CELEX: 61994CJ0336
Arbejdskraftens frie bevægelighed
Ligebehandling
Social sikring
Nationale bestemmelser, hvorefter personregisterudskrifter har forskellig bevisværdi afhængigt af, om de er udstedt af nationale eller udenlandske myndigheder

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 12. september 1994, indgaaet til Domstolen den 28. december 1994, har Sozialgericht Hamburg i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 48 og 51 med hensyn til bestemmelser i den tyske lovgivning, hvorefter personregisterudskrifter har forskellig bevisvaerdi afhaengigt af, om de er udstedt af
nationale eller udenlandske myndigheder.
2 Spoergsmaalet er rejst under en sag anlagt af Eftalia Dafeki mod Landesversicherungsanstalt Wuerttemberg (tysk pensionskasse, herefter »pensionskassen«).
3 Eftalia Dafeki er foedt i Graekenland og er graesk statsborger. Hun har siden maj 1966 arbejdet i Forbundsrepublikken Tyskland. I de officielle dokumenter vedroerende E. Dafeki var som foedselsdato angivet den 3. december 1933. Den 4. april 1986 afsagde retten i Trikala, der i denne forbindelse var beklaedt af en enkelt dommer, dom, hvorved foedselsdatoen blev berigtiget i overensstemmelse med den fremgangsmaade, der anvendes, naar arkiver og personregisterboeger er gaaet til grunde. Det fremgaar herefter af personregistret og de officielle dokumenter vedroerende E. Dafeki, at hun er foedt den 20. februar 1929. Der blev paa grundlag heraf udstedt en ny foedselsattest til E. Dafeki.
4 Den 19. december 1988 fremsatte E. Dafeki over for pensionskassen begaering om den foertidige alderspension, som gaelder for kvinder, der er fyldt 60 aar. Hun fremlagde i denne forbindelse den nye foedselsattest, som var udstedt af de kompetente graeske myndigheder, og efter anmodning fra pensionskassen den afsagte dom. Selv om de oevrige forudsaetninger for tildeling af alderspension var opfyldt, afslog pensionskassen begaeringen, idet den lagde den oprindelige foedselsdato til grund. E. Dafeki indgav en administrativ klage, som blev afslaaet, og hun anlagde herefter sag ved Sozialgericht Hamburg.
5 Det bestemmes i § 66 i den tyske Personenstandsgesetz (»folkeregisterlov«), at personregisterudskrifter har samme beviskraft som personregisterboeger. Ifoelge lovens § 60, stk. 1, er disse boeger, naar de foeres korrekt, som udgangspunkt bevis for aegteskabsindgaaelse, foedsel og de herom naermere indfoerte oplysninger. Der kan imidlertid foeres bevis for, at oplysningerne ikke er korrekte. Efter Bundessozialgericht's praksis og opfattelsen i teorien finder § 66 i Personenstandsgesetz imidlertid kun anvendelse paa tyske og ikke paa udenlandske dokumenter, heller ikke dokumenter vedroerende senere berigtigelser. For personregisterudskrifter, der er udfaerdiget i et andet land, gaelder der saaledes ikke en rigtighedsformodning, og den ret, der behandler sagen, vurderer derfor de fremlagte dokumenter efter en fri bevisbedoemmelse. I denne forbindelse skal retten bl.a. anvende en regel, der er udviklet i retspraksis, og som indebaerer, at der i tilfaelde af en konflikt mellem flere paa hinanden foelgende dokumenter er formodning for, at det dokument, der tidsmaessigt ligger taettest paa begivenheden, er korrekt - og det vil i dette tilfaelde sige den foerste foedselsattest - saafremt der ikke paa anden maade kan foeres fornoedent bevis.
6 Sozialgericht Hamburg er imidlertid i tvivl om, hvorvidt anvendelsen af princippet om fri bevisbedoemmelse med hensyn til personregisterudskrifters beviskraft er forenelig med faellesskabsretten, navnlig traktatens artikel 48 og 51, idet der kan vaere tale om indirekte forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet. Hvis E. Dafeki havde fremlagt dokumenter fra det tyske personregister, ville den berigtigede foedselsdato uden videre vaere lagt til grund.
7 Sozialgericht Hamburg har paa denne baggrund besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:
»Er de tyske socialsikringsinstitutioner og domstole efter faellesskabsretten bundet af udenlandske personregisterudskrifter og udenlandske retsafgoerelser, hvorved persondata fastslaas eller berigtiges, i sager vedroerende sociale ydelser, og i hvilket omfang?«
8 Med spoergsmaalet oensker den forelaeggende ret i det vaesentlige oplyst, om traktatens artikel 48 indebaerer, at socialsikringsinstitutionerne og domstolene i en medlemsstat i sager vedroerende sociale ydelser til en vandrende arbejdstager, der er EF-statsborger, er forpligtet til at anerkende personregisterudskrifter og lignende dokumenter, der er udstedt af de kompetente myndigheder i de oevrige medlemsstater.
9 Det bemaerkes indledningsvis, at arbejdskraftens frie bevaegelighed i henhold til traktatens artikel 48, stk. 2, forudsaetter afskaffelse af enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling af medlemsstaternes arbejdstagere, for saa vidt angaar beskaeftigelse, afloenning og oevrige arbejdsvilkaar.
10 E. Dafeki, der er statsborger i en medlemsstat, og som har haft loennet beskaeftigelse i en anden medlemsstat, hvor hun paa grundlag af denne beskaeftigelse har anmodet om tildeling af en alderspension, befinder sig i en situation, der falder inden for bestemmelsens anvendelsesomraade.
11 Det bemaerkes i denne forbindelse, at arbejdstagere for at kunne paaberaabe sig, at de har ret til en social ydelse, fordi de har gjort brug af den frie bevaegelighed, der er sikret ved traktaten, noedvendigvis skal kunne dokumentere visse oplysninger, som findes i personregistrene.
12 Det fremgaar af bestemmelserne i tysk ret, saaledes som den forelaeggende ret har redegjort for disse, at personregisterudskrifter, der er udstedt af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat, har en ringere bevisvaerdi end udskrifter, som er udstedt af de tyske myndigheder.
13 Selv om bestemmelserne finder anvendelse uden hensyn til arbejdstagerens nationalitet, rammer de saaledes i praksis arbejdstagere, der er statsborgere i andre medlemsstater.
14 Den tyske regering har imidlertid anfoert, at der findes betydelige forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til bestemmelserne om personregistrering og aendringer i registrene, idet de faktiske forhold og de retlige motiver, der ligger til grund for lovgivers valg, er forskellige. Navnlig er bestemmelserne om, hvorledes bestemte kendsgerninger fastslaas, ikke identiske i Den Hellenske Republik og i Forbundsrepublikken Tyskland. I Den Hellenske Republik er det f.eks. ikke ualmindeligt, at foedselsdatoen aendres af en enkeltmandsdomstol, og hertil kraeves alene vidneudsagn fra to vidner. Mange graeske vandrende arbejdstagere har benyttet sig af denne mulighed. Det kompetente tyske organ har i hundredvis af tilfaelde fastslaaet, at den foedselsdato, der blev angivet i forbindelse med paabegyndelsen af den erhvervsmaessige virksomhed, afviger vaesentligt fra den dato, der angives i forbindelse med en begaering om tildeling af en pension. AEndringerne sker normalt til arbejdstagerens fordel.
15 Kommissionen har ligeledes henvist til, at reglerne om personregistrering er meget forskellige i medlemsstaterne, idet den meget forskelligartede kulturelle baggrund og udefrakommende begivenheder som krige og afstaaelse af landomraader i hoej grad har haft indflydelse paa de respektive systemer. Man kan derfor vanskeligt gaa ud fra, at de retlige og faktiske forhold er de samme eller kan sidestilles. Der er ikke truffet faelles foranstaltninger paa faellesskabsplan. I oevrigt har Faellesskabet ikke generelt kompetence til at fastsaette regler om personregistrering og spoergsmaal vedroerende beviskraften af personregisterudskrifter. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at faellesskabsretten paa det nuvaerende udviklingstrin ikke er til hinder for den praksis, der foelges i Tyskland.
16 I denne forbindelse maa der tages hensyn til, at der i de nationale retsordener findes betydelige forskelle med hensyn til betingelserne for at opnaa en afgoerelse om berigtigelse af en foedselsdato og fremgangsmaaden herfor, og at medlemsstaterne endnu ikke har harmoniseret dette omraade eller tilvejebragt en ordning med gensidig anerkendelse af afgoerelser svarende til den ordning, der gaelder med hensyn til afgoerelser, som er omfattet af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT 1978 L 304, s. 17).
17 Muligheden for med held at anfaegte rigtigheden af en personregisterudskrift som den i hovedsagen omhandlede afhaenger i hoej grad af den fremgangsmaade, der er foreskrevet, og de betingelser, som skulle vaere opfyldt, for at en foedselsattest har kunnet aendres, og disse betingelser kan variere vaesentligt fra den ene medlemsstat til den anden.
18 De administrative myndigheder og domstolene i en medlemsstat er under disse omstaendigheder ikke efter faellesskabsretten forpligtet til at anerkende, at efterfoelgende berigtigelser af personregisterudskrifter, som er foretaget af de kompetente myndigheder i den paagaeldende stat, skal sidestilles med berigtigelser foretaget af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat.
19 Det bemaerkes imidlertid, at de rettigheder, der foelger af arbejdskraftens frie bevaegelighed, ikke kan udoeves, medmindre der fremlaegges dokumenter vedroerende den paagaeldende persons forhold, og saadanne dokumenter udstedes normalt af arbejdstagerens oprindelsesstat. De administrative myndigheder og domstolene i en medlemsstat er derfor forpligtet til at anerkende personregisterudskrifter og lignende dokumenter, der er udstedt af de kompetente myndigheder i de oevrige medlemsstater, medmindre der paa grund af de konkrete forhold i den enkelte sag er alvorlig tvivl om rigtigheden heraf.
20 En berigtigelse, der er foretaget af en domstol i en anden medlemsstat, kan derfor ikke lades ude af betragtning med den begrundelse, at der findes en national regel, hvorefter der i tilfaelde af en konflikt mellem flere paa hinanden foelgende dokumenter generelt og abstrakt er en formodning for, at det dokument, der tidsmaessigt ligger taettest paa begivenheden, er korrekt, saafremt der ikke paa anden maade kan foeres fornoedent bevis.
21 Det praejudicielle spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at socialsikringsinstitutionerne og domstolene i en medlemsstat i sager vedroerende sociale ydelser til en vandrende arbejdstager, der er EF-statsborger, er forpligtet til at anerkende personregisterudskrifter og lignende dokumenter, der er udstedt af de kompetente myndigheder i de oevrige medlemsstater, medmindre der paa grund af de konkrete forhold i den enkelte sag er alvorlig tvivl om rigtigheden heraf.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 De udgifter, der er afholdt af den tyske og den graeske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Sozialgericht Hamburg ved kendelse af 12. september 1994, for ret:
Socialsikringsinstitutionerne og domstolene i en medlemsstat er i sager vedroerende sociale ydelser til en vandrende arbejdstager, der er EF-statsborger, forpligtet til at anerkende personregisterudskrifter og lignende dokumenter, der er udstedt af de kompetente myndigheder i de oevrige medlemsstater, medmindre der paa grund af de konkrete forhold i den enkelte sag er alvorlig tvivl om rigtigheden heraf.