CELEX: 62005TJ0053
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
A CALVO ábrás védjegy bejelentése
A korábbi CALAVO közösségi szóvédjegy
A felszólalás elfogadhatósága
Az eljárás nyelvétől eltérő nyelven benyújtott felszólalás indokolása
A 40/94/EK rendelet 74. cikkének (1) bekezdése
A 2868/95/EK rendelet 20. szabályának (3) bekezdése

A jogvita előzményei
1       2001. március 8‑án a Luis Calvo Sanz SA az alábbi ábrás megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozását kérte a Belső
Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM):
2       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 29., 30. és 31. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, az alábbi leírással:
–       29. osztály: „hús, hal-, baromfi- és vadhús; húskivonatok; tartósított, szárított és főzött gyümölcsök és zöldségek; zselék,
lekvárok (dzsemek), kompótok; tojások, tej és tejtermékek; étkezési olajok és zsírok”;
–       30. osztály: „kávé, tea, kakaó, cukor, rizs, tápióka, szágó, kávépótló szerek; lisztek és más gabonakészítmények; kenyér,
péksütemények és cukrászsütemények, fagylaltok; méz, melaszszirup; élesztő, élesztőporok; só, mustár; ecet, (fűszeres) mártások;
fűszerek; jég”;
–       31. osztály: „mezőgazdasági, kertészeti, erdészeti termékek és magok, amelyek nem tartoznak más osztályokba; élő állatok;
friss gyümölcsök és zöldségek; vetőmagok, élő növények és virágok; tápanyagok állatok számára; maláta”.
3       A védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
84/01. számában hirdették meg, 2001. szeptember 24‑én.
4       2001. december 21‑én a Calavo Growers Inc. felszólalást nyújtott be a közösségi védjegy bejelentésével szemben. A felszólalás
két részből állt. Az első, spanyol nyelvű rész címe: „Escrito de Oposición” (a továbbiakban: Formanyomtatvány), amely az OHIM
hivatalos formanyomtatványa rovatainak számozását és megnevezéseit veszi át, és „a felszólalás nyelve” rovatban az „ES” bejegyzést,
míg „a „felszólalás alapjául szolgáló okok” rovatban a következőket tartalmazza: „94 a felszólalás egy korábbi védjegy meglétén
és az összetéveszthetőségen alapul”. A második, angol nyelven megírt „Notice of Opposition” megnevezésű rész (a továbbiakban:
„Az okok magyarázata”) a felszólalást alátámasztó okokat magyarázó, három oldalnyi szövegből áll, az előzetes „99 Explanation
of grounds” cím alatt.
5       A felszólalás az 1996. április 1-jén bejelentett és 1998. augusztus 26‑án a Nizzai Megállapodás szerinti 29. és 31. osztályba
tartozó alábbi áruk vonatkozásában a 102 822. számon lajstromozott CALAVO közösségi szóvédjegyen alapult:
–       29. osztály: „hús, hal-, baromfi- és vadhús; húskivonatok; tartósított, szárított és főzött gyümölcsök és zöldségek; zselék,
lekvárok (dzsemek), kompótok; tojások, tej és tejtermékek; étkezési olajok és zsírok; előkészített és gyorsfagyasztott avokádó
és guacamole; szárított papaya és mangó”;
–       31. osztály: „mezőgazdasági, kertészeti, erdészeti termékek és magok, amelyek nem tartoznak más osztályokba; élő állatok;
friss gyümölcsök és zöldségek; vetőmagok, élő növények és virágok; tápanyagok állatok számára; maláta, friss avokádó, papaya
és mangó”.
6       A felszólalás a korábbi védjeggyel érintett valamennyi árun alapult, és a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő valamennyi
áru ellen irányult.
7       2003. december 18‑i határozatával az OHIM felszólalási osztálya részben helyt adott a felszólalásnak, és néhány áru vonatkozásában
megállapította az ütköző megjelölések közötti összetévesztés veszélyének fennállását. E határozat megemlíti, hogy az okoknak
a felszólaló (aki felperes az Elsőfokú Bíróság előtt) által a Formanyomtatvánnyal együtt benyújtott magyarázatát nem lehet
tekintetbe venni, mivel ezt a dokumentumot az eljárás nyelvétől eltérő nyelven nyújtották be, és az eljárás nyelvével egyező
fordítását nem nyújtották be az OHIM által e célra megjelölt határidőn belül.
8       2004. február 18‑án a beavatkozó fellebbezést nyújtott be e határozat ellen. 2004. november 8‑án az OHIM első fellebbezési
tanácsa helyt adott e fellebbezésnek, és hatályon kívül helyezte a felszólalási osztály határozatát. Határozatával (a továbbiakban:
megtámadott határozat), amelyet 2004. november 12‑én közöltek a felperessel, a fellebbezési tanács elutasította a felszólalást,
és elrendelte, hogy a felszólaló viselje a bejelentő (aki beavatkozó az Elsőfokú Bíróság előtt) részéről a felszólalási és
fellebbezési eljárások során felmerült költségeket.
9       A megtámadott határozatban a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a felszólalási osztály nem illetékes a felszólalás hivatalból
történő vizsgálatára, és ennélfogva annak részben nem is adhat helyt. A felszólalás szabálytalan, mivel a felszólalás okaként
mindössze az „összetéveszthetőséget” jelöli meg, anélkül hogy az eljárás nyelvén további kiegészítő érvekkel szolgálna.
10     A fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a felszólalási osztály megsértette a felszólalási eljárás alapját képező „diszpozivitás
elvét”, amelynek értelmében a jogvita tárgyát a felek határozzák meg, továbbá a közösségi védjegyről szóló, 1993. december
20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) 74. cikkének
(1) bekezdésében foglalt, a felek közötti fegyveregyenlőség elvét, amelynek értelmében az OHIM az előtte folyó eljárásban
a tényeket hivatalból vizsgálja, ugyanakkor a vizsgálat során a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és
érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez kötve van.
11     A fellebbezési tanács úgy véli, hogy a felszólalónak kell előterjesztenie és bizonyítania a felszólalás alapjául szolgáló
okokat, és az „összetéveszthetőség” elvont fogalmának feltüntetése nem elegendő. Álláspontja szerint az összetéveszthetőség
adott esetben meghatározó tényezőit alá kell támasztani, és bizonyítani kell. Amennyiben a felszólaló ezen kívánalomnak nem
tesz eleget, az OHIM semmi esetre sem pótolhatja ezt az eljárási mulasztást, mivel nem illetékes a vizsgálat hivatalból történő
lefolytatására, az OHIM‑nak meg kell őriznie pártatlanságát, és nem járhat el egyidőben bíraként és félként. A megtámadott
határozat azzal a megállapítással zárul, hogy az ezen eljárási kívánalom megsértéséből eredő szankciókat – nevezetesen a felszólalás
mint nem megalapozott felszólalás elutasítását – kell alkalmazni.

Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
12     Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. január 24‑én benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
13     A beavatkozó és az OHIM 2005. június 20‑án, illetve július 25‑én terjesztette elő válaszbeadványát.
14     2005. augusztus 4‑én, illetve 5‑én a felperes és a beavatkozó válaszbeadvány benyújtása iránti kérelemmel élt. 2005. augusztus
17‑én a második tanács elnöke úgy ítélte meg, hogy az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 135. cikkének 2. §‑a értelmében
nincs szükség arra, hogy másodízben is válaszbeadványok váltására kerüljön sor. Úgy határozott ugyanakkor, hogy engedélyezi
a beavatkozó számára válasz benyújtását, hogy a beavatkozó állást foglalhasson az OHIM válaszbeadványával kapcsolatban, amelyben
az OHIM csatlakozott a felperes által előterjesztett két érvhez. A beavatkozó 2005. október 10‑én nyújtotta be kiegészítő
válaszát az Elsőfokú Bíróság Hivatalához.
15     Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. október 27‑én benyújtott levelével a felperes megismételte augusztus 4‑i kérelmét, és
pontosította, hogy azon megállapításokra is reflektálni kíván, amelyek alapján a beavatkozó engedélyt kapott kiegészítő válaszának
benyújtására. 2005. november 22‑i határozatával a második tanács elnöke elutasította ezt a kérelmet.
16     Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (második tanács) úgy döntött, hogy előzetes intézkedések elrendelése
nélkül nyitja meg a szóbeli szakaszt.
17     Az Elsőfokú Bíróság a 2006. július 11‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság kérdéseire
adott válaszaikat. Ezenkívül az OHIM az írásbeli szakaszhoz képest kiegészítette kérelmeit, a költségekre vonatkozó kérelemmel.
18     A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–       az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
19     Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–       utalja vissza az ügyet a fellebbezési tanács elé, hogy az dönthessen az ütköző megjelölések közötti összetévesztés veszélye
fennállásának kérdésében;
–       rendelje el, hogy minden fél maga viseli saját költségeit.
20     A beavatkozó azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       utasítsa el a keresetet teljes egészében, és tartsa fenn hatályában a megtámadott határozatot;
–       a felperest kötelezze a beavatkozó részéről a jelen keresettel kapcsolatban felmerült költségek viselésére.

Indokolás
21     Kérelmei alátámasztására a felperes egyetlen, a 40/94 rendelet 42. cikke (3) bekezdésének és 74. cikke (1) bekezdésének megsértéséből
eredő jogalapra hivatkozik, összefüggésben a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995.
december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet (HL L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.)
20. szabályának (3) bekezdésével.

Az OHIM kérelmeinek elfogadhatóságáról
A felek érvei
22     Az OHIM úgy véli, hogy a felperes kérelmei megalapozottak, mivel a megtámadott határozat nem felel meg a felszólalás indokolása
és elfogadhatósága tekintetében az OHIM által kialakított gyakorlatnak.
23     A beavatkozó tiltakozik az ellen, hogy az OHIM-nak lehetősége legyen a felperes által előterjesztett keresethez csatlakozni.
Álláspontja szerint ez az eljárás ellentétes és nem összeegyeztethető a jogvédelem és a jogbiztonság elveivel. Ugyanis az
OHIM olyan határozat hatályon kívül helyezését kéri, amelyet ő maga fogadott el. Az OHIM álláspontjának ilyen megváltozásához
a fellebbezési tanács meghallgatása szükséges, kivéve, ha olyan jogszabályi változás történt, vagy olyan új tényelemek merültek
fel, amelyek igazolhatják a radikális változást. Márpedig jelen ügyben nincsenek ilyen tényelemek.
24     A beavatkozó álláspontja szerint az Elsőfokú Bíróságnak az OHIM által a saját viselkedésének igazolása végett hivatkozott
ítélkezési gyakorlata nem a jelen ügyhöz hasonló esetekre vonatkozik.
25     A beavatkozó továbbá azt állítja, hogy bíznia kell az eljárási szabályzat 130. cikkének 1 §‑ában és 133. cikkének 2. §‑ában
számára biztosított védelemben, amely rendelkezések értelmében a kereset az OHIM mint alperes ellen irányul, mivel az eljárási
szabályzat 134. cikke 2. §‑ának megfelelően kizárólag a beavatkozók támogathatják valamely fél kérelmeit, illetve terjeszthetnek
elő a felek által előterjesztettektől független kérelmeket és jogalapokat. Márpedig jelen ügyben csak ő védi ténylegesen a
megtámadott határozatot, és így az OHIM veszélyezteti az ő perbeli helyzetét.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
26     Az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, az egyik fellebbezési tanács felszólalási eljárásra vonatkozó határozatához kapcsolódó
eljárás kapcsán, hogy ha az OHIM nem rendelkezik kereshetőségi joggal, amely szükséges ahhoz, hogy keresetet nyújtson be valamely
fellebbezési tanácsának határozata ellen, akkor nem várható el tőle, hogy módszeresen védje a fellebbezési tanácsok valamennyi
megtámadott határozatát, vagy kötelező jelleggel minden esetben kérelmezze az e határozatok ellen benyújtott keresetek elutasítását
(az Elsőfokú Bíróság T‑102/02. sz., GE Betz kontra OHIM – Atofina Chemicals [BIOMATE] ügyben 2004. június 30‑án hozott ítéletének
[EBHT 2004., II‑1845. o.] 34. pontja és a T‑379/03. sz., Peek & Cloppenburg [Cloppenburg] ügyben 2005. október 25‑én hozott
ítéletének [EBHT 2005., II‑4633. o.] 22. pontja).
27     Az OHIM‑ot tehát semmi sem akadályozza abban, hogy csatlakozzék a felperes kérelméhez, vagy a határozatot az Elsőfokú Bíróság
mérlegelésére bízza, és az Elsőfokú Bíróság tájékoztatása érdekében minden olyan érvet előterjeszthet, amelyet megfelelőnek
tart (a „BIOMATE”-ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 36. pontja, valamint a „Cloppenburg”-ügyben hozott, fent hivatkozott
ítélet 22. pontja. Ugyanakkor az OHIM nem nyújthat be a fellebbezési tanács határozatának hatályon kívül helyezésére vagy
megváltoztatására irányuló kérelmet a keresetlevélben nem szereplő ponttal kapcsolatban, illetve nem terjeszthet elő a keresetlevélben
fel nem hozott jogalapot (lásd e tekintetben a Bíróság C‑106/03. P. sz., Vedial kontra OHIM ügyben 2004. október 12‑én hozott
ítéletének [EBHT 2004., I‑9573. o.] 34. pontját és a „Cloppenburg”-ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 22. pontját).
28     Egyébiránt az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy ezen ítélkezési gyakorlat az
inter partes
, valamint az
ex parte
eljárásokban is alkalmazandó (a „Cloppenburg”-ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 24. pontja).
29     Ezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy azon kérelmeket, amelyekkel az OHIM csatlakozik a felperes hatályon kívül helyezés
iránti kérelméhez, elfogadhatóaknak kell nyilvánítani, amennyiben azok, valamint az alátámasztásuk érdekében bemutatott érvek
nem nyúlnak túl a felperes által előterjesztett kereseti kérelmek és jogalapok keretén. Márpedig jelen ügyben az OHIM tiszteletben
tartotta ezt a keretet, mivel a megtámadott határozat hatályon kívül helyezése iránti kérelmének alátámasztására azonos jogalapokat
terjesztett elő, mint a felperes.
30     Következésképpen az OHIM jelen esetben a jogvita keretének megváltoztatása nélkül kérheti a megtámadott határozat hatályon
kívül helyezését. Meg kell tehát állapítani, hogy az OHIM kérelmei elfogadhatóak.

A jogvita tárgyának terjedelméről
A felek érvei
31     A beavatkozó álláspontja szerint a jelen jogvita megoldása szempontjából nem szükséges a felperesnek az OHIM előtt benyújtott
felszólalásának az elfogadhatóságát vizsgálni. Véleménye szerint a megtámadott határozat nem mint nem elfogadhatót utasította
el a felszólalást, hanem érdemben, mint nem megalapozottat. Jelen ügy keretén belül tehát nem a felszólalás tartalmát szabályozó
rendelkezések vizsgálatáról van szó, hanem sokkal inkább a 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdéséről, mivel a jogvita kiindulópontja
az, hogy a felszólalás alátámasztására nem nyújtottak be bizonyítékot vagy észrevételeket.
32     A felperes és az OHIM vitatja a beavatkozó érveit.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
33     A megtámadott határozat indokolásának vizsgálatát követően meg kell állapítani – bizonyos terminológiai jellegű zavar ellenére –,
hogy a fellebbezési tanács az elfogadhatóságra vonatkozó megállapítások alapján utasítja el a felszólalást.
34     Különösen a fenti határozat 16. pontjában foglalt megállapítások foglalkoznak a felszólalás elfogadhatóságával, noha ezt a
kifejezést nem használják. Ugyanis abból, hogy a fellebbezési tanács úgy vélte, a felszólalási tanácsnak a felszólalás érdemét
illető vizsgálatra való hatáskörének kérdését azelőtt kell elbírálni, hogy az ügy érdemben megvizsgálásra kerülne, az következik,
hogy ezen kérdés nem tartozik az ügy érdeméhez. Továbbá ugyanezen határozat 17. pontjában a fellebbezési tanács a felszólalás
elfogadhatóságát vizsgálja, hiszen megállapítja, hogy a felperes által benyújtott Formanyomtatvány alapvető hibában szenved.
35     Igaz, hogy a fellebbezési tanács ezen a ponton nem jut olyan következtetésre, amely egyértelműen elfogadhatatlannak nyilvánítaná
a felszólalást. Épp ellenkezőleg: a megtámadott határozatnak az eljárás nyelvén írt változatában – a 19. pont végén, valamint
a végkövetkeztetést tartalmazó 21. pontban – a fellebbezési tanács két ízben is megismétli a felszólalásnak „mint nem megalapozott”
felszólalásnak az elutasítását. Márpedig olyan esetben, amikor eltérés van a fellebbezési tanács valamely határozatának érdemi
része, illetve az indokolásban szereplő kifejezések között, az Elsőfokú Bíróság feladata, hogy a valós tartalmának megállapítása
végett értelmezze e határozatot.
36     E tekintetben meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács egyetlen helyen sem tesz említést a felszólalás alapjáról, vagyis
arról a kérdésről, hogy jelen ügyben fennáll‑e az ütköző megjelölések között az összetévesztés veszélye, vagy sem. Meg kell
tehát állapítani, még akkor is, ha a megtámadott határozat indokolásának keretén belül a felszólalás elutasítására vonatkozó
szöveg az ellenkezőjét látszik mutatni, hogy a felperes felszólalása nem mint megalapozatlan, hanem mint elfogadhatatlan került
elutasításra.
37     A beavatkozó kifogására tehát nem szükséges választ adni.

A felszólalás elfogadhatóságáról
A felek érvei
38     A felperes megállapítja, hogy az általa benyújtott Formanyomtatvány egyértelműen megjelöli, hogy a felszólalás egy korábbi
védjegyen és az összetéveszthetőségen alapul. Ennek feltüntetése eleget tesz a 40/94 rendelet 42. cikkének (3) bekezdésében,
valamint a 2868/95 rendelet 18. szabályában előírt minimumkövetelménynek, hiszen egyrészt a felszólalás alapjául szolgáló
ok levezethető a felszólalásban közölt információkból, másrészt ezen információk lehetővé teszik úgy a bejelentő, mint az
OHIM számára a felszólalás alapjául szolgáló ok megértését.
39     2868/95 rendelet 20. szabályának (3) bekezdése továbbá egyértelműen előírja, hogy a felszólalás alátámasztására szolgáló tények,
bizonyítékok és érvek hiánya nem szolgál indokul a felszólalás elfogadhatatlanságára.
40     Az OHIM azt állítja, hogy a felperes által benyújtott Formanyomtatványon egyértelműen és kétséget kizáróan fel volt tüntetve
az eljárás nyelvén, vagyis spanyolul, hogy a felszólalás egy korábbi védjegy – jelen esetben egy egyértelműen meghatározott
közösségi védjegy meglétén –, valamint az összetéveszthetőség fennállásán alapul.
41     A 40/94 rendelet 42. cikkének (3) bekezdése akként rendelkezik, hogy a felszólalást írásban kell benyújtani, és abban meg
kell jelölni a felszólalás alapjául szolgáló okokat, ám ez nem jelenti, hogy elfogadhatóságához szükséges lenne, hogy tartalmazza
azon okok részletes leírását, amelyek folytán a felszólaló fél úgy véli, hogy a felszólalása alapjául szolgáló ok vagy okok
bizonyosak. E tekintetben a 42. cikk (3) bekezdésének utolsó mondata egyszerű lehetőségként említi a felszólaló fél által
benyújtható tényeket, bizonyítékokat és érveket, és ezt a 40/94 rendelet egyéb nyelvi változatai is megerősítik.
42     Az OHIM kiemeli, hogy ezen álláspont a felszólalás elfogadására vonatkozó és a felszólalási eljárásról szóló iránymutatásokban
foglalt gyakorlatának is megfelel.
43     A beavatkozó arra hivatkozik, hogy noha a felszólalást mindig kizárólag érdemben támadta, ez korántsem jelenti, hogy részéről
elfogadható az ilyen hiányos módon fogalmazott felszólalás.
44     Egyébiránt a beavatkozó álláspontja szerint keresetlevelében a felperes nem cáfolta, hogy a fellebbezési tanács helyesen alkalmazta
a 40/94 rendeletet. A felperes nem tett eleget azon kötelezettségének, hogy bizonyítékokat szolgáltasson, valamint olyan módon
nyújtsa be észrevételeit, hogy azok megalapozzák felszólalását, továbbá a felszólalási osztály rendelkezésére álló állítólagos
bizonyítékok és adatok kizárólag abból állnak, hogy a felszólaló a Formanyomtatványon tömör és elvont módon az „összetéveszthetőség”‑et
tünteti fel.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
45     A 2868/95 rendeletnek a tényállás megvalósulásának idején alkalmazandó változatának a 18. szabálya tartalmazza azon feltételeket,
amelyekkel az OHIM valamely felszólalást mint elfogadhatlant elutasíthat. E feltételek az alábbiak: a 40/94 rendelet 42. cikkében
vagy a 40/94 és 2868/95 rendelet egyéb rendelkezéseiben foglalt követelmények be nem tartása, továbbá az, ha a felszólalás
nem jelöli meg egyértelműen, hogy melyik bejelentés ellen irányul, illetve mely korábbi védjegyen vagy korábbi jogon alapul.
46     Jelen ügyben nem vitatható, hogy a felperes által benyújtott Formanyomtatvány pontosan megjelölte, hogy mely védjegybejelentés
ellen irányul, valamint azt is, hogy a felszólalás mely korábbi védjegyen alapul. Azt kell tehát csupán megvizsgálni, hogy
a felszólalás megfelel‑e a 40/94 rendelet 42. cikkében, illetve a 2868/95 rendelet 15. szabályában foglaltaknak.
47     A 2868/95 rendeletnek a tényállás megvalósulásának idején alkalmazandó változatának a 15. szabálya felsorolja, mely elemeket
kell a felszólalásnak tartalmaznia, mindezt négy csoportra osztva; e csoportok a felszólalással megtámadott bejelentésre,
a felszólalás alapjául szolgáló korábbi védjegyre vagy korábbi jogra, a felszólalóra, illetve a felszólalás alapjául szolgáló
okok megjelölésére vonatkoznak. Ami ez utóbbit illeti, jelen ügyben egyszerűen az okok „[pontos] megjelölése” van előírva.
48     A 40/94 rendelet 42. cikkének (3) bekezdése pedig azt írja elő, hogy a felszólalást írásban kell benyújtani, és meg kell jelölni
a felszólalás alapjául szolgáló okokat. Ugyanezen bekezdés utolsó mondata értelmében az OHIM által megjelölt határidőn belül
a felszólaló állításainak alátámasztására tényeket, bizonyítékokat és érveket terjeszthet elő.
49     Ebből a felszólalás elfogadhatóságával kapcsolatban először is az következik, hogy a felszólalás alapjául szolgáló okokat
pontosan meg kell jelölni, másodsorban pedig az, hogy különbséget kell tenni egyfelől az „indokolás”, másfelől a „tények,
bizonyítékok és érvek” fogalma között. Ugyanis míg a felszólalás elfogadhatóságánál az indokolás szükséges feltétel, addig
a tények, bizonyítékok és érvek előterjesztése fakultatív, amint az a „terjeszt
het
” szó használatából következik (e tekintetben lásd az Elsőfokú Bíróság T‑232/00. sz., Chef Revival USA kontra OHIM – Massagué
Marín [Chef] ügyben 2002. június 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑2749. o.] 31. pontját).
50     Márpedig meg kell állapítani, hogy a felperesnek „a felszólalás összetéveszthetőségen alapul” megjegyzése a Formanyomtatványnak
„a felszólalás alapjául szolgáló okok” rovatában tökéletesen egyértelmű és pontos módon megjelöli az oltalomból való kizárásnak
a 40/94 rendelet 8. pontja (1) bekezdésének b) pontjában foglalt viszonylagos okát. Ennek feltüntetése úgy az OHIM, mint a
bejelentő számára lehetővé teszi, hogy tudja, milyen ok szolgál a felszólalás alapjául, és hogy erre vonatkozóan eljárhasson
az ügy vizsgálata és a védelem ügyében.
51     Az OHIM hivatalos formanyomtatványának vizsgálata, noha e dokumentum tartalma önmagában nem kötheti az Elsőfokú Bíróságot,
csupán megerősíti e megállapítást. Ez a dokumentum ugyanis, „A felszólalás alapjául szolgáló okok” rovat alatt egy beikszelendő,
94. számot viselő mezőt tartalmaz, amelyet az „Összetéveszthetőség” kifejezés követ. A felszólalás alapjául szolgáló ok megjelöléséhez
tehát e hivatalos formanyomtatvány kitöltése során elegendő e mezőt beikszelni. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a hivatalos
formanyomtatvány használata egyáltalán nem kötelező. Ez a 2868/95 rendelet 83. szabályának (6) bekezdéséből következik, amely
lehetővé teszi az OHIM formanyomtatványainak tartalmával és formájával megegyező formanyomtatványok, mint például az elektronikus
adatfeldolgozási eszközökkel előállított formanyomtatványok használatát. Következésképpen egy nem hivatalos formanyomtatvány
tartalmával kapcsolatban nem lehet többet követelni, mint a hivatalos formanyomtatvány tartalmával szemben. Márpedig a felperes
által a Formanyomtatványban tett egyértelmű megjelölés éppen annyira pontos, mint az, ha valaki a hivatalos formanyomtatványon
beikszeli a megfelelő mezőt.
52     Következésképpen a felszólalónak a Formanyomtatvány útján benyújtott felszólalása elfogadható.

Arról a kérdésről, hogy a felszólalási osztály túllépte‑e a hatáskörét azzal, hogy a felszólalást nem utasította el, mint
nem megalapozottat, „Az okok magyarázatának” hiányzó fordítására hivatkozva
A felek érvei
53     A felperes arra hivatkozik, hogy a 2868/95 rendelet 20. szabálya (3) bekezdésének értelmében az OHIM-nak joga van arra, hogy
a felszólalás tárgyában a rendelkezésére álló bizonyítékok alapján döntsön. E tekintetben a felperes kiemeli, hogy noha az
„Az okok magyarázata” rovatban szereplő észrevételeit a felszólalási osztály nem fogadta el, a felszólaló 2002. október 21‑i
észrevételeire benyújtott 2002. december 20‑i további észrevételeit igen, és ez utóbbiak a felszólalási osztály határozatának
meghozatala időpontjában az ügy iratainak részét képezték. A felperes hangsúlyozza, hogy ezen utóbbi irat, a Formanyomtatvánnyal
együttes olvasatban, lehetővé teszi a jogvita tárgya és a felek által képviselt álláspontok pontosítását és egyértelmű meghatározását.
54     Az OHIM álláspontja szerint jelen ügyben a felszólalási osztálynak lehetősége volt arra, hogy döntsön a felszólalás tárgyában,
mivel valamennyi vonatkozó elemet ismerte, nevezetesen hogy a felszólalás mely közösségi védjegybejelentés és mely áruk ellen
irányul, és mely korábbi jogon alapul (mivel közösségi védjegyről volt szó), továbbá a korábbi védjegy által érintett árukat
és a felszólalás alapjául hivatkozott okot (az összetéveszthetőség).
55     A beavatkozó arra hivatkozik, hogy az első fellebbezési tanács érvelése támadhatatlan, és megfelel a 40/94 rendelet 74. cikkének
(1) bekezdésében foglaltaknak, valamint az Elsőfokú Bíróság ítélkezési gyakorlatának.
56     A beavatkozó álláspontja szerint a felperes által benyújtott Formanyomtatvány alapvető hibában szenved, mert a felszólalás
alapjául szolgáló okként mindössze az „összetéveszthetőséget” jelöli meg, bármiféle kiegészítő indokolás nélkül. Ugyanakkor
a felszólalási osztály megvizsgálta a felszólalást, és annak részben helyt adott. Ezen eljárásával megsértette a felszólalási
eljárás alapját képező és a 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdésében foglalt „diszpozitivitás elvét”, valamint a bizonyítékok
felek által történő benyújtásának elvét, továbbá a felek közötti fegyveregyenlőség elvét. A fenti rendelkezés értelmében a
lajstromozás viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban az OHIM nem vizsgálhatja a tényeket hivatalból: a vizsgálat
során kötve van a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez,
ami a
iudex judicare debet secundum allegata
, valamint a
probata partibus
eljárási szabályok kifejeződése.
57     A beavatkozó arra hivatkozik, hogy az „összetéveszthetőség” elvont fogalmának puszta megjelölése nem elegendő a 40/94 rendelet
74. cikkének (1) bekezdésében foglalt kötelezettség teljesítéséhez, amely rendelkezés a felszólalóra rója a felszólalás alapjául
szolgáló ok megjelölésének és tényleges fennállása bizonyításának terhét. Hivatkozni kell arra, és bizonyítani szükséges,
hogy az adott esetben fennállnak az összetéveszthetőség meghatározó elemei. Amennyiben a felszólaló elmulasztja e kötelezettségét,
az OHIM e mulasztást nem pótolhatja; az OHIM ugyanis nem illetékes a vizsgálat hivatalból történő lefolytatására, hiszen meg
kell őriznie pártatlanságát, és nem járhat el egyidőben bíróként és félként. A beavatkozó szerint el kell tehát rendelni a
fenti eljárási szabály végrehajtásának elmulasztásából eredő szankció alkalmazását, vagyis a felszólalás nem megalapozott
felszólalásként történő elutasítását. Ezt az Elsőfokú Bíróság ítélkezési gyakorlata is megerősíti (az Elsőfokú Bíróság T‑311/01. sz.,
Éditions Albert René kontra OHIM – Trucco [Starix] ügyben 2003. október 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑4625. o.]
69. pontja és a T‑66/03. sz., „Drie Mollen sinds 1818” kontra OHIM – Nabeiro Silveria [Galáxia] ügyben 2004. június 22‑én
hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑1765. o.] 43. pontja). Noha keresetlevelének 51. pontjában a felperes azt állítja, hogy
ezen ítélkezési gyakorlatot nem lehet kiterjeszteni a felszólalási eljárásra, az Elsőfokú Bíróság álláspontja a Galáxia-ítélet
43. és 44. pontjában ezzel kifejezetten ellentétes.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
58     Jelen ügyben nem vitatható, hogy a felperes által az OHIM-nál benyújtott Formanyomtatvány „A felszólalás alapjául szolgáló
okok” rovatban egyszerűen az „Összetéveszthetőség”‑et tünteti fel, valamint hogy az angol nyelven megfogalmazott „Az okok
magyarázata” részt a felszólalási osztály nem veheti tekintetbe. Azt a kérdést, hogy a felszólalási osztály ilyen körülmények
között jogszerűen vizsgálhatta‑e érdemben a felszólalást, a 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdése alapján kell mérlegelni,
amely úgy rendelkezik, hogy a lajstromozás viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban az OHIM a vizsgálat során kötve
van a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez, valamint
a 2868/95 rendeletnek a tényállás megvalósulásának idején alkalmazandó változatában lévő 20. szabály (3) bekezdése alapján,
amelynek értelmében ha a bejelentő nem nyújtja be észrevételeit, az OHIM a rendelkezésére álló bizonyítékok alapján dönt a
felszólalás tárgyában.
59     Márpedig az Elsőfokú Bíróság már kimondta, hogy a 40/94 rendelet 74. cikke (1) bekezdésének értelmében vett, a viszonylagos
kizáró okokra vonatkozó eljárás tárgyában az OHIM kötve van a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és
érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez. Ily módon amikor a fellebbezési tanács valamely felszólalási eljárást lezáró
határozat elleni fellebbezést bírál el, határozatát csak az érintett fél által felhozott viszonylagos kizáró okokra, illetőleg
a felek által erre vonatkozólag előterjesztett tényekre és bizonyítékokra alapíthatja. A viszonylagos kizáró ok vagy bármely
– a felek kérelmeinek alátámasztására felhívott – más rendelkezés alkalmazási szempontjai természetesen az OHIM által vizsgált
jogi hivatkozások részét képezik (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑57/03. sz., SPAG kontra OHIM – Dann és Backer [HOOLIGAN] ügyben
2005. február 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑287. o.] 21. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
60     Először azt kell tehát megvizsgálni, hogy a felszólalási osztály ténylegesen a felek által előterjesztett tényállás, bizonyítékok
és érvek, valamint a kérelem szerinti igények vizsgálatára szorítkozott‑e, másodsorban pedig azt, hogy a vizsgálat során rendelkezésére
álló bizonyítékok elegendőek voltak‑e arra, hogy a felszólalásnak részben helyt adó határozat alapjául szolgáljanak.
61     A felek által előterjesztett tényállás, bizonyítékok és érvek, valamint a kérelem szerinti igények kérdésével kapcsolatban
már megállapítást nyert (lásd a fenti 46. és 50. pontot), hogy a felperes által az OHIM előtt benyújtott Formanyomtatvány
egyértelműen megjelölte, hogy a felszólalás a szóban forgó közösségi védjegy bejelentése ellen irányul, és ennek alátámasztásául
az összetéveszthetőségre hivatkozik. A felszólalási osztály tehát nem lépte túl sem a felperes kérelmeit, sem az általa előterjesztett
tényeket és bizonyítékokat, következésképpen tiszteletben tartotta a jogvita felperes által meghatározott keretét.
62     Másodsorban, annak kérdésével kapcsolatban, hogy a bizonyítékok elegendőek voltak‑e, az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy a
felszólalási osztály jogszerűen hozhatott határozatot a határozathozatal pillanatában rendelkezésére álló bizonyítékok alapján.
E határozat vizsgálatából kiderül ugyanis, hogy a felszólalási osztály határozatának alapjául szolgáló valamennyi tényelem
a rendelkezésére állt, és nem kellett az angol nyelvű „Az okok magyarázatá”-hoz folyamodnia, amelynek tárgyában a fenti határozat
kifejezetten megállapítja, hogy nem vehető tekintetbe. A felszólalás megalapozottságának vizsgálata, amely a bejelentett védjegy
és a korábbi védjegy közötti összetéveszthetőség vizsgálatából áll, a határozat 5–8. oldalán szerepel.
63     Az érintett áruk összehasonlításával kapcsolatban a felszólalási osztály mindenekelőtt megállapítja, hogy a közösségi védjegybejelentéssel
érintett, a 29. és 31. osztályba tartozó áruk a korábbi védjegy árujegyzékében is szerepelnek, egyetlen kis kivétellel, ez
az áru azonban nagyon hasonló a korábbi védjeggyel érintett áruhoz. A felszólalási osztály a bejelentett védjeggyel megjelölt,
a 30. osztályba tartozó egyes áruk vonatkozásában szintén úgy véli, hogy azok vagy bizonyos fokú hasonlóságot mutatnak a korábbi
védjeggyel érintett árukkal, vagy olyan árucsoportot alkotnak, amely magában foglalja a fenti árukat, vagy akár azonos is
velük. A 30. osztályba tartozó többi áru vonatkozásában a felszólalási osztály megállapítja, hogy azok eltérnek a korábbi
védjegy árujegyzékében szereplő áruktól.
64     Az ütköző megjelölések összehasonlításával kapcsolatban a felszólalási osztály – a Bíróság ítélkezési gyakorlatára (a C‑251/95. sz.
SABEL-ügyben 1997. november 11‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑6191. o.] 23. pontjára) hivatkozva – végzi el a két védjegy
hangzásbeli, vizuális és fogalmi összehasonlítását. A felszólalási osztály megállapítja, többek között, hogy a két védjegy
között fennáll bizonyos fokú hangzásbeli hasonlóság, illetve vizuális hasonlóság, és úgy véli, hogy a megjelölések fogalmi
összehasonlítása nem lehetséges, lévén a „calvo” szónak kizárólag a spanyol nyelvben van jelentése („kopasz”), míg a „calavo”
szót valamennyi közösségi nyelven képzelet szülte védjegyként érzékelik.
65     A felszólalási osztály összefoglalja végül, hogy az átfogó értékelés alapján az ütköző megjelölések vizuális szinten hasonlóak,
illetve csekély mértékű hangzásbeli hasonlóságot mutatnak, mivel fogalmi szintű megkülönböztetés kizárólag a spanyol fogyasztó
számára lehetséges, továbbá azonosság vagy hasonlóság áll fenn a korábbi védjegy által érintett egyes áruk, valamint a védjegybejelentésben
szereplő, a 29., 30. és 31. osztályba tartozó áruk között. Egyébiránt a felszólalási osztály megállapítja, hogy az érintett
áruk gyakori fogyasztási cikkek, amelyek vásárlása során a fogyasztó nem tanúsít különösebben nagy figyelmet. E megállapítások
alapján a felszólalási osztály úgy véli, hogy a szóban forgó védjegyek között, a fenti, azonos vagy hasonló áruk tekintetében,
fennáll az összetévesztés veszélye, beleértve a gondolati képzettársítást (asszociációt) is.
66     Meg kell állapítani, hogy ezen vizsgálat, amelynek megalapozottságát egyébiránt a beavatkozó sem vitatta, szigorúan azon kereten
belül zajlott, amelyet a felszólalási osztálynak a felperes kérelme alapján vizsgálnia kellett, mégpedig az összetéveszthetőség
tárgyában. E vizsgálatot csupán az ütköző megjelölések és az érintett áruk összehasonlítása alapján is el lehetett végezni.
Márpedig a védjegybejelentés, a korábbi védjegy lajstromozási okirata, valamint a Formanyomtatvány az e két szempontra vonatkozó
valamennyi információt tartalmazta, és nem kellett a felperes által benyújtott „Az okok magyarázatá”‑t vagy egyéb forrást
figyelembe venni.
67     Ezen a ponton különbséget kell tenni ezen ügy, valamint a fent hivatkozott Starix-ítélet, illetve a Galáxia-ítélet alapjául
szolgáló ügy között, amelyekre a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban, a beavatkozó pedig válaszbeadványában hivatkozott.
Ugyanis, amint az a Starix-ítélet 64. pontjából, valamint a Galáxia-ítélet 38. pontjából következik, e két ügy felperesei
az Elsőfokú Bíróság előtt a korábbi védjegy jó hírnevére hivatkoztak (a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése). Ugyanakkor
ha e két ügy felperesei saját védjegyeik jó hírnevét megemlítették az OHIM előtti eljárás keretén belül, ez csakis közbevetőleg
történhetett, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjára összpontosító érvelés keretén belül, az összetéveszthetőség
fennállásának alátámasztása érdekében, anélkül hogy hivatkoztak volna a rendelet 8. cikkének (5) bekezdésére (a Starix-ítélet
68. pontja és a Galáxia-ítélet 41. pontja), valamint – a Starix-ítélet alapjául szolgáló ügyben – anélkül, hogy a jó hírnévre
vonatkozóan bármilyen bizonyítékot benyújtottak volna (a Starix-ítélet 12. pontja). Ilyen körülmények között az Elsőfokú Bíróság
elutasította az e két ügy felperesei által emelt kifogást, miszerint a fellebbezési tanácsnak vizsgálnia kellett volna a 40/94
rendelet 8. cikkének általuk nem hivatkozott (5) bekezdését. Jelen ügyben ugyanakkor, amint az fentebb megállapítást nyert,
a felperes nemcsak hogy egyértelműen hivatkozott a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjára az OHIM előtti eljárás
során, hanem ez utóbbinak rendelkezésére is állt valamennyi tényelem a fenti érv megalapozottságának vizsgálatához.
68     A fentiekből következik, hogy a felszólalási osztály nem lépte túl hatáskörét azzal, hogy a felperes felszólalását – mint
nem megalapozott felszólalást – nem utasította el „Az okok magyarázata” hiányzó fordítására hivatkozva. Következésképpen a
fellebbezési tanács jogi hibát követett el, amikor a felszólalási osztály határozatát hatályon kívül helyezte, és a felszólalást
mint nem megalapozottat elutasította.
69     Következésképpen a felperes egyetlen jogalapjának helyt kell adni, és meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat sérti
a 40/94 rendelet 42. cikkének (3) bekezdését és 74. cikkének (1) bekezdését, amely rendelkezések a 2868/95 rendelet 20. szabályának
(3) bekezdésével összefüggésben értelmezendők.

A költségekről
70     Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a pervesztes felet kötelezik a költségek viselésére, ha a pernyertes fél
ezt kérte. Mivel a megtámadott határozatot részlegesen hatályon kívül kell helyezni, az OHIM pervesztes lett, ezért a felperes
kérelmének megfelelően ez utóbbi költségeinek viselésére kell kötelezni. Mivel a beavatkozó pervesztes lett, maga viseli saját
költségeit.
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (második tanács)
a következőképpen határozott:
1)
Az Elsőfokú Bíróság hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
első fellebbezési tanácsának az R 159/2004‑1. sz. ügyben hozott, 2004. november 8‑i határozatát.
2)
Az Elsőfokú Bíróság az OHIM-ot kötelezi a saját és a felperes költségeinek viselésére.
3)
A beavatkozó maga viseli saját költségeit.
Pirrung
Meij
Pelikánová
Kihirdetve Luxembourgban, a 2007. január 16‑i nyilvános ülésen.
E. Coulon

J. Pirrung
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: spanyol.