CELEX: 61993CJ0334
Frihandelsaftale EØF-Østrig
begrebet varer med oprindelsesstatus
protokol nr. 3
metoder for administrativt samarbejde
certifikat EUR. 1

1 Ved kendelse af 12. maj 1993, indgaaet til Domstolen den 29. juni 1993, har Finanzgericht Duesseldorf i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af overenskomsten mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Republikken OEstrig, underskrevet i Bruxelles den 22. juli 1972 og godkendt ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2836/72 af 19. december 1972, om indgaaelse af en overenskomst mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Republikken OEstrig og om fastsaettelse af dennes gennemfoerelsesbestemmelser (EFT 1972, 31. december, s. 3, herefter benaevnt "overenskomsten EOEF-OEstrig"), og af bilaget til denne, isaer protokol nr. 3 angaaende definitionen af begrebet "varer med oprindelsesstatus" og angaaende metoderne for administrativt samarbejde (herefter benaevnt "protokollen").
2 Protokollen er navnlig blevet aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1598/88 af 24. maj 1988 om gennemfoerelse af afgoerelse nr. 1/88, truffet af Den Blandede Komité EOEF-OEstrig, om aendring af protokol nr. 3 angaaende definitionen af begrebet "varer med oprindelsesstatus" og angaaende metoderne for administrativt samarbejde (EFT L 149, s. 1).
3 Efter protokollens artikel 8, stk. 1, kan varer med oprindelsesstatus i Faellesskabet eller i OEstrig indfoeres i Faellesskabet eller i OEstrig under anvendelse af overenskomsten, dvs. under anvendelse af praeferentielle bestemmelser, ved fremlaeggelse af [litra a)] et varecertifikat benaevnt EUR.1, eller, i saerlige tilfaelde [litra b) og c)], af fakturaer i overensstemmelse med bestemte kriterier. Protokollens artikel 9, stk. 1, bestemmer, at: "Certifikat EUR.1 udstedes af udfoerselsstatens toldmyndigheder ved udfoerslen af de varer, som det vedroerer..."
4 I henhold til protokollens artikel 10, stk. 3, udgoer certifikat EUR.1 adkomstdokumentet for anvendelse af praeferentielle told- og kvoteordninger i overenskomsten, og det paahviler udfoerselslandets toldmyndigheder at foretage de noedvendige skridt til at undersoege varernes oprindelsesstatus og at kontrollere de oevrige oplysninger i EUR.1-certifikatet.
5 I henhold til artikel 13, stk. 1, i overenskomsten EOEF-OEstrig gaelder foelgende:
"Ingen nye kvantitative importrestriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning indfoeres i samhandelen mellem Faellesskabet og OEstrig."
6 Endelig bestemmer overenskomstens artikel 23, stk. 1, foelgende:
"Uforenelig med, at overenskomsten kan virke paa rette maade, for saa vidt som dette ville kunne paavirke samhandelen mellem Faellesskabet og OEstrig, er:
i) alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen hvad angaar produktion og samhandel med varer
ii) en eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa hele de kontraherende parters omraade, eller paa en vaesentlig del heraf
..."
7 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Bonapharma Arzneimittel GmbH (herefter benaevnt "Bonapharma") mellem den 14. april 1989 og den 15. januar 1991 importerede atten partier laegemidler fra OEstrig. Fakturaerne indeholdt erklaeringer om oprindelsesstatus, og med seks partier fulgte EUR.1-certifikater. Efter at det oestrigske Finansministerium over for de tyske toldmyndigheder havde erklaeret, at oprindelsesdokumenterne var blevet udstedt fejlagtigt, opkraevede Hauptzollamt Krefeld told paa i alt 20 743,36 DM hos Bonapharma og afslog samtidig at anerkende andre dokumenter end EUR.1-certifikater som bevis for laegemidlernes oprindelse.
8 Bonapharma anlagde herefter sag til proevelse af opkraevningsmeddelelsen om efterbetaling af told paa laegemidlerne.
9 Bonapharma er ikke i stand til at fremvise disse EUR.1-certifikater, fordi selskabets leverandoer, et oestrigsk apotek, ikke har vaeret i stand til fra sine leverandoerer (oestrigske lagerfoerende virksomheder og grossister) at fremskaffe oplysninger om laegemidlernes oprindelse. Kun faa af de 39 lagerfoerende virksomheder, som apoteket rettede henvendelse til, svarede paa henvendelsen, men meddelte, at de havde faaet paalaeg om ikke at levere oplysninger om denne oprindelse.
10 De oestrigske toldmyndigheder har anfoert, at det ikke paahviler dem at gennemfoere undersoegelser angaaende varernes oprindelse.
11 I OEstrig har der forgaeves vaeret ivaerksat retlige skridt over for leverandoererne (lagerfoerende virksomheder og grossister) og over for toldmyndighederne paa grund af deres adfaerd.
12 I sin klage over toldopkraevningen har Bonapharma gjort gaeldende, at de oestrigske lagerfoerende virksomheder har faaet paalaeg fra fabrikanterne i Faellesskabet om ikke at forsyne det eksporterende oestrigske apotek med dokumentation for varernes oprindelse. Hauptzollamt Krefeld afviste imidlertid denne klage med henvisning til, at ifoelge protokollen giver alene fremlaeggelse af et EUR.1-certifikat adgang til praeferentiel toldbehandling, hvorfor denne myndighed afviste at anerkende andre dokumenter end det omtalte certifikat som bevis for laegemidlernes oprindelse.
13 Paa grundlag af attester udstedt af Regierungspraesident i Duesseldorf i medfoer af § 72a og § 73, stk. 6, i den tyske Arzneimittelgesetz, som bekraefter de fra OEstrig reimporterede laegemidlers tyske oprindelse, gaar den forelaeggende ret ud fra, at de af Bonapharma importerede farmaceutiske produkter er fremstillet i Tyskland. Retten har tillige undersoegt "Austria-Codex", en brancheorientering udgivet paa grundlag af bestemmelserne i den oestrigske Bundesgesetz ueber die Herstellung und das Inverkehrbringen von Arzneimitteln (lov om fremstilling og markedsfoering af farmaceutiske produkter) samt af den oestrigske Verordnung ueber Fachinformation und Gebrauchsinformation fuer Arzneimittelspezialitaeten (bekendtgoerelse om brancheorienteringer og anvendelsesorienteringer vedroerende brugen af medicinske specialprodukter), der bekraeftede laegemidlernes oprindelse i Faellesskabet.
14 Den forelaeggende ret gaar endvidere ud fra, at den adfaerd, de oestrigske grossister (der handler paa foranledning af de i Faellesskabet hjemmehoerende fabrikanter) har udvist, udgoer en samordnet praksis, som begraenser konkurrencen i samhandelen mellem Faellesskabet og OEstrig i strid med artikel 23, stk. 1, nr. i), i overenskomsten EOEF-OEstrig, og/eller som udgoer misbrug af en dominerende stilling paa markedet, der er uforenelig med samme overenskomsts artikel 23, stk. 1, nr. ii). Ifoelge den forelaeggende ret er afvisningen af at udstede eller at medvirke til udstedelsen af oprindelsesbeviser ogsaa i strid med overenskomstens artikel 13, idet der derved indfoeres kvantitative importrestriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning.
15 Finanzgericht Duesseldorf er i tvivl om, hvorvidt oprindelsesbeviset - paa baggrund af disse helt saerlige omstaendigheder - ikke kan foeres paa anden vis end den i overenskomsten anfoerte, og har derfor stillet Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Kan der ved indfoersel fra OEstrig, der faktisk er reimport fra Faellesskabet, ses bort fra fremlaeggelse af det praeferenceadkomstdokument, der omhandles i afsnit II i protokol nr. 3 til overenskomsten mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Republikken OEstrig, som godtgoer en begunstiget oprindelsesstatus, naar udstedelsen af adkomstdokumentet forhindres af et ifoelge overenskomsten ulovligt kartel, jf. artikel 23, stk. 1, i overenskomsten, og naar de oestrigske toldmyndigheder i det hele overlader det til eksportoeren af paavise praeferenceadkomsten uden at foretage egne undersoegelser?"
16 Indledningsvis bemaerkes det, at ifoelge ordlyden af selve overenskomsten EOEF-OEstrig kan kun varer med oprindelse i Faellesskabet eller i OEstrig opnaa praeferenceadkomst, og at varecertifikatet EUR.1 udgoer adkomstdokumentet for saa vidt angaar denne oprindelse. Generaladvokaten har i sit forslag til afgoerelse korrekt anfoert, at hvis man tillod andre bevismidler end disse oprindelsesbeviser, ville konsistensen og sikkerheden i anvendelsen af overenskomsten EOEF-OEstrig blive bragt i fare.
17 Domstolen har dog i dommen af 7. december 1993 i sag C-12/92, Huygen m.fl. (Sml. I, s. 6381), tilladt undtagelser fra den i protokollen fastlagte ordning, naar den beroerte erhvervsdrivende staar over for helt saerlige omstaendigheder, som ikke skyldes hans forhold, og hvis foelger ikke har kunnet undgaas trods enhver udvist agtpaagivenhed.
18 I hvert fald fremgaar det af den nationale rets betragtninger i forelaeggelseskendelsen, at der kan udskilles tre forhold, der karakteriserer den foreliggende sag.
19 For det foerste er de omtvistede varers oprindelse blevet fastslaaet med sikkerhed ved hjaelp af objektive beviser, om hvilke der ikke kan herske mistanke om aendring eller forfalskning fra de involveredes side.
20 For det andet har saavel den paagaeldende importoer som den paagaeldende eksportoer udvist den fornoedne agtpaagivenhed i deres anstrengelser for at fremskaffe EUR.1-certifikaterne.
21 For det tredje er det umuligt for disse at fremskaffe certifikaterne af grunde, som ikke skyldes deres forhold.
22 I saa henseende fremgaar det af de faktiske omstaendigheder, som de er blevet beskrevet af den nationale ret, at det i strid med saavel formaalet som ordlyden af overenskomsten har vaeret umuligt at fremskaffe EUR.1-certifikaterne som foelge af en konkurrencebegraensende adfaerd fra oevrige involverede parters side.
23 Domstolen finder, at disse omstaendigheder er af en saadan beskaffenhed, at det kan berettige en undtagelse fra kravet om fremlaeggelse af EUR.1-certifikater som betingelse for praeferenceadkomst i henhold til overenskomsten EOEF-OEstrig.
24 Herefter boer det praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes, at det er muligt at dispensere for kravet om fremlaeggelse af de dokumenter, der omhandles i afsnit II i protokollen til overenskomsten EOEF-OEstrig, naar varernes oprindelse er blevet fastslaaet med sikkerhed ved hjaelp af objektive beviser, om hvilke der ikke kan herske mistanke om aendring eller forfalskning fra de involveredes side, naar det er fastslaaet, at saavel den paagaeldende importoer som den paagaeldende eksportoer har udvist den fornoedne agtpaagivenhed i deres anstrengelser for at fremskaffe de i protokollen forudsatte dokumenter, og naar det er umuligt for disse at fremskaffe dokumenterne af grunde, som ikke skyldes deres forhold, herunder isaer en konkurrencebegraensende adfaerd fra oevrige involverede parters side, som er i strid med saavel formaalet som ordlyden af overenskomsten.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
25 De udgifter, der er afholdt af den belgiske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Duesseldorf ved kendelse af 12. maj 1993, for ret:
Det er muligt at dispensere for kravet om fremlaeggelse af de dokumenter, der omhandles i afsnit II i protokol nr. 3 til overenskomsten mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Republikken OEstrig, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1598/88 af 24. maj 1988 om gennemfoerelsen af afgoerelse nr. 1/88, truffet af Den Blandede Komité EOEF-OEstrig, om aendring af protokol nr. 3 angaaende definitionen af begrebet "varer med oprindelsesstatus" og angaaende metoderne for administrativt samarbejde, naar varernes oprindelse er blevet fastslaaet med sikkerhed ved hjaelp af objektive beviser, om hvilke der ikke kan herske mistanke om aendring eller forfalskning fra de involveredes side, naar det er fastslaaet, at saavel den paagaeldende importoer som den paagaeldende eksportoer har udvist den fornoedne agtpaagivenhed i deres anstrengelser for at fremskaffe de i protokollen forudsatte dokumenter, og naar det er umuligt for disse at fremskaffe dokumenterne af grunde, som ikke skyldes deres forhold, herunder isaer en konkurrencebegraensende adfaerd fra oevrige involverede parters side, som er i strid med saavel formaalet som ordlyden af overenskomsten.