CELEX: 62006CJ0240
Artikel 56.1 EG
Direktiv 69/335/EEG
Artikel 12.1 a och 12.1 c
Undantag från förbudet mot dubbelbeskattning av tillskott
Tillskott i form av aktier till ett bolag med hemvist i en annan medlemsstat
Byte av aktier
Överlåtelseskatt

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 56.1 EG och artikel 12.1 c i rådets direktiv 69/335/EEG av den 17
juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning (EGT L 249, s. 25), i dess lydelse enligt rådets direktiv 85/303/EEG
av den 10 juni 1985 (EGT L 156, s. 23) (nedan kallat direktiv 69/335).
Begäran har framställts i ett mål mellan Fortum Project Finance SA (nedan kallat Fortum Project Finance), ett bolag bildat
enligt luxemburgsk rätt, och Uudenmaan verovirasto (Nylands skatteverk) angående skattskyldighet till finländsk varainsiirtovero
(överlåtelseskatt) för hela det innehav som Fortum Oyj (nedan kallat Fortum), ett bolag som bildats enligt finländsk rätt,
äger i kapitalet i Fortum Heat and Gas Oy (nedan kallat Fortum Heat and Gas), som också var ett enligt finländsk rätt bildat
bolag, och som det avsåg att överlåta som tillskott till Fortum Project Finance, vilket i sin tur skulle emittera nya aktier
som vederlag för denna överlåtelse.

Tillämpliga bestämmelser

Gemenskapslagstiftningen
I artikel 56.1 EG föreskrivs följande:
”Inom ramen för bestämmelserna i detta kapitel skall alla restriktioner för kapitalrörelser mellan medlemsstater ... vara
förbjudna.”
Syftet med direktiv 69/335 är, som framgår av dess två första skäl, att främja den fria rörligheten för kapital, en grundläggande
frihet som anses väsentlig för upprättandet av en inre marknad. Tanken med direktivet är i det avseendet att de fiskala hindren
vid kapitalanskaffning, bland annat i form av bolagsmäns eller aktieägares kapitaltillskott till bolag, skall avvecklas.
I artiklarna 1–9 i direktiv 69/335 föreskrivs därför att en harmoniserad skatt skall tas ut vid tillskott av kapital till
bolag (nedan kallad skatt på kapitaltillskott).
I artikel 4.1 i detta direktiv fastställs en förteckning över de transaktioner på vilka det skall tas ut skatt på kapitaltillskott,
och enligt punkten c ingår bland dessa transaktioner ”ökning av bolagskapitalet i en kapitalassociation som sker i form av
tillskott av tillgångar av vilket slag det än må vara”.
Enligt artikel 7 i nämnda direktiv får en sådan transaktion avseende tillskott av tillgångar beskattas med en enhetlig skattesats
understigande en procent.
I artikel 10 i direktiv 69/335 föreskrivs att medlemsstaterna utöver skatten på kapitaltillskott inte i fråga om bolag, sammanslutningar
eller andra juridiska personer som bedriver verksamhet i vinstsyfte får ta ut någon annan skatt eller avgift, av vad slag
det än må vara, på bland annat de transaktioner som avses i artikel 4 i detta direktiv.
Enligt artikel 11 i direktiv 69/335 gäller följande:
”Medlemsstaterna får inte ta ut någon avgift eller skatt, av vad slag de än må vara, på:
a)      upprättande, emission, börsnotering, utsläppande på marknaden av eller handel med aktier, andelar eller andra sådana värdepapper,
och inte heller på certifikat som representerar dessa värdepapper, oavsett vem som är emittent,
b)      lån, inklusive statsobligationer, som tecknats vid emission av obligationer eller andra omsättningsbara värdepapper, oavsett
vem som är emittent, och alla därtill hörande formaliteter liksom upprättande, emission, börsnotering, utsläppande på marknaden
av eller handel med dessa obligationer eller andra omsättningsbara värdepapper.”
I artikel 12.1 i direktiv 69/335 preciseras dock att medlemsstaterna, med avvikelse från vad som stadgas i artiklarna 10 och
11 däri, bland annat får ta ut:
”a)      skatt och avgift på överföringen av lös egendom, oavsett om dessa påförs proportionellt på överföringen eller ej;
b)      skatt och avgift på överlåtelse, inklusive avgifter för registrering i fastighetsregister, av fast egendom eller en rörelse
inom deras territorium som tillskjuts bolag, sammanslutningar eller juridiska personer som bedriver verksamhet i vinstsyfte;
c)       skatt på överlåtelse av tillgångar av alla slag som tillskjuts ett bolag, en sammanslutning eller en juridisk person som bedriver
verksamhet i vinstsyfte då överföringen av denna egendom gottgörs på annat sätt än med andelar i bolaget;
...”

Den nationella lagstiftningen
Enligt 15 § i varainsiirtoverolaki (931/1996) (den finländska lagen om överlåtelseskatt), gäller vid överlåtelse av äganderätt
till värdepapper att förvärvaren skall betala skatt till staten.
Enligt 20 § första stycket i nämnda lag gäller vid överlåtelse av värdepapper att skatten skall utgöra 1,6 procent av köpeskillingen
eller värdet av annat vederlag.
Enligt 9 § första stycket första punkten i tuloverolaki (1535/1992) (den finländska inkomstskattelagen) av den 30 december
1992 är personer som under skatteåret har varit bosatta i Finland, inhemska samfund, samfällda förmåner och dödsbon skattskyldiga
för inkomst som har förvärvats i Finland och annorstädes.
Finländska staten tar inte ut någon skatt på kapitaltillskott i den mening som avses i direktiv 69/335.

Målet vid den nationella domstolen
Fortum avsåg att överlåta hela sitt andelsinnehav i kapitalet i Fortum Heat and Gas till Fortum Project Finance. Detta senare
bolag skulle, efter att ha ökat sitt bolagskapital med ett belopp motsvarande värdet på erhållna aktier, emittera nya aktier
till Fortum.
Fortum Project Finance skulle till följd av denna transaktion bli skyldigt att i Luxemburg erlägga skatt på kapitaltillskott
med en procent på det kapital som förvärvats genom aktiebytet.
Fortum Project Finance ansåg det vara oklart huruvida det var skyldigt att även erlägga överlåtelseskatt, och ställde därför
denna fråga till Nylands skatteverk som meddelade ett förhandsbesked (nedan kallat förhandsbeskedet). I detta besked bekräftade
skatteverket att nämnda bolag skulle bli skyldigt att erlägga nämnda skatt med 1,6 procent på värdet av aktierna i Fortum
Heat and Gas som det kom att erhålla som tillskott.
Fortum Project Finance överklagade förhandsbeskedet till Helsingin hallinto-oikeus (Helsingfors förvaltningsdomstol) med yrkande
om att denna domstol skulle upphäva förhandsbeskedet. Bolaget anförde bland annat att skattskyldigheten till överlåtelseskatten
leder till att kapitalanskaffningen dubbelbeskattas och att detta strider mot artikel 56.1 EG och direktiv 69/335.
På begäran av Helsingfors förvaltningsdomstol yttrade sig det finländska finansministeriet, som anförde dels att direktiv
69/335 inte hindrar medlemsstaterna från att ta ut en skatt vid överlåtelse av äganderätten till värdepapper, dels att ett
byte av aktier innebär en överlåtelse som omfattas av denna skatt. Ministeriet tillade att tillämpningsområdet för artikel
12.1 c i detta direktiv är strikt avgränsat enligt domarna av den 11 december 1997 i mål C‑42/96, Immobiliare SIF (REG 1997,
s. I‑7089), och av den 17 december 1998 i mål C‑236/97, Codan (REG 1998, s. I‑8679).
Fortum Project Finance vidhöll i en replik att domen i det ovannämnda målet Codan inte har bäring på tillämpningsområdet för
artikel 12.1c i direktiv 69/335, och inte heller på frågan om tillskott. Beträffande domen i det ovannämnda målet Immobiliare
SIF gjorde Fortum Project Finance gällande att det faktum att skatten uttrycks i procentsatser inte i sig utgör något absolut
bevis för att den är av skattemässig natur.
Helsingfors förvaltningsdomstol ogillade Fortum Project Finances talan och fastställde att överlåtelseskatten inte är tillämplig
på Fortums teckning av aktier inom ramen för den emission som Fortum Project Finance avser att genomföra, och inte heller
på ökningen av bolagskapitalet, men däremot på överlåtelsen av aktierna i Fortum Heat and Gas. Denna skatt kunde följaktligen
inte anses strida mot artikel 12.1 c i direktiv 69/335.
Domstolen i fråga fann att eftersom beskattningen av överlåtelse av tillgångar är tillämplig på aktieöverlåtelsen och inte
på överlåtelsen av kapital från en medlemsstat till en annan, kan nämnda skatt inte anses strida mot artikel 56.1 EG, varför
det saknades skäl att ändra förhandsbeskedet.
Fortum Project Finance överklagade domen och yrkade att den hänskjutande domstolen skulle upphäva domen som Helsingfors förvaltningsdomstol
hade meddelat, och fastställa att överlåtelseskatten inte är tillämplig på aktier som erhålls som vederlag för det pris för
att teckna aktier som fastställts för aktieteckning.
Den hänskjutande domstolen fann att det avgörande som den har att komma fram till i målet vid densamma fordrar en tolkning
av artikel 56.1 EG och artikel 12.1 c i direktiv 69/335.
Högsta förvaltningsdomstolen beslutade under dessa förhållanden att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga
till domstolen:
”Skall artikel 56 EG och artikel 12.1 c i [direktiv 69/335/EEG] tolkas så, att de utgör hinder för den finska överlåtelseskatten
som tas ut när värdepapper överlåts ... såsom tillskott till ett aktiebolag vilket som vederlag därför lämnar egna nyemitterade
aktier?”

Tolkningsfrågan
Den nationella domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 56.1 EG och artikel 12.1 c i direktiv
69/335 utgör hinder för att en sådan skatt som den finländska överlåtelseskatt som tas ut när värdepapper överlåts såsom tillskott
till ett aktiebolag som lämnar egna nyemitterade aktier som vederlag för denna överlåtelse.
Det skall för det första påpekas att det i förevarande fall inte finns något utrymme för en tolkning av artikel 56.1 EG, eftersom
överlåtelseskatten omfattas av skattebestämmelser som är identiska för såväl överlåtelse av värdepapper inom det nationella
territoriet som för gränsöverskridande överlåtelser, varför denna bestämmelse inte har någon direkt eller indirekt diskriminerande
verkan, något som också kan utläsas ur de handlingar i målet som ingivits till domstolen.
Vad därefter beträffar tillämpningen av direktiv 69/335 i förevarande mål, har Förenade kungarikets regering inledningsvis
hävdat att en sådan transaktion som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen inte omfattas av tillämpningsområdet
för detta direktiv, som endast tar sikte på transaktioner som avser kapitalanskaffning till stärkande av deltagarnas ekonomiska
förmåga. I förevarande fall ger aktiebytet inte upphov till någon sådan förstärkning av Fortumkoncernen betraktad i dess helhet.
Denna argumentation kan dock inte godtas. Den ifrågavarande transaktionen, bestående i en ökning av kapitalet till följd av
ett tillskott av aktier, omfattas nämligen klart av artikel 4.1 c i direktiv 69/335, enligt vilken skatt på kapitaltillskott
skall tas ut på ökning av bolagskapitalet medelst tillskott av tillgångar av vad slag det än må vara, utan att det därvid
alls hänvisas till de ekonomiska verkningarna av en sådan transaktion för dem som deltar i densamma.
Domstolen fick sålunda i sin dom av den 30 mars 2006 i mål C‑46/04, Aro Tubi Trafilerie (REG 2006, s. I‑3009), tillfälle att
definiera ”ökning av bolagskapitalet” i den mening som avses i artikel 4.1 c i direktiv 69/335, såsom avseende en formell
ökning av bolagskapitalet, antingen genom en emission av nya bolagsandelar eller aktier, eller genom en ökning av det nominella
värdet på befintliga bolagsandelar eller aktier (punkt 33 och där angiven rättspraxis).
Då direktiv 69/335 är tillämpligt på en sådan transaktion som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen skall
skatt på kapitaltillskott tas ut i Luxemburg på denna transaktion. Det skall alltså prövas huruvida även det finländska skatteverket
får ta ut överlåtelseskatten eller om artikel 12.1 c i detta direktiv tvärtom innebär ett förbud mot ett sådant skatteuttag,
såsom Fortum Project Finance och Europeiska gemenskapernas kommission har hävdat.
Den finländska regeringen och Förenade kungarikets regering har i detta avseende hävdat att den beskattning som är i fråga
i målet vid den nationella domstolen är tillåten med stöd av punkt a i artikel 12.1, vilken är tillämplig på skatt som tas
ut på överlåtelse av sådana värdepapper som aktier. Enligt dessa regeringar skall artikel 12.1c i direktiv 69/335 förstås
så, att den är tillämplig på skatter som tas ut på överlåtelser av andra tillgångar än dem som omfattas av artikel 12.1 a
och b i nämnda direktiv, nämligen tillgångar som inte utgörs av värdepapper eller fast egendom och inte heller av rörelse.
Till stöd för denna argumentation har nämnda regeringar åberopat domarna i de ovannämnda målen Immobiliare SIF och Codan,
i vilka domstolen valde att, under förhållanden som liknar dem som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, inte göra
någon tolkning av artikel 12.1 c i direktiv 69/335, men däremot av punkterna a och b i denna bestämmelse.
Kommissionen har, med stöd på denna punkt av Fortum Project Finance, däremot gjort gällande att artikel 12.1 a i direktiv
69/335 utgör grundregeln i fråga om beskattning av överlåtelse av värdepapper, medan artikel 12.1 c i samma direktiv innehåller
en mer detaljerad bestämmelse om beskattning av överlåtelser av värdepapper och andra tillgångar från ett bolag i form av
tillskott. Domarna i de ovannämnda målen Immobiliare SIF och Codan är inte av sådan art att de kan rubba denna bedömning,
eftersom domstolen i dessa domar inte tolkade punkt c i artikel 12.1 i direktiv 69/335.
Kommissionens och Fortum Project Finances argumentation kan dock inte godtas.
Som generaladvokaten påpekade i punkt 51 i sitt förslag till avgörande är den centrala uppgiften i förevarande begäran om
förhandsavgörande att avgöra huruvida artikel 12.1 a i direktiv 69/335 ger medlemsstaterna rätt att beskatta överlåtelser
av värdepapper, inklusive det fallet att det bolag som erhåller dessa värdepapper lämnar sina egna aktier som vederlag, utan
att artikel 12.1 c i detta direktiv utgör hinder för detta. Det handlar med andra ord om att fastställa huruvida artikel 12.1
a i direktiv 69/335 skall anses utgöra en särskild bestämmelse i förhållande till punkt c i artikel 12.1, så att den första
bestämmelsen har företräde före den andra bestämmelsen i de situationer som den specifikt är avsedd att reglera.
I detta avseende skall det först erinras om att enligt domstolens fasta rättspraxis skall, när en gemenskapsbestämmelse kan
tolkas på flera sätt, företräde ges för den tolkning som är ägnad att säkerställa bestämmelsens ändamålsenliga verkan (dom
av den 24 februari 2000 i mål C‑434/97, kommissionen mot Frankrike, REG 2000, s. I‑1129, punkt 21 och där angiven rättspraxis).
Det skall emellertid konstateras att medan punkterna a och b i artikel 12.1 i direktiv 69/335 avser specifika kategorier av
tillgångar, nämligen dels värdepapper, dels fast egendom och rörelse, är punkten c i denna artikel 12.1 tillämplig på generella
tillgångsslag, nämligen ”tillgångar av vad slag det än må vara”, och den innebär dessutom att skatt får tas ut på överlåtelser
under förutsättning att överlåtelsen av dessa tillgångar ”gottgörs på annat sätt än med andelar i bolaget”.
Under dessa förhållanden gäller enligt den ovan i punkt 36 angivna principen om ändamålsenlig verkan, att begreppet ”tillgångar
av alla slag” som återfinns i artikel 12.1 c i direktiv 69/335 inte kan utsträckas till att även omfatta andra tillgångar
än dem som nämns i artikel 12.1 a och b, det vill säga ”värdepapper” respektive ”fast egendom eller rörelse”.
Som generaladvokaten påpekade i punkt 63 i sitt förslag till avgörande gäller nämligen att om artikel 12.1 c i direktiv 69/335
tolkas så, att den innehåller en hänvisning till ”tillgångar av alla slag”, däri inbegripet de tillgångar som avses i punkterna
a och b i nämnda artikel 12.1, skulle artikel 12.1 c absorbera hela innehållet i dessa punkter som därmed skulle förlora sin
betydelse och bli meningslösa.
Domstolen konstaterar följaktligen att i en situation som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, där det
är fråga om dels överlåtelse av värdepapper, dels vederlag för dessa i form av bolagsandelar, utgör artikel 12.1 c i direktiv 69/335
inte något hinder för att en sådan skatt som överlåtelseskatten tas ut.
Den i målet vid den nationella domstolen ifrågavarande situationen faller däremot inom tillämpningsområdet för artikel 12.1
a i direktiv 69/335, och detta medför att uttaget av överlåtelseskatten i förevarande fall omfattas av denna bestämmelse.
Av de skäl som generaladvokaten redovisade i punkterna 67–70 i sitt förslag till avgörande överensstämmer för övrigt en sådan
tolkning med domen i det ovannämnda målet Codan, där domstolen fann att artikel 12.1 a i direktiv 69/335, under omständigheter
som är identiska med dem som gäller i målet vid den nationella domstolen, medger att det vid överlåtelse av aktier, utöver
den skatt på kapitaltillskott som påförs vid ökning av bolagskapitalet, tas ut ytterligare en skatt.
Mot bakgrund av det ovan anförda skall den fråga som ställts besvaras med att direktiv 69/335 skall tolkas så, att artikel
12.1 c däri inte är tillämplig på en sådan skatt som överlåtelseskatten, som tas ut när värdepapper överlåts som tillskott
till en kapitalassociation vilken lämnar sina egna nyemitterade aktier som vederlag för denna överlåtelse. Enligt artikel
12.1 a i nämnda direktiv är det tillåtet att ta ut en sådan skatt.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
Rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning, i dess lydelse enligt rådets direktiv
85/303/EEG av den 10 juni 1985, skall tolkas så, att artikel 12.1 c däri inte är tillämplig på en sådan skatt som den finländska
överlåtelseskatten (varainsiitovero), som tas ut när värdepapper överlåts som tillskott till en kapitalassociation vilken
lämnar sina egna nyemitterade aktier som vederlag för denna överlåtelse. Enligt artikel 12.1 a i nämnda direktiv är det tillåtet
att ta ut en sådan skatt.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: finska.