CELEX: 62004CJ0251
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Määruse nr 3577/92 artikkel 1 ja artikli 2 punkt 1
Transport
Teenuste osutamise vabadus
Merekabotaaž
Puksiirteenused avamerel

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik lubab avamere puksiirteenuseid osutada vaid Kreeka lipu all sõitvatel laevadel, siis on Kreeka Vabariik rikkunud nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) (
EÜT L 364, lk 7
; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10) artiklist 1 tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigus
Määrus nr 3577/92
Määruse nr 3577/92 põhjendused 3 ja 4 on sõnastatud järgmiselt:
„siseturu loomiseks on vaja liikmesriikides kaotada mereveoteenuste osutamise piirangud; siseturg moodustab ala, kus on tagatud kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine;
seetõttu tuleks liikmesriikides kohaldada mereveoteenuste osutamise vabadust.”
Vabadus osutada liikmesriigis mereveoteenuseid kehtib vastavalt määruse nr 3577/92 artiklile 1 alates 1. jaanuarist 1993„ühenduse laevaomanike suhtes, kelle laevad on liikmesriigi registrisse kantud ja kes sõidavad liikmesriigi lipu all, eeldusel et need laevad vastavad kõikidele selles liikmesriigis ettenähtud kabotaažitingimustele”.
Nimetatud määruse artikli 2 punkti 1 kohaselt on „mereveoteenused liikmesriigis (merekabotaaž)”„teenused, mida tavaliselt osutatakse tasu eest, eelkõige:
a)
mandrikabotaaž: reisijate- või kaubavedu meritsi sadamate vahel, mis asuvad ühe ja sama liikmesriigi mandril või põhiterritooriumil, ilma peatusteta saartel;
b)
avamereveod: reisijate- või kaubavedu meritsi ükskõik millise liikmesriigi sadama ja selle liikmesriigi territoriaalvetes asuva rajatise või konstruktsiooni vahel;
c)
saarekabotaaž: reisijate- või kaubavedu meritsi:
—
ühe ja sama liikmesriigi mandril ning ühel või enamal saarel asuvate sadamate vahel,
—
ühe ja sama liikmesriigi saartel asuvate sadamate vahel”.
Määrus nr 4055/86
Nõukogu 22. detsembri 1986 aasta määruse (EMÜ) nr 4055/86 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta liikmesriikide ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelises mereveos (
EÜT L 378, lk 1
; ELT eriväljaanne 06/01, lk 174) artikli 1 lõike 4 kohaselt:
„[…] käsitatakse liikmesriikidevaheliste ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vaheliste mereveoteenustena järgmisi teenuseid, mida tavaliselt osutatakse tasu eest:
a)
ühendusesisesed veoteenused:

reisijate- ja kaubavedu meritsi liikmesriigi sadama ja teise liikmesriigi sadama või avamererajatise vahel;
b)
laevaühendus kolmandate riikidega:

reisijate- ja kaubavedu meritsi liikmesriigi sadama ja kolmanda riigi sadama või avamererajatise vahel.” [täpsustatud tõlge]
Siseriiklik õigus
Avaliku mereõiguse seadustikuna tuntud dekreetseaduse nr 187/73 (edaspidi „seadustik”) artikli 11 lõike 1 punktid b, aa ja bb annavad õiguse seadustiku artiklis 188 täpsustatud igat laadi pukseerimistööks ja nimetatud seadustiku artiklis 189 defineeritud mereabiks ja merepäästetegevuseks vaid Kreeka lipu all sõitvatele laevadele, juhul kui need tegevused toimuvad selle liikmesriigi territoriaalvetes või territoriaalvete vahel.
Vastavalt seadustiku artikli 188 lõikele 2 annab sadamaadministratsioon sadama määruse, milles sätestatakse sadama pukseerimislubade väljastamise tingimused, pukseerimise kord, kohustusliku pukseerimise juhtumid, pukseerimisõigused sadamaakvatooriumis ja ankrukohtades ning muud vajalikud tingimused. Sama artikli lõike 3 kohaselt määratakse presidendi dekreediga kindlaks pukseerimisõiguse ulatus, pukseerimine teiste laevadega erandjuhtudel või avariiolukorras, pukseerivate laevade või teiste välisriigi lipu all sõitvate laevade vastavad õigused ning muud asjassepuutuvad tingimused.
Need õigused anti eelkõige presidendi dekreedi nr 45/83 artikli 1 lõikega 1 laevade pukseerimise kohta, milles täpsustatakse, et „kahe Kreeka territoriaalvetes asuva punkti vahel majandustegevuse raames pukseerimistöö teostamise ja kõigi selle tegevusega otseselt seotud teenuste osutamise õigus on vaid Kreeka laevadel, mis on kehtiva õiguse kohaselt puksiiridena tunnustatud ja millel on pädeva sadamaasutuse poolt väljastatud vastav luba […]”, ning Kreeka sadamapolitsei ülema kehtestatud üldise sadamaeeskirja artikli 4 lõike 2 punktiga b, mis näeb ette, et luba taotlev reeder peab sadamaasutusele esitama riikkondsuse tõendi.
Presidendi dekreedi nr 45/83 artikli 3 kohaselt võivad välisriigi lipu all sõitvad puksiirid või teised laevad:
„a)
randuda igas Kreeka sadamas või Kreeka ranniku igas punktis, kui nad pukseerivad laeva, päästepaati või muud ujuvvahendit, mille pukseerimine algas välisriigi sadamas või mis tahes muus kohas välisriigi rannikul või avamerel,
b)
pukseerida laeva või muud ujuvvahendit igast Kreeka sadamast või mis tahes kohast Kreeka rannikult välisriigi sadamasse või mis tahes kohta välisriigi rannikul või avamerel,
c)
sõita läbi Kreeka territoriaalvetest, kui nad välisriigi sadamast või mis tahes kohast välisriigi rannikult või avamerelt tulles pukseerivad laeva, päästepaati või muud ujuvvahendit ja suunduvad välisriigi sadamasse või mis tahes kohta välisriigi rannikul või avamerel […]”.
Kohtueelne menetlus
Leides, et Kreeka Vabariik oli rikkunud määruse nr 3577/92 artiklist 1 tulenevaid kohustusi, algatas komisjon EÜ artiklis 226 ette nähtud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse.
Pärast seda, kui komisjon oli andnud Kreeka Vabariigile võimaluse esitada oma märkused, saatis ta 27. juulil 2002 sellele liikmesriigile põhjendatud arvamuse, milles ta palus võtta arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Kreeka valitsus vastas põhjendatud arvamusele 13. novembri 2002 aasta kirjaga. Leides, et see vastus ei olnud rahuldav, otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.
Hagi
Poolte argumendid
Kohtule esitatud märkustes keskenduvad pooled peamiselt kolmele küsimusele ehk sellele, kas määruse nr 3577/92 artikli 2 punktis 1 sätestatud loetelu on ammendav või mitte, pukseerimise õiguslikule olemusele Kreeka õiguses ning kas nimetatud määruse kohaldamisala kindlaksmääramisel on võimalik eristada sadamaalal toimuvat pukseerimist väljaspool seda ala toimuvast pukseerimisest.
Esiteks, kuigi komisjon möönab, et puksiirteenused ei ole sõnaselgelt määruse nr 3577/92 artikli 2 punktis 1 loetletud „mereveoteenuste” hulgas nimetatud, leiab ta, et selles sättes toodud loetelu on vaid indikatiivne, kuna sellele eelneb sõna „eelkõige”. Seetõttu tuleks „merekabotaažina” käsitleda kõiki tavapäraselt tasu eest osutatavaid mereveoteenuseid. Pukseerimisel on kõik selles definitsioonis loetletud tunnused.
Kreeka valitsus leiab vastupidi, et määruse nr 3577/92 artikli 2 punktis 1 kasutatud sõna „eelkõige” [kreekakeelses versioonis „ειδικότερα”] tuleb mõista kui „täpsemalt”, kuna sellega juhatatakse sisse ammendav loetelu.
Pealegi on „mereveoteenused” sõnaselgelt defineeritud määruse nr 4055/86 artikli 1 lõikes 4.
Kreeka valitsuse arvates on selle mõiste definitsioon määrustes nr 3577/92 ja nr 4055/86 identne. See hõlmab peale komisjoni poolt juba nimetatud tunnuste veel veo eesmärki, mis on reisijate- või kaubavedu, ja on mõlemal juhul ammendav. Kreeka valitsus lisab, et mereabiteenused ei saa kujutada endast tavapärast vedu ja et avariisse sattunud laevu ei saa samuti käsitleda kaubana, mida tuleb vedada.
Komisjon vastab, et kuigi määruse nr 4055/86 artikli 1 lõikes 4 sätestatud mereveoteenuste definitsioon hõlmab tema arvates ka pukseerimist, ei tuleks seda antud juhul kasutada, kuna see määrus käsitleb ainult rahvusvahelise mereveo teenuseid.
Teiseks väidab komisjon, et presidendi dekreedi nr 45/83 artiklist 3 tuleneb, et Kreeka õiguses ei käsitleta pukseerimist mitte alati merekabotaaži kõrvalteenusena, kuna mereveoteenuste ja määruses ette nähtud pukseerimise juhtude vahelise sarnasuse tõttu lubasid Kreeka ametiasutused nimetatud dekreedi artikli 1 suhtes tehtud erandina, kuigi vaid väga piiratud juhtudel, pukseerimistöid teostada ka välisriigi lipu all sõitvatel laevadel.
Kreeka valitsus märgib sellele vastates, et Kreeka õiguses kujutavad pukseerimine ja mereabi endast kõrvalteenuseid, mis aitavad vaid kaasa mereveoteenuste tõrgeteta osutamisele. Niisuguse laeva või ujuvvahendi edasitoimetamine, millel endal selleks vahendid puuduvad, ei ole iseenesest piisav põhjus selleks, et seda teenust ei saaks käsitleda abiteenusena või et omistada talle mereveo staatus. Seega jääb pukseerimine määruse nr 3577/92 kohaldamisalast välja, kuna puksiiril puudub otsene seos sellega, mida veetakse. Kui komisjon leidis, et presidendi dekreedi nr 45/83 artikkel 3 kujutab endast erandit dekreedi artiklist 1, siis tõlgendas ta nende artiklite vastavaid kohaldamisalasid pealegi valesti. Kreeka valitsus täpsustab, et nimetatud dekreedi artikkel 1 reguleerib kahe Kreeka territoriaalvetes asuva punkti vahel majandustegevuse raames pukseerimistöö teostamist, kuid artikli 3 kohaldamisala piirdub vaid olukordadega, mis seonduvad välisriigiga.
Kolmandaks leiab komisjon, et vastupidi sellele, mis on sätestatud komisjoni hiljutistes direktiivi ettepanekutes sadamateenuste turule ligipääsu kohta, ei tee Kreeka ametiasutused vahet sadamaalal ja väljaspool sadamaala osutatavate pukseerimisteenuste vahel. Kuna sadamateenused ei ole seotud väljaspool sadamaala toimuva kabotaažiga, siis on antud juhul kohaldatav määrus nr 3577/92.
Kreeka valitsus leiab, et pukseerimisteenuste suhtes ei ole vaja kohaldada erinevat korda lähtuvalt sellest, kas neid osutatakse sadamaalal või väljaspool seda. Selle teenuse osutamise kohast lähtudes vahe tegemine oleks meelevaldne, sellel poleks mingisugust õiguslikku alust ja see võiks tekitada määruse nr 3577/92 kohaldamisel õiguslikku ebakindlust.
Euroopa Kohtu hinnang
Esmalt tuleb meelde tuletada, et EÜ artikli 51 lõike 1 kohaselt käsitletakse transporditeenuste osutamise vabadust EÜ asutamislepingu transpordi jaotise sätetes, mille hulgas on EÜ artikli 80 lõige 2, mis võimaldab Euroopa Liidu Nõukogul kehtestada asjakohaseid sätteid meretranspordi kohta.
Viimati nimetatud sätte alusel võttis nõukogu vastu määruse nr 3577/92, mille eesmärk on merekabotaaži teenuste osutamise vabaduse elluviimine vastavalt määruses ette nähtud tingimustele ja piirangutele.
Nimetatud määruse artikkel 1 sätestab Euroopa Ühenduses merekabotaaži teenuste osutamise vabaduse põhimõtte. Nii laiendati teenuste osutamise vabaduse põhimõtteid, mis on sätestatud eelkõige EÜ artiklis 49, et hõlmata merekabotaaži teenused (vt 20. veebruari 2001 aasta otsus kohtuasjas
C-205/99: Analir jt, EKL 2001, lk I-1271
, punkt 20).
Seevastu EÜ artikli 51 lõike 1 ja EÜ artikli 80 lõike 2 koosmõjust tuleneb, et merelaevanduse valdkonna teenused, mis ei kuulu määruse nr 3577/92 või teiste EÜ artikli 80 lõike 2 alusel vastu võetud õigusnormide kohaldamisalasse, jäävad liikmesriikide õiguse reguleerida, järgides EÜ artiklit 54 ja teisi asutamislepingu üldisi õigusnorme (vt selle kohta 4. aprilli 1974 aasta otsus kohtuasjas
167/73: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 1974, lk 359
, punkt 32).
Kuna käesolevas asjas põhjendas komisjon oma hagi ainult määruse nr 3577/92 artikli 1 rikkumisest tuleneva etteheitega, siis tuleb vaid uurida, kas pukseerimisteenused avamerel, mis kuuluvad merelaevanduse valdkonda EÜ artikli 80 lõike 2 tähenduses, kuuluvad ka nimetatud määruse kohaldamisalasse ja kujutavad endast selle määruse artikli 2 punktis 1 defineeritud „mereveoteenuseid liikmesriigis (merekabotaaž)”. Euroopa Kohus ei pea oma otsuses käsitlema enamat kui need väited, mis on toodud EÜ artikli 226 alusel esitatud komisjoni hagiavalduse nõuetes (vt selle kohta 15. juuni 2006 aasta otsus kohtuasjas
C-255/04: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 2006, lk I-5251
, punkt 24 ja viidatud kohtupraktika).
Sellega seoses tuleb sedastada, et määruse nr 3577/92 artikli 2 punkt 1 ei viita sõnaselgelt pukseerimisele. Kuna „merekabotaaži teenuste” loetelu selle artikli tähenduses on sisse juhatatud sõnaga „eelkõige”, siis ei saa seda
a priori
käsitleda ammendavana.
Vaatamata sellele, et määruse nr 3577/92 artikli 2 punktis 1 toodud loetelu ei ole ammendavat laadi, tuleneb sellest normist, kui seda tõlgendada tervikuna, et selle kohaldamisalasse jäävad esiteks tavapäraselt tasu eest osutatavad teenused ja teiseks need teenused, mille eesmärk selles artiklis toodud merekabotaaži näidete põhiliste tunnuste põhjal on reisijate- või kaubavedu meritsi kahe koha vahel, mis asuvad ühe ja sama liikmesriigi territooriumil.
Nagu Kreeka valitsus õigesti märgib, kinnitab seda tõlgendust ka määruse nr 4055/86 artikli 1 lõike 4 sõnastus, mille kohaselt käsitatakse mereveoteenustena tasu eest osutatavaid teenuseid, mille eesmärk on reisijate- ja kaubavedu meritsi liikmesriigi sadamate ja kolmandate riikide sadamate või avamererajatiste vahel.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 45–47 mainib, erinevad pukseerimise tunnused määruse nr 3577/92 artikli 2 punktis 1 defineeritud kabotaaži tunnustest. Kuigi pukseerimine on enamasti tasu eest osutatav teenus, ei ole ta üldiselt siiski otsene reisijate või kaupade vedu meritsi. Ta seisneb pigem selles, et aidata laeva, puurimisseadet, platvormi või poid teise kohta toimetada. Puksiir, mis abistab laeva manööverdamisel, tõukab teda või kompenseerib rikke korral laevamehhanismide tööd, aitab reisijaid või kaupu vedavat laeva, kuid ta ei ole ise transpordilaev.
Kui neil tingimustel järeldada määruse nr 3577/92 artikli 2 punktis 1 esinevast sõnast „eelkõige”, et see võib nimetatud sätte kohaldamisala laiendada kõikidele liikmesriikidevaheliste mereveoteenustega seotud teenustele või kõrvalteenustele, sõltumata sellest, kas neil on sättes sõnaselgelt defineeritud merekabotaažile iseloomulikke tunnuseid või mitte, siis oleks see vastuolus mitte ainult nimetatud määruse eesmärgiga, vaid ka selle määruse kohaldamisalaga seonduva õiguskindlusega.
Sellest tuleneb, et pukseerimist ei saa käsitleda määruse nr 3577/92 artikli 2 punkti 1 kohaldamisalasse kuuluvana.
Arvestades kõiki eelnenud kaalutlusi, tuleb hagi tervikuna tagasi lükata.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Kreeka Vabariik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista komisjonilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.

Allkirjad
(
)	Kohtumenetluse keel: kreeka.