CELEX: 62008TJ0255
Ochranná známka Společenství
Námitkové řízení
Přihláška slovní ochranné známky Společenství JOSE PADILLA
Starší ochranné známky a označení JOSE PADILLA
Relativní důvody pro zamítnutí
Neexistence všeobecně známé ochranné známky ve smyslu článku 6 bis Pařížské úmluvy a ochranné známky s dobrým jménem
Článek 8 odst. 2 písm. c) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 2 písm. c) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009]
Neexistence staršího označení užívaného v obchodním styku
Článek 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009]

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 12. září 2002 podal vedlejší účastník řízení José María Padilla Requena u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné
známky a vzory) (OHIM) přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993
o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění pozdějších předpisů [nahrazeného
nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1)].
Ochrannou známkou, jejíž zápis je požadován, je slovní označení JOSE PADILLA.
Výrobky a služby, pro které byl zápis požadován, spadají do tříd 9, 25 a 41 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění
výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a pro každou z těchto tříd odpovídají
následujícímu popisu:
–        třída 9: „Gramofonové desky, kompaktní a magnetické disky, magnetické pásky, kazety; videopásky“;
–        třída 25: „Oděvy, obuv, kloboučnické zboží“;
–        třída 41: „Vzdělávání; výchova; zábava; kulturní činnosti, konkrétně psaní, skládání, nahrávání a provozování hudebních děl“.
Přihláška ochranné známky Společenství byla zveřejněna ve
Věstníku ochranných známek Společenství č.
64/2003 ze dne 4. srpna 2003.
Dne 4. listopadu 2003 podala žalobkyně Eugenia Montero Padilla na základě článku 42 nařízení č. 40/94 (nyní článek 41 nařízení
č. 207/2009) námitky proti zápisu přihlášené ochranné známky pro výrobky a služby uvedené v bodě 3 výše.
Námitky byly založeny na následujících starších právech:
–        španělské slovní ochranné známky JOSE PADILLA č. 2427480 a 2476324, přihlášené dne 28. září 2001 a 16. května 2002, pro výrobky
a služby zařazené do tříd 41 a 9;
–        ochranná známka s dobrým jménem JOSE PADILLA;
–        obecně známá ochranná známka JOSE PADILLA;
–        práva spojená s označením JOSE PADILLA užívaným v obchodním styku.
Námitky se týkaly všech výrobků a služeb uvedených v přihlášce ochranné známky.
Důvody uplatněnými na podporu námitek byly důvody uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b), čl. 8 odst. 2 písm. c) a čl. 8 odst. 4
a 5 nařízení č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. a) a b), čl. 8 odst. 2 písm. c) a čl. 8 odst. 4 a 5 nařízení č. 207/2009].
Dne 9. února 2007 námitkové oddělení námitky zamítlo z toho důvodu, že nebyla prokázána existence starších španělských ochranných
známek, ani užívání jména José Padilla jako ochranné známky, ani obecná známost této ochranné známky a že práv, jichž se žalobkyně
dovolává na základě staršího označení užívaného v obchodním styku, se v rámci námitkového řízení dovolávat nelze.
Dne 4. dubna 2007 podala žalobkyně k OHIM proti rozhodnutí námitkového oddělení odvolání na základě článků 57 až 62 nařízení
č. 40/94 (nyní články 58 až 64 nařízení č. 207/2009).
Rozhodnutím ze dne 1. března 2008 (dále jen „napadené rozhodnutí“) druhý odvolací senát odvolání zamítl. Zejména shledal,
že žalobkyně nepředložila důkaz o zápisu starších národních ochranných známek, ani důkaz ve smyslu čl. 8 odst. 4 nařízení
č. 40/94 o užívání ostatních starších práv, jichž se dovolávala.

Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–        zrušil napadené rozhodnutí;
–        zamítl zápis přihlášené ochranné známky pro výrobky a služby spadající do tříd 9, 25 a 41.
OHIM navrhuje, aby Tribunál:
–        zamítl žalobu;
–        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Vedlejší účastník navrhuje, aby Tribunál:
–        zamítl žalobu a potvrdil napadené rozhodnutí;
–        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky
Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně pět důvodů, vycházejících zaprvé z „právních účinků napadeného rozhodnutí“, zadruhé
z porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a c) nařízení č. 40/94 [nyní článek 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a c) nařízení
č. 207/2009], zatřetí z porušení čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení č. 207/2009],
začtvrté z porušení čl. 8 odst. 1 a 5 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 a 5 nařízení č. 207/2009) a zapáté z porušení
čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009).

K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z „právních účinků napadeného rozhodnutí“
Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně v podstatě uvádí, že zápis přihlášené ochranné známky umožňuje vedlejšímu účastníku řízení, aby jí zakázal užívat
jméno José Padilla v rámci využívání jejích práv duševního vlastnictví.
Žalobkyně odvolacímu senátu vytýká, že dostatečně nezohlednil význam jména autora díla pro hospodářské využívání práv duševního
vlastnictví. Odvolací senát tedy nedodržel smysl článku 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna
2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32), který stanoví domněnku vlastnictví
autorských práv. Podle názoru žalobkyně z tohoto ustanovení vyplývá, že pro řádné využívání práv duševního vlastnictví, jichž
je majitelkou, k dílu jejího strýce, musí být jméno José Padilla uváděno na veškerých nosičích zvuku a obrazu, jakož i v reklamě
nebo na programech koncertů.
Konečně žalobkyně upřesňuje, že se nemůže dovolávat článku 12 nařízení č. 40/94 (nyní článek 12 nařízení č. 207/2009), jehož
účelem je zejména ochrana třetí osoby, která používá své jméno v obchodním styku, jelikož jméno José Padilla je jménem jejího
strýce, a nikoli jejím vlastním jménem.
OHIM tvrdí, že směrnice 2004/48 byla přijata po datu podání sdělení o námitce a že tento žalobní důvod je nepřípustný na základě
čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu ve spojení s čl. 135 odst. 4 téhož jednacího řádu, podle něhož spisy účastníků řízení
nesmí změnit předmět řízení před odvolacím senátem.
Vedlejší účastník má za to, že užívání přihlášené ochranné známky nebrání využívání jména José Padilla žalobkyní, pokud žalobkyně
„jasně označí“ autora děl chráněných autorskými právy, jichž je majitelkou.
Závěry Tribunálu
Je třeba připomenout, že cílem žaloby podané k Tribunálu podle čl. 63 odst. 2 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 65 odst. 2 nařízení
č. 207/2009) je přezkum legality rozhodnutí odvolacích senátů. Článek 74 zmíněného nařízení (nyní článek 76 nařízení č. 207/2009)
vyžaduje, aby tento přezkum byl prováděn v rámci skutkového a právního základu sporu v podobě, v níž byl předložen odvolacímu
senátu [viz rozsudek Tribunálu ze dne 1. února 2005, SPAG v. OHIM – Dann a Backer (HOOLIGAN), T‑57/03, Sb. rozh. s. II‑287,
bod 17 a citovaná judikatura]. toho plyne, že Tribunál nemůže zrušit nebo změnit rozhodnutí, které je předmětem žaloby, z důvodů,
které nastaly po jeho vyhlášení (rozsudky Soudního dvora ze dne 11. května 2006, Sunrider v. OHIM, C‑416/04 P, Sb. rozh. s. I‑4237,
bod 55, a ze dne 13. března 2007, OHIM v. Kaul, C‑29/05 P, Sb. rozh. s. I‑2213, bod 53).
Krom toho podle čl. 135 odst. 4 jednacího řádu nesmí spisy účastníků řízení změnit předmět řízení před odvolacím senátem.
Je proto třeba zkoumat, zda tím, že žalobkyně uplatnila poprvé před Tribunálem tvrzení, že by zápis přihlášené ochranné známky
umožnil vedlejšímu účastníku, aby jí zakázal užívat jméno José Padilla v rámci využívání jejích práv duševního vlastnictví,
změnila předmět řízení.
V tomto ohledu je třeba uvést, že i když určité argumenty týkající se rozsahu výlučného práva, které by bylo přiznáno vedlejšímu
účastníku v případě zápisu přihlášené ochranné známky, byly vzneseny žalobkyní v rámci jejího odvolání před odvolacím senátem,
byly tak vzneseny v rámci důvodů vycházejících z existence starších ochranných známek a staršího označení předložených na
podporu odvolání směřujícího proti rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 9. února 2007. Jak se totiž uvádí v bodě 8 výše,
důvody uplatňovanými na podporu námitek byly důvody obsažené v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b), v čl. 8 odst. 2 písm. c) a v čl. 8
odst. 4 a 5 nařízení č. 40/94.
Tímto žalobním důvodem však žalobkyně v podstatě žádá Tribunál, aby přezkoumal legalitu napadeného rozhodnutí z hlediska článku
9 nařízení č. 40/94 (nyní článek 9 nařízení č. 207/2009).
Je tedy třeba v souladu s ustanoveními nařízení č. 40/94 a jednacího řádu připomenutými v bodech 21 a 22 výše první žalobní
důvod odmítnout jako nepřípustný.
Pro úplnost je třeba uvést, že i za předpokladu, že by, jak tvrdí žalobkyně, čl. 9 odst. 1 nařízení č. 40/94 [nyní čl. 9 odst. 1
nařízení č. 207/2009] umožňoval v případě zápisu přihlášené ochranné známky vedlejšímu účastníku, aby jí zakázal užívat jméno
José Padilla pro účely využívání jejích práv duševního vlastnictví, nemohlo by to ovlivnit legalitu napadeného rozhodnutí,
kterým byly zamítnuty námitky žalobkyně.
Důvody, na nichž se mohou zakládat námitky, jež jsou obsaženy v čl. 42 odst. 1 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 41 odst. 1 nařízení
č. 207/2009), jsou totiž pouze relativní důvody pro zamítnutí zápisu uvedené v článku 8 téhož nařízení [rozsudky Tribunálu
ze dne 9. dubna 2003, Durferrit v. OHIM – Kolene (NU-TRIDE), T‑224/01, Recueil, s. II‑1589, bod 72]Naproti tomu článek 9 nařízení
č. 40/94 vymezuje rozsah práva z ochranné známky Společenství, a tudíž účinky zápisu této známky, ale netýká se podmínek zápisu.
Zmíněný článek 9 proto netvoří součást právního rámce, jejž musí OHIM zohlednit při zkoumání přihlášky ochranné známky nebo
námitek.
Z předchozího vyplývá, že i kdyby první žalobní důvod byl v projednávané věci přípustný, musel by být v takovém případě zamítnut
jako nerelevantní.

K druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a c) nařízení č. 40/94 a k třetímu
žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení č. 40/94
Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně uvádí, že jméno José Padilla nemá dostatečnou rozlišovací způsobilost, jež by spotřebitelům umožnila rozlišit na
trhu výrobky a služby spadající do tříd 9 a 41, jelikož se jedná o jméno, které se ve Španělsku běžně vyskytuje. Odvolací
senát tudíž nedodržel smysl článku 4 nařízení č. 40/94, podle něhož má užívané označení umožnit rozlišení výrobku nebo služby
na trhu, ani čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a c), jenž zakazuje zápis označení, která nesplňují podmínky článku 4 zmíněného nařízení,
ochranných známek, které postrádají rozlišovací způsobilost, jakož i ochranných známek, které jsou tvořeny výlučně označeními,
jež mohou sloužit k označení vlastností dotčených výrobků nebo služeb.
Žalobkyně rovněž tvrdí, že přihlášená ochranná známka je v rozporu s veřejným pořádkem, jelikož omezuje výkon autorských práv
k dílu jejího strýce, jichž je majitelkou, a že zápis této ochranné známky je tedy v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení
č. 40/94.
OHIM má za to, že tyto žalobní důvody jsou nepřípustné, jelikož je žalobkyně neuplatnila ani před námitkovým oddělením, ani
před odvolacím senátem. Podle OHIM musí být proto zmíněné žalobní důvody odmítnuty jako nepřípustné.
Vedlejší účastník tvrdí, že jméno José Padilla splňuje všechny podmínky k tomu, aby mohlo rozlišit dotčené výrobky a služby,
a že nemůže být považováno za druhový název.
Mimoto vedlejší účastník zastává názor, že zápis přihlášené ochranné známky není v rozporu s veřejným pořádkem, a upřesňuje,
že se čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení č. 40/94 v námitkovém řízení nepoužije, a navíc nebyl v tomto rámci uplatněn.
Závěry Tribunálu
Co se týče druhého a třetího žalobního důvodu, je třeba připomenout, že ze znění čl. 42 odst. 1 nařízení č. 40/94, jakož i ze
systematiky článku 42 a článku 43 zmíněného nařízení (nyní článek 42 nařízení č. 207/2009) vyplývá, že se absolutní důvody
pro zamítnutí zápisu uvedené v článku 7 téhož nařízení (nyní článek 7 nařízení č. 207/2009) nepřezkoumávají v rámci námitkového
řízení. Za důvody, na nichž lze založit námitky, představované důvody uvedenými v čl. 42 odst. 1 nařízení č. 40/94, lze totiž
považovat pouze relativní důvody pro zamítnutí zápisu, jak jsou uvedeny v článku 8 téhož nařízení. Krom toho jsou pro řízení
o zápisu příznačné různé etapy, které lze shrnout následovně. Nejprve OHIM v rámci průzkumu z úřední povinnosti zkoumá, zda
zápisu přihlášené ochranné známky nebrání podle čl. 38 odst. 1 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 37 odst. 1 nařízení č. 207/2009)
některý z absolutních důvodů pro zamítnutí zápisu, a pokud zjistí, že nikoli, je přihláška ochranné známky zveřejněna v souladu
s čl. 38 odst. 1 a s čl. 40 odst. 1 téhož nařízení (nyní čl. 39 odst. 1 nařízení č. 207/2009). Následně pak, pokud jsou ve
lhůtě tří měsíců od zveřejnění přihlášky ochranné známky podány námitky podle čl. 42 odst. 1 nařízení č. 40/94, OHIM v rámci
námitkového řízení zkoumá relativní důvody pro zamítnutí zápisu uplatněné osobou, která podala námitky, podle čl. 74 odst. 1
in fine
zmíněného nařízení (nyní čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009) [viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Tribunálu NU-TRIDE,
bod 72, a rozsudek ze dne 30. června 2004, BMI Bertollo v. OHIM – Diesel (DIESELIT), T‑186/02, Sb. rozh. s. II‑1887, bod 71].
Rovněž je třeba uvést, že jakkoli čl. 41 odst. 1 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 40 odst. 1 nařízení č. 207/2009) umožňuje třetím
osobám zaslat OHIM vyjádření týkající se zejména absolutních důvodů pro zamítnutí zápisu, skutečností nicméně zůstává, že
ze spisu nevyplývá, že by žalobkyně byla v projednávané věci předložila OHIM takovéto vyjádření týkající se čl. 7 odst. 1
písm. f) téhož nařízení. Krom toho, i kdyby k tomu bývalo došlo, byly by se účinky takovéhoto vyjádření omezily na posouzení
OHIM, zda je případně nutno znovu zahájit přezkumné řízení za účelem ověření, zda absolutní důvod pro zamítnutí zápisu, jehož
se dovolává žalobkyně, brání zápisu přihlášené ochranné známky. toho plyne, že v rámci námitkového řízení nemá OHIM povinnost
zohlednit vyjádření třetích osob předložená podle čl. 41 odst. 1 nařízení č. 40/94 a že stejně je tomu i v případě, byla-li
mu takováto vyjádření předložena (výše uvedený rozsudek NU-TRIDE, bod 73).
V důsledku toho ani článek 4, ani čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a c) nařízení č. 40/94, ani čl. 7 odst. 1 písm. f) téhož nařízení
nepatří mezi ustanovení, vzhledem k nimž je nutno posuzovat legalitu napadeného rozhodnutí.
Ve světle předchozího musí být druhý a třetí žalobní důvod zamítnuty.

Ke čtvrtému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 8 odst. 1 a 5 nařízení č. 40/94
Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně tvrdí, že jméno José Padilla je starší obecně známou ochrannou známkou, jejíž je majitelkou, která tudíž musí požívat
ochrany odůvodňující zamítnutí zápisu slovního označení JOSE PADILLA jakožto ochranné známky Společenství.
Krom toho žalobkyně vytýká odvolacímu senátu, že měl nesprávně za to, že předložené dokumenty dokládaly prestiž, proslulost
a dobré jméno, jimiž se těšil zesnulý skladatel, ale nikterak neprokazovaly „obecnou známost starší ochranné známky“, že nesprávně
vyhodnotil důkazy, které žalobkyně předložila ohledně objemu prodeje, trvání, intenzity a geografického rozsahu užívání starší
ochranné známky, a že z důvodů hospodárnosti řízení podrobně neanalyzoval veškeré dokumenty, třebaže tyto dokumenty byly s to
prokázat obecnou známost starší ochranné známky.
Konečně žalobkyně uvádí, že existuje úplná shoda mezi přihlášenou ochrannou známkou a starší obecně známou ochrannou známkou,
která byla od vytvoření díla nepřetržitě používána v obchodním styku, jak v místním, tak i v mezinárodním měřítku, a tudíž
mezi nimi existuje absolutní nebezpečí záměny.
OHIM zastává názor, že žalobkyně zaměňuje proslulost skladatele, kterou OHIM nepopírá, s použitím jeho jména jakožto ochranné
známky.
Podle OHIM i v případě, že by bylo možno mít za to, že šíření melodií dotyčného skladatele v rozhlase, v televizi nebo v kinech
představuje využívání ochranné známky, se s touto ochrannou známkou spojuje pouze melodie, název písně nebo jméno jejího interpreta.
Tvrdí, že veřejnost pouze výjimečně spojuje určitou melodii s jejím skladatelem, jak to dokládají některá zadání vyhledávání
na internetu. OHIM má tudíž za to, že žalobkyně nikterak neprokázala obchodní užívání jména José Padilla jako ochranné známky.
Krom toho OHIM připouští, že i když je formulace, že vyčerpávající přezkum dokumentů předložených žalobkyní nebyl proveden
z důvodů hospodárnosti řízení, neobratná a poněkud matoucí, tato formulace nevykazuje žádnou rozpornost nebo nedostatek odůvodnění,
jelikož tyto dokumenty byly přezkoumány na základě jasně vymezených kritérií, jako je podíl na trhu, který ochranná známka
zaujímá, intenzita, geografické rozšíření, doba užívání této ochranné známky a výše investic vynaložených na její propagaci.
Vzhledem k tomu, že žalobkyně nepředložila žádný dokument obsahující informace týkající se uvedených kritérií, zastává OHIM
názor, že užívání jména José Padilla jako ochranné známky nebylo prokázáno. Ani užití zmíněného jména zejména v titulcích
filmů, na obalech CD (kompaktních disků), v textových souborech obsahujících informaci o sadě zvukových souborů (cue sheets)
a na známkách s podobiznou skladatele, ani zřízení jeho muzea, ani prohlášení Organizace spojených národů pro výchovu, vědu
a kulturu (UNESCO) o celosvětovém významu díla tohoto zesnulého skladatele nedosvědčují užívání jména José Padilla jako ochranné
známky. OHIM, proto tvrdí, že zmíněné jméno je pouze předmětem „institucionálního využívání“ žalobkyní, nikoli však využívání
obchodního.
Konečně OHIM uvádí, že jméno José Padilla je užíváno pouze k označení autora hudebních skladeb, a nikoli k označení obchodního
původu dotyčných výrobků a služeb.dobrého jména skladatele nelze tudíž vyvodit, že jeho jméno je využíváno jako obecně známá
ochranná známka. Takovéto využívání nebylo podle OHIM prokázáno žádným z dokumentů předložených žalobkyní.
Vedlejší účastník uvádí, že žalobkyně nepodala důkaz existence zapsané ochranné známky, jejíž je majitelkou, ani starší obecně
známé ochranné známky.
Závěry Tribunálu
Co se týče části žalobního důvodu vycházející z porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 v rozsahu, v němž žalobkyně zamýšlela
dovolávat se dobrého jména starší ochranné známky JOSE PADILLA ve smyslu tohoto ustanovení, je třeba připomenout, že podle
judikatury platí, že ze znění čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94, v němž je použit výraz „pro které je starší ochranná známka
zapsána“, vyplývá, že se toto ustanovení použije na starší ochranné známky ve smyslu čl. 8 odst. 2 tohoto nařízení pouze tehdy,
pokud byly předmětem zápisu [rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2007, Mülhens v. OHIM – Minoronzoni (TOSCA BLU), T‑150/04,
Sb. rozh. s. II‑2353, bod 55; viz rovněž, v tomto smyslu a obdobně, rozsudky Soudního dvora ze dne 14. září 1999, General
Motors, C‑375/97, Recueil, s. I‑5421, bod 23, a ze dne 23. října 2003, Adidas-Salomon a Adidas Benelux, C‑408/01, Recueil,
s. I‑12537, bod 22].
V důsledku toho, na rozdíl od čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, který ohledně totožných nebo podobných výrobků nebo
služeb dovoluje námitky zakládající se na ochranných známkách, pro které nebyl podán důkaz zápisu, ale které jsou obecně známé
ve smyslu článku 6 bis Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví ze dne 20. března 1883, ve znění změn a doplňků
(dále jen „Pařížská úmluva“), čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 chrání v případě nepodobných výrobků nebo služeb pouze ochranné
známky obecně známé ve smyslu článku 6 bis Pařížské úmluvy, pro které byl předložen důkaz zápisu (výše uvedený rozsudek TOSCA
BLU, bod 56).
V projednávané věci však nebyl podán důkaz zápisu starší ochranné známky JOSE PADILLA, jíž se dovolávala žalobkyně. V tomto
ohledu je třeba zdůraznit, že se žalobkyně v rámci této žaloby nedovolává zapsaných starších národních ochranných známek,
kterých se dovolávala před OHIM (viz bod 6 výše), ale omezuje se na tvrzení, že nezapsaná ochranná známka JOSE PADILLA je
obecně známá.
Je tedy třeba zamítnout část žalobního důvodu vycházející z porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94.
Co se týče části žalobního důvodu vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 nařízení č. 40/94 tím, že odvolací senát měl nesprávně
za to, že předložené dokumenty neprokazovaly obecnou známost starší ochranné známky JOSE PADILLA, je třeba připomenout, že
podle čl. 8 odst. 2 písm. c) nařízení č. 40/94, se „staršími ochrannými známkami“ pro účely odstavce 1 téhož článku rozumí
ochranné známky, které jsou ke dni podání přihlášky ochranné známky Společenství nebo ke dni práva přednosti uplatněného ve
vztahu k přihlášce ochranné známky Společenství obecně známé v členském státě ve smyslu článku 6 bis Pařížské úmluvy.
Podle článku 6 bis Pařížské úmluvy se členské státy této úmluvy zavazují, buď z úřední povinnosti, jestliže to zákonodárství
země dovoluje, nebo na žádost zájemce, že odmítnou nebo zruší zápis a zakáží užívání tovární nebo obchodní známky, která je
reprodukcí, napodobením nebo překladem, jež jsou s to vyvolat záměnu se známkou, o které podle posudku příslušného úřadu země
zápisu nebo užívání je tam všeobecně známo, že je již známkou osoby oprávněné požívat výhod této Úmluvy a užívanou pro stejné
nebo podobné výrobky.
Žalobkyně měla tedy podat důkaz, že starší ochranná známka JOSE PADILLA, které se dovolávala, byla ke dni podání přihlášky
ochranné známky obecně známá v členském státě a užívaná pro stejné nebo podobné výrobky, jako jsou výrobky označované přihlášenou
ochrannou známkou.
V projednávané věci však žalobkyně nepředložila důkazy, které by byly s to poskytnout informace o užívání jména José Padilla
jako ochranné známky. Třebaže dokumenty předložené žalobkyní svědčí o úspěchu, s nímž se setkala hudba, kterou složil José
Padilla, jakož i o proslulosti a dobrém jménu tohoto skladatele, skutečností nicméně zůstává, že se v případě těchto dokumentů
jedná pouze o údaje týkající se umělecké povahy hudebního díla zesnulého skladatele, a nikoli o údaje týkající se obchodního
původu výrobků a služeb, které jsou uváděny na trh se zmínkou jména José Padilla, zejména filmů, DVD (Digital Versatile Disc)
nebo televizních programů.
Zejména uváděné příklady „významného hospodářského nebo obchodního využívání“, jejichž předmětem bylo podle žalobkyně dílo
José Padilly, nejsou s to prokázat užívání tohoto jména jakožto ochranné známky. Žalobkyně uvádí, že toto využívání spočívalo
ve vydávání partitur uvedeného skladatele, interpretaci jeho děl na nosičích zvuku a obrazu (CD a DVD), užívání jeho hudby
na zvukových stopách filmových pásů, ve výrobě textilních výrobků spojovaných s Josém Padillou a muzeem, jež je věnováno tomuto
skladateli, jakož i na etiketách vína, které nese toto jméno. Je však třeba konstatovat, že v rámci všech těchto činností
nebylo účelem užívání jména José Padilla umožnit identifikaci obchodního původu těchto výrobků. Dotčená veřejnost se určitě
nebude domnívat, že CD, DVD, textilní výrobky a víno byly vyrobeny Josém Padillou nebo podnikem nesoucím toto jméno, ale buďto
si bude myslet, že CD a DVD reprodukují určité dílo Josého Padilly, anebo že textilní výrobky a víno nesoucí jeho jméno nebo
podobiznu slouží k uctění tohoto skladatele. Krom toho je třeba uvést, že žalobkyně nepředložila žádný důkaz, jenž by prokázal
podíl na trhu, který údajná obecně známá ochranná známka JOSE PADILLA zaujímá, intenzitu a geografický rozsah jejího užívání,
jakož i výši investic vynaložených na její propagaci.
Z předchozího vyplývá, že žalobkyně neprokázala užívání jména José Padilla jako ochranné známky a že odvolací senát, který
se v bodě 16 napadeného rozhodnutí ztotožnil s odůvodněním námitkového oddělení, správně dospěl k závěru, že předložené dokumenty
prokazovaly pouze proslulost zesnulého skladatele a užívání jeho jména k označení totožnosti autora hudebních skladeb, ale
nikoli užívání tohoto jména jakožto ochranné známky.
Co se týče argumentu žalobkyně ohledně neprovedení přezkumu veškerých předložených dokumentů odvolacím senátem „z důvodů hospodárnosti
řízení“, z bodu 7 napadeného rozhodnutí shrnujícího důvody rozhodnutí námitkového oddělení, s nimiž se odvolací senát ztotožnil,
vyplývá, že odvolací senát posoudil veškeré dokumenty předložené žalobkyní a poté správně dospěl k závěru, že nemají žádnou
spojitost s užíváním jména José Padilla jako ochranné známky, a tudíž nejsou relevantní. OHIM nelze tudíž vytýkat, že náležitě
nezohlednil veškerý důkazní materiál předložený žalobkyní.
Ve světle předchozího je tudíž nutno čtvrtý žalobní důvod zamítnout jako neopodstatněný.

K pátému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94
Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně uvádí, že se jméno José Padilla užívá v obchodním styku, jelikož využívání hudebního díla představuje hospodářskou
činnost. V projednávané věci má tato činnost mezinárodní, a nikoli jen čistě místní dosah. Krom toho má žalobkyně za to, že
autorská práva jsou podle španělského práva i práva Unie s to omezit používání ochranné známky.
OHIM tvrdí, že právo na jméno není starším právem, na které se vztahuje čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94, a může být pouze
předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti zapsané ochranné známky, a nikoli námitek. Krom toho španělské právo na rozdíl
od toho, co tvrdí žalobkyně, nezapsané ochranné známky neuznává.
Navíc má OHIM za to, že výklad, který podala žalobkyně ohledně čl. 9 odst. 1 Ley de marcas (španělský zákon o ochranných známkách),
podle něhož se nositeli občanského jména zakazuje, aby toto jméno používal jako ochrannou známku, pokud toto jméno označuje
jinou osobu známou veřejnosti, je stěží slučitelný se skutečností, že vedlejší účastník je majitelem španělské slovní ochranné
známky JOSE PADILLA zapsané dne 1. července 2000 pod číslem 2272097 pro výrobky spadající do třídy 9.
Vedlejší účastník zdůrazňuje, že žalobkyně nepodala důkaz rozlišovací způsobilosti jména José Padilla, jelikož jej bylo užíváno
k označení autora hudebních skladeb, a nikoli jako ochranné známky.
Závěry Tribunálu
Pokud jde nejprve o ochranu práva na jméno jakožto označení používaného v obchodním styku, jehož dosah není pouze čistě místní,
je třeba uvést, že se žalobkyně, jak sama správně zdůraznila, nejmenuje José Padilla, a tudíž není nositelkou práva k tomuto
jménu. Nemůže se proto dovolávat takovéto ochrany.
Z toho plyne, že v rozsahu, v němž měla žalobkyně v úmyslu dovolávat se porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 z důvodu
práva na jméno, musí být pátý žalobní důvod zamítnut.
Co se dále týče ochrany, jež by měla být přiznána autorským právům, jichž je žalobkyně majitelkou ohledně díla svého strýce,
je třeba mít za to, že autorská práva nemohou představovat „označení užívané v obchodním styku“ ve smyslu čl. 8 odst. 4 nařízení
č. 40/94. Ze systematiky článku 52 zmíněného nařízení (nyní článek 53 nařízení č. 207/2009) totiž vyplývá, že autorské právo
není takovýmto označením. Uvedený článek 52 ve svém odst. 1 písm. c) [nyní čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009] stanoví,
že se ochranná známka Společenství prohlásí za neplatnou, pokud existuje starší právo uvedené v čl. 8 odst. 4 tohoto nařízení
a jsou splněny podmínky stanovené v tomto odstavci. Odstavec 2 písm. c) téhož článku [nyní čl. 53 odst. 2 písm. c) nařízení
č. 207/2009] stanoví, že ochranná známka Společenství se rovněž prohlásí za neplatnou, může-li být její užívání zakázáno na
základě „jiného“ staršího práva, zejména práva autorského. Z toho plyne, že autorské právo nenáleží ke starším právům podle
čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94.
Pokud jde konečně o užívání jména José Padilla žalobkyní v rámci prodeje textilu a vína, jež nesou jméno José Padilla, byla
naprostá neexistence důkazů dosvědčujících skutečnou existenci a význam takovéto hospodářské činnosti zmíněna již v bodě 55
výše.
Je tedy třeba odmítnout argument vycházející z porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94.
Pro úplnost je třeba odmítnout i argument žalobkyně ohledně toho, že používání novější ochranné známky je na základě vnitrostátního
práva a práva Unie omezeno právy, jejichž je majitelkou.
Jednak žalobkyně neprokázala, že španělské právo dovoluje majitelům autorských práv zakázat užívání novější ochranné známky.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pro účely uplatnění čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 je nepochybně třeba vzít v úvahu
jak vnitrostátní právní předpisy použitelné na základě odkazu v tomto ustanovení, tak i soudní rozhodnutí vydaná v dotčeném
členském státě [viz rozsudek Tribunálu ze dne 11. června 2009, Last Minute Network v. OHIM – Last Minute Tour (LAST MINUTE
TOUR), T‑114/07 a T‑115/07, Sb. rozh. s. II‑1919, bod 47 a citovaná judikatura; v tomto smyslu viz rovněž rozsudek Tribunálu
ze dne 24. března 2009, Moreira da Fonseca v. OHIM – General Óptica (GENERAL OPTICA), T‑318/06 až T‑321/06, Sb. rozh. s. II‑663,
body 32 a 34]. V projednávané věci přitom ze spisu vyplývá, že žaloba na neplatnost podaná žalobkyní proti španělské slovní
ochranné známce JOSE PADILLA, jejímž majitelem je vedlejší účastník, se mimo jiné zakládala na autorských právech, jejichž
je majitelkou. Tato žaloba byla zamítnuta pravomocným rozsudkem č. 523/2002 vydaným Juzgado de Primera Instancia de Palma
de Mallorca (soud prvního stupně v Palma de Mallorca, Španělsko) ze dne 29. října 2004.
Co se dále týče práva Unie, v projednávané věci postačí uvést, že se v rámci námitkového řízení nelze dovolávat autorských
práv k odůvodnění námitek proti zápisu ochranné známky Společenství, jak již bylo vyloženo v bodě 65 výše.
Z toho plyne, že autorská práva k dílu Josého Padilly, jejichž majitelkou je žalobkyně, nelze namítat proti zápisu přihlášené
ochranné známky Společenství, a to ani podle španělského práva, ani podle práva Společenství.
Pátý žalobní důvod je tedy třeba zamítnout.
Žalobu je tedy nutno zamítnout v plném rozsahu, aniž je nezbytné rozhodnout o druhé části návrhových žádání žalobkyně, směřující
k tomu, aby Tribunál zamítl zápis přihlášené ochranné známky pro výrobky a služby spadající do tříd 9, 25 a 41.

K nákladům řízení
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že OHIM a vedlejší účastník řízení požadovali náhradu
nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (druhý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Eugenie Montero Padilla ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů Úřadu pro harmonizaci na vnitřním
trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a Josého María Padilla Requeny.
Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 22. června 2010.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: španělština.