CELEX: 61999CJ0109
Direktiivit 73/239/ETY ja 92/49/ETY
Velvollisuus rajoittaa vakuutusyritysten liiketoiminta vakuutusliikkeeseen ja siitä välittömästi johtuvaan liiketoimintaan lukuun ottamatta muita kaupallisia liiketoimia

Tuomion perustelut
1 Tribunal administratif de Pau on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 23.3.1999 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 29.3.1999, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 73/239/ETY (EYVL L 228, s. 3), sellaisena kuin se on muutettuna muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) (EYVL L 228, s. 1), 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty Association basco-béarnaise des opticiens indépendantsin (Baskimaan ja Béarnin yksityisten optikkojen yhdistys; jäljempänä ABBOI) ja Pyrénées-Atlantiquesin prefektin välisessä riita-asiassa, jonka käsittelyyn ovat osallistuneet Mutuelle "Adour Mutualité" (jäljempänä Adour) ja Mutualité française - Union des Pyrénées-Atlantiques (jäljempänä UPA) ja joka koskee kyseisen prefektin UPA:n hallinnoiman Centre d'optique et d'acoustique mutualisten (keskinäinen optikkoalan ja kuulolaitteiden keskus) ohjesääntöjen hyväksymisestä tekemän päätöksen lainmukaisuutta, kun sitä arvioidaan direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella.
Yhteisön lainsäädäntö
3 Muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevat yhteisön oikeuden säännökset on annettu erityisesti direktiivissä 73/239/ETY.
4 EY:n perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 47 artiklan 2 kohta) perusteella annetulla direktiivillä 73/239/ETY pyritään helpottamaan muun ensivakuutuksen kuin henkivakuutuksen alalla toimivien yritysten sijoittautumisoikeuden käyttöä.
5 Samoin perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohdan ja lisäksi EY:n perustamissopimuksen 66 artiklan (josta on tullut EY 55 artikla) perusteella annetulla direktiivillä 92/49/ETY on tarkoitus toteuttaa muun ensivakuutuksen kuin henkivakuutuksen alalla sisämarkkinat niin sijoittautumisvapauden kuin palvelujen tarjoamisen vapauden kannalta. Näiden päämäärien saavuttamiseksi direktiivillä 92/49/ETY pyritään sen viidennen perustelukappaleen mukaan toteuttamaan sellainen yhteensovittaminen, joka on olennainen, välttämätön ja riittävä toimilupien ja toiminnan vakauden valvontajärjestelmien keskinäisen tunnustamisen aikaansaamiseksi siten, että voidaan myöntää yksi koko yhteisössä voimassa oleva toimilupa ja että voidaan soveltaa kotijäsenvaltion suorittaman valvonnan periaatetta.
6 Direktiivin 73/239/ETY 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Tämä direktiivi koskee jäsenvaltioon sijoittautuneiden tai sijoittautumaan aikovien itsenäisten ammatinharjoittajien ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista tämän direktiivin liitteessä määritellyissä vakuutusluokissa."
7 Direktiivin 73/239/ETY 2 artiklassa täsmennetään seuraavaa:
"Tätä direktiiviä ei sovelleta:
1.  Seuraaviin vakuutusliikkeen lajeihin:
- -   d) lakisääteiseen sosiaaliturvaan kuuluva vakuutus;
- - ."
8 Direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Kotijäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusyritykset, jotka hakevat toimilupaa:
a)  ovat yhtiömuodoltaan jokin seuraavista:
- -
- Ranskan tasavallassa: 'société anonyme'; 'société d'assurance mutuelle'; 'institution de prévoyance régie par le code de la sécurité sociale'; 'institution de prévoyance régie par le code rural'; ja 'mutuelles régies par le code de la mutualité',
- -
b)  rajoittavat liiketoimintansa vakuutusliikkeeseen ja siitä välittömästi johtuvaan liiketoimintaan [harjoittamatta] muita kaupallisia liiketoimia;
- - ".
9 Direktiivin 73/239/ETY 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
"1.  Vakuutusyrityksen talouden valvonta mukaan lukien sellaisen liiketoiminnan valvonta, jota yritys harjoittaa joko sivukonttoreiden välityksellä tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella, kuuluu yksinomaan kotijäsenvaltion toimivaltaan.
2.  Talouden valvontaan kuuluu erityisesti vakuutusyrityksen koko liiketoiminnan vakavaraisuuden, vakuutustekninen vastuuvelka mukaan lukien, ja sitä kattavien varojen tarkastaminen kotijäsenvaltiossa annettujen määräysten tai noudatettujen menettelyjen mukaisesti yhteisön tasolla annettujen säännösten nojalla.
- - "
10 Direktiivin 73/239/ETY 15 artiklassa säädetään seuraavaa:
"1.  Kotijäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusyritys muodostaa riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan suhteessa sen koko liiketoimintaan.
Tämän vakuutusteknisen vastuuvelan määrä määräytyy direktiivissä 91/674/ETY vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.
2.  Kotivaltion on vaadittava, että kunkin vakuutusyrityksen kaikkia liiketoimia koskeva vakuutustekninen vastuuvelka [katetaan sitä vastaavilla varoilla] direktiivin 88/357/ETY 6 artiklan mukaisesti. Yhteisössä sijaitsevien riskien osalta näiden varojen on sijaittava yhteisössä. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia, että vakuutusyritykset sijoittavat varansa tiettyyn jäsenvaltioon. Kotijäsenvaltio voi kuitenkin lieventää näiden varojen sijaintia koskevia sääntöjä.
- - "
11 Direktiivin 73/239/ETY 18 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta, jotka ylittävät 15 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaa kattavat varat."
12 Direktiivin 92/49/ETY 57 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on annettava kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1993 ja saatettava ne voimaan viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 1994.
13 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa komissio vastaan Ranska 16.12.1999 antamansa tuomion (C-239/98, Kok. 1999, s. I-8935) 24 kohdassa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 92/49/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut sen täydellisen noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, ja erityisesti, koska se ei ole pannut kyseisiä direktiivejä täytäntöön siltä osin kuin on kysymys mutuelles régies par le code de la mutualitésta (keskinäiset yhtiöt, joihin sovelletaan kyseistä yhtiömuotoa koskevaa lakia; jäljempänä keskinäiset yhtiöt).
Kansallinen lainsäädäntö
14 Code de la mutualitén (keskinäisistä yhtiöistä annettu laki) L. 111-1 §:ssä säädetään seuraavaa:
"Keskinäiset yhtiöt ovat voittoa tavoittelemattomia ryhmittymiä, jotka pyrkivät pääasiallisesti jäseniltään tulevilla jäsenmaksuilla hoitamaan jäsenten ja heidän perheittensä eduksi vakuutus- ja yhteisvastuutoimintaa sekä keskinäistä avustamista tavoitteenaan varmistaa erityisesti
1. henkilöön liittyvien sosiaalisten riskien torjunta ja niiden seurausten korvaaminen;
2. äitiyteen rohkaiseminen ja lasten, perheen, vanhusten ja vammaisten suojelu;
3. jäsenten sivistyksellinen, moraalinen, henkinen ja fyysinen kehittäminen ja heidän elinolosuhteittensa parantaminen."
15 Saman lain L. 411-1 §:ssä täsmennetään seuraavaa:
"Keskinäiset yhtiöt voivat tämän lain L. 111-1 §:ssä määriteltyjen päämäärien saavuttamiseksi perustaa terveys-, lääkäri-, sosiaali- tai kulttuuripalveluja tarjoavia laitoksia tai yksiköitä. Nämä laitokset ja yksiköt voivat sopimusperusteisesti olla muiden tämän lain alaisuuteen kuuluvien keskinäisten yhtiöiden jäsenten käytettävissä.
Tämän lain nojalla ei voida poiketa niistä laeista tai säännöksistä, jotka koskevat edellä mainitunlaisten laitosten tai yksiköiden perustamista tai hallintoa."
16 Lain L. 411-2 §:ssä säädetään seuraavaa:
"Lain L. 411-1 §:ssä mainitut laitokset ja yksiköt eivät ole kyseisen laitoksen tai yksikön perustaneeseen keskinäiseen yhtiöön nähden erillisiä oikeushenkilöitä. Niiden kunkin toimintaa varten on laadittava oma budjetti ja erilliset tilit."
17 Lain L. 411-6 §:ssä säädetään seuraavaa:
"Lain L. 411-1 §:ssä mainittujen laitosten ja yksiköiden perustaminen ja laajentaminen edellyttää, että hallintoviranomainen hyväksyy sääntöihin liitetyt ohjesäännöt, joissa vahvistetaan niiden hallinnon ja talouden hoitoa koskevat yksityiskohtaiset määräykset sanotun kuitenkaan rajoittamatta, mitä näihin laitoksiin ja yksiköihin sovellettavassa erityislainsäädännössä tai erityissääntelyssä on tarvittavista luvista säädetty.
Asetuksella, joka on annettu sen jälkeen, kun Conseil d'État'ta on kuultu, voidaan vahvistaa keskinäisten laitosten ja yksiköiden malliohjesäännöt ja niiden pakottavat määräykset.
- - "
18 Code de la mutualitén L. 123-1 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Keskinäiset yhtiöt voivat muodostaa keskenään liittoja, joiden tarkoituksena on varsinkin perustaa tämän lain L. 411-1 §:ssä mainittuja laitoksia ja yksiköitä tai kaikkien liittoon liittyneiden keskinäisten yhtiöiden yhteisiä jälleenvakuutuspalveluja. Kyseiset liitot voivat näihin samoihin päämääriin pyrkimiseksi ryhmittyä keskinäisten yhtiöiden muodostamien liittojen välisiksi yhteenliittymiksi.
Valtakunnalliset ja departementtien väliset keskinäiset yhtiöt voivat liittyä liittoihin sellaisten osastojen kautta, jotka ne ovat perustaneet liittojen toimialoille.
Liitot ja yhteenliittymät eivät voi puuttua niihin liittyneiden keskinäisten yhtiöiden sisäiseen toimintaan."
19 Lain L. 123-2 §:ssä säädetään seuraavaa:
"Liittojen ja yhteenliittymien edustajainkokoukseen osallistuvat niihin liittyneiden keskinäisten yhtiöiden valtuutetut, jotka on valittu säännöissä määrätyllä tavalla.
Edustajainkokouksen lain ja sääntöjen mukaisesti tekemät päätökset velvoittavat niihin liittyneitä keskinäisiä yhtiöitä."
20 Lain L. 123-3 §:ssä täsmennetään seuraavaa:
"Jollei edellä olevista säännöksistä muuta johdu, keskinäisten yhtiöiden muodostamiin liittoihin ja näiden muodostamiin yhteenliittymiin sovelletaan samoja säännöksiä kuin keskinäisiin yhtiöihin."
21 Saman lain L. 125-1 §:n toisessa momentissa säädetään seuraavaa:
"Ainoastaan edustajainkokouksella on oikeus päättää sääntöjen muuttamisesta, yhtiön jakautumisesta tai purkamisesta, sulautumisesta toiseen keskinäiseen yhtiöön sekä lainasta, jonka luonne ja suuruus vahvistetaan asetuksella. Kullakin keskinäisen yhtiön jäsenellä on äänioikeus - - ."
22 Kyseisen lain R. 122-1 ja R. 122-2 §:ssä säädetään, että perustamiskokouksen hyväksymät säännöt ja näiden sääntöjen muuttamisesta tehdyt päätökset on jätettävä saantitodistusta vastaan yhtiön kotipaikan departementin prefektinvirastoon ja että kyseisen departementin prefekti päättää niiden hyväksymisestä tai hyväksymisen epäämisestä.
23 Keskinäisten yhtiöiden, keskinäisten yhtiöiden muodostamien liittojen ja näiden yhteenliittymien mallisäännöt on oheistettu 30.12.1986 annettuun asetukseen nro 86-1359 (Journal officiel de la Republique française, jäljempänä JORF, 31.12.1986, s. 16013), jossa määritetään kyseisten sääntöjen luonteeltaan pakottavat määräykset, joihin kuuluvat erityisesti sääntöjen 24, 26 ja 36 kohta.
24 Mallisääntöjen 24 kohdassa määrätään seuraavaa:
"Edustajainkokous koostuu keskinäisiä ryhmittymiä edustavista valtuutetuista. Kullakin valtuutetulla on vain yksi ääni."
25 Kyseisten mallisääntöjen 26 kohdassa määrätään, että keskinäisen yhtiön edustajainkokouksen kokoonpanoa varten valitaan joku siinä mainituista vaihtoehdoista; tämä kohta kuuluu seuraavasti:
"Kunkin keskinäisen ryhmittymän valitsemien valtuutettujen määrä määräytyy
- suhteessa sen jäsenten lukumäärään siten, että - - jäsentä kohti tulee - - valtuutettua;
-  suhteessa sen liitolle (yhteenliittymälle) maksamiin jäsenmaksuihin siten, että - - jäsenmaksua kohti tulee - - valtuutettua;
-  sekä sen jäsenten lukumäärän että sen liitolle (yhteenliittymälle) maksamien jäsenmaksujen perusteella seuraavien sääntöjen mukaisesti - - ."
26 Mallisääntöjen 36 kohdan neljännen alakohdan 5 alakohdassa täsmennetään, että vain edustajainkokouksella on oikeus päättää liittymisestä liittoon tai liitosta eroamisesta.
27 Optikkoalalle erikoistuneiden keskinäisten keskusten malliohjesäännöt on 23.7.1964 annetun asetuksen nro 64-827 (JORF 8.8.1964, s. 7329) liitteenä 2, ja siinä määritetään kyseisten ohjesääntöjen pakottavat määräykset, joita ovat 1, 11 ja 36 kohta.
28 Malliohjesääntöjen 1 kohdassa täsmennetään, että optikkoalalle erikoistunut keskinäinen keskus ei ole ryhmittymään nähden erillinen oikeushenkilö.
29 Malliohjesääntöjen 11 kohdassa määrätään seuraavaa:
"Tulot muodostuvat seuraavista eristä:
- -
3. liiton optikkoalalle erikoistuneen keskuksen toimintaan määräämät varat keskuksen tulojen riittämättömyyden vuoksi;
4. liiton optikkoalalle erikoistuneen keskuksen perustamiskustannuksia varten myöntämät ennakot;
- - ."
30 Malliohjesääntöjen 36 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään lisäksi seuraavaa:
"Optikkoalalle erikoistuneen keskuksen ja optikkoalan tarvikkeiden hankintaan liittyvän rahoituspalvelun lakkauttamisesta voi päättää vain edustajainkokous samalla tavalla kuin päätettäessä sääntöjen muutoksesta."
Pääasian käsittely ja ennakkoratkaisukysymykset
31 ABBOI, jonka kotipaikka on Paussa, nosti 16.1.1998 ensimmäisen kanteen Tribunal administratif de Paussa vaatien tuomioistuinta kumoamaan Pyrénées-Atlantiquesin prefektin 20.5.1996 tekemän päätöksen, jolla hyväksyttiin UPA:n hallinnoiman keskinäisen optikkoalan ja kuulolaitteiden keskuksen ohjesäännöt.
32 Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen toimittamasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että UPA on keskinäisten yhtiöiden muodostama liitto, joka hallinnoi ainoastaan lääkäri- ja sosiaalipalveluihin liittyviä toimintoja, tarkemmin sanoen kahta hammashoitoon ja viittä optikkoalalle ja kuulolaitteisiin erikoistunutta keskinäistä keskusta, sekä että se ei harjoita minkäänlaista vakuutustoimintaa.
33 ABBOI nosti 10.4.1998 toisen kanteen Tribunal administratif de Paussa vaatien tuomioistuinta kumoamaan Pyrénées-Atlantiquesin prefektin 10.5.1995 tekemän päätöksen, jolla hyväksyttiin Adourin hallinnoiman optikkoalalle erikoistuneen keskinäisen keskuksen ohjesäännöt.
34 ABBOI:n tekemistä huomautuksista ilmenee, että Adour on keskinäinen yhtiö, joka sekä myöntää jäsenilleen täydentävän sairausvakuutuksen etuuksia että tuottaa optikkoalalle erikoistuneen keskinäisen keskuksen palveluja.
35 Tribunal administratif de Pau hyväksyi UPA:n ja Adourin väliintulijoiksi tukemaan Pyrénées-Atlantiquesin prefektin kahden edellä mainitun kanteen hylkäämistä koskevia vaatimuksia ja yhdisti nämä kaksi asiaa tuomion antamista varten.
36 Tribunal administratif de Pau katsoi, että ABBOI:lla ei ollut intressiä vaatia 20.5.1996 tehdyn päätöksen kumoamista sikäli kuin kyse on kuulolaitteisiin erikoistuneesta keskuksesta, ja jätti tältä osin 16.1.1998 nostetun kumoamiskanteen tutkimatta.
37 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin toteaa, että ABBOI katsoo 20.5.1996 tehdyn päätöksen olevan lainvastainen, koska code de la mutualitén R. 122-1 § ja sitä seuraavat pykälät, joihin kyseinen päätös perustuu, ovat direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan vastaisia, sillä siinä vaaditaan, että vakuutusyritykset rajoittavat liiketoimintansa vakuutusliikkeeseen ja siitä välittömästi johtuvaan liiketoimintaan ja ovat harjoittamatta muita kaupallisia liiketoimia.
38 Kansallinen tuomioistuin toteaa, että direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännökset ovat selviä ja ehdottomia, mutta että sillä ei ole käytettävissään minkäänlaista tietoa yhtäältä siitä, sovelletaanko tätä artiklaa UPA:n kaltaisiin keskinäisten yhtiöiden muodostamiin liittoihin, jotka eivät harjoita vakuutusliikettä, ja toisaalta siitä, mitä tarkoitetaan kyseisessä säännöksessä kielletyillä "kaupallisilla liiketoimilla".
39 Tältä osin kansalliselle tuomioistuimelle on epäselvää, onko direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että hallintoviranomainen voi code de la mutualitén R. 122-1 ja R. 122-2 §:n nojalla hyväksyä liiketoimintaa harjoittavan, kyseisessä laissa tarkoitetun laitoksen säännöt.
40 Tässä tilanteessa Tribunal administratif de Pau päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kaksi ennakkoratkaisukysymystä:
"1) Onko direktiivin [73/239/ETY] 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että siinä kielletään Ranskan code de la mutualitén L. 123-1 ja L. 123-2 §:n säännökset, joiden mukaan keskinäiset yhtiöt, jotka harjoittavat pelkästään vakuutusliikettä, voivat perustaa keskenään keskinäisiä laitoksia, jotka ovat oikeushenkilöitä ja oikeudellisesti itsenäisiä ja jotka harjoittavat optikkoalan liiketoimintaa?
2) Jos direktiivin [73/239/ETY] säännökset eivät ole yhteensopivia Ranskan oikeuden kanssa, onko pelkästään vakuutusliikettä harjoittavien keskinäisten yhtiöiden perustamalle keskinäiselle laitokselle asetettu kielto harjoittaa liiketoimintaa yleinen ja ehdoton vai onko jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla mahdollisuus määritellä, millä edellytyksillä ja millä aloilla liiketoimintaa voidaan harjoittaa?"
Tutkittavaksi ottaminen
41 Ranskan ja Alankomaiden hallitukset väittävät, että ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat, koska pyynnön esittänyt tuomioistuin ei selosta riittävästi esitettyihin kysymyksiin liittyviä tosiasiallisia ja oikeudellisia seikkoja. Alankomaiden hallituksen mukaan ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei kuvaile keskinäisten yhtiöiden luonnetta eikä tavoitetta, johon ne pyrkivät. Se ei myöskään täsmennä, onko kyse keskinäisten yhtiöiden yhdistyksestä vai ovatko eri keskinäiset yhtiöt perustaneet keskinäisiä laitoksia eikä myöskään sitä, mitä toimintoja keskinäisten yhtiöiden perustamat laitokset harjoittavat. Tällaiset selvennykset ovat kuitenkin välttämättömiä, jotta voidaan määrittää, sovelletaanko direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, varsinkaan kun tätä direktiiviä ei sovelleta keskinäisiin yhtiöihin, sikäli kuin niiden toiminnot koskevat sosiaaliturvajärjestelmään kuuluvia sairausvakuutuksia. Yhteisöjen tuomioistuin ei näin ollen voi tulkita yhteisön oikeutta siten, että siitä olisi hyötyä, eivätkä jäsenvaltiot ja muut osapuolet, joita asia koskee, voi esittää kirjallisia huomautuksia, joissa ehdotetaan, miten esitettyihin kysymyksiin tulisi vastata.
42 Tältä osin on syytä todeta, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, sen on määriteltävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat. Nämä edellytykset koskevat erityisesti tiettyjä aloja, kuten kilpailua, joille on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus (ks. mm. yhdistetyt asiat C-320/90-C-322/90, Telemarsicabruzzo ym., tuomio 26.1.1993, Kok. 1993, s. I-393, 6 ja 7 kohta; asia C-284/95, Safety Hi-Tech, tuomio 14.7.1998, Kok. 1998, s. I-4301, 69 ja 70 kohta; asia C-341/95, Bettati, tuomio 14.7.1998, Kok. 1998, s. I-4355, 67 ja 68 kohta; asia C-67/96, Albany, tuomio 21.9.1999, Kok. 1999, s. I-5751, 39 kohta ja yhdistetyt asiat C-115/97-C-117/97, Brentjens', tuomio 21.9.1999, Kok. 1999, s. I-6025, 38 kohta).
43 Ennakkoratkaisupyynnöissä annetut tiedot eivät ole tarpeen ainoastaan sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuin voi niiden perusteella antaa asian ratkaisun kannalta hyödyllisiä vastauksia, vaan myös siksi, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja tietyillä muilla osapuolilla on niiden perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että kyseiset osapuolet voivat käyttää tätä mahdollisuuttaan, ottaen huomioon se, että edellä mainitun artiklan mukaan ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille (ks. mm. yhdistetyt asiat C-128/97 ja C-137/97, Testa ja Modesti, määräys 30.4.1998, Kok. 1998, s. I-2181, 6 kohta; asia C-325/98, Anssens, määräys 11.5.1999, Kok. 1999, s. I-2969, 8 kohta sekä em. asia Albany, tuomion 40 kohta ja em. asia Brentjens', tuomion 39 kohta).
44 Tältä osin Ranskan hallituksen ja muiden osapuolten EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti tekemistä huomautuksista sekä Alankomaiden hallituksen itsensä siltä varalta tekemistä huomautuksista, että yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymykset voidaan tutkia, ilmenee, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen tiedot ovat antaneet niille mahdollisuuden ottaa hyödyllisellä tavalla kantaa kyseisiin kysymyksiin.
45 Vaikka Alankomaiden hallitus onkin nyt esillä olevassa asiassa voinut katsoa, ettei se pysty kansallisen tuomioistuimen esittämien tietojen perusteella ottamaan tietyiltä osin kantaa yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyihin kysymyksiin, on syytä todeta, että näitä tietoja ovat täydentäneet ne tiedot, jotka sisältyvät kansallisen tuomioistuimen toimittamiin asiakirjoihin, kirjallisiin huomautuksiin ja niihin vastauksiin, jotka on annettu yhteisöjen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin. Kaikki nämä tiedot, jotka on toistettu kertomuksessa suullista käsittelyä varten, on toimitettu jäsenvaltioiden hallituksille ja muille asian osapuolille suullisen käsittelyn järjestämistä varten, ja nämä osapuolet ovat voineet halutessaan täydentää huomautuksiaan suullisessa käsittelyssä (ks. em. asia Albany, tuomion 43 kohta ja em. asia Brentjens', tuomion 42 kohta).
46 Näin ollen on syytä todeta, että yhteisöjen tuomioistuin on voinut tuntea kansallisen tuomioistuimen esittämien tietojen ja edellisessä kohdassa mainittujen, niitä tarpeellisessa määrin täydentävien tietojen perusteella riittävästi pääasian tosiseikat ja oikeudelliset seikat tulkitakseen tässä tapauksessa kyseeseen tulevia yhteisön oikeussääntöjä pääasiassa oikeudenkäynnin kohteena olevassa tilanteessa.
47 Ennakkoratkaisupyyntö voidaan näin ollen ottaa tutkittavaksi.
Pääasia
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
48 Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa tietää pääasiallisesti, kielletäänkö direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa se, että ainoastaan vakuutusliikettä harjoittavat keskinäiset yhtiöt perustavat laitoksen, joka on keskinäisten yhtiöiden muodostaman liiton kaltainen erillinen oikeushenkilö, joka harjoittaa liiketoimintaa.
49 Aluksi on syytä todeta, että Alankomaiden hallitus, Adour ja UPA kiistävät sen, että direktiiviä 73/239/ETY sovelletaan pääasiaan.
50 Alankomaiden hallitus väittää yhtäältä, että direktiiviä 73/239/ETY ei sovelleta keskinäisiin yhtiöihin, jotka vastaavat lakisääteiseen sosiaaliturvajärjestelmään kuuluvan sairausvakuutuksen hoidosta (asia C-238/94, García ym., tuomio 26.3.1996, Kok. 1996, s. I-1673, 10 kohta). Kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ei näin ollen voida tulkita siten, että sen vastainen on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tällaiset keskinäiset yhtiöt voivat sosiaaliturvajärjestelmää hoitaessaan perustaa oikeushenkilöitä, jotka harjoittavat liiketoimintaa.
51 Tältä osin on riittävää todeta, että yksikään kansallisen tuomioistuimen toimittamaan asiakirja-aineistoon, kirjallisiin huomautuksiin tai yhteisöjen tuomioistuimen esittämään kysymykseen annettuihin vastauksiin liittyvä seikka ei anna aihetta päätellä, että pääasiassa kyseessä olevat keskinäiset yhtiöt hoitavat lakisääteiseen sosiaaliturvajärjestelmään kuuluvaa sairausvakuutusta. Ensimmäiseen kysymykseen vastaamista varten on näin ollen syytä pitäytyä itse kysymyksen sanamuodossa, jonka mukaan kyseiset keskinäiset yhtiöt harjoittavat direktiivissä 73/239/ETY tarkoitettua vakuutusliikettä.
52 Adour ja UPA väittävät toisaalta, että keskinäisten yhtiöiden muodostamaan liittoon, joka ei harjoita vakuutusliikettä, ei sovelleta direktiiviä 73/239/ETY. Sen säännöksiä ja varsinkaan 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, jonka mukaan vakuutusyritykset rajoittavat liiketoimintansa vakuutusliikkeeseen ja siitä välittömästi johtuvaan liiketoimintaan harjoittamatta muita kaupallisia liiketoimia, ei näin ollen sovelleta tällaiseen liittoon.
53 Tältä osin on todettava, että direktiiviä 73/239/ETY sovelletaan kaikkiin keskinäisiin yhtiöihin, jotka muodostavat liiton, joten on syytä tutkia, onko kyseisten yksinomaan vakuutusliikettä harjoittavien keskinäisten yhtiöiden osallistuminen liiketoimintaa harjoittavaan keskinäiseen liittoon ristiriidassa direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ilmaistun kiellon kanssa.
54 ABBOI väittää, että edellä mainitussa säännöksessä kielletään se, että vakuutusliikettä harjoittavat keskinäiset yhtiöt perustavat erillisenä oikeushenkilönä toimivan keskinäisen liiton, joka harjoittaa liiketoimintaa, koska sellaisesta toiminnasta aiheutuvat taloudelliset vaikeudet voivat vaikuttaa tähän liittoon liittyvien keskinäisten yhtiöiden vakavaraisuuteen. Liiton lainmukaisesti tehdyt päätökset sitovat liittoon liittyneitä keskinäisiä yhtiöitä ja ne voivat näin ollen joutua vastaamaan liiketoimista aiheutuneista tappioista, jotka voivat ylittää niiden alkuperäisen panoksen ja vapaasti käytettävissä olevat varat.
55 Ensiksi on syytä muistaa, että direktiivin 73/239/ETY 15 artiklassa säädetään, että kotijäsenvaltion on vaadittava jokaista vakuutusyritystä muodostamaan kaikkia toimintojaan koskevan riittävä vakuutustekninen vastuuvelka, joka on katettu vastaavilla varoilla, jotka yhteisössä sijaitsevien riskien osalta sijaitsevat yhteisössä. Kyseisen direktiivin 18 artiklan 1 kohdassa täsmennetään lisäksi, että jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta, jotka ylittävät 15 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaa kattavat varat.
56 Kun tarkastellaan direktiivin 73/239/ETY 15 artiklaa ja 18 artiklan 1 kohtaa yhdessä, voidaan todeta, että vakuutusliikettä harjoittavan keskinäisen yhtiön osallistuminen erillisenä oikeushenkilönä toimivaan laitokseen, joka harjoittaa muuta toimintaa kuin vakuutusliikettä, ei voi missään tapauksessa ylittää tämän keskinäisen yhtiön vapaasti käytettävissä olevia varoja.
57 Toiseksi on huomattava, että asiassa C-241/97, Försäkringsaktiebolaget Skandia, 20.4.1999 annetussa tuomiossa (Kok. 1999, s. I-1879, 46 kohta) yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännöksen sanamuodossa ei mitenkään kielletä vakuutusyrityksiä omistamasta osana vapaasti käytettävissä olevia varojaan sellaisen yhtiön osakkeita, joka harjoittaa muuta toimintaa kuin vakuutusliikettä.
58 Direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vakuutusyrityksille asetetulla kiellolla harjoittaa muuta kuin vakuutusliikkeeseen liittyvää liiketoimintaa pyritään nimittäin erityisesti suojaamaan vakuutettujen etuja riskeiltä, joita tällaisen toiminnan harjoittaminen saattaisi aiheuttaa näiden yritysten vakavaraisuudelle, kuten myös yhteisöjen tuomioistuin on katsonut edellä mainitussa asiassa Försäkringsaktiebolaget Skandia antamansa tuomion 47 kohdassa. Tästä seuraa, että kyseinen säännös ei estä vakuutusyrityksiä omistamasta sellaisten osakeyhtiöiden osakkeita, jotka harjoittavat muuta liiketoimintaa kuin vakuutusliikettä ja joiden varallisuuteen taloudelliset riskit rajoittuvat.
59 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa Försäkringsaktiebolaget Skandia antamansa tuomion 51 kohdassa, että on tosin olemassa uhka siitä, että jotkut sijoituksista vaarantavat vakuutusyritysten vakavaraisuuden, mutta se on täsmentänyt, että tämän vaaran välttämiseksi kotijäsenvaltion kansallisten valvontaviranomaisten on harjoitettava vakuutusyritysten talouden valvontaa direktiivin 73/239/ETY 13 artiklan ja sitä seuraavien artikloiden mukaisesti.
60 Edellä sanotusta seuraa, että direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ei myöskään kielletä sitä, että vakuutusliikettä harjoittavat keskinäiset yhtiöt osallistuvat niiden kunkin vapaasti käytettävissä olevien varojen asettamissa rajoissa keskinäisten yhtiöiden muodostaman liiton kaltaiseen, erillisenä oikeushenkilönä toimivaan laitokseen, joka harjoittaa liiketoimintaa, mikäli tästä toiminnasta aiheutuvat taloudelliset riskit rajoittuvat tämän laitoksen varallisuuteen.
61 Tältä osin on syytä täsmentää, että toisin kuin Ranskan hallitus esittää, se seikka, että pääasiassa kyseessä olevan keskinäisten yhtiöiden muodostaman liiton toiminnassa ei tavoitella voittoa, ei riitä poistamaan tämän liiton toiminnalta direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja kaupallisten liiketoimien luonnetta.
62 Kyseisellä säännöksellä, jolla pyritään suojaamaan vakuutettujen etuja riskeiltä, joita muun kuin vakuutusliikkeeseen kuuluvan liiketoiminnan harjoittaminen saattaisi aiheuttaa vakuutusyritysten vakavaraisuudelle, kuten edellä tämän tuomion 58 kohdassa todetaan, tavoitellusta päämäärästä nimittäin johtuu, että tässä säännöksessä tarkoitettuun liiketoimintaan kuuluu vakuutusliikettä ja siitä välittömästi johtuvaa liiketoimintaa lukuun ottamatta kaikki muu sellainen taloudellinen toiminta, josta saattaa aiheutua tappioita, jotka voivat vaikuttaa vakuutusyrityksen vakavaraisuuteen.
63 Kansallisen tuomioistuimen on näin ollen tutkittava, ylittääkö vakuutusliikettä harjoittavien keskinäisten yhtiöiden optikkoalalle erikoistunutta keskusta välittömästi hoitavaan liittoon sijoittama pääoma liittoon liittyneiden keskinäisten yhtiöiden vapaasti käytettävissä olevat varat, sekä rajoittuuko keskinäisten yhtiöiden vastuu niiden sijoittaman pääoman määrään siten, että muun kuin vakuutusliikkeeseen kuuluvan liiketoiminnan harjoittamisesta mahdollisesti aiheutuvat tappiot eivät voi vaikuttaa kyseisten keskinäisten yhtiöiden vakavaraisuuteen.
64 Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ei kielletä sitä, että pelkästään vakuutusliikettä harjoittavat keskinäiset yhtiöt perustavat laitoksen, joka on keskinäisten yhtiöiden muodostaman liiton kaltainen erillinen oikeushenkilö, joka harjoittaa liiketoimintaa, mikäli kyseisten keskinäisten yhtiöiden tällaiseen laitokseen sijoittama pääoma ei ylitä niiden vapaasti käytettävissä olevia varoja ja niiden vastuu rajoittuu kyseiseen pääomaan.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
65 Toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa tietää pääasiallisesti, onko direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohta riittävän täsmällinen ja ehdoton, jotta siihen voidaan vedota kansallisessa tuomioistuimessa viranomaista vastaan ja jotta tällaisen säännöksen kanssa ristiriidassa olevaa kansallista oikeussääntöä ei saa soveltaa, vai onko jäsenvaltioiden täsmennettävä kyseistä säännöstä.
66 Adour, UPA ja Ranskan hallitus väittävät, että direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdalla ei ole välitöntä oikeusvaikusta, koska käsite "kaupalliset liiketoimet" ei ole riittävän täsmällinen, joten yksityiset eivät voi vedota siihen suoraan.
67 Yhtäältä on syytä huomata, että yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska antamansa tuomion 24 kohdassa todennut, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 92/49/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut sen täydellisen noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, ja erityisesti, koska se ei ole pannut kyseistä direktiiviä täytäntöön siltä osin kuin on kysymys keskinäisistä yhtiöistä, joihin sovelletaan code de la mutualitéa.
68 Toisaalta on katsottava, että vakuutusyrityksille direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa asetettu kielto harjoittaa muuta kuin vakuutusliikkeeseen liittyvää liiketoimintaa on muotoiltu selvästi, täsmällisesti ja ehdottomasti eikä sen täytäntöönpanemiseksi tarvita mitään erityisiä toimenpiteitä.
69 Tästä seuraa, että kyseiseen säännökseen voidaan vedota kansallisessa tuomioistuimessa viranomaista vastaan ja että tällaisen säännöksen kanssa ristiriidassa olevaa kansallista oikeussääntöä ei saa soveltaa.
70 Toiseen kysymykseen on sen vuoksi vastattava, että direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohta on riittävän täsmällinen ja ehdoton, jotta kyseiseen säännökseen voidaan vedota kansallisessa tuomioistuimessa viranomaista vastaan ja jotta tällaisen säännöksen kanssa ristiriidassa olevaa kansallista oikeussääntöä ei saa soveltaa.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
71 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Ranskan ja Alankomaiden hallituksille ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Tribunal administratif de Paun 23.3.1999 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 73/239/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi), 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ei kielletä sitä, että pelkästään vakuutusliikettä harjoittavat keskinäiset yhtiöt perustavat laitoksen, joka on keskinäisten yhtiöiden muodostaman liiton kaltainen erillinen oikeushenkilö, joka harjoittaa liiketoimintaa, mikäli kyseisten keskinäisten yhtiöiden tällaiseen laitokseen sijoittama pääoma ei ylitä niiden vapaasti käytettävissä olevia varoja ja niiden vastuu rajoittuu kyseiseen pääomaan.
2) Direktiivin 73/239/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/49/ETY, 8 artiklan 1 kohdan b alakohta on riittävän täsmällinen ja ehdoton, jotta kyseiseen säännökseen voidaan vedota kansallisessa tuomioistuimessa viranomaista vastaan ja jotta tällaisen säännöksen kanssa ristiriidassa olevaa kansallista oikeussääntöä ei saa soveltaa.