kad neatsižvelgiant į tai, ką Teisingumo Teismas konstatavo dėl keturių pirmųjų
BA
apeliacinio skundo pagrindų, kurie buvo susiję su nagrinėjamų premijų sistemų piktnaudžiavimo požymiais dėl ekonomiškai nepagrįsto
šių sistemų poveikio eliminuojant su
BA
konkuruojančias aviakompanijas, reikia išnagrinėti penktąjį apeliacinio skundo pagrindą, nes
BA
vis dar suinteresuota ginčyti, kad minėtos sistemos yra draudžiamos pagal EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punktą ir
paskirta bauda gali būti sumažinta, jei būtų konstatuota, kad nėra piktnaudžiavimo minėtos nuostatos prasme.
Šalių argumentai
Penktuoju apeliacinio skundo pagrindu, kuris yra susijęs su skundžiamo sprendimo 233–240 punktais, kur Pirmosios instancijos
teismas patvirtino Komisijos teiginius dėl diskriminuojamojo nagrinėjamų premijų sistemų pobūdžio,
BA
iš esmės priekaištauja Pirmosios instancijos teismui netinkamai taikius EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punktą nusprendžiant,
kad šios sistemos turėjo diskriminuojamąjį poveikį Jungtinėje Karalystėje veikiančioms kelionių agentūroms.

BA
, mano, kad Pirmosios instancijos teismas rėmėsi tik skundžiamo sprendimo 238 punkte išdėstyta prielaida, kad paprasčiausia
aplinkybė, jog dviem kelionių agentūroms buvo mokami skirtingi komisiniai, nors jų pajamos iš
BA
bilietų pardavimo buvo vienodos, „akivaizdžiai“ turėjo didelę įtaką jų galimybei konkuruoti tarpusavyje.

BA
mano, jog EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punktui taikyti nepakanka paprasčiausių nevienodų sąlygų, pavyzdžiui, skirtingo
kelionių agentūrų gaunamų komisinių dydžio. Minėta nuostata draudžia taikyti nevienodas sąlygas, tik jei sandoriai yra lygiaverčiai,
jei jiems taikomos nevienodos sąlygos ir jei mažesnius komisinius gaunanti agentūra patenka į konkurencijos atžvilgiu nepalankią
padėtį, palyginti su agentūra, gaunančia didesnius komisinius.
Pirmiausia
BA
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas, nuspręsdamas, jog sandoriai su kelionių agentūromis, kurios didina savo pardavimą,
ir sandoriai su kelionių agentūromis, kurios nedidina pardavimo, yra „lygiaverčiai sandoriai“ EB 82 straipsnio antrosios pastraipos
c punkto prasme, padarė teisės klaidą minėtos nuostatos atžvilgiu. Kelionių agentūrų, kurių
BA
bilietų pardavimas padidėjo per atitinkamą laikotarpį, situacija nėra panaši į kelionių agentūrų, kurios nepadidino šio pardavimo,
situaciją. Kelionių agentūra, kuri didina savo apyvartą parduodama konkrečios aviakompanijos bilietus, yra ypač naudinga šiai
kompanijai, nes ji, pritraukdama papildomus keleivius, leidžia jai padengti dideles fiksuotas sąnaudas, o tai pateisina atlygį.
Antra, Pirmosios instancijos teismas taip pat pasielgė neteisingai nenagrinėdamas, ar kelionių agentūros pateko į konkurencijos
atžvilgiu nepalankią padėtį, kaip to reikalauja EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punktas.
Komisija ir
Virgin
nurodo, kad pagal nagrinėjamas premijų sistemas panašios situacijos be objektyvios priežasties buvo vertinamos skirtingai.
Komisija, be kita ko, tvirtina, kad kelionių agentūrų paslaugos parduodant
BA
bilietus yra lygiavertės, nes komisinių padidinimas nebuvo susijęs su
BA
rentabilumu ir pastaroji negavo jokių papildomų paslaugų iš kelionių agentūros, kuri padidino savo pardavimą, palyginti su
referenciniu laikotarpiu. Komisija priduria, kad teisės aktai nereikalauja atlikti detalaus nepalankios atitinkamų kelionių
agentūrų konkurencinės padėties vertinimo.
Virgin
mano, kad ši nepalanki padėtis bet kuriuo atveju yra akivaizdi.
Teisingumo Teismo vertinimas
EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punktas draudžia bet kokią dominuojančios įmonės vykdomą diskriminaciją taikant nevienodas
sąlygas lygiaverčiams sandoriams su kitais prekybos partneriais, dėl ko jie patenka į konkurencijos atžvilgiu nepalankią padėtį
(2001 m. kovo 29 d. Sprendimo
Portugalija prieš Komisiją
, C‑163/99, Rink. p. I‑2613, 46 punktas).
Šioje byloje yra akivaizdu, kad
BA
taikė skirtingą komisinių tarifą Jungtinėje Karalystėje veikiančioms kelionių agentūroms atsižvelgdama į tai, ar agentūra
pasiekė savo pardavimo tikslus, palyginti su referenciniu laikotarpiu.
Pirmiausia, reikia nustatyti, ar Pirmosios instancijos teismas padarė teisingą prielaidą apie kelionių agentūrų teikiamų paslaugų
lygiavertiškumą, padarydamas iš to išvadą, kad nagrinėjamos premijų sistemos, galinčios lemti skirtingų komisinių taikymą
kelionių agentūroms, pardavusioms tiek pat
BA
bilietų, buvo diskriminuojančios, ir, antra, ar jis, nepadarydamas teisės klaidos, galėjo atsisakyti atlikti išsamų tyrimą
dėl konkurenciniu atžvilgiu nepalankios padėties buvimo.

Dėl pirmos penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalies, susijusios su kelionių agentūrų paslaugų lygiavertiškumu
Pirma penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalimi
BA
ginčija Pirmosios instancijos teismo vertinimą dėl
BA
bilietų pardavimo tikslą pasiekusių kelionių agentūrų suteiktų paslaugų ir šio tikslo nepasiekusių agentūrų paslaugų lygiavertiškumo.
BA
pirmiausia kaltina Pirmosios instancijos teismą neatsižvelgus į aviakompanijos požiūriu didesnį kelionių agentūrų, kurios
pasiekė savo pardavimo tikslą arba padidino savo apyvartą, suteiktų paslaugų ekonominį naudingumą.
Dėl pastarojo klausimo, kuris yra susijęs su Pirmosios instancijos teismo atliktų bylos aplinkybių, kurios galėjo patvirtinti
arba paneigti kelionių agentūrų paslaugų aviakompanijai, pavyzdžiui,
BA
, lygiavertiškumą, vertinimu, pakanka priminti, kad faktines aplinkybes ir įrodymus vertina tik Pirmosios instancijos teismas.
Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinį skundą, negali pakeisti Pirmosios instancijos teismo atlikto rinkos duomenų ir
konkurencinės situacijos vertinimo savu vertinimu. Todėl šis kaltinimas yra nepriimtinas.
Dėl antrojo kaltinimo, pagrįsto tariama Pirmosios instancijos teismo teisės klaida EB 82 straipsnio antrosios pastraipos atžvilgiu,
padarius prielaidą, kad sandoriai su kelionių agentūromis, kurios padidino savo pardavimą, ir sandoriai su kelionių agentūromis,
kurios nepadidino pardavimo, yra „lygiaverčiai sandoriai“ minėtos nuostatos prasme, reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo
234 punkte Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, jog Jungtinėje Karalystėje veikiančių kelionių agentūrų
BA
bilietų pardavimo padidinimas lėmė
BA
mokamų komisinių padidinimą ne tik už
BA
bilietus, parduotus pasiekus pardavimo tikslą, o už visus kelionių agentūros parduotus
BA
bilietus per atitinkamą laikotarpį.
Todėl Pirmosios instancijos teismas padarė logišką išvadą, kad nagrinėjamos premijų sistemos lėmė skirtingą Jungtinėje Karalystėje
veikiančių kelionių agentūrų atlyginimą už vienodą
BA
parduotų bilietų kiekį, atsižvelgiant į tai, ar šios kelionių agentūros pasiekė savo pardavimo tikslus, palyginti su referenciniu
laikotarpiu.
Taigi neatrado, kad Pirmosios instancijos teismas būtų padaręs teisės klaidą nuspręsdamas, kad kelionių agentūrų, kurios absoliučiais
skaičiais pardavė tiek pat
BA
bilietų per konkretų laikotarpį, paslaugos yra lygiavertės. Todėl antrasis kaltinimas yra nepagrįstas.
Todėl pirma penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti atmesta kaip iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.

Dėl antros penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalies, susijusios su reikalavimais pripažįstant konkurencijos atžvilgiu nepalankią
padėtį
Savo antra penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalimi
BA
tvirtina, kad siekiant tinkamai taikyti EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punktą nepakanka paprasto Pirmosios instancijos
teismo tvirtinimo skundžiamo sprendimo 238 punkte, kad kelionių agentūrų galimybei konkuruoti tarpusavyje buvo daromas „akivaizdus
neigiamas poveikis taikant diskriminuojančias sąlygas, susijusias su (nagrinėjamomis) premijų sistemomis“, nes reikia konkrečių
įrodymų dėl konkurencijos atžvilgiu nepalankios padėties.
EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punkte įtvirtintas specialus diskriminacijos draudimas sudaro sistemos, pagal EB 3 straipsnio
1 dalies g punktą užtikrinančios, kad konkurencija vidaus rinkoje nebūtų iškraipoma, dalį. Dominuojančios įmonės komercinis
elgesys neturi iškraipyti konkurencijos aukštesnės ar žemesnės pakopos rinkoje, t. y. konkurencijos tarp šios įmonės tiekėjų
ar klientų. Minėtos įmonės kontrahentai negali būti palankiau ar nepalankiau vertinami tarpusavio konkurencijoje.
Todėl tam, kad būtų įvykdytos EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punkto taikymo sąlygos, reikia konstatuoti, kad dominuojančios
įmonės elgesys rinkoje buvo ne tik diskriminuojantis – juo buvo siekiama iškraipyti šį konkurencinį santykį, t. y. paveikti
vienų šios įmonės prekybos partnerių konkurencinę situaciją kitų partnerių atžvilgiu (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją
523 ir 524 punktus).
Šiuo klausimu niekas netrukdo pripažinti piktnaudžiavimu tarpusavyje konkuruojančių prekybos partnerių diskriminacijos, kai
tik dominuojančios įmonės elgesiu, atsižvelgiant į visas konkretaus atvejo aplinkybes, siekiama iškraipyti konkurenciją tarp
šių prekybos partnerių. Esant tokiai situacijai negali būti reikalaujama dar įrodyti kiekvieno prekybos partnerio konkurencinės
situacijos realaus ir apskaičiuojamo pablogėjimo.
Skundžiamo sprendimo 237 ir 238 punktuose Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad Jungtinėje Karalystėje veikiančios
kelionių agentūros intensyviai konkuruoja tarpusavyje ir kad jų tarpusavio konkurencija priklauso nuo dviejų veiksnių, t. y.
pirmiausia nuo „jų galimybės pasiūlyti keleivio poreikius atitinkančias vietas skrydžiuose už priimtiną kainą“, ir, antra,
nuo jų individualių finansinių išteklių.
Be to, skundžiamo sprendimo dalyje, susijusioje su nagrinėjamų premijų sistemų poveikio, skatinančio ištikimybę, vertinimu,
Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad šis poveikis gali labai stipriai pakeisti kelionių agentūrų pajamas.
Atsižvelgiant į šią faktinę situaciją, Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas premijų sistemas pagal EB 82 straipsnio
antrosios pastraipos c punktą, galėjo tiesiogiai, be detalaus tarpinio etapo, nuspręsti, kad minėtų agentūrų galimybės konkuruoti
tarpusavyje buvo apribotos
BA
taikius diskriminuojančias sąlygas mokant komisinius.
Todėl Pirmosios instancijos teismo negalima kaltinti padarius teisės klaidą dėl to, kad jis nepatikrino arba tik paviršutiniškai
patikrino, ar ir kiek minėtos sąlygos turėjo įtakos
BA
prekybos partnerių konkurencinei situacijai. Todėl Pirmosios instancijos teismas galėjo pagrįstai nuspręsti, kad nagrinėjamos
premijų sistemos turėjo diskriminuojamąjį poveikį EB 82 straipsnio antrosios pastraipos c punkto prasme. Taigi antra penktojo
pagrindo dalis yra nepagrįsta.
Todėl reikia atmesti visą penktąjį apeliacinio skundo pagrindą.
Kadangi nebuvo pritarta nė vienam
BA
apeliacinio skundo pagrindui, visas apeliacinis skundas turi būti atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento pirmąją pastraipą, kai apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą
sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose
pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to
prašė. Kadangi Komisija ir
Virgin
prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš
BA
, o pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš
British Airways plc
bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.