CELEX: 62009CJ0175
Sestā PVN direktīva
Atbrīvojums
13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkts
Darbības, kas ir saistītas ar maksājumiem un pārskaitījumiem
Prasījumu piedziņa
Maksājumu plāni zobārstniecības pakalpojumiem
Maksājumu iekasēšanas un apstrādes pakalpojumi pakalpojumu sniedzēja klientu vārdā

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par
to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota
aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Sestā direktīva”), 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunktu, ar kuru
ir noteikts, ka no pievienotās vērtības nodokļa (turpmāk tekstā – “PVN”) ir atbrīvotas darbības, kas cita starpā ir saistītas
ar maksājumiem un pārskaitījumiem.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedības ietvaros starp
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
[Apvienotās Karalistes valdības iestāde, kas ir atbildīga par PVN un citu nodokļu iekasēšanu] (turpmāk tekstā – “
Commissioners
”) un
AXA UK plc
(turpmāk tekstā – “
AXA
”) par komisijas maksu aplikšanu ar PVN nodokli, kuras
Denplan Ltd
(turpmāk tekstā – “
Denplan
”) saņēma par tādu pakalpojumu sniegšanu tā klientiem, kuri, kā to uzskata
AXA
, ir atbrīvoti no PVN.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums
Atbilstoši Sestās direktīvas 2. panta 1. punktam PVN ir jāmaksā par “preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, ko par atlīdzību
attiecīgās valsts teritorijā veicis nodokļa maksātājs, kas kā tāds rīkojas”.
Sestās direktīvas 13. pantā ar nosaukumu “Atbrīvojumi valsts teritorijā” ir paredzēts:
“[..]
B.      Citi atbrīvojumi
Ciktāl tas nav pretrunā ar citiem Kopienas noteikumiem, dalībvalstis atbrīvo tālāk minētās darbības atbilstīgi noteikumiem,
ko tās pieņem, lai nodrošinātu pareizu un godīgu šo atbrīvojumu [no nodokļa] piemērošanu un lai nepieļautu nekādu nodokļu
nemaksāšanu, apiešanu vai ļaunprātīgu izmantošanu:
[..]
d)      šādus darījumus:
[..]
3.      Darījumus, ieskaitot starpniecību, kas skar noguldījumu un norēķinu kontus, maksājumus, pārskaitījumus, parādus [prasījumus],
čekus un citus tirgojamus dokumentus, izņemot parādu [prasījumu] piedziņu;
[..].”

Valsts tiesiskais regulējums
Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunktā paredzētais atbrīvojums Apvienotajā Karalistē tika transponēts
ar 1994. gada likuma par PVN (
Value Added Tax Act 1994
) 9. pielikuma 5. grupas 1. punktu, ar kuru no PVN ir atbrīvota “naudas izmaksa, pārskaitīšana vai saņemšana, visa veida darbības
ar naudu, visa veida naudas nodrošinājumi vai visa veida naudas izmaksas rīkojumi.”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

AXA
ir PVN grupas, kurā ietilpst
Denplan
, pārstāve.
Denplan
sniedz pakalpojumu klāstu zobārstiem, kura mērķis ir atvieglot viņu prakses darbību, galvenokārt ieviešot maksājumu plānus
starp zobārstiem un viņu pacientiem. Šie maksājumu plāni nozīmē, ka zobārsti saviem pacientiem ilgstoši sniedz noteikta līmeņa
zobārstniecības pakalpojumus, kuros ietilpst regulāras pārbaudes vai jebkāda ārstniecība, kāda izrādītos nepieciešama, vai
arī abus šos pakalpojumu veidus, par kuriem zobārstu pacienti maksā, izmantojot fiksētu mēneša maksājumu.
Ja zobārsta, kurš izmanto
Denplan
pakalpojumus, pacients vēlas izmantot maksājumu plānu, viņš ar savu zobārstu paraksta līgumu, kura noteikumi ir paredzēti
Denplan
izstrādātā standarta veidlapā un kurā parasti ir noteikts, ka pacients maksā mēneša iemaksu
Denplan
, kas darbojas kā zobārsta pārstāvis, saņemot zobārstam pienākošos maksājumus. Vienlaicīgi pacients aizpilda un paraksta standarta
“pilnvarojuma” veidlapu
Denplan
labā saskaņā ar Apvienotajā Karalistē spēkā esošo “tiešā debeta” shēmu. Ar “tiešā debeta” pilnvarojumu tiek radīts bankas
klienta, šajā gadījumā – pacienta, pastāvīgs rīkojums savai bankai veikt visa veida maksājumus pēc noteiktas trešās puses,
šajā gadījumā –
Denplan
, pieprasījuma. Minētajā veidlapā ir ietverts pacienta bankas nosaukums un adrese, kā arī pacienta bankas konta numurs.

Denplan
, saņemot līguma kopiju, kā arī pacienta aizpildītu “tiešā debeta” pilnvarojuma veidlapu, šos pacienta datus – vārdu un adresi
– reģistrē savā informācijas sistēmā un, izmantojot elektronisku sistēmu, šī pilnvarojuma detaļas paziņo pacienta bankai.
Minētais pilnvarojums paliek spēkā kā pastāvīgs rīkojums pacienta bankai līdz brīdim, kad pacients informē banku par savu
lēmumu pilnvarojumu atsaukt.
Katru mēnesi noteiktā datumā
Denplan
apkopo maksājumus, kurus pacienti veic to zobārstiem. Šim nolūkam
Denplan
katram pacientam izveido elektronisku failu, kas tiek izmantots, lai nosūtītu informāciju
Bankers’ Automated Clearing System
(automātiska starpbanku maksājumu sistēma, turpmāk tekstā – “
BACS
”), kas ir automātiska elektroniska maksājumu sistēma, kuru ir izstrādājusi un pārrauga sabiedrība, kuras visi biedri ir Apvienotajā
Karalistē reģistrētas bankas. Informācijā, kuru
Denplan
par katru pacientu nosūta
BACS
, ir iekļauts pacienta bankas konta numurs, kā arī summa, kas ir jāiekasē no šī konta.
BACS
tad šo informāciju nosūta attiecīgās bankas datu apstrādes centram.
Ja pacients nav atcēlis “tiešā debeta” pilnvarojumu un ja viņa kontā, kurš joprojām ir aktīvs, ir pietiekami līdzekļi maksājuma
veikšanai, banka debitē minēto kontu un par to informē
BACS
.
BACS
tad attiecīgo maksājumu piereģistrē, lai kreditētu
Denplan
banku un lai tā savukārt kreditētu
Denplan
kontu. Šādā veidā pieprasītā summa tiek pārskaitīta no pacienta bankas konta uz
Denplan
bankas kontu.
BACS
ziņo
Denplan
gan par veikto maksājumu stāvokli, gan par to maksājumu stāvokli, kuri nav veikti.
Denplan
savukārt nosūta rēķinus attiecīgajiem zobārstiem, kā arī sazinās ar pacientiem, no kuriem nav saņemti maksājumi.
Aptuveni 10 dienas pēc maksājumu saņemšanas savā kontā
Denplan
atskaitās katram zobārstam par maksājumiem no viņa pacientu kontiem, vienlaicīgi veicot vairākus atrunātus atvilkumus.
Denplan
šīs darbības veic, sniedzot savai bankai rīkojumu pārskaitīt no sava konta uz attiecīgā zobārsta bankas kontu summu, kas
atbilst kopējai šim zobārstam maksājamai summai.
Viens no atvilkumiem, kuru
Denplan
ietur no katra maksājuma, ko tas saņem zobārsta vārdā, ir komisijas maksa, par kuru tika nosūtīts rēķins zobārstam. Šis atvilkums
atbilst noteiktiem procentiem no katra saņemtā maksājuma. Saskaņā ar iesniedzējtiesas lēmumu daļa no komisijas maksām, kas
ir atskaitītas no pacientu samaksātajām summām, ir atlīdzība par maksājumu iekasēšanas pakalpojumu, ko nodrošina
Denplan
zobārstu vārdā un kas sastāv no maksājumu iekasēšanas no klientu bankas kontiem, izmantojot “tiešā debeta” sistēmu, un atskaitīšanās
zobārstiem. Iesniedzējtiesā ir apstrīdēts šī elementa PVN statuss.
Ar 2006. gada jūnijā pieņemtu lēmumu
Commissioners
noraidīja
AXA
sūdzību par PVN pārmaksu, kas tai bija radusies pārskata periodos no 2002. gada marta līdz 2004. gada decembrim. Pieņemot
otro lēmumu 2006. gada septembrī,
Commissioners
noteica PVN summu par pakalpojumu sniegšanu, kas tika veikta pārskata periodos no 2005. gada marta līdz 2006. gada martam.
Abu lēmumu pamatā bija secinājums, ka komisijas maksas, par kurām
Denplan
nosūta rēķinu zobārstiem, ir jāuzskata par atlīdzību par pakalpojumu sniegšanu, kas ir apliekama ar PVN.
2006. gada jūlijā un oktobrī
AXA
šos lēmumus pārsūdzēja Londonas
VAT and Duties Tribunal
[PVN un nodokļu tiesā], kas nosprieda, ka minētās komisijas maksas ir atbrīvotas no PVN, pamatojoties uz to, ka tā esot atlīdzība
par finansu pakalpojumu, kas ietilpst Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkta piemērošanas jomā.
High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, Revenue List
noraidīja
Commissioners
apelāciju par šo spriedumu. Tādējādi
Commissioners
iesniedza prasību iesniedzējtiesā.
Iesniedzējtiesa norāda, ka galvenais jautājums, kas tiek izskatīts šajā tiesā, ir par to, vai Sestās direktīvas 13. panta
B daļas d) punkta 3. apakšpunktā noteiktais atbrīvojums no PVN “darījumiem [..], kas skar [..] maksājumus, pārskaitījumus”
attiecas uz pakalpojumu, kas tiek sniegts klientam, proti, zobārstam, kas vēlas saņemt maksājumus no trešās puses, proti,
pacientiem, un kuru pakalpojums izpaužas kā summu iekasēšana no šo trešo pušu bankas kontiem, izmantojot “tiešā debeta” sistēmu
un atskaitoties klientam par visiem saņemtajiem maksājumiem.
Šajā sakarā iesniedzējtiesa atsaucas uz 1997. gada 5. jūnija spriedumu lietā C‑2/95
SDC
(
Recueil
, I‑3017. lpp.), īpaši sprieduma 53. un 66. punktu, kuros Tiesa nosprieda, ka, lai [darījums] tiktu atzīts par “darījumu,
kas skar pārskaitījumus”, sniegtajiem pakalpojumiem ir jārada naudas līdzekļu pārskaitīšana un izmaiņas juridiskajā un finansiālajā
situācijā.
Uzskatot, ka pamata prāvas iznākums ir atkarīgs no Savienības tiesību interpretācijas,
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
nolēma apturēt tiesvedību lietā un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Kādas ir pakalpojuma, kurš ir atbrīvots no nodokļa un kuram ir “jārada naudas līdzekļu pārskaitīšana un izmaiņas juridiskajā
un finansiālajā situācijā”, pazīmes? Īpaši:
a)      Vai atbrīvojums ir piemērojams pakalpojumiem, kuri citādi nebūtu jānodrošina kādai no finanšu iestādēm, ar kuriem tiek i) debitēts
viens konts, ii) attiecīgi kreditēts cits konts vai iii) veikts starpuzdevums starp i) un ii) posmiem?
b)      Vai atbrīvojums ir piemērojams pakalpojumiem, kuru izpildē neietilpst tādu uzdevumu veikšana kā viena konta debetēšana un
cita konta attiecīga kreditēšana, tomēr kuri gadījumā, ja notiek līdzekļu pārskaitīšana, var tikt uzskatīti par šī pārskaitījuma
iemeslu?
2)      Vai, ņemot vērā [iepriekš minēto] spriedumu lietā
SDC
, komersants (kas nav banka) veic pakalpojumu, kas ir atbrīvots no nodokļa saskaņā ar [Sestās direktīvas] 13. panta [B daļas
d) punkta 3. apakšpunktu], ja uzdevumos, kurus tas veica sava klienta labā:
a)      ietilpst naudas summu, kas klientam pienākas no trešās puses, iekasēšana, apstrāde un tālāka maksājuma veikšana; īpaši, ja
uzdevumos ietilpst:
–        informācijas nodošana trešās puses bankai, pieprasot veikt maksājumu no trešās personas bankas konta uz komersanta bankas
kontu saskaņā ar atļauju, ko šī trešā puse ir sniegusi bankai (saskaņā ar “tiešā debeta” sistēmu); un līdz ar to, ja banka
veic šo maksājumu,
–        rīkojuma sniegšana savai bankai pārskaitīt līdzekļus no šī konta uz klienta bankas kontu,
bet
b)      tajos neietilpst uzdevums i) debetēt bankas kontu un ii) attiecīgajā apmērā kreditēt citu bankas kontu vai iii) veikt jebkāda
veida starpuzdevumus starp i) un iii)?
3)      Vai atbilde uz otro jautājumu būtu citāda, ja šajā jautājumā aprakstītais pakalpojums tiktu sniegts, nododot informāciju elektroniskai
sistēmai, kas tad automātiski sazinātos ar attiecīgo banku, pat ja informācijas nodošanas rezultātā ne vienmēr notiks pārskaitījums
(piemēram, tādēļ, ka trešā puse ir atcēlusi tās sniegto atļauju savai bankai vai arī tās kontā nepietiek līdzekļu)?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar šiem jautājumiem, kuri ir jāskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Sestās direktīvas 13. panta B daļas
d) punkta 3. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds pakalpojums, kāds ir aplūkots pamata lietā, ir vai nav jāatbrīvo
no PVN.
Šādā “maksājumu iekasēšanas” pakalpojumā, kuru
Denplan
sniedz saviem klientiem un kurš ir aprakstīts otrā jautājuma a) apakšpunktā, ietilpst naudas summu, kas
Denplan
klientiem, proti, zobārstiem, pienākas no trešajām pusēm, proti, pacientiem, iekasēšana, apstrāde un tālāka maksājuma veikšana.
Minētā pakalpojuma ietvaros trešās puses bankai tiek nodota informācija, pieprasot pārskaitīt noteiktu naudas summu no trešās
puses bankas konta uz pakalpojumu sniedzēja bankas kontu, pamatojoties uz atļauju, ko šī trešā puse ir devusi savai bankai,
kā arī vēlāk tiek dots rīkojums pakalpojumu sniedzēja bankai pārskaitīt pakalpojumu sniedzēja konta līdzekļus uz viņa klienta
bankas kontu. Vienlaicīgi pakalpojumu sniedzējs savam klientam nosūta rēķinu par saņemtajām summām un sazinās ar trešo pusi,
no kuras tas nav saņēmis pieprasītās summas pārskaitījumu.
Ņemot vērā, ka minētais pakalpojums aptver dažādas darbības, vispirms ir jānosaka, vai saistībā ar PVN un it īpaši saistībā
ar uzdotajos jautājumos norādītās tiesību normas interpretāciju
Denplan
saviem klientiem sniedz vairākus nošķirtus un neatkarīgus darījumus, kuri ir jāvērtē atsevišķi, vai vienu saliktu darījumu,
kurš ietver vairākus elementus (šajā ziņā it īpaši skat. 2005. gada 27. oktobra spriedumu lietā C‑41/04
Levob Verzekeringen
un
OV Bank
, Krājums, I‑9433. lpp., 18. un 20. punkts; 2008. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑425/06
Part Service
, Krājums, I‑897. lpp., 48. un 49. punkts, kā arī 2009. gada 19. novembra spriedumu lietā C‑461/08
Don Bosco Onroerend Goed
, Krājums, I‑11079. lpp., 34. punkts).
Noteiktos apstākļos vairāki darījumi, kas formāli ir nošķirti un kurus varētu sniegt atsevišķi, un šādi tie atsevišķi varētu
tikt aplikti ar nodokli vai atbrīvoti no tā, ir jāuzskata par vienotu darījumu, ja tie nav neatkarīgi. Tā tas ir gadījumā,
ja divi vai vairāki elementi vai darbības, ko nodokļu maksātājs veicis klientam, ir tik cieši saistīti, ka tie objektīvi veido
vienotu, ekonomiski nedalāmu darījumu, kura sadalīšana būtu mākslīga (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Part Service
, 51. un 53. punkts; 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā C‑572/07
RLRE Tellmer Property
, Krājums, I‑4983. lpp., 18. un 19. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Don Bosco Onroerend Goed
, 36. un 37. punkts).
Kā izriet no Tiesas judikatūras, ja darījums sastāv no virknes elementu un darbību, ir jāņem vērā visi apstākļi, kuros attiecīgais
darījums tiek veikts, lai noteiktu to, vai pastāv divi vai vairāki atsevišķi darījumi vai vienots darījums (šajā ziņā it īpaši
skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Levob Verzekeringen
un
OV Bank
, 19. punkts; 2007. gada 29. marta spriedumu lietā C‑111/05
Aktiebolaget NN
, Krājums, I‑2697. lpp., 21. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Don Bosco Onroerend Goed
, 38. punkts).
Attiecībā uz iesniedzējtiesas lēmumā aprakstītajām darbībām ir jākonstatē, ka
Denplan
veiktās darbības, tās izvērtējot [aplikšanas ar] PVN nolūkos, ir jāuzskata par cieši saistītām. Šo darbību ekonomiskie mērķi
ir summas, kura zobārstam pienākas no pacienta, ikmēneša pārskaitījumi. Maksājamās summas pārskaitīšana uz pakalpojumu sniedzēja
bankas kontu šī pakalpojumu sniedzēja klientam ir lietderīga tikai tad, ja šī summa, atskaitot atlīdzību pakalpojumu sniedzējam,
vēlāk tiek pārskaitīta klientam un ja pakalpojumu sniedzējs atskaitās par saņemtajām summām. Tādējādi pamata lietā aplūkotais
pakalpojums tādos apstākļos, kādus ir aprakstījusi iesniedzējtiesa, ir jāuzskata par vienotu darījumu PVN nolūkiem.
Otrkārt, attiecībā uz jautājumu, vai tādam pakalpojumam, kāds ir aplūkots pamata lietā, ir piemērojams Sestās direktīvas 13. panta
B daļas d) punkta 3. apakšpunktā paredzētais atbrīvojums no PVN darbībām, kas ir saistītas ar maksājumiem un pārskaitījumiem,
ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka šajā 13. pantā minētie atbrīvojumi ir autonomi Savienības tiesību jēdzieni,
kuru mērķis ir novērst atšķirības PVN režīma piemērošanā dažādās dalībvalstīs (it īpaši skat. 2006. gada 4. maija spriedumu
lietā C‑169/04
Abbey National
, Krājums, I‑4027. lpp., 38. punkts; 2007. gada 19. aprīļa spriedumu lietā C‑455/05
Velvet & Steel Immobilien
, Krājums, I‑3225. lpp., 15. punkts; 2009. gada 22. oktobra spriedumu lietā C‑242/08
Swiss Re Germany Holding
, Krājums, I‑10099. lpp., 33. punkts, un 2010. gada 10. jūnija spriedumu lietā C‑86/09
Future Health Technologies
, Krājumā vēl nav publicēts, 28. punkts).
Turklāt no pastāvīgās judikatūras izriet, ka jēdzieni, kas izmantoti, lai apzīmētu Sestās direktīvas 13. pantā minētos atbrīvojumus,
ir interpretējami šauri, ņemot vērā, ka tās ir atkāpes no vispārējā principa, ka PVN tiek iekasēts par katru preces nodošanu
un katru pakalpojumu, ko pret atlīdzību sniedzis nodokļu maksātājs. Tomēr minēto jēdzienu interpretācijai ir jānodrošina,
lai attiecīgajam atbrīvojumam no PVN netiktu atņemta tā lietderīgā nozīme (šajā ziņā skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Don Bosco Onroerend Goed
, 25. punkts un tajā minētā judikatūra; lietā
Future Health Technologies
, 30. punkts, kā arī 2010. gada 30. septembra spriedumu lietā C‑581/08
EMI Group
, Krājumā vēl nav publicēts, 20. punkts).
Jānorāda arī, ka saskaņā ar Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunktu no nodokļiem atbrīvotie darījumi
ir definēti atbilstoši sniegto pakalpojumu raksturam, nevis atkarībā no pakalpojumu sniedzēja vai to saņēmēja (skat. iepriekš
minēto spriedumu lietā
SDC
, 32. un 56. punkts; 2003. gada 26. jūnija spriedumu lietā C‑305/01
MKG‑Kraftfahrzeuge‑Factoring
,
Recueil
, I‑6729. lpp., 64. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Swiss Re Germany Holding
, 44. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi atbrīvojums nav atkarīgs no nosacījuma, ka darbības ir jāveic noteikta veida
iestādei vai juridiskai personai, ja vien attiecīgie darījumi ietilpst finanšu darījumu jomā (šajā ziņā skat. iepriekš minētos
spriedumus lietā
SDC
, 38. punkts; lietā
Velvet & Steel Immobilien
, 22. punkts, kā arī lietā
Swiss Re Germany Holding
, 46. punkts).
Visbeidzot attiecībā uz dažādajiem Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punktā paredzētajiem atbrīvojumiem Tiesa ir nospriedusi,
ka, lai attiecīgos pakalpojumus kvalificētu kā no nodokļiem atbrīvotus darījumus, tiem, vispārīgi vērtējot, it jāveido atsevišķs
darījumu kopums, kas faktiski pilda šajā tiesību normā paredzēto pakalpojumu sniegšanai raksturīgas un būtiskas funkcijas
(šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
SDC
, 66. un 75. punkts (attiecībā uz Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. un 5. apakšpunktu), 2001. gada 13. decembra
spriedumu lietā C‑235/00
CSC Financial Services
, Krājums, I‑10237. lpp., 25. un 27. punkts (attiecībā uz šī 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu) un iepriekš minēto
spriedumu lietā
Abbey National
, 70. punkts (attiecībā uz minētā 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunktu).
Attiecībā uz pamata lietā minētajiem pakalpojumiem ir jānorāda, ka to mērķis ir piešķirt
Denplan
klientiem, proti, zobārstiem, to naudas summu maksājumus, kuri ir jāveic [šo zobārstu] pacientiem.
Denplan
ir uzņēmies atgūt šos prasījumus un nodrošināt to pārraudzību šo prasījumu īpašnieka vārdā, par to saņemot atlīdzību. Tādējādi
principā šis pakalpojums ir darbība, kas skar maksājumus, kura saskaņā ar Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunktu
ir atbrīvota no nodokļa, ja vien runa nav par “prasījumu piedziņu” – pakalpojumu, kurš ar minēto tiesību normu
in fine
ir skaidri izslēgts no atbrīvojumu saraksta.
Tā kā Sestajā direktīvā nav sniegta jēdziena “prasījumu piedziņa” definīcija, Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta
3. apakšpunkts
in fine
ir jāaplūko tā kontekstā un jāinterpretē, ņemot vērā attiecīgās tiesību normas garu, kā arī, vispārīgāk, minētās direktīvas
sistēmu (iepriekš minētais spriedums lietā
MKG‑Kraftfahrzeuge‑Factoring
, 70. punkts; šajā ziņā arī skat. 1989. gada 13. jūlija spriedumu lietā 173/88
Henriksen
,
Recueil
, 2763. lpp., 11. punkts, un 1994. gada 3. marta spriedumu lietā C‑16/93
Tolsma
,
Recueil
, I‑743. lpp., 10. punkts).
Lai gan, kā tas tika atgādināts šī sprieduma 25. punktā, Sestās direktīvas 13. pantā paredzētie atbrīvojumi kā atkāpes no
vispārējās PVN piemērošanas ir jāinterpretē šauri, “prasījumu piedziņas” jēdziens kā izņēmums no šāda noteikuma, ar kuru ir
paredzēta atkāpe no PNV piemērošanas, kā rezultātā darbības, uz kuru [šis jēdziens] attiecas, ir pakļautas nodoklim, kas ir
Sestās direktīvas pamatnoteikums, ir jāinterpretē plaši (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
MKG‑Kraftfahrzeuge‑Factoring
, 72., 73. un 75. punkts, un pēc analoģijas – 2002. gada 15. janvāra spriedumu lietā C‑171/00 P
Libéros
/Komisija,
Recueil
, I‑451. lpp., 27. punkts).
Saskaņā ar Tiesas judikatūru “prasījumu piedziņas” jēdziens Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkta izpratnē
attiecas uz finanšu darījumiem, kuru mērķis ir iegūt naudas parāda atmaksu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
MKG‑Kraftfahrzeuge‑Factoring
, 78. punkts).
No šīs judikatūras izriet, ka pamata lietā aplūkotie pakalpojumi, kurus
Denplan
sniedz zobārstiem, ir iekļauti “prasījumu piedziņas” jēdzienā Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkta
izpratnē.
Šo pakalpojumu mērķis ir piešķirt
Denplan
klientiem, proti, zobārstiem, to naudas summu maksājumus, kuri ir jāveic [šo zobārstu] pacientiem. Tādējādi minēto pakalpojumu
mērķis ir panākt parādu atmaksu. Uzņemoties pienākumu atgūt prasījumus to īpašnieka vārdā,
Denplan
atbrīvo savus klientus no uzdevuma, kurš gadījumā, ja
Denplan
neiesaistītos, tiem kā kreditoriem būtu jāveic pašiem – proti, uzdevuma lūgt pārskaitīt tiem pienākošās summas, izmantojot
“tiešā debeta” sistēmu.
Pretēji tam, ko norāda Komisija, nav nozīmes, vai minētais pakalpojums ir sniegts attiecīgo parādu izpildes termiņa brīdī.
Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkta redakcija
in fine
attiecas uz visa veida prasījumu piedziņu, neierobežojot to piemērošanas jomu ar prasījumiem, kuri nav nokārtoti to izpildes
termiņa brīdī. Turklāt faktorings, kura visi veidi ir ietverti “prasījumu piedziņas” jēdzienā (skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
MKG‑Kraftfahrzeuge‑Factoring
, 77. punkts), nav ierobežots ar tādiem prasījumiem, kuru dēļ debitors jau atrodas maksātnespējas situācijā. Tā mērķis var
būt arī prasījumi, kuru izpildes termiņš vēl nav beidzies un kuri tiek samaksāti, tam iestājoties.
Turklāt, ņemot vērā judikatūrā sniegto interpretāciju izņēmumam no PVN piemērošanas atkāpes, kura ir minēta šī sprieduma 30. un
31. punktā, pamata lietā aplūkotā “prasījumu piedziņas” pakalpojuma kvalifikāciju neietekmē arī tas, ka, sniedzot šo pakalpojumu,
nav paredzēts piemērot piespiedu pasākumus, lai panāktu attiecīgo parādu faktisku samaksu.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta
3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no PVN neattiecas uz tāda pakalpojuma sniegšanu,
kas būtībā nozīmē, ka trešās puses bankai, izmantojot “tiešā debeta” sistēmu, tiek lūgts pārskaitīt summu, kura šai pusei
ir jāmaksā pakalpojumu sniedzēja klientam, uz pakalpojumu sniedzēja kontu, klientam tiek nosūtīta atskaite par saņemtajām
summām, notiek sazināšanās ar trešo pusi, no kuras pakalpojumu sniedzējs nav saņēmis maksājumu, un, visbeidzot, pakalpojumu
sniedzēja bankai tiek dots rīkojums pārskaitīt saņemtos maksājumus uz klienta bankas kontu, no tiem atskaitot pakalpojumu
saņēmēja atlīdzību.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma
nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no PVN neattiecas uz tāda pakalpojuma sniegšanu, kas
būtībā nozīmē, ka trešās puses bankai, izmantojot “tiešā debeta” sistēmu, tiek lūgts pārskaitīt summu, kura šai pusei ir jāmaksā
pakalpojumu sniedzēja klientam, uz pakalpojumu sniedzēja kontu, klientam tiek nosūtīta atskaite par saņemtajām summām, notiek
sazināšanās ar trešo pusi, no kuras pakalpojumu sniedzējs nav saņēmis maksājumu, un, visbeidzot, pakalpojumu sniedzēja bankai
tiek dots rīkojums pārskaitīt saņemtos maksājumus uz klienta bankas kontu, no tiem atskaitot pakalpojumu saņēmēja atlīdzību.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.