CELEX: 62005CJ0222
Mezőgazdaság
Ragadós száj- és körömfájás elleni küzdelem
85/511/EGK irányelv
A közösségi jognak a nemzeti bíróság által hivatalból történő figyelembe vétele
Eljárási autonómia
Az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek egyrészt a nemzeti bíróságnak az igazgatási aktusoknak az 1990. június 26‑i 90/423/EGK
tanácsi irányelvvel (HL L 224., 13. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 10. kötet, 122. o.) módosított, a ragadós száj-
és körömfájás elleni védekezésre irányuló közösségi intézkedések bevezetéséről szóló, 1985. november 18‑i 85/511/EGK tanácsi
irányelvvel (HL L 315., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 6. kötet, 265. o., a továbbiakban: 85/511 irányelv)
való összeegyeztethetőségének hivatalból történő értékelésére vonatkozó hatáskörét szabályozó közösségi jog értelmezésére,
másrészt ennek az irányelvnek az értelmezésére irányulnak.
2       Ezeket a kérelmeket a J. van der Weerd, a Maatschap Van der Bijl, J. W. Schoonhoven, id. H. de Rooy és ifj. H. de Rooy, a Maatschap
H. en J. van ’t Oever, a Maatschap F. van ’t Oever en W. Fien, B. van ’t Oever, a Maatschap A. en J. Fien, a Maatschap K. Koers
en J. Stellingwerf, H. Koers, a Maatschap K. en G. Polinder, A. van Wijhe és B. J. van Middendorp és a Minister van Landbouw,
Natuur en Voedselkwaliteit között az előbbiek tulajdonába tartozó állatok leölése tárgyában folyamatban lévő ügyben terjesztették
elő.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
3       A 85/511 irányelv meghatározza a ragadós száj- és körömfájás elleni védekezésre irányuló közösségi intézkedéseket. 4. cikke
alapján a tagállamok biztosítják, hogy ha valamely gazdaságban egy vagy több állat fertőzöttségre vagy kontaminációra gyanús,
haladéktalanul hatósági vizsgálatot indítanak a fertőzés gyanújának megerősítésére vagy kizárására, különös figyelemmel arra,
hogy a hatósági állatorvos levegye, illetve levetesse a laboratóriumi vizsgálatokhoz szükséges mintákat.
4       Az irányelv 5. cikke szerint továbbá a tagállamok biztosítják, hogy amint beigazolódik, hogy a gazdaságban egy vagy több fertőzött
állat található, az illetékes hatóság haladéktalanul bevezeti az e cikkben meghatározott intézkedéseket, így többek között
azt, amely szerint a gazdaságban található, a fertőzésre fogékony állatfaj valamennyi egyedét hatósági felügyelet mellett
a helyszínen le kell ölni olyan módon, ami kizárja a ragadós száj- és körömfájás vírusa továbbterjedésének mindennemű kockázatát.
5       Az irányelv 11. cikkének (1) bekezdéséből és 13. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a tagállamok biztosítják, hogy
a ragadós száj- és körömfájás felderítésével kapcsolatos laboratóriumi vizsgálatokat, és kutatás, diagnózis és/vagy oltóanyag-előállítás
céljából a száj- és körömfájás vírus kezelését az irányelv mellékletében felsorolt, jóváhagyott létesítményekben és laboratóriumokban
végezzék.
6       A 85/511 irányelv „A ragadós száj- és körömfájás élő vírusának kezelésére jogosult nemzeti laboratóriumok” című B. mellékletének
„Hollandia” rovatában a „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” szerepel.

A nemzeti szabályozás
7       Az államigazgatási eljárásról szóló általános törvény (Algemene Wet Bestuursrecht) 8:69. cikke a következőket írja elő:
„Az eljáró bíróság a kereset, az előterjesztett iratok, az előzetes vizsgálat és az ügy tárgyaláson történő vizsgálata alapján
határoz.
2.      A bíróság hivatalból kiegészíti a jogalapokat.
3.      A bíróság hivatalból kiegészítheti a tényeket.”
8       A gazdasági ügyekben előterjeszthető közigazgatási jogorvoslatokról szóló törvény (Wet bestuursrechtspraak bedrijfsorganisatie)
19. cikkének (1) bekezdése alapján ez a rendelkezés alkalmazandó a College van Beroep voor het bedrijfsleven előtt folyamatban
lévő eljárásokban.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9       2001 februárjában ragadós száj- és körömfájásjárvány jelentkezett Hollandiában. Az alapügy felperesei ebben az időszakban
haszonállatok, köztük hasított körmű állatok tenyésztésével foglalkoztak. A felperesek gazdaságai kevesebb, mint két kilométerre
voltak azoktól a gazdaságoktól, amelyeket Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (állat- és húsellenőrzési nemzeti szolgálat,
a továbbiakban: RVV) igazgatója ragadós száj- és körömfájással fertőzöttnek nyilvánított. Ezt az ID-Lelystad BV laboratórium
(a továbbiakban: ID-Lelystad) által végzett vizsgálat eredménye alapján állapították meg, amelyet telefaxon továbbítottak,
és amely szerint a fertőzött gazdaságokban levett minták pozitívnak bizonyultak.
10     A ragadós száj- és körömfájás megállapítását követően az RVV igazgatója határozatot hozott az alapügy felpereseivel szemben,
amelynek értelmében a gazdaságaiban található valamennyi hasított körmű állatot ragadós száj- és körömfájással fertőzöttnek
kell tekinteni, mivel ragadós száj- és körömfájás esetét állapították meg a közelükben, és így nem zárható ki, hogy az említett
gazdaságokban található állatok megfertőződhettek ezzel a betegséggel.
11     Az RVV igazgatója ugyanezen határozataival értesítette az alapügy felpereseit a ragadós száj- és körömfájás vírusa elleni
védekezésre, és terjedésének megakadályozására irányuló, adott számú intézkedésről, köztük a gazdaságaikban található valamennyi
hasított körmű állat vakcinázásáról, majd leöléséről. Ezért ezeket az állatokat vakcinázták, majd ezt követően leölték.
12     Miután az alapügy felperesei e határozatok ellen panasszal éltek az RVV igazgatójánál, aki ezeket mint megalapozatlant elutasította,
az alapügy felperesei a kérdést előterjesztő bíróság előtt keresetben támadták meg az említett igazgató által hozott elutasító
határozatokat.
13     A ragadós száj- és körömfájás gyanújára vonatkozó megállapítás, és így az RVV igazgatója által hozott határozatok jogszerűségét
vitatva az alapügy felperesei többek között arra alapították jogalapjaikat, hogy a hatóság tévesen értelmezte a fertőzöttségre
gyanús állat fogalmát, a ragadós száj- és körömfájás klinikai jeleit, és a vérvétel során alkalmazandó eljárásokat.
14     A kérdést előterjesztő bíróság valamennyi jogalapot elutasította. Előadta viszont, hogy az előtte folyamatban levő hasonló
ügyekben, amelyek a Bíróság C‑28/05. sz., Dokter és társai ügyben 2006. június 15‑én hozott ítélete alapjául szolgáltak, a
hasonló határozatok jogszerűségét más jogalapokra hivatkozással vitatták, amelyeket az alapügy felperesei nem terjesztettek
elő.
15     Ezekkel a jogalapokkal azt adták elő, hogy az RVV igazgatója nem foganatosíthat a ragadós száj- és körömfájás elleni védekezésre
irányuló intézkedéseket az ID-Lelystad által végzett vizsgálatok alapján, mivel ez utóbbi a 85/511 irányelv alapján nem jogosult
ezek elvégzésére. Azonkívül az RVV igazgatója nem hozhatta meg a ragadós száj- és körömfájás elleni védekezésre irányuló intézkedéseket
kizárólag azon telefax tartalma alapján, amelyet az ID-Lelystad küldött, és amely a laboratóriumi vizsgálati eredményeket
tartalmazta. Ki kellett volna kérnie és meg kellett volna vizsgálnia a laboratórium által készített dokumentációt, és ellenőriznie
kellett volna, hogy szabályszerűen végezték‑e el ezeket a vizsgálatokat.
16     A College van Beroep voor het bedrijfsleven megállapítja, hogy az ilyen jogalapok is kihathatnának a jelen alapeljárások kimenetelére.
Mivel azonban ezeket a jogalapokat nem terjesztették elő, a nemzeti eljárási szabályok alapján nem lehet ezeket figyelembe
venni. A államigazgatási eljárásról szóló általános törvény 8:69. cikke szerint a bíróság csak az elé terjesztett kérdésekről
határoz. Jóllehet a cikk (2) bekezdése szerint a bíróság hivatalból kiegészíti a jogalapokat, ebből a rendelkezésből mégis
arra kell következtetni, hogy a bíróság azokat a kifogásokat önti jogi formába, amelyeket a felperes a vitatott igazgatási
aktussal szemben megfogalmazott. Különbséget kell tenni az említett jogalapok hivatalból történő kiegészítésére vonatkozó
kötelezettség és a bíróság saját kezdeményezéséből történő értékelése között. Ez utóbbira csak a hivatalból alkalmazandó –
az igazgatási szervek és a bíróság hatáskörére vonatkozó, valamint az elfogadhatósági – szabályok alkalmazása esetén van szükség.
17     A kérdést előterjesztő bíróság viszont felteszi azt a kérdést, hogy a közösségi jogra tekintettel figyelembe kell‑e vennie
azokat a közösségi jogra alapított érveket, amelyekre az alapügy felperesei nem hivatkoztak. Felmerül ugyanis annak a kérdése,
hogy az a nemzeti eljárásjogi rendelkezés, amely szerint a bíróság nem értékelheti a jogvita keretein kívüli jogalapokat,
nem teszi‑e a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé a közösségi jogrend által biztosított jogok gyakorlását.
18     E körülmények között a College van Beroep voor het bedrijfsleven a négy alapügyben az eljárás felfüggesztéséről határozott,
és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Megköveteli‑e a közösségi jog a hivatalbóli vizsgálatot – azaz olyan kritériumok alapján folytatott vizsgálatot, amelyek a
jogvita alapján kívül esnek – a 85/511[…] irányelvből levezetett kritériumok alapján?
2)      Amennyiben az 1. kérdésre adott válasz igenlő:
Közvetlen hatálya van‑e a 85/511 […] irányelv 11. cikke (1) bekezdése első franciabekezdése és 13. cikk (1) bekezdése második
franciabekezdése rendelkezéseinek együttes alkalmazása alapján fennálló, annak biztosítására vonatkozó tagállami kötelezettségnek,
hogy a ragadós száj- és körömfájás felderítésével kapcsolatos laboratóriumi vizsgálatokat a 85/511[…] irányelv B. mellékletében
felsorolt laboratóriumban végezzék?
3)      a)     Úgy kell‑e értelmezni a 85/511[…] irányelv 11. cikkének (1) bekezdését, hogy jogi következménye van annak a körülménynek,
hogy a ragadós száj- és körömfájást egy olyan laboratórium állapítja meg, amely nincs felsorolva a 85/511/EGK irányelv B. mellékletében?
b)     Amennyiben a 3.a) kérdésre adott válasz igenlő:
Célja‑e a 85/511[…] irányelv 11. cikke (1) bekezdésének olyan egyes jogalanyok, mint [az alapeljárás fellebbezői ] érdekeinek
védelme? Ha a válasz nemleges, hivatkozhatnak‑e ilyen egyes jogalanyok a tagállami hatóságok ezen rendelkezésekből eredő kötelezettségeinek
esetleges megszegésére?
c)     Amennyiben a 3.b) kérdésre adott válaszból az következik, hogy az egyes jogalanyok hivatkozhatnak a 85/511[…] irányelv 11. cikkének
(1) bekezdésére:
Milyen jogi következménye van annak, hogy a ragadós száj- és körömfájást olyan laboratórium állapította meg, amely nincs felsorolva
a 85/511[…] irányelv B. mellékletében?
4)      Úgy kell‑e értelmezni a 85/511 irányelv B. mellékletét az irányelv 11. és 13. cikke rendelkezéseinek figyelembevételével,
hogy a „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“ megemlítése a B. mellékletben az [ID-Lelystadra] is vonatkozhat, vagy
ez utóbbira is vonatkoznia kell?
5)      Amennyiben az előző kérdésekre adott válaszokból az következik, hogy a ragadós száj- és körömfájást megállapíthatja olyan
laboratórium, amely nincs felsorolva a 85/511 irányelv B. mellékletében, vagy a 85/511 irányelv B. mellékletét úgy kell értelmezni,
hogy a „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” megemlítése az [ID-Lelystadra] is vonatkozhat, vagy ez utóbbira is
vonatkoznia kell:
Úgy kell‑e értelmezni a 85/511 […] irányelvet, hogy az szabályozza, hogy a döntésre jogosult nemzeti közigazgatási hatóság
kötve van az olyan laboratórium vizsgálati eredményéhez, amelyet a 85/511[…] irányelv B. melléklete felsorol, vagy – amennyiben
a 3.a) kérdésre adott válaszból az következik, hogy a közigazgatási hatóság a ragadós száj- és körömfájás elleni védekezésre
irányuló intézkedéseit annak a laboratóriumnak az eredményeire is alapozhatja, amely nincs felsorolva a 85/511[…] irányelv
B. mellékletében – ez utóbbi laboratórium eredményeihez, vagy e hatósági jogkör meghatározása a tagállam eljárási autonómiájához
tartozik, és az alapeljárásban eljáró bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy vajon a vonatkozó rendelkezéseket attól függetlenül
alkalmazni kell-e, hogy a laboratóriumi vizsgálatra valamely közösségi jogi vagy nemzeti jogi kötelezettség alapján kerül
sor, továbbá, hogy vajon a nemzeti eljárásjogi keret alkalmazása a közösségi jogi rendelkezések végrehajtását nem teszi‑e
rendkívül nehézzé vagy a gyakorlatban lehetetlenné?
6)      Amennyiben az 5. kérdésre adott válaszból az következik, hogy a nemzeti hatóságok laboratóriumi eredményhez való kötöttségét
a 85/511[…] irányelv szabályozza:
Feltétlenül kötelezi‑e a nemzeti hatóságokat a ragadós száj- és körömfájás körében valamely laboratórium által elvégzett vizsgálat?
Amennyiben a válasz nemleges, milyen mérlegelési mozgásteret enged a 85/511 irányelv a nemzeti hatóságok részére?”
19     A Bíróság elnöke a 2005. július 7‑i végzésével az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélethozatal céljából
egyesítette a C‑222/05–C‑225/05. sz. ügyeket.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
20     Ezzel a kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kér választ, hogy megköveteli‑e a közösségi jog a nemzeti
bíróságtól azt, hogy olyan eljárásban, mint amilyen az alapügyben szerepel, a 85/511 irányelv 11. és 13. cikkének megsértésére
alapított jogalapokra tekintettel hivatalból vizsgálja az igazgatási aktusok jogszerűségét.
Az elfogadhatóságról
21     J. van der Weerd, a Maatschap Van der Bijl, J. W. Schoonhoven, a Maatschap H. en J. van ’t Oever, a Maatschap F. van ’t Oever
en W. Fien, B. van ’t Oever, a Maatschap A. en J. Fien, a Maatschap K. Koers en J. Stellingwerf, H. Koers, a Maatschap K. en G. Polinder
és A. van Wijhe (a továbbiakban: J. van der Weerd és társai) vitatják a kérdést előterjesztő bíróság által lefolytatott eljárásról
adott ismertetést. Előadják, hogy hivatkoztak a bíróság előtt a 85/511 irányelvre, és a Bíróság ezért nem vizsgálhatja az
első kérdést.
22     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli
háttér alapján – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – a közösségi jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett
kérdések releváns voltát vélelmezni kell (lásd a C‑300/01. sz. Salzmann-ügyben 2003. május 15‑én hozott ítélet [EBHT 2003.,
I‑4899. o.] 29. és 31. pontját). A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal
iránti kérelmet, ha a közösségi jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával
vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek,
amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (lásd különösen a C‑379/98. sz. PreussenElektra-ügyben
2001. március 13‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑2099. o.] 39. pontját, és a C‑94/04. és C‑202/04. sz., Cipolla és társai
ügyben 2006. december 5‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑11421. o.] 25. pontját).
23     A fent említett relevancia vélelme nem dönthető meg pusztán azon körülmény alapján, hogy az alapeljárás valamelyik fele bizonyos
tényeket vitat, amelyek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja, és amelyektől az említett eljárás tárgyának meghatározása
függ (a fenti hivatkozott Cipolla és társai ügyben hozott ítélet 26. pontja).
24     A jelen ügyben J. van der Weerd és társai előadják, hogy a kérdést előterjesztő bíróság tévesen vélte úgy, hogy nem terjesztették
előtte elő a 85/511 irányelv vonatkozó rendelkezéseinek megsértésére vonatkozó jogalapokat. Kifejezetten olyan tényről van
szó, amely helytállóságának vizsgálata nem a Bíróság feladata.
25     J. van der Weerd és társai érvelése ezért nem fogadható el.
26     Ugyanez vonatkozik a Bizottság tárgyaláson előadott azon érveire, amellyel a Bíróságnak a Dokter és társai ítéletben tett
megállapításaira tekintettel kétségbe vonta a kérdést előterjesztő bíróság által feltett első kérdés szükségességét. Ez az
ítélet nem teszi nyilvánvalóan irrelevánssá a Bíróságnak a jelen ügyekben adandó válaszát a kérdést előterjesztő bíróság által
meghozandó határozat tekintetében.
27     Ennélfogva a Bíróságnak választ kell adnia az első kérdésre.
Az ügy érdeméről
28     Az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy vonatkozó közösségi szabályozás hiányában a hatáskörrel rendelkező bíróságok meghatározása,
a közösségi jogból származó jogok védelmét a jogalanyok számára biztosító bírósági jogorvoslatokra vonatkozó eljárási szabályok
kialakítása az egyes tagállamok belső jogrendjének feladata; e szabályok azonban egyrészt nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint
azok, amelyek a hasonló tagállami jogi keresetekre vonatkoznak (egyenértékűség elve), másrészt nem tehetik a gyakorlatban
lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé a közösségi jogrend által biztosított jogok érvényesítését (tényleges érvényesülés elve)
(a C‑430/93. és C-431/93. sz., Van Schijndel és van Veen ügyben 1995. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑4705. o.]
17. pontja, és a C‑129/00. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. december 9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑14637. o.]
25. pontja).
29     Ami az egyenértékűség elvét illeti, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy a College van Beroep voor
het bedrijfsleven hatásköre kiterjed arra, hogy hivatalból figyelembe vegyen olyan jogalapokat, amelyeket a hivatalból alkalmazandó
szabályok megsértésére alapítottak, amelyen a holland jog az igazgatási szervek és a bíróság hatáskörére vonatkozó, valamint
az elfogadhatósági szabályokat érti. Ezek a szabályok a nemzeti eljárások alapjául szolgálnak, mivel meghatározzák azokat
a feltételeket, amelyek mellett eljárást lehet indítani, valamint azokat a hatóságokat, amelyek az eljárás keretében megállapítják
a jogalanyok jogainak és kötelezettségeinek a terjedelmét.
30     A 85/511 irányelv érintett rendelkezései nem foglalnak el hasonló helyet a közösségi jogrendben. Sem azokat a feltételeket
nem állapítják meg, amelyek mellett a ragadós száj- és körömfájás elleni védekezéssel kapcsolatos eljárásokat meg lehet indítani,
sem pedig azokat a hatóságokat, amelyek az eljárás keretében meghatározzák a jogalanyok jogainak és kötelezettségeinek a terjedelmét.
31     Ezek a rendelkezések nem tekinthetők egyenértékűnek a fent említett nemzeti, hivatalból alkalmazandó szabályokkal. Következésképpen
az egyenértékűség elvének alkalmazása a jelen ügyekben nem jelenti azt, hogy a kérdést előterjesztő bíróság köteles volna
a 85/511 irányelv megsértésére alapított kritériumok alapján hivatalból vizsgálni valamely igazgatási aktus jogszerűségét.
32     Másfelől bár ezek a rendelkezések a közegészségügyi politika területére tartoznak, az alapügyekben elsősorban a ragadós száj-
és körömfájás elleni intézkedésekkel érintett jogalanyok magánérdekeinek figyelembe vétele érdekében hivatkoztak rájuk.
33     A tényleges érvényesülés elvével kapcsolatban a Bíróság ítélkezési gyakorlata kimondja, hogy minden esetben, amikor felmerül
a kérdés, hogy egy nemzeti eljárási rendelkezés lehetetlenné, vagy rendkívül nehézzé teszi‑e a közösségi jogrend által a magánszemélyekre
ruházott jogok gyakorlását, azt kell megvizsgálni, hogy milyen e rendelkezésnek az egész eljárásban betöltött helye, az eljárás
lefolytatása, és az eljárás sajátosságai a különböző nemzeti fórumok előtt. Ebből a szempontból adott esetben azokat az alapelveket
is figyelembe kell venni, amelyek a nemzeti bírósági rendszer alapjául szolgálnak, mint például a védelemhez való jog, a jogbiztonság
elve, és az eljárás szabályos lefolytatásának elve (lásd ebben az értelemben a C‑312/93. sz. Peterbroeck-ügyben 1995. december
14‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑4599. o.] 14. pontját, valamint a fent hivatkozott Van Schijndel és van Veen ügyben hozott
ítélet 19. pontját).
34     A fent hivatkozott Van Schijndel és van Veen ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyekben a Bíróság a tényleges érvényesülés
elvének azon nemzeti jogelvvel való összeegyeztethetőségét vizsgálta, miszerint a bíróságnak a jogalapok nemzeti eljárásban
hivatalból történő figyelembe vételére vonatkozó hatáskörét korlátozza azon kötelezettsége, hogy a jogvita tárgyához tartsa
magát, és határozatát az eléterjesztett tényállásra alapítsa.
35     A Bíróság kifejtette, hogy a nemzeti bíróság hatáskörének ilyetén korlátozását az az elv indokolja, miszerint a feleknek kell
kezdeményezniük az eljárást, és a bíróság csak kivételes esetekben, közérdekből járhat el hivatalból. Ez az alapelv a védelemhez
való jogot védi, és az eljárás szabályos lefolyását biztosítja, különösen azáltal, hogy megóvja az új jogalapok értékelésével
szükségszerűen együtt járó késedelemtől (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Van Schijndel és van Veen ügyben hozott
ítélet 21. pontját).
36     A fentiekre támaszkodva a Bíróság arra a megállapításra jutott, hogy nem ellentétes a tényleges érvényesülés elvével az a
nemzeti rendelkezés, amely szerint a nemzeti bíróságok nem hivatkozhatnak hivatalból a közösségi jog megsértésére alapított
jogalapra, amennyiben a jogalap vizsgálatával fel kellene adniuk a rájuk nézve kötelező passzivitást, túllépnék a felek által
körülhatárolt jogvita kereteit, és más tényeket és körülményeket vennének alapul, mint amelyre az említett rendelkezések alkalmazásában
érdekelt fél a kérelmét alapította (lásd a fent hivatkozott Van Schijndel és van Veen ügyben hozott ítélet 22. pontját).
37     A jelen ügyben a College van Beroep voor het bedrijfsleven előadja, hogy az előtte folytatott eljárás e tekintetben nem különbözik
a fent hivatkozott Van Schijndel és van Veen ügyben hozott ítélet esetében folytatott eljárástól. Többek között a felperesek
által nem hivatkozott jogalapok hivatalbóli vizsgálata túllépi az előtte folytatott jogvita kereteit. A két eljárás csak annyiban
különbözik, hogy a jelen ügyben a College van Beroep voor het bedrijfsleven nem csak végső fórumként határoz, mint az említett
ítélet alapjául szolgáló ügyben, hanem első és egyben végső fórumként.
38     Önmagában ez a körülmény nem teremt olyan sajátos helyzetet az alapügy felperesei számára, amely kétségbe vonhatná a fent
említett alapelveket. Nem eredményezhet tehát más megoldást, mint amelyre a Bíróság a fent hivatkozott Van Schijndel és van
Veen ügyben hozott ítéletben jutott. Ez a körülmény ugyanis nem befolyásolja azt a tényt, hogy az előző pontban ismertetett
háttér – az alapügy felperesei által nem hivatkozott jogalapok hivatalból történő figyelembe vétele a kérdést előterjesztő
bíróság által – ugyanúgy, mint az említett ítélet alapjául szolgáló ügyben, sértheti a védelemhez való jogot vagy az eljárás
szabályos lefolytatását, és különösen az új jogalapok értékelésével szükségszerűen együtt járó késedelemhez vezethet.
39     Ezt a megállapítást nem vonja kétségbe a fent hivatkozott Peterbroeck-ügyben, a C‑126/97. sz., Eco Swiss ügyben 1999. június
1‑jén (EBHT 1999., I‑3055. o.), a C‑240/98–C‑244/98. sz., Océano Grupo Editorial és Salvat Editores ügyben 2000. június 27‑én
(EBHT 2000., I‑4941. o.), a C‑473/00. sz. Cofidis-ügyben 2002. november 21‑én (EBHT 2000., I‑10875. o.) és a C‑168/05. sz.,
Mostaza Claro ügyben 2006. október 26‑án hozott ítélettel kialakított (EBHT 2006., I‑10421. o.) ítélkezési gyakorlat.
40     A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem releváns a jelen ügyben. Egyrészt ugyanis olyan, az adott ügyhöz kapcsolódó egyedi
körülmények jellemzik, amelyek azt eredményezik, hogy az alapügy felperese nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy valamely
nemzeti rendelkezés összeegyeztethetetlen a közösségi joggal (lásd a fent hivatkozott Peterbroeck-ügyben hozott ítélet 16. pontját).
Másrészt a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK
tanácsi irányelvben (HL L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.) foglalt tényleges védelem
fogyasztók számára történő biztosításának szükségessége igazolja (lásd a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial és Salvat
Editores ügyben hozott ítélet 26. pontját, a Cofidis-ítélet 33. pontját, valamint a Mostaza Claro ügyben hozott ítélet 29. pontját).
Nem lehet továbbá eredményesen hivatkozni erre az ítélkezési gyakorlatra a tényleges érvényesülés elve megsértésének vizsgálatánál,
mivel annak értékelésére irányul, hogy egyenlő elbánásban részesültek‑e a nemzeti jogra és a közösségi jogra alapított jogalapok
(lásd a fent hivatkozott Eco Swiss ügyben hozott ítélet 37. pontját).
41     A fentiekből az következik, hogy a tényleges érvényesülés elve az alapügyhöz hasonló ügyekben nem követeli meg azt, hogy a
nemzeti bíróságok – az adott közösségi jogi rendelkezésnek a közösségi jogban betöltött jelentőségétől függetlenül – hivatalból
figyelembe vegyenek valamely közösségi jogi rendelkezésre alapított jogalapot, amennyiben a feleknek valóban volt lehetőségük
arra, hogy nemzeti bíróság előtt hivatkozzanak a közösségi jogra alapított jogalapra. Minthogy az alapügy felpereseinek valóban
volt lehetőségük arra, hogy hivatkozzanak a 85/511 irányelvre alapított jogalapokra, a tényleges érvényesülés elve nem teszi
kötelezővé a kérdést előterjesztő bíróság számára, hogy hivatalból vizsgálja az irányelv 11. és 13. cikkére alapított jogalapot.
42     A fentiekre tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a közösségi jog nem követeli meg a nemzeti bíróságtól
azt, hogy olyan eljárásban, mint amilyen az alapügyben szerepel, olyan jogalapot vegyen hivatalból figyelembe, amely közösségi
szabályozás rendelkezéseinek megsértésén alapul, mivel ezt sem az egyenértékűség, sem pedig a tényleges érvényesülés elve
nem kívánja meg.

A többi kérdésről
43     Az első kérdésre adott válaszra tekintettel nem szükséges megválaszolni a többi kérdést, amelyeket csak arra az esetre tettek
fel, amennyiben a kérdést előterjesztő bíróságnak hivatalból figyelembe kellene vennie az alapügy felperesei által nem hivatkozott
jogalapokat.

A költségekről
44     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
A közösségi jog nem követeli meg a nemzeti bíróságtól azt, hogy olyan eljárásban, mint amilyen az alapügyben szerepel, olyan
jogalapot vegyen hivatalból figyelembe, amely közösségi szabályozás rendelkezéseinek megsértésén alapul, mivel ezt sem az
egyenértékűség, sem pedig a tényleges érvényesülés elve nem kívánja meg.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.