CELEX: 61983CJ0255
Tjenestemænd
sag om annullation af en disciplinær foranstaltning samt erstatning

1 Ved staevninger , indleveret til Domstolens justitskontor den 18 . november 1983 , har R ., forhenvaerende tjenestemand ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , anlagt to sager , den ene med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 3 . januar 1983 om at paalaegge sagsoegeren en disciplinaersanktion i form af degradation , den anden med paastand dels om , at det statueres , at Kommissionen _ selv om sanktionen kendes lovlig _ under disciplinaersagen har begaaet en raekke tjenstlige fejl , som har paafoert sagsoegeren en alvorlig og uhelbredelig sygdom , der har foert til , at han paa grund af invaliditet er blevet foertidspensioneret den 1 . juli 1983 , dels om , at Kommissionen som foelge heraf tilpligtes at erstatte sagsoegeren den oekonomiske og ikke-oekonomiske skade , han har lidt .
2 Den 10 . september 1981 gav kommissionsmedlemmet O ' Kennedy sagsoegeren meddelelse om , at han ifoelge generaldirektoratet for personale og administration foreliggende oplysninger groft havde tilsidesat de forpligtelser , der paahviler ham som tjenestemand , navnlig sine forpligtelser i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikler 12 og 17 , og at ansaettelsesmyndigheden paa dette grundlag i medfoer af vedtaegtens artikel 87 havde besluttet at indkalde ham til en hoering den 7 . oktober 1981 , som skulle forestaas af generaldirektoeren for oekonomiske og finansielle spoergsmaal , Padoa-Schioppa .
3 O ' Kennedys skrivelse indeholdt i et bilag en oversigt over klagepunkterne mod sagsoegeren . De gik ud paa , at han havde tilsidesat vedtaegtens artikel 12 , stk . 3 , ifoelge hvilken en tjenestemand er forpligtet til at indhente samtykke fra ansaettelsesmyndigheden for at udoeve en bibeskaeftigelse uden for Faellesskaberne ; sagsoegeren skulle i perioden fra sin ansaettelse ved Kommissionen i 1966 til den 1 . marts 1969 og i perioden fra den 14 . januar 1972 til og med 1981 have udoevet en saadan bibeskaeftigelse , undertiden uden samtykke og undertiden paa grundlag af en godkendelse , der imidlertid var udstedt paa grundlag af urigtige erklaeringer , hvortil kom den skaerpende omstaendighed , at beskaeftigelsen var groft retsstridig , idet den blev udoevet som fuldtidsbeskaeftigelse . Endvidere foreholdtes sagsoegeren at have tilsidesat vedtaegtens artikel 17 , stk . 1 , idet han i en periode paa omkring syv aar ( fra den 14.9.1972 til den 18.4.1979 ), havde videregivet dokumenter , der ikke var offentliggjort , til ubefoejede personer .
4 Under hoeringen den 7 . oktober 1981 gjorde sagsoegeren gaeldende , at hans bibeskaeftigelse ganske var som af ham beskrevet i hans successive ansoegninger om godkendelse , som daekkede hele perioden fra den 25 . september 1972 til den 31 . december 1976 , og at klagepunktet om , at han havde udoevet en fuldtidsbeskaeftigelse uden for Faelleskaberne , var aldeles grundloest . Vedroerende det andet klagepunkt anfoerte han , at han aldrig havde videregivet dokumenter af fortrolig karakter , og at den omstaendighed , at man havde betegnet de oplysninger som fortrolige , der var videregivet af ham som led i hans samarbejde med presseagenturet Meconsult ( fra hvilket han ikke modtog noget vederlag , men blot fungerede som mellemmand for ), hvori ogsaa hans aeldre broder , som er professionel journalist , deltog , udelukkende beroede paa , at journalister anvender andre kriterier og en anden praksis end de kriterier og den praksis , Kommissionen havde lagt til grund . Endelig anfoerte han , at klagepunkterne var baseret paa ufuldstaendige sagsakter , og at ansaettelsesmyndigheden desuden kun havde gjort ham bekendt med tre dokumenter fra sagsakterne . I den forbindelse fremhaevede han , at saafremt der fandtes andre beviser , var det administrationens pligt at goere ham bekendt med dem .
5 Et udkast til referat af hoeringen blev godkendt af sagsoegeren den 23 . november 1981 med enkelte aendringer . Den endelige version af referatet er ikke paa noget tidspunkt blevet underskrevet af sagsoegeren , hvorved sagsoegerne og Kommissionen gensidigt har beskyldt hinanden for at have udvist forsoemmelighed og passivitet , som grund til , at underskrivelsen ikke fandt sted .
6 I en skrivelse af 14 . marts 1982 til den assisterende kontorchef for kontor IXA1 ved generaldirektoratet for personale og administration beklagede sagsoegeren sig over langsommelig sagsbehandling , der gjorde , at han fortsat svaevede i uvished om sin stilling , hvilket var til skade ikke blot for hans interesser , men ogsaa for hans helbred .
7 Den 11 . og 15 . juni 1982 underrettede det for personalespoergsmaal ansvarlige kommissionsmedlem Burke , formanden for disciplinaerraadet og sagsoegeren om , at han havde besluttet at rejse sagen for disciplinaerraadet i medfoer af vedtaegtens artikel 87 og artikel 1 i vedtaegtens bilag IX . Ved samme skrivelser tilsendte han dem ansaettelsesmyndighedens indberetning med tilhoerende bilag . I indberetningen var klagepunkterne mod R . for tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 12 , stk . 3 , og artikel 17 , stk . 1 , opretholdt , idet man dog vedroerende det foerste klagepunkt erkendte , at sagsoegeren ikke havde udoevet fuldtidsbeskaeftigelse uden for institutionen . Disciplinaersagens akter blev tilstillet sagsoegeren den 8 . juli 1982 .
8 Den 12 . oktober 1982 fik sagsoegeren og hans juridiske raadgiver foretraede for disciplinaerraadet . Den 19 . november 1982 afhoerte disciplinaerraadet to vidner , hvoraf den ene var indkaldt efter begaering fra sagsoegerens bisidder , og paahoerte ved samme lejlighed dennes indlaeg . Den 3 . december 1982 afgav disciplinaerraadet sin begrundede udtalelse i henhold til artikel 7 , stk . 1 , i vedtaegtens bilag IX . Det fastslog heri , at de af sagsoegeren videregivne dokumenter ikke var fortrolige , og at en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 17 , stk . 1 , foelgelig var udelukket . Ikke desto mindre fandt disciplinaerraadet , at sagsoegeren ved i syv aar at deltage i en virksomhed bestaaende i videregivelse , mod vederlag , af dokumenter fra Det europaeiske Faellesskab og , som det fremgik af sagsakterne , fra OECD , hvis karakter og ydre form undertiden bevidst var blevet aendret for at forhoeje prisen , groft havde tilsidesat vedtaegtens artikel 12 , stk . 1 , ifoelge hvilken en tjenestemand skal afholde sig fra enhver handling , der vil kunne nedsaette den vaerdighed , hans stilling kraever . Vedroerende det andet klagepunkt fandt disciplinaerraadet , at sagsoegeren for saa vidt angaar perioden 1973-1976 havde opgivet et vederlag for sin bibeskaeftiglse , som ikke svarede til det , han faktisk havde oppebaaret , og at han for saa vidt angaar perioden 1977-1982 havde undladt at indhente samtykke til udoevelse af en bibeskaeftigelse , hvilket forhold sammen med det foerstnaevnte maatte anses for at udgoere en alvorlig tilsidesaettelse af forpligtelserne i henhold til vedtaegtens artikel 12 , stk . 3 . Under hensyn til visse formildende omstaendigheder foreslog disciplinaerraadet , at der blev paalagt sagsoegeren en disciplinaersanktion i form af degradation fra loenklasse A 5 til loenklasse A 6 .
9 Den 3 . januar 1983 traf ansaettelsesmyndigheden beslutning om degradation af sagsoegeren fra loenklasse A 5 til loenklasse A 6 med virkning fra den 4 . januar 1983 , idet den indplacerede ham paa loenklassens 4 . loentrin . Denne beslutning blev truffet paa grundlag af de af disciplinaerraadet opretholdte klagepunkter .
10 Ved afgoerelse af 18 . august 1983 afviste ansaettelsesmyndigheden en af sagsoegeren indgivet klage , hvorpaa han anlagde de foreliggende to sager .
11 I den sag , der er registreret under nr . 255/83 , har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande :
»1 ) Kommissionens beslutning af 3 . januar 1983 , hvorved sagsoegeren blev paalagt en disciplinaersanktion i form af »degradation« , annulleres .
2 ) Den udtrykkelige afvisning af 18 . august 1983 af sagsoegerens administrative klage annulleres .
3 ) Kommissionen tilpligtes med virkning fra den 4 . januar 1983 at betale sagsoegeren forskellen mellem paa den ene side den loen , han ville have oppebaaret , saafremt han havde fortsat sit normale karriereforloeb , og paa den anden side dels den loen , han rent faktisk har oppebaaret siden degradationen , dels det beloeb , han vil oppebaere i foertidspension .
4 ) Kommissionen tilpligtes at betale en godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade , som med forbehold af senere aendringer ansaettes til 10 mio BFR .
5 ) Sagsoegte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.«
Til stoette for paastandene har sagsoegeren fremfoert syv anbringender , dels med stoette i en raekke almindelige retsgrundsaetninger , dels med stoette i bestemmelser i tjenestemandsvedtaegten .
12 Sagsoegerens foerste anbringende er , at der foreligger en tilsidesaettelse af princippet om retten til forsvar , dels fordi Kommissionen foerst tilstillede sagsoegeren samtlige de akter i sagen , der var i dens besiddelse ni maaneder efter , at der var indledt disciplinaersag , dels fordi Kommissionen ikke foer hoeringen den 7 . oktober 1981 gav ham besked om , hvorvidt den paataenkte disciplinaersanktion kraevede disciplinaerraadets medvirken eller ej .
13 Heroverfor har Kommissionen anfoert , at sagsoegeren ikke forlangte at blive gjort bekendt med de paagaeldende dokumenter , hvis indhold han i oevrigt udmaerket kendte , hvilket godtgoeres af de meget udfoerlige notater , som han laeste op af under hoeringen den 7 . oktober 1981 . Endvidere har Kommissionen fremhaevet , at allerede hoeringen vel blev foretaget som led i en procedure i henhold til vedtaegtens artikel 87 , men at der ikke desto mindre kun var tale om et forberedende skridt , idet hoeringen skulle saette ansaettelsesmyndigheden i stand til paa grundlag af de afgivne oplysninger at beslutte , om sagen skulle henlaegges , eller om der skulle rejses disciplinaersag .
14 Hvad angaar det foerste led af dette anbringende maa for det foerste fastslaas , at en tjenestemand , mod hvem der er rejst sag for disciplinaerraadet , efter artikel 2 i vedtaegtens bilag IX har ret til straks ved meddelelsen om den indberetning , hvormed ansaettelsesmyndigheden har indbragt sagen for disciplinaerraadet , at blive gjort bekendt med samtlige akter vedroerende ham , ligesom han har ret til at tage genparter af alle sagens akter . I denne sag blev samtlige akter i disciplinaersagen udleveret til sagsoegeren den 8 . juli 1982 , og det er ubestridt , at han kunne have anmodet herom og faaet dem tilstillet pr . den 15 . juni 1982 , dvs . den dag , hvor han modtog meddelelse om , at sagen var indbragt for disciplinaerraadet . Den 12 . oktober 1982 fik sagsoegeren foretraede for disciplinaerraadet , hvorfor han findes at have haft den fornoedne tid til at saette sig ind i sagens akter , idet naevnte bilag IX ' s artikel 4 bestemmer , at tjenestemanden til forberedelse af sit forsvar har krav paa en frist paa mindst femten dage fra det tidspunkt , hvor han faar indberetningen tilstillet . Det ham tildelte tidsrum maa tillige anses for tilstraekkeligt langt selv til gennemgang af mere komplicerede sagsakter , hvorfor det ikke kan antages , at sagsoegeren ikke har haft den fornoedne tid til at foreberede sit forsvar .
15 Sagsoegeren har imidlertid i den forbindelse anfoert , at han havde ret til at faa sagsakterne tilstillet , straks da disciplinaersagen blev indledt , og at der endog ex officio paahviler ansaettelsesmyndigheden en forpligtelse hertil . Han har herved henvist til dommen af 17 . december 1981 ( sag 115/80 , Demont , Sml . 1981 , s . 3147 ), og anfoert , at Domstolen heri har fastslaaet , at artikel 4 , stk . 2 , i vedtaegtens bilag IX ikke kan fortolkes saaledes , at tjenestemanden under de stadier af den disciplinaere forfoelgning , der ikke er direkte reguleret i vedtaegtens bilag , er udelukket fra de rettigheder , der er tilsikret ham under en sag for disciplinaerraadet , herunder adkomsten til at faa tilstillet samtlige akter i sagen .
16 Herom bemaerkes , at i sag 115/80 havde ansaettelsesmyndigheden afslaaet at tilsende sagsoegeren akterne i disciplinaersagen , mens sagsoegeren i den foreliggende sag ikke har anmodet om at faa samtlige sagsakter tilsendt , men blot under hoeringen den 7 . oktober 1981 har anfoert , at han ikke kunne udtale sig om dokumenter , han ikke havde faaet forelagt .
17 Der findes ikke af vedtaegten at kunne udledes nogen forpligtelse for ansaettelsesmyndigheden til at tilstille den tjenestemand , mod hvem der er indledt disciplinaersag , samtlige akter i sagen , saa laenge denne ikke selv har indgivet anmodning derom , ligesom vedtaegten ganske uanset den i ovennaevnte dom af 17 . december 1981 foretagne fortolkning ikke indeholder nogen udtrykkelig bestemmelse herom .
18 Det maa saaledes fastslaas , at der ikke paahviler ansaettelsesmyndigheden nogen pligt til at tilstille en tjenestemand , mod hvem der er indledt disciplinaersag , samtlige foreliggende akter , saa laenge denne ikke selv har indgivet anmodning derom .
19 Vedroerende det andet led af det foerste anbringende har sagsoegeren gjort gaeldende , at der efter vedtaegtens artikel 87 , hhv . dennes stk . 1 og stk . 2 , kraeves afholdt to saerskilte hoeringer . Kommissionen er som foelge heraf forpligtet til i det konkrete tilfaelde at praecisere , om hoeringen foretages som led i en procedure , der kan foere til , enten at der tildeles den paagaeldende tjenestemand en advarsel eller en irettesaettelse , eller at sagen indbringes for disciplinaerraadet .
20 Herved forudsaettes det imidlertid , at ansaettelsesmyndigheden forud for hoeringen ved , hvilken sanktion proceduren maa formodes at munde ud i . Formaalet med hoeringen er imidlertid netop at give tjenestemanden lejlighed til at udtale sig om klagepunkterne mod ham , og at give ansaettelsesmyndigheden mulighed for paa baggrund af tjenestemandens forklaringer at vurdere , om klagepunkterne er mere eller mindre alvorlige . Det ville vaere inkonsekvent at forlange af ansaettelsesmyndigheden , at den straks skulle tage stilling til klagepunktets naermere indhold , naar det under hoeringen kunne vise sig , enten at tjenestemanden slet ikke eller i mindre omfang havde tilsidesat sine tjenestepligter , eller omvendt , at der forelaa en ganske alvorlig tilsidesaettelse , som oprindelig blev anset for mindre betydelig .
21 Den omstaendighed , at der i artikel 87 , stk . 1 og stk . 2 , er tale om én og samme hoering , udelukker i oevrigt ikke en behoerig iagttagelse af princippet om retten til forsvar . I de tilfaelde , hvor klagepunkter , der kan foere til paalaeggelse af mere alvorlige sanktioner end advarsel eller irettesaettelse , opretholdes over for den tjenestemand , mod hvem der er indledt disciplinaersag , bestemmer vedtaegtens artikel 87 , stk . 2 , at sagen skal indbringes for disciplinaerraadet , fra hvilket tidspunkt den paagaeldende tjenestemand da er tilsikret alle de garantier , som er foreskrevet i bilag IX .
22 Sagsoegerens andet anbringende , er , at ansaettelsesmyndigheden har tilsidesat saavel bestemmelserne om den disciplinaere forfoelgning , navnlig vedtaegtens artikler 86 og 87 , som grundsaetningerne om god forvaltningsskik og beskyttelse af den berettigede forventning , idet ansaettelsesmyndigheden har truffet beslutning paa grundlag af ufuldstaendige akter og har undladt at hoere den person , som har givet de oplysninger , paa hvis grundlag disciplinaersagen blev indledt , ligesom den end ikke har konfronteret sagsoegeren med denne person . Det samme anbringende goeres gaeldende i relation til disciplinaerraadet , som desuden haevdes at have overtraadt artikel 6 i vedtaegtens bilag IX .
23 Heroverfor har Kommissionen indvendt , at sagsoegeren har haft lejlighed til at fremlaegge alle de oplysninger , der kan stoette hans forsvar , at han hverken har kraevet , at den person , der har leveret Kommissionen oplysningerne , kompletterer sagens akter , eller kraevet , at vedkommende person hoeres , at ansaettelsesmyndigheden eller disciplinaerraadet under ingen omstaendigheder har befoejelser til at udstede paalaeg til personer uden for administrationen , og endelig at Kommissionen har anset de omstaendigheder , sagsoegeren selv har fremhaevet , som formildende .
24 Det bemaerkes , at ansaettelsesmyndigheden og disciplinaerraadet som foelge af hhv . de principper , der ligger til grund for den disciplinaere forfoelgning , og , for disciplinaerraadets vedkommende den naevnte bestemmelse i artikel 6 i vedtaegtens bilag IX , raader over en skoensbefoejelse med hensyn til noedvendigheden af at foretage yderligere bevisfoerelse ( fremlaeggelse af aktstykker , indkaldelse af vidner ), eller med hensyn til , om en saadan bevisfoerelse er overfloedig , fordi de faktiske omstaendigheder allerede er tilstraekkeligt oplyst og fastslaaet paa grundlag af de hos dem beroende dokumenter . Sagsoegeren kan paa sin side indkalde vidner til at afgive forklaring ved disciplinaerraadet .
25 I dette tilfaelde har sagsoegeren paa intet tidspunkt under disciplinaersagen anmodet om fremlaeggelse af et hos tredjemand beroende aktstykke , som efter hans opfattelse kunne komplettere sagens akter . Desuden har han ikke ved vidneindkaldelsen indkaldt den person , som havde angivet ham til ansaettelsesmyndigheden , og som han dog kendte .
26 Under disse omstaendigheder kan ansaettelsesmyndigheden og disciplinaerraadet ikke antages at have tilsidesat deres forpligtelser .
27 Sagsoegerens tredje anbringende er , at ansaettelsesmyndigheden ikke har opfyldt sin bistandspligt efter vedtaegtens artikel 24 , fordi den ikke straks efterproevede , om de videregivne dokumenter ogsaa rent faktisk var fortrolige , og om sagsoegeren havde tilsidesat sine tjenstlige forpligtelser over for Kommissionen , hvorved den undlod at beskytte ham mod de aereroerige beskyldninger , der var blevet rettet mod ham .
28 Kommissionen har heroverfor indvendt , at man under disciplinaersagen kom frem til , at sagsoegeren havde begaaet et saadant brud paa sine tjenestepligter , at der maatte tildeles en alvorlig disciplinaersanktion . Der ses saaledes ikke at vaere grundlag for at antage , at ansaettelsesmyndigheden har tilsidesat sin bistandspligt ved at gennem foere en disciplinaersag efter reglerne . Ifoelge Kommissionen er det i oevrigt tvivlsomt , om bistandspligten over for en tjenestemand , mod hvem der er rettet aereroerige beskyldninger eller foretaget andre retsstridige angreb paa grund af den paagaeldendes stilling eller hverv , overhovedet kan paaberaabes i det foreliggende tilfaelde .
29 Herom bemaerkes , at det er ufornoedent at efterproeve , om der i denne sag forelaa de noedvendige betingelser for at anvende vedtaegtens artikel 24 , hvorefter der paahviler institutionen en bistandspligt , naar der mod den paagaeldende tjenestemand er fremsat trusler , kraenkelser , injurier , aereroerige beskyldninger eller foretaget angreb paa dennes person eller formue , paa grund af »hans stilling eller hverv« . Det er tilstraekkeligt at fastslaa , at artikel 24 ikke kan fortolkes paa den maade , at den kraever mere af ansaettelsesmyndigheden , end at den efter en anmeldelse , som medfoerer en disciplinaersag , gennemfoerer denne efter reglerne .
30 Det maa dog herved antages , hvad angaar klagepunktet om fuldtidsbeskaeftigelse uden for institutionen , at Kommissionen ikke ville have opfyldt bistandspligten bedre ved foerst at foretage undersoegelser hos tredjemand , fremfor straks at give tjenestemanden selv lejlighed til at tage til genmaele over for det ham foreholdte klagepunkt .
31 Til klagepunktet om videregivelse af fortrolige dokumenter , bemaerkes , at det ganske vist foerst blev fastslaaet under proceduren ved disciplinaerraadet , at dokumenterne ikke var fortrolige , men hermed ses bistandspligten ikke at vaere tilsidesat . Under hoeringen den 7 . oktober 1981 bestred sagsoegeren nemlig rigtigheden af dette klagepunkt , uden dog samtidig at forklare , hvorfor de af ham videregivne dokumenter var betegnet som fortrolige i skrivelserne fra Meconsult . Ved at noejes med at fremsaette nogle generelle bemaerkninger om , at betegnelsen af dokumenterne som fortrolige beroede paa en vis »journalistisk praksis« , som var forskellig fra de af Kommissionen anvendte kriterier , undlod sagsoegeren nemlig at meddele oplysninger , der kunne have rejst berettiget tvivl om skrivelsernes trovaerdighed og dermed saaledes ogsaa klar tvivl om klagepunktets rigtighed .
32 Sagsoegerens fjerde anbringende er , at der foreligger en tilsidesaettelse af den almindelige retsgrundsaetning »in dubio pro reo« , fordi det i den anfaegtede beslutning er lagt til grund , at sagsoegeren ved videregivelsen af dokumenterne havde en vigtigere funktion end den blotte mellemmands , men dog ikke er godtgjort , at han har opnaaet personlig vinding ved salget af dokumenterne . Endvidere haevder sagsoe geren , at beslutningens begrundelse er selvmodsigende , naar det antages , at sagsoegeren havde en vigtigere funktion end den blotte mellemmands , og samtidig erkendes , at han ikke har opnaaet personlig vinding ved dokumenternes videregivelse og ikke selv har aendret ved dokumenterne for at forhoeje deres pris .
33 Vedroerende dette anbringende har Kommissionen gjort gaeldende , at sagsoegeren gennem flere aar , med noeje kendskab til forholdets karakter , medvirkede til omsaetning af dokumenter , hvis karakter og ydre form undertiden var blevet aendret for at forhoeje prisen over for den endelige koeber , og at sagsoegerens egne oplysninger bekraefter det anfoerte . En saadan medvirken maa efter Kommissionens opfattelse betragtes som langt mere betydningsfuld end rollen som simpel mellemmand . I oevrigt blev den omstaendighed , at sagsoegeren ikke opnaaede personlig vinding af dokumenternes videregivelse , anset for en formildende omstaendighed , der bragte det paatalte forhold ind under vedtaegtens artikel 12 , stk . 1 , i stedet for under artikel 17 .
34 Hertil bemaerkes , at det vel kan anses for en formildende omstaendighed , at sagsoegeren ikke har opnaaet personlig vinding af dokumenternes videregivelse , men at dette ikke begraenser sagsoegerens rolle til den blotte mellemmands . Der laegges herved vaegt paa , at han bevisligt i flere aar aktivt medvirkede til dokumenternes videregivelse , ikke blot som postadresse , men ogsaa ved at tage sig af regnskabet i forbindelse med transaktionerne og ved i visse tilfaelde at betale de personer , der fremskaffede dokumenterne . Da bedoemmelsen af det paatalte forholds grovhed beror paa disse oevrige faktorer , maa den del af anbringendet , der vedroerer den paastaaede tilsidesaettelse af princippet »in dubio pro reo« , frakendes enhver betydning .
35 De ovennaevnte omstaendigheder viser i oevrigt , at sagsoegeren har indtaget en vigtigere rolle end den blotte mellemmands . Det er derfor ikke selvmodsigende at fastslaa dette i beslutningen , og samtidig erkende , at sagsoegeren ikke selv opnaaede nogen oekonomisk gevinst derved og heller ikke selv betegnede de videregivne dokumenter som fortrolige for at opnaa en hoejere pris paa dem .
36 Sagsoegerens femte anbringende er , at ansaettelsesmyndigheden har begaaet en raekke fejl i den vaesentligste del af begrundelsen for sin beslutning og i forbindelse med den retlige vurdering af de fastslaaede faktiske omstaendigheder . Ifoelge sagsoegeren har ansaettelsesmyndigheden saaledes med urette anfoert i beslutningen , at sagsoegeren over for Meconsult ' s klienter havde forhoejet prisen paa de videregivne dokumenter , at sagsoegeren selv havde aendret dokumenternes karakter og ydre form , og at beviset for , at han selv havde foretaget aendringerne , fandtes i en raekke skrivelser fra hans haand . Endvidere har sagsoegeren kritiseret ansaettelsesmyndigheden for at have foretaget en forkert retlig kvalifikation saavel af hans bibeskaeftigelse som af de beloeb , han modtog i vederlag herfor .
37 Heroverfor har Kommissionen indvendt , at en opmaerksom laesning af beslutningen vil vise , at den hverken er behaeftet med fejl eller modsigelser i begrundelsen . Vedroerende paastanden om forkert retlig kvalifikation anfoerer Kommissionen , at sagsoegerens maanedlige vederlag viser , at hans bibeskaeftigelse var mere omfattende end af ham angivet og af administrationen godkendt , at de meget betydelige beloeb , der var udbetalt i »repraesentationsomkostninger« - uanset hvordan man ville kvalificere dem _ maatte daekke over et stoerre ansvar og mere vidtgaaende funktioner end den form for virksomhed , sagsoegeren havde angivet i sine ansoegninger om godkendelse .
38 Det bemaerkes , at det paa grundlag af selve beslutningens ordlyd kan fastslaas , at den ikke naevner noget om , at sagsoegeren personligt aendrede de videregivne dokumenter . Argumenterne om , at dens begrundelse paa dette punkt er behaeftet med en fejl , kan herefter forkastes .
39 Vedroerende bibeskaeftigelsen har sagsoegeren gjort gaeldende , at ansaettelsesmyndigheden dels med urette har kvalificeret et beloeb , sagsoegeren oppebar i godtgoerelse for repraesentationsomkostninger , som vederlag for hans bibeskaeftigelse , dels fejlagtigt har betegnet sagsoegerens erklaering om sin juridisk-administrative beskaeftigelse , der navnlig indebar oversaettelse eller revision af forskellige tekster , ligesom ansaettelsesmyndigheden fejlagtigt har kvalificeret det som en alvorlig tilsidesaettelse af sagsoegerens tjenestepligter , at han havde udoevet naevnte bibeskaeftigelse .
40 Det fremgaar af sagens akter , at de formularer , hvormed der ansoeges om godkendelse til udoevelse af en bibeskaeftigelse , indeholder en rubrik , benaevnt »afloenning« , hvori den paagaeldende skal angive sit vederlag eller sin godtgoerelse for selve beskaeftigelsen samt sine udgifter til rejse og ophold . Naar disse beloeb saaledes kraeves opgivet selv i det tilfaelde , hvor den paagaeldende kun oppebaerer en godtgoerelse for en bestemt beskaeftigelse , er tjenestemanden saa meget mere forpligtet til at afgive erklaering herom , naar der ud over godtgoerelsen ogsaa ydes vederlag , idet det kun er muligt at foretage en noejagtig bedoemmelse af vederlagets karakter og stoerrelse , saafremt der gives fuldstaendige oplysninger om arbejdsgiverens ydelser i henhold til arbejdskontrakten , som kan vaere af vidt forskellig art og have vidt forskellige virkninger . Dette gaelder saa meget desto mere i den foreliggende sag , som betalingen af sagsoegerens repraesentationsomkostninger langt oversteg det opgivne vederlag .
41 Hvad angaar arten af sagsoegerens bibeskaeftigelse fremgaar det af de ansoegninger om godkendelse , der blev indgivet for perioderne 25 . september 1972-31 . december 1973 , 1 . januar 1974-31 . december 1975 og 1 . januar 1975-31 . december 1976 , at sagsoegeren opgav sin beskaeftigelse som vaerende af juridisk-administrativ karakter , navnlig »oversaettelse eller revision til fransk af retsakter , rapporter fra Raadet og fra Forsamlingen etc.« .
42 Det fremgaar klart , at sagsoegeren ikke i denne ansoegning gav oplysning om den virksomhed , han udoevede som forbindelsesled mellem de italienske og belgiske medlemmer i bestyrelsen for det selskab , han arbejdede for , og den »public relations«-beskaeftigelse , der begrundede de naevnte repraesentationsomkostninger . Denne beskaeftigelse har sagsoegeren under disciplinaersagen selv udtrykkeligt erkendt at have udoevet , men den var efter hans opfattelse et supplement til oversaettelsesvirksomheden .
43 Under hensyn til , at der med denne beskaeftigelse var forbundet repraesentationsomkostninger paa omkring 25 000 BFR om maaneden , maatte det paahvile sagsoegeren at godtgoere , at beskaeftigelsen var et supplement til oversaettelsesvirksomheden . I modsat fald var det rimeligt at antage , at hans bibeskaeftigelse var mere omfattende end af ham opgivet .
44 Den omstaendighed , at sagsoegerens overordnede tolererede hans beskaeftigelse i den periode , hvor han ikke havde ansoegt om godkendelse , kan ganske vist anses for en formildende omstaendighed , men kan dog klart ikke fratage forholdet dets karakter af en alvorlig tilsidesaettelse af sagsoegerens tjenestepligter .
45 Sagsoegerens sjette anbringende er , at ansaettelsesmyndigheden har tilsidesat proportionalitetsprincippet , idet der bestaar et klart misforhold mellem den paalagte disciplinaersanktion og de over for ham opretholdte klagepunkter .
46 Heroverfor har Kommissionen fremhaevet , at den sanktion , der er tildelt sagsoegeren , er begrundet i , at der foreligger to forskellige tjenesteforseelser , fordi sagsoegeren paa to punkter har tilsidesat de forpligtelser , der paahviler ham som tjenestemand . Endvidere har ansaettelsesmyndigheden ved paalaeggelsen af sanktionen ikke , henset til forseelsernes grovhed og de erkendte formildende omstaendigheder , overskredet graenserne for sit vide skoen paa omraadet .
47 Herom bemaerkes , at disciplinaersanktionen er paalagt som foelge af overtraedelse af to forskellige bestemmelser , nemlig dels vedtaegtens artikel 12 , stk . 1 , og dels artikel 12 , stk . 3 . Vedroerende overtraedelsen af stk . 3 bemaerkes videre , at denne er sammensat af to selvstaendige forseelser , nemlig dels den forseelse , der bestod i , at sagsoegeren hhv . den 8 . september 1972 , den 12 . september 1973 og den 22 . december 1975 indgav tre successive ansoegninger om godkendelse til at udoeve en bibeskaeftigelse , hvilke alle indeholdt urigtige erklaeringer , dels den forseelse , at sagsoegeren ikke ansoegte om godkendelse for bibeskaeftigelsen efter den 31 . december 1976 . Endelig er de paatalte forseelser saa meget mere alvorlige , som de enten skyldes gentagne handlinger eller en undladelse , der strakte sig over en temmelig lang periode .
48 Under hensyn til disse forhold og den kendsgerning , at beslutningen om at tildele disciplinaersanktionen blev truffet efter indstilling fra disciplinaerraadet , kan det ikke antages , at ansaettelsesmyndigheden ved at paalaegge sagsoegeren en disciplinaersanktion i form af degradation har overskredet graenserne for det skoen , der tilkommer den ved udoevelsen af sine befoejelser som disciplinaermyndighed .
49 Sagsoegeren har desuden beklaget sig over at vaere blevet degraderet fra loenklasse A 5 , loentrin 6 , til loenklasse A 6 , loentrin 4 , og derved er blevet indplaceret paa et lavere loentrin , hvilket efter vedtaegten maa betragtes som en selvstaendig og fra degradationen forskellig sanktion , naar det af vedtaegtens artikel 86 fremgaar , at der ikke kan tildeles mere end én disciplinaersanktion for én og samme forseelse .
50 Der findes imidlertid ingen bestemmelser i vedtaegten om , at der med aendret loenklasse skal opretholdes samme loentrin . For saa vidt angaar forfremmelser indeholder artikel 46 saerlige regler om indplacering paa nyt loentrin . Eftersom der ikke findes tilsvarende bestemmelser for degradation , henhoerer fastsaettelsen af loentrinnet under ansaettelsesmyndighedens skoen , uden at det herved boer antages , at fastsaettelsen af et nyt loentrin udgoer en selvstaendig sanktion . Naar det i oevrigt antages , at en disciplinaersanktion i form af degradation kan gradueres efter forholdene , saaledes at den indebaerer , at den paagaeldende tjenestemand saettes flere loenklasser tilbage i sin karriere , kan den samme sanktion ogsaa gradueres paa en saadan maade , at den indebaerer en aendring i loentrinnet i forhold til den paagaeldendes loentrin inden for den loenklasse , han var indplaceret i forud for sanktionen .
51 Sagsoegerens syvende anbringende er , at ansaettelsesmyndigheden har tilsidesat princippet om retten til forsvar , fordi den ikke indledte en ny sag paa grundlag af de mindre alvorlige forseelser , som disciplinaerraadet opretholdt . Ansaettelsesmyndigheden skal derved have tilsidesat sin forpligtelse til straks ved disciplinaerforfoelgningens begyndelse at give meddelelse om alle de foreholdte klagepunkter .
52 Ifoelge Kommissionen var den endelige beslutning om at paalaegge sagsoegeren en disciplinaersanktion dog ikke baseret paa andre omstaendigheder end dem , sagsoegeren hele tiden siden procedurens begyndelse har bestridt .
53 Herom bemaerkes , at de omstaendigheder , der kom frem under disciplinaersagen , ikke foerte til at tilregne sagsoegeren andre forhold end dem , der fra begyndelsen var blevet paatalt , men derimod til en anden retlig kvalifikation af disse forhold , som indebar at forseelserne blev anset for mindre alvorlige .
54 I en retlig kvalifikation af en forseelse indgaar naturligvis ogsaa de mindre alvorlige kvalifikationer af samme forhold , som der eventuelt er hjemmel til i vedtaegten , hvorfor der ikke opstaar et nyt klagepunkt . I oevrigt er det et af formaalene med forsvaret at opnaa , at de forhold , som er paatalt over for den paagaeldende tjenestemand , kvalificeres som en mindre alvorlig forseelse i det tilfaelde , hvor tjenestemanden ikke har vaeret i stand til at afkraefte paatalen .
55 Det fremgaar af de foregaaende betragtninger , at ingen af sagsoegerens anbringender kan tages til foelge , hvorfor sagsoegte i sag 255/83 maa frifindes .
56 I sag 256/83 , som er anlagt for det tilfaelde , at disciplinaersanktionen kendes lovlig , har sagsoegeren nedlagt paastand om erstatning for den oekonomiske og ikke-oekonomiske skade , han har lidt som foelge af ansaettelsesmyndighedens tjenstlige fejl eller undladelser under disciplinaersagen . Han har i denne sag nedlagt foelgende paastande :
»1 ) Det fastslaas , at Kommissionen har begaaet tjenstlige fejl .
2 ) Det statueres , at disse fejl er den eneste aarsag til sagsoegerens alvorlige og uhelbredelige sygdom .
3 ) Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren :
_ 12 mio BFR i erstatning for oekonomisk skade ;
_ 5 mio BFR som godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade .
4 ) Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.«
57 I det omfang , sagsoegeren har betegnet de omstaendigheder , han under den anden sag har gjort gaeldende til stoette for beslutningens retsstridighed , som tjenstlige fejl , er det tilstraekkeligt at henvise til de ovenfor herom anfoerte betragtninger .
58 Ej heller findes Kommissionen at have begaaet en tjenstlig fejl ved at bruge for lang tid saavel til at fastslaa , om sagsoegeren rent faktisk havde begaaet de paatalte forseelser , som til at paalaegge ham den disciplinaersanktion , som var noedvendig under hensyn til den over for sagsoegeren opretholdte paatale , saaledes at tjennestemanden meget laenge og angiveligt uden gyldig grund , kom til at svaeve i uvished til skade for sine interesser , sit omdoemme og sit helbred . I betragtning af den alvorlige karakter af de klagepunkter , som blev lagt til grund ved disciplinaerraadet , maa det ogsaa efterfoelgende bedoemmes som velbegrundet , at proceduren i henhold til vedtaegtens bilag IX varede fra de 11 . juni 1982 til den 3 . januar 1983 . Hvad angaar tiden forud for sagens indbringelse for disciplinaerraadet , kan proceduren alene antages at vaere forloebet saerlig langsomt i perioden fra det tidspunkt , hvor sagsoegeren godkendte udkastet til hoeringsreferatet ( den 23.11.1981 ), til det tidspunkt , hvor indberetningen til disciplinaerraadet blev udfaerdiget ( indberetningen er dateret den 27.5.1982 ). Naar henses til den tid , som er paakraevet for at udfaerdige en indberetning vedroerende en ret vanskelig sag , og til , at sagsoegeren _ som ikke havde meddelt adresseaendring ( hvilket gjorde det umuligt for administrationen at komme i forbindelse med ham i de perioder , hvor han var fravaerende paa grund af sygdom ), og som ikke paa noget tidspunkt moedte frem for at underskrive det endelige hoeringsreferat _ ikke er uden skyld i den forsinkelse , som skyldtes administrationens gentagne forsoeg paa at faa ham til at underskrive referatet , kan ansaettelsesmyndigheden heller ikke antages at have gjort sig skyldig i en tjenstlig fejl i perioden forud for sagens indbringelse for disciplinaerraadet .
59 Hvad endelig angaar skrivelsen fra O ' Kennedy af 10 . september 1981 med tilhoerende bilag , giver denne skrivelse , uanset en raekke lidt uheldige formuleringer , absolut ikke grundlag for at antage , at der hos ansaettelsesmyndigheden bestod en skyldsformodning med hensyn til de over for sagsoegeren paatalte handlinger . Under alle omstaendigheder maatte enhver tvivl herom ved indledningen af disciplinaersagen vaere bortvejret i tiden herefter , ikke blot som foelge af ansaettelsesmyndighedens udtrykkelige erklaeringer ( jfr . skrivelsen af 21.4.1982 fra Kommissionens formand til sagsoegeren ), men ogsaa ved den maade , hvorpaa ansaettelsesmyndigheden i oevrigt forholdt sig over for sagsoegeren , idet den under hele sagen gav ham den videst mulige adgang til at forsvare sig .
60 Sagsoegte maa herefter frifindes for paastandene i sag 256/83 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
61 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger .
62 Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter , de har afholdt i sager , anlagt af Faellesskabets ansatte .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .